56 בלוע אינו יוצא בלא רוטב א - בדין בלוע שמן וטיפת חלב, ובהא דה_ז מתפשט בכל החתיכה, והמסתעף
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / תערובת תשע_ד

יום ב' כ"ד אדר א' תשע"ד

**א**

א] כתב המג"א בסימן תמ"ז סק"ב, ז"ל, וכן מצות המשוחין בשומן ונגעה אחת מהן בחבירתה במקום שנתכפלה ונתחמצה אוסרת לחברתה כולה, ומיהו אם נגעה בצד האחר במקום שלא נתכפלה שרי דאין איסור הבלוע יוצא מחתיכה לחתיכה בלא רוטב, עכ"ל.

ובגל' הגרע"א שם ד"י כתב, ז"ל, בחק יעקב חולק ע"ז וכו' שבתי וראיתי דכנים דברי החק יעקב ודברי מג"א תמוהים, כיון דאם כל המצה היתה חמוצה הי' צריך נגד כולו מכח הפיטום ולא אמרינן דסגי בס' נגד הקצה שנוגע בו, דמצד השני דפישוט דרך אותו קצה הוי בלוע דאינו יוצא בלא רוטב, א"כ ה"נ מה בכך דצד זה לא נתכפלה הא מ"מ כל המצה זה מתפשט טעמו, וכי המצה נביאה היא דאם כולו חמץ כולו מתפשט ואם צד זה אינו חמץ אין כולו מתפשט, זה א"א לאמרו, ולזה הי' נראה לי כדעת חק יעקב, ול"ק מדברי תוס' שכתבו בירך שצלאו בגיד הנשה דאינו אוסר אלא כדי קליפה, הוא משום דאין בלוע יוצא בלא רוטב, דמיירי באיסור גיד דכחוש, ובזה הקליפה הב' אינו נאסר מחמת שבולע מהגיד שמפעפע שם בלי הפסק התפשטות, דהא הגיד אין לו כח להתפשט יותר מכדי קליפה, וא"כ נפסק כח ההתפשטות מבליעת הגיד בקליפה א', בזה אם באנו לאסור הקליפה הב' היינו רק שהקליפה תאסור לחבירתה שפיר הוי דבר בלוע וכו', עכ"ל, וכ"כ הגרע"א בתשו' ח"ג סימן נ"ז, ועמש"נ בדברינו בדין פיטום סק"? בישוב ד' המג"א.

ב] ובביאור ד' הגרע"א נראה, דהנה דעת רוב קמאי דאף בלוע שמן אינו יוצא מחתיכה לחתיכה בלא רוטב, עי' יד"י סימן ק"ה סקמ"ג שהאריך בביאור הדעות בזה, - והנה הרי בגונא דנגעה חתיכה שמינה של איסור בחתיכת היתר, בעינן שיהא בחתיכת ההיתר ס' כנגד כל חתיכת האיסור, ולא סגי שיש בה ס' כנגד הקצה דחתיכת האיסור שנגעה בה, ולכאו' תיקשי, דמ"ט לא אמרינן בזה דאין בלוע יוצא בלא רוטב, דהגם דהקצה שנגע בחתיכת ההיתר אוסר ואי"ז בלוע, אך שאר החתיכה שלא נגעה בחתיכת ההיתר, אלא הטעם שבה מתפשט בכולה ועובר לחתיכת ההיתר, הו"ל כבלוע שאינו יוצא בלא רוטב, ובע"כ דכל דכח ההתפשטות הראשון קיים, לא חשיב כבלוע דאינו יוצא בלא רוטב, דכל הא דבלוע אינו יוצא בלא רוטב, הוא רק כשפסק כח ההתפשטות הראשון, ובאנו לדון שיחזור האיסור ויתפשט, ובזה אמרינן דבלוע אינו יוצא בלא רוטב.

ועד"ז הוא גם באיסור כחוש שנגע בחתיכת היתר, שאוסר כדי נטילה, ונראה לפ"ד הגרע"א דאין חתיכת ההיתר נאסרת מכל חתיכת האיסור, אלא מן הכדי נטילה הסמוך לה, והיינו דקצה חתיכת ההיתר נאסר מהכדי נטילה דהאיסור הסמוך לו, והקצה השני דהכדי נטילה דההיתר, אינו נאסר אלא מקצה חתיכת האיסור, שהרי אין כחוש מתפשט יותר מכדי נטילה, אך לפ"ד הבית מאיר שהביא הגרע"א שם, ה"ה נאסרת מכל חתיכת האיסור, ונת' בזה בסימן ב' סק"ז, אך מ"מ ה"ה נאסר מכל הכדי נטילה הסמוך לו, ולא אמרינן דאין חתיכת ההיתר נאסרת אלא מקצה חתיכת האיסור הנוגע בה, דשאר החתיכה שאין נוגעת בה, אינה פולטת טעמה לחתיכת ההיתר, משום דאין בלוע יוצא בלא רוטב, והיינו משום דכל דכח ההתפשטות הראשונה קיים, לא חשיב כבלוע דאינו יוצא בלא רוטב.

ג] ואשר זהו דפשיטא לי' להגרע"א, דהגם דאיסור כחוש שנתפטם אינו יוצא מחתיכה לחתיכה, מ"מ אם היתה כל המצה חמוצה הי' צריך שיהא במצה השני' ס' כנגד כל המצה האסורה, והיינו משום דהא דאיסור כחוש שנתפטם אינו יוצא בלא רוטב, הוא מכח הא דאין בלוע יוצא בלא רוטב, ואף דבלוע שמן יוצא בלא רוטב, מ"מ בלוע כחוש שנתפטם אינו יוצא בלא רוטב, אך בכה"ג שנתפטמה המצה וכח ההתפשטות דילה הוא בכל מצה זו ובמצה הנוגעת בה, אי"ז כלל בכלל בלוע דאינו יוצא בלא רוטב, כ"ה דלדעת הסוברים דאף בלוע שמן אינו יוצא בלא רוטב, דמ"מ בכה"ג שנגעה חתיכת איסור שמינה בחתיכת היתר, בעינן ס' כנגד כולה, וה"נ במצה שנתפטמה דכוותה, דאף דבלוע שנתפטם אינו יוא בלא רוטב, מ"מ בכה"ג שנגעה המצה המפוטמת במצה אחרת, בעינן ס' כנגד כולה, וזהו שכתב דה"נ אם נתכפלה בצד א' ונגעה במצה אחרת בצד שלא נתכפלה, ה"ה אוסרתה, כיון דטעם כל מצה זו מתפשט במצה שבצידה.

**ב**

ד] ואמנם צ"ע בזה, דהנה בסוגיא דטיפת חלב מבו', דאין החלב יוצא מחתיכה לחתיכה, אף שהחתיכות נוגעות זו בזו בשעת ההתפשטות הראשונה, ופירשו הראשונים דהוא משום דאין בלוע יוצא בלא רוטב, ולפמש"כ הגרע"א דכל הא דבלוע אינו יוצא בלא רוטב הוא רק כשפסק כח ההתפשטות הראשון, א"כ התם דעדין כח ההתפשטות הראשונה קיים, מ"ט אין הטיפה יוצאת מחתיכה לחברתה.

ה] ולמדנו הישוב לזה מד' הגרע"א בחולין דק"ח:, ז"ל, במ"ש הר"ן והא ודאי לא נהירא לכל דמהיכ"ת נימא דלא מתפשט וכו', ותמוה לי הא חזי חילוק דאותה חתיכה כולו מועיל לבטל הטיפת חלב, וב' חתיכות דקות אין החתיכה שני' מצרף לבטל החלב, וע"כ החילוק דכח פישוט החלב הוא מיד באותו חתיכה אבל לא לחתיכות אחרות, וא"כ שוב ממילא אינו רחוק לומר דכיון דכח הפישוט אינו רק באותו חתיכה מקרי בלוע וא"י מחל"ח בלא רוטב, ובפרט דהא הר"ן בודאי לקושטא דמילתא ס"ל דבלוע א"י מחל"ח בלא רוטב, דהא כל צלי דמהני קליפה הסביר הר"ן הא דאין קליפה אוסרת חברתה דבקליפה ל"א חענ"נ, והא מ"מ כששהא על השפוד נימא דהבלוע שבקליפה חוזר והולך כ"ק דמה לי אם צולהו בפעם אחד או ששוהה על השפוד באותו צלי', אלא ע"כ דאין בלוע יוצא מחל"ח בלא רוטב, וא"כ הא דס"ל להר"ן דאינו מסתבר לומר דאינו מתפשט היינו דהטיפה מתפשטת בכולם ולא מקרי בלוע כיון דכח הפישוט מיד בכולם, וזה ודאי תמוה דא"כ נצטרף כל החתיכות לבטל החלב, עכ"ל.

ומבו' בד' הגרע"א, דלעולם כל שכח ההתפשטות הראשונה קיים לא חשיב כבלוע דאינו יוצא בלא רוטב, וזה כמש"נ לעיל בדעתו, והא דאין הטיפת חלב יוצאת מחתיכה לחברתה, הוא משום דכח ההתפשטות הראשון הוא רק באותה חתיכה, וע"כ אם באנו לדון שתצא הטיפה מחתיכה לחברתה, הו"ל כבלוע דאינו יוצא בלא רוטב.

ונתחדש לפ"ז, דהא דאין כח ההתפשטות הראשון אלא באותה חתיכה, הוא רק בכה"ג דטיפת חלב, דאין החלב דבוק עם חתיכת ההיתר, וכיון דהוא נכנס בחתיכה אחרת, ע"כ אין כח התפשטותו הראשון אלא בחתיכה זו, - אך משא"כ באיסור הדבוק בחתיכה, הוי כח התפשטותו הראשון אף בחתיכה אחרת הנוגעת בחתיכה זו, - וכדחזינן דבחתיכת איסור שמינה הנוגעת בחתיכת היתר, בעינן שיהא בחתיכת ההיתר ס' כנגד כל חתיכת האיסור, והרי דכח ההתפשטות הראשונה דכל חתיכת האיסור, הוא אף בחתיכת ההיתר הנוגעת בו, וכמש"נ.[[1]](#footnote-2)

ו] והנה בעיקר מש"כ הגרע"א דכ"ז דכח התפשטותו הראשון קיים לא מיקרי בלוע דאינו יוצא בלא רוטב, הי' מקום לפרש דהיינו, דכ"ז שכח התפשטותו הראשון קיים, אינו נסרך כ"כ בחתיכה, וע"כ ה"ה מתפשט בלא רוטב, ורק אחר שכלה כח התפשטותו ה"ה נסרך בחתיכה, וע"כ אינו יוצא בלא רוטב, ועמש"נ בסימן ד' סק"ז לפרש כן בדעת הרא"ה והר"ן להא דאין בלוע יוצא בלא רוטב, עיי"ש.

אך אי"ז מתישב כלל, דמהיכ"ת נימא דאחר שנתפשט האיסור בכל החתיכה, ה"ה נסרך טפי בחתיכה, וע"כ אינו יוצא לחתיכה אחרת, ואטו האיסור נביא הוא, דיודע שכבר עבר את כל החתיכה, ויש לו ליסרך בה, וכ"ה דאם היתה חתיכת ההיתר גדולה אמה, ל"ה נסרך בה עד שיעבור את כולה, ה"נ אם היא חצי אמה, אין לנו לומר שכשעבר את כולה ה"ה נסרך בה, אלא הוא הולך בה ממקום למקום, - ועוד, דהגע עצמך, הרי שנפל האיסור על חתיכה גדולה, וחתיכה אחרת נוגעת בה באמצעה, הרי ודאי דאין האיסור שמפעפע באמצע החתיכה עובר לחתיכה השני' הנוגעת בה, הגם דלא נסרך עדיין בחתיכה, שהרי עדיין הוא מהלך בהמשך חתיכה זו עצמה.[[2]](#footnote-3)

וע"כ נראה פשוט דמכוון ד' הגרע"א הוא, דאף דודאי דנעשה האיסור בלוע מיד כשנכנס לחתיכה אחרת, דמיד הוא נסרך בה, מ"מ כיון שכח התפשטותו הראשון עדיין קיים, ה"ה מתפשט בכל חתיכה זו, והיינו משום דל"מ הא דאין בלוע יוצא בלא רוטב, רק אם באנו לדון שיחול בו כח ההתפשטות אחר שנעשה בלוע, ובזה הוא דאמרינן דבלוע אין בכחו להתפשט בלא רוטב, אך כל שהי' בו לכח ההתפשטות קודם שנעשה בלוע, לא מיקרי כבלוע שאינו הולך, דהילוך זה אינו הילוך דהאיסור הבלוע, אלא הילוך דהאיסור קודם שנבלע, ומכח הילוך זה ה"ה הולך אף אחר שנבלע, - ואשר ע"כ שפיר מתפשט האיסור בכל חתיכה זו, דהתפשטות זו היא מכח ההתפשטות הראשונה, ואי"ז בכלל בלוע דאינו יוצא, אך אינו יוצא לחתיכה אחרת, דכיון דכח ההתפשטות הראשון הוא רק באותה חתיכה, ואך שבאנו לדון שיחזור הבלע ויתפשט בחתיכה השני', הרי דבזה אמרינן דאין בלוע יוצא בלא רוטב.

**ג**

ז] והנה בדעת הני קמאי דאף בלוע שמן אינו יוצא מחתיכה לחתיכה, אף שהוא מתפשט בכל החתיכה, בפשוטו הי' נראה דהיינו, משום דבקל מתפשט דבר באותה חתיכה ממקום למקום ממה שהוא מתפשט בחתיכה אחרת, וע"כ אף דאין בלוע שמן יוצא מחתיכה לחתיכה, מ"מ ה"ה יוצא באותה חתיכה ממקום למקום.

אך מד' הגרע"א למדנו לפרש לזה בע"א, דלעולם כ"ה דבלוע שמן אינו יוצא בלא רוטב מחתיכה לחתיכה, אף אינו יוצא באותה חתיכה ממקום למקום, והא דאיסור שמן שנפל על חתיכת היתר ה"ה מתפשט בכולה, הוא משום דכח ההתפשטות דשמן הוא בכל אותה חתיכה, וע"כ ל"ה כלל בכלל בלוע דאינו יוצא, ורק לחתיכה אחרת אינו יוצא, משום דאי"ז בכלל כח ההתפשטות הראשון, ורק שבאנו לדון שיחזור ויתפשט לחתיכה אחרת, ובזה אמרינן דבלוע אינו יוצא.[[3]](#footnote-4)

ח] ונפ"מ רבתא בזה לדינא, בגונא דנבלע איסור שמן במקצת מן החתיכה, וכגון לדעת הסוברים דבמליחה אף שמן אינו אוסר אלא כדי קליפה, או בגונא דחם לתוך צונן דתתאה גבר ואינו בולע אלא כדי קליפה, וכל כיו"ב, ואח"כ הרתיח את החתיכה, ובאנו לדון אם מתפשט האיסור בכולה, להני קמאי דאף בלוע שמן אינו יוצא בלא רוטב מחתיכה לחתיכה.

והנה אי נימא דאף להני קמאי דאינו יוצא מחתיכה לחתיכה, מ"מ באותה חתיכה הוא יוצא ממקום למקום, הרי דבכה"ג מודו שמתפשט האיסור בכל החתיכה, - אך לפמש"נ מד' הגרע"א, אין הדין כן, דבאמת כ"ה דאין בלוע שמן יוצא מחתיכה לחתיכה, אף אינו יוצא באותה חתיכה ממקום למקום, ואך דכל דכח ההתפשטות הראשון קיים, לא מיקרי בלוע דאינו יוצא, אך אחר שכלה כח ההתפשטות הראשון ובאנו לדון שיחזור ויתפשט ממקום למקום, הדר דינא דאין בלוע יוצא, ואינו מתפשט בכל החתיכה, וז"ב.

ועד"ז נראה לדעת הרא"ה ודעימי', דהא דטיפת חלב מתפשטת בכל החתיכה, הוא מכח הבל הקדירה, ומ"מ אינה מתפשטת מחתיכה לחברתה, ויש להסתפק בגונא שנבלעה תחילה במקצת החתיכה, ואח"כ נתנה במקום הבל הקדירה, אם ה"ה מתפשטת בכל החתיכה, ולפ"ד הגרע"א נראה דאינה מתפשטת בכל החתיכה.

ט] שוב נתבוננתי דאי"ז מוכרע, דהרי הא דכח ההתפשטות הראשון הוא רק באותה חתיכה, בע"כ דהוא משום דההתפשטות באותה חתיכה הויא בקל טפי מההתפשטות בחתיכה אחרת, ולפ"ז הרי י"ל דאף דמצינו דבלוע שמן אינו מפעפע לחתיכה אחרת, מ"מ ה"ה מפעפע באותה חתיכה ממקום למקום, - דכיון דחזינן דפעפוע באותה חתיכה הוי בקל טפי, י"ל דאף בלוע שאין בכחו לפעפע מחתיכה לחתיכה, יש בכחו לפעפע באותה חתיכה.

אך יותר נראה דלפ"ד הגרע"א, אין חילוק לדעות אלו בין בלוע כחוש לבלוע שמן, וכ"ה דבלוע כחוש אינו יוצא אף ממקום למקום באותה חתיכה, ה"נ הוא בבלוע שמן, וכל עיקר החילוק בין שמן לכחוש, הוא דבשמן הוי כח התפשטותו מתחילה בכל החתיכה, ואכתי צ"ע בזה.

**ד**

י] והנה דעת הרשב"א בתוה"ב ודעימי' דאיסור שמן יוצא בלא רוטב, ובפשוטו למדו לזה ממש"א בחולין דצ"ח. בכזיתא תרבא דנפל לדיקולא, דמשערינן בכל מה שבדיקולא, והרי דחלב מפעפע מחתיכה לחתיכה, וזה לפ"מ שפירשו דדיקולא הוא סל, ואכמ"ל.

ולפמש"נ יש להסתפק בטעמא דמילתא, אם הוא משום דאף דהוי האיסור בלוע, מ"מ כיון דהוא שמן ה"ה יוצא מחתיכה לחתיכה, או היינו משום דאיסור שמן הוי כח התפשטותו הראשון בכל החתיכות, וע"כ לא מיקרי כלל כבלוע דאינו יוצא.

ונפ"מ בזה בגונא שנבלע איסור שמן בחתיכה אחת, ואח"כ הרתיחו עם חתיכה אחרת, דאי נימא דאף "בלוע" שמן יוצא מחתיכה לחתיכה, הרי דאף בכה"ג ה"ה יוצא לחתיכה השני', אך אי נימא ד"בלוע" שמן אינו יוצא מחתיכה לחתיכה, והא דכשנפל איסור שמן על חתיכה אחת נאסרות כל החתיכות הוא משום דכח ההתפשטות הראשון הוא בכל החתיכות, הרי דבכה"ג שכבר אין כח ההתפשטות הראשון קיים, אינו יוצא מחתיכה לחתיכה.

יא] והנה בד' הרשב"א בתוה"ב בית ד' ש"א ט: נראה להדיא דאף בכה"ג ה"ז מפעפע מחתיכה לחתיכה, ז"ל, ומ"מ נראה ודאי שאם החתיכה בלועה מאיסור מפעפע וכו' שהיא אוסרת שאר החתיכות, בין בצלי בין שנפלו זו לתוך זו ביבש ושתיהן חמות או שהתחתונה חמה לפ"מ שאמרו בצונן לתוך חם תתאה גבר, עכ"ל, ומ' דאיירי שכבר נבלע תחילה האיסור בחתיכה, ואח"כ נפלו זו לתוך זו, ואפ"ה כיון דהבלוע שמן, ה"ה יוצא מחתיכה לחתיכה, וכ"ה מבו' בדבריו לעיל מינה, דאיירי אף באיסור שבלע תחילה, וע"כ שייך בזה דינא דחנ"נ, עיי"ש, וכ"ה מבו' בל' השו"ע בסימן ק"ה ס"ז, וכ"ה מבו' בד' הפוסקים בכ"ד.[[4]](#footnote-5)

אך צ"ע דמנלי' להרשב"א הך מילתא, הרי בההיא דדיקולא י"ל דהא דהחלב מתפשט מחתיכה לחתיכה, הוא משום דכח התפשטותו הראשון הוא בכל החתיכות, ולא מיקרי כלל בלוע, ומהיכן למד הרשב"א דאף בלוע שמן יוצא מחתיכה לחתיכה, - ואין לומר דהרשב"א פליג על עיקר יסוד הדברים, וס"ל דאין לחלק בין היכא דכח ההתפשטות הראשונה קיים להיכא דאין כח ההתפשטות הראשונה קיים, דלכאו' הרי בע"כ לחלק בזה, וכדחזינן דבדבר האוסר כדי קליפה, אינו חוזר ומתפשט כדי קליפה, ומשום דבלוע אינו יוצא בלא רוטב, ואפ"ה בתחילה הוא מתפשט כדי קליפה, ובע"כ היינו משום דכל דכח ההתפשטות הראשונה קיים לא מיקרי בלוע, וכמש"כ הגרע"א.

ולכאו' צ"ל, דקים לי' להרשב"א דאף באיסור שמן לעולם אין כח ההתפשטות הראשון אלא באותה חתיכה, ובע"כ דהא דה"ה מתשפט מחתיכה לחתיכה, הוא משום דבלוע שמן יוצא מחתיכה לחתיכה, וצ"ע.

יב] אך לכאו' אי"ז מתישב, דלכאו' בע"כ לדעת הרשב"א דבאיסור שמן הוי כח ההתפשטות הראשון בכל החתיכות, דאי נימא דכל ההתפשטות הראשון אינו אלא באותה חתיכה, ואך דאח"כ ה"ה חוזר ומתפשט בשאר החתיכות, משום דבלוע שמן יוצא בלא רוטב, הי' בדין דלא יצטרפו שאר החתיכות לבטל, אלא ניבעי שיהא באותה חתיכה ס' כנגד האיסור ואין שאר החתיכות מצטרפין, דכיון דכח ההתפשטות הראשון הוא רק באותה חתיכה, יש לנו לומר דאין הגעלה באוכלין, להרשב"א לטעמי' דדינא הוא דאין הגעלה באוכלין, משום שאין הגעלה מועלת בודאי להוציא את האיסור הבלוע באוכל, ובסוגיא דדיקולא מבו' להדיא דכל החתיכות מצטרפין לבטל.

?יש להוסיף בזה ד' החוו"ד בסימן צ"ז דבהתפשטות ראשונה לא אמרינן דאין הגעלה באוכלין, עיי"ש?.

ויש להוסיף, דאין נראה לחלק בזה, דהגם דכח ההתפשטות הראשון אינו אלא באותה חתיכה, וע"כ הוי זה בכלל בלוע, וכל הא דה"ז יוצא לשאר החתיכות הוא משום דבלוע שמן יוצא בלא רוטב, מ"מ כיון דהכל זה בהמשך א', לי"ב להא דאין הגעלה באוכלין, וע"כ מצטרפין כל החתיכות לבטל.

וביותר, דבד' הרשב"א בחולין דקי"א: נראה להדיא דדמו הני תרי מילי זל"ז, ז"ל, דשאני כלים מאוכלים דכלים אין נסרכת בהן בליעתן אלא עומדת בתוכן כעין כנוס, ובמעט רתיחה יוצאת בליעתן מהן כולה או מקצתה, משא"כ באוכלין שהיא נסרכת ומתפשטת בתוכם ואינה יוצאת בנקלה כ"כ, והלכך אינה יוצאת כי אם ע"י רוטב, ותדע שהרי יש הגעלה לכלים משא"כ לאוכלין וכ"ז לקלות פליטתן של כלים, ואפי' כ"ח שאין להם הגעלה מ"מ יש להן תקנה בחזרת כבשונות, וא"נ לענין יין נסך שיש להן תקנה והכשר במלוי ועירוי, משא"כ באוכלין דמאחר שנאסרו אין להם הכשר עולמית, וה"נ אע"פ שהכלים פולטין הן בליעתן ע"י רותח יבש אין דנין מכלים לאוכלין, כנ"ל, עכ"ל, והרי דמדמה הרשב"א הא דאין בלוע באוכל יוצא בלא רוטב, להא דאין הגעלה באוכלין, וא"כ הדין נותן דאם באיסור שמן שנפל על חתיכה אחת, ה"ה מתפשט בכל החתיכות בשוה ולא אמרינן דאין הגעלה באוכלין, גם אין לדון בזה מכח הא דאין בלוע יוצא בלא רוטב.

יג] ונראה דצ"ל בזה, דבאמת לא למד הרשב"א לדין זה דבלוע שמן יוצא בלא רוטב מההיא דדיקולא, אלא ס"ל כן מסברא דנפשי', וכ"נ בד' הרשב"א בתוה"ב, שלא הביא לזה מקור כלל, ומ' שכתב כן מסברא, - והיינו דכיון דהך מילתא דאין בלוע יוצא בלא רוטב, חידוש הוא, ולא מצאנו בגמ' מקור לזה אלא באיסור כחוש, הרי דבאיסור שמן שבכחו לפעפע, י"ל דאף הוא מפעפע מחתיכה לחתיכה.

וצריך להוסיף בזה, דמ"מ אכתי אנו צריכים לההיא דדיקולא, שהרי בטיפת חלב מבו' בד' הרשב"א בחולין דק"ח. ובתוה"ב דאף דהיא מתפשטת בכל החתיכה, אינה מתפשטת בכל החתיכה אא"כ ניער וכיסה.

והנה בהא דטיפת חלב מתפשטת בכל החתיכה, כתב הרשב"א במשמה"ב בית ד' ש"א כ: דהוא משום דחָלב מפעפע, ומבו' בדבריו שם דהוא אף בלא צירוף הבל הקדירה, וכמש"כ שם להוכיח מההיא דכחלא עילויי בשרא,[[5]](#footnote-6) והא דאי"ז מפעפע מחתיכה לחתיכה, כתב הגר"א בסימן ק"ה סקמ"ב, ז"ל, אלא שדעת הרשב"א לחלק דוקא חָלב אינו מפעפע רק באותה חתיכה אבל חֵלב או שומן מפעפע אפילו מחתיכה לחתיכה, עכ"ל, וכ"ה בל' הגרע"א בגל' הש"ך סימן צ"ב סק"ג דחָלב הוי קצת שמן.

ולפ"ז הרי בע"כ דהא דס"ל להרשב"א דחֵלב או שומן מפעפעין אף מחתיכה לחתיכה, ול"ד לחָלב דאף דהוי דבר המפעפע אינו מפעפע מחתיכה לחתיכה, למד לזה מההיא דדיקולא, דחזינן דחֵלב מפעפע בכל החתיכות, ול"ד לחָלב דאינו מפעפע אלא באותה החתיכה, - ואך דהגם דמזה אין לנו ללמוד אלא דכח התפשטות הראשון דחֵלב הוא בכל החתיכות, ולא מצינו דאף כאשר הוי בלוע ה"ה מתפשט מחתיכה לחתיכה, מ"מ כיון דחזינן דחֵלב הוי דבר המפעפע טפי, שוב אין לנו מקור דחֵלב בלוע אינו מפעפע מחתיכה לחתיכה, דאף דמצינו באיסור כחוש ובטיפת חלב דכל שהן בלועין אינם הולכין מחתיכה לחתיכה, מ"מ בחֵלב ושומן שהן מפעפעין טפי, י"ל דאף כשהן בלועין ה"ה מפעפעין מחתיכה לחתיכה, ואכתי צ"ע בזה.[[6]](#footnote-7)

**ה**

יד] וע"פ האמור יש להסתפק לדעת הרשב"א, בדין טיפת חלב, דאף דה"ה מפעפעת בכל החתיכה, מ"מ אינה מפעפעת מחתיכה לחתיכה, ויש להסתפק בגונא דנפלה טיפת חלב רותחת על חתיכה צוננת, שאינה נבלעת אלא בכדי קליפה, ואח"כ הרתיחו את החתיכה, אם מתפשטת טיפת החלב בכולה.

וטעם הספק בזה הוא, דכיון דחזינן דאין הטיפה מפעפעת מחתיכה לחתיכה, והרי דאית בה להא דבלוע אינו יוצא בלא רוטב, הרי י"ל דכל הא דהיא מתפשטת בכל החתיכה, הוא רק משום דכח ההתפשטות הראשון הוא בכל החתיכה, ולא מיקרי בלוע כלל, אך כל שנבלעה במקצת החתיכה, אינה חוזרת ומפעפעת אח"כ בכולה, כיון דאין בלוע יוצא בלא רוטב, - אך מאידך י"ל, דכ"ה דבתחילתה אמרינן, דאף דאין כח ההתפשטות דילה בכל החתיכות, מ"מ באותה חתיכה ה"ה מתפשטת בכולה, הרי דה"נ גם הא דאחר שנבלעה אינה יוצאת בלא רוטב, היינו רק מחתיכה לחתיכה, אך באותה חתיכה ה"ה יוצאת אף בלא רוטב, שהרי חזינן דיותר בקל היא מתפשטת באותה חתיכה בכולה, וע"כ בתחילתה הוי כח ההתפשטות דילה בכל אותה החתיכה, וע"כ אף שמצינו שאינה יוצאת מחתיכה לחתיכה בלא רוטב, מ"מ י"ל דבאותה חתיכה ה"ה יוצאת בלא רוטב, וצ"ע בזה.

**ו**

טו] בעיקר ד' הרשב"א במשמה"ב דטיפת חלב הוי כאיסור המפעפע, צ"ע בזה דמל' הרשב"א בתוה"ב הארוך שם ח: נראה להדיא לא כן, ז"ל, ושמעינן נמי מהכא דאפילו היתה מקצת החתיכה בתוך הרוטב ונפל על מקצתה שהוא חוץ לרוטב חלב או דם או אחד מן האיסורין שאין מפעפעין וכו', עכ"ל, ומ' להדיא דחלב אינו מפעפע כלל, דומיא דדם, וכ"ה משמעות ד' הרשב"א בתוה"ב הקצר ז., ז"ל, בד"א כשבלעה איסור שאינו מפעפע, אבל אם בלעה מן הדברים המפעפעין בטבעם יראה לי שאוסרת חברותי' בין בצלי בין שנוגעת זו בזו חם בחם, שהאיסור בעצמו הבלוע מפעפע ויוצא אפילו מחתיכה לחתיכה, דברים אלו שאמרנו אפילו בבשר בחלב שהחלב אינו מפעפע, עכ"ל, ונ' להדיא דהחלב אינו מפעפע כלל,[[7]](#footnote-8) דלא כתב שהחלב אינו מפעפע מחתיכה לחתיכה, וצ"ע בזה.

טז] ובאמת דלפ"ד הרשב"א בתוה"ב, לכאו' אין להוכיח ממתניתין דטיפת חלב, דחלב מפעפע בכל החתיכה, דהנה כתב הרשב"א בתוה"ב שם ח:, ז"ל, ושמעינן נמי מהכא דאפילו היתה מקצת החתיכה בתוך הרוטב ונפל על מקצתה שהוא חוץ לרוטב חלב או דם או אחד מן האיסורין שאין מפעפעין, אין אומרין שאותו רוטב שהוא בקצה האחד מוליך ומערב מה שבלעה החתיכה בקצה האחר שאינו בתוך הרוטב, דאם לא כן אפילו לא ניער יפה ולא כיסה יפה למה נאסרה החתיכה הראשונה ולמה אוסרת כל השאר דאדרבה הי' לנו לצרף הרוטב עם החתיכה בתחילת נפילתה ותבטל הטיפה בס', שהרי הרוטב מערב את הכל ומוליך את החלב בכל והכל מצטרף לבטלה, אלא ודאי שמעינן דאין חתיכה שנאסרה מחמת בליעת איסור אוסרת חתיכת היתר שאצלה ואפילו שתיהן חמות, עכ"ל, ומבו' בד' הרשב"א, דכל דאין כל החתיכה בתוך הרוטב, אין הרוטב מוציא הבלוע שבה, וזה כמו שפירשו הדרכי משה והש"ך בדעת רש"י.

והנה נחלקו רבוותא לדעת רש"י אם בגוונא דאין כל החתיכה בתוך הרוטב ונפל עלי' איסור כחוש, אם אינו אוסר אלא כדי נטילה, או דה"ה מתפשט בכולה, דלענין זה מהני הרוטב אף כשאין כל החתיכה בתוכו, ואי נימא דה"ה מתפשט בכולה, הרי יל"פ למתניתין דטיפת חלב, דהא דנאסרה כל החתיכה, אי"ז משום דחלב הוי דבר שמן, אלא הוא משום דאיירי בשמקצת החתיכה בתוך הרוטב, דהכי הוא אורחא דמילתא, וע"כ מהני הרוטב דתתפשט הטיפה בכל החתיכה, אך ל"מ דתתפשט הטיפה בכל הקדירה, - ושוב הראוני בד' הש"ך בספרו הארוך בר"ס צ"ב דמבו' כן בדבריו, עייש"ה, אך עמש"נ בדברינו בדין חתיכה שמקצתה חוץ לרוטב, ללמוד מד' הרשב"א בתשו' מכת"י סימן נ"ג, דכל שאין כל החתיכה בתוך הרוטב ונפל עלי' איסור כחוש, אינו מתפשט בכולה, עיי"ש.

אך בל' הרשב"א בתוה"ב שם משמע דעיקר דינא דטיפת חלב איירי בשכל החתיכה מחוץ לרוטב, ולא הוכיח דלא סגי במה שמקצתה בתוך הרוטב, אלא מהא דחיישינן שמא לא ניער יפה, עיי"ש, וצ"ע בזה.

**ז**

יז] בעיקר מש"נ בד' הרשב"א, הנה אחר העיון נראה לפרש בזה בע"א, דהנה כבר נת' לעיל להעיר בד' הרשב"א, דמנלי' דבלוע שמן מפעפע מחתיכה לחתיכה, הרי מההיא דדיקולא אין ללמוד אלא דבהתפשטות הראשונה ה"ז מתפשט בכל החתיכות, ומשום דאכתי לא חשיב כבלוע, ומנ"ל דאף אחר שנח וחשיב כבלוע, ה"ה מפעפע מחתיכה לחתיכה, ואין לומר דאף בדיקולא אי"ז מתפשט בכל החתיכות אלא בהתפשטות השני' דחשיב כבלוע, דא"כ מ"ט כל החתיכות מצטרפות לס'.

ונת' להעיר עוד, דמנלי' להרשב"א דחָלב אינו מפעפע מחתיכה לחתיכה, הרי מההיא דטיפת חלב לא למדנו אלא דבהתפשטות הראשונה אינו מתפשט בכל החתיכות, וע"כ אין כל החתיכות מצטרפות לבטל, אך שמא אח"כ ה"ה מפעפע מחתיכה לחתיכה.

יח] ונראה לישב, דהרשב"א לטעמי' אזיל, שכתב דבאיסור שמן ואיכא ס' כנגדו, ה"ה אוסר כדי נטילה, והרשב"א בחי' כתב דהוא משום דלא גרע מכחוש.

ונראה הביאור בזה, דלעולם תחילת ההתפשטות דשמן היא כדי נטילה דומיא דכחוש, ואח"כ הוא מפעפע בכל החתיכה, אך אי"ז בכלל ההתפשטות הראשונה, וע"כ אין כל החתיכה מצטרפת לבטל, דאין הגעלה באוכלין, כאשר כ"ה דעת הרשב"א בכ"ד, וגם לדעת ש"ר דיש הגעלה באוכלין, י"ל דהפעפוע אינו הגעלה מעליא, וע"כ ודאי דאינו מועיל להוציא את כל הבלע.

ונראה דגם לפ"ד הרשב"א בתוה"ב דכחוש אינו אוסר אלא כדי קליפה, אשר לפ"ז בע"כ דהא דבשמן ואיכא ס' בעינן כדי נטילה אי"ז משום דלא גרע מכחוש, מ"מ ה"ז מתפרש ע"ד הנ"ל, דההתפשטות הראשונה היא כדי נטילה, ואח"כ הוא מפעפע בכולו, וע"כ אין כל החתיכה מצטרפת לבטל, וכנ"ל.

יט] ולפ"ז נראה במה שלמד הרשב"א מההיא דדיקולא, דבלוע שמן יוצא מחתיכה לחתיכה, אשר קשיא דהתם לא חזינן אלא דבהתפשטות הראשונה ה"ז מתפשט בכל החתיכות, ולפמש"נ ניחא, דהרי לעולם כח ההתפשטות הראשונה היא בהכדי נטילה, ואף הא דה"ז מתפשט בכל חתיכה זו הוא התפשטות שני' דהבלוע, וע"כ שפיר שמעינן מינה דבלוע מפעפע מחתיכה לחתיכה.

ולא תיקשי ע"ז, דאם הא דהוא מתפשט בכל החתיכות, הוי זה בהתפשטות השני', א"כ מ"ט כל החתיכות מצטרפות לבטל, דלפמש"נ הרי הפעפוע באותה חתיכה ובשאר החתיכות, הוא בהתפשטות אחת, ואך דתחילה הוא מתפשט באותה חתיכה בכדי נטילה, ואח"כ הוא חוזר ומפעפע בחתיכה זו ובשאר חתיכות, וע"כ שפיר מצטרפות שאר החתיכות להתיר לחתיכה זו את היתר על כדי נטילה, ודו"ק.

כ] ?ואמנם בההיא דטיפת חלב חזינן דה"ה מתפשטת רק באותה חתיכה ולא בשאר החתיכות, ואמנם בטיפת חלב באמת כשיש בה ס' אין נאסר כדי נטילה, וכתב הגרע"א בסימן צ"ב דהוא משום צירוף הבל הקדירה, ולפ"ז הי' מקום לומר דבאמת בטיפת חלב לעולם אי"ז מתפשט בהתפשטות שני', ואך דהתם ההתפשטות הראשונה היא בכל החתיכה, אך אי"ז מתישב בל' הרשב"א במשמה"ב דמבו' להדיא דהא דטיפת חלב מתפשטת בכל החתיכה, הוא דומיא דכל איסור המפעפע דמתפשט בכל החתיכה, וכ"ה מבו' גם ממה שהביא שם מההיא דכחלא עילויי בשרא, וצ"ל להנ"ל, דלעולם הוי זה בלוע אחר כדי נטילה, ואך דבשמן קצת נתחדש דבלוע מפעפע בכל אותה החתיכה, ואינו מפעפע מחתיכה לחתיכה.

ונפ"מ דלפ"ז בההיא דטיפת חלב, אם נבלע תחילה חלב במקצת החתיכה, ואח"כ חזר והרתיח החתיכה, ה"ז מתפשט בכולה, דהגם דחלב ל"ה שמן גמור ואינו מפעפע מחתיכה לחתיכה, מ"מ באותה חתיכה ה"ה מפעפע אף כשיש עליו תורת בלוע, ועמש"נ לדון בזה לעיל.

ובעיקר הנידון בזה, אם הא דשמן מתפשט בכל החתיכות הוי זה התפשטות אחת, עמש"נ בדברינו בדין פיטום ללמוד מד' הגרע"א בג' דוכתי דהוי הכל בכלל ההתפשטות הראשונה, ונת' דהפמ"ג פליג ע"ז, ונת' לדון כן גם בדעת הש"ך, עייש"ה.

1. והדברים מבוארים כן גם בד' הגרע"א בגל' שם, ז"ל, מעתה בנידו"ד מתחלק הדין כך, אם נגע בחברתה והלב אינו דבוק רק שמונח שם, מותרת האחרת לגמרי דהוי דבר בלוע ממש, אבל אם הלב דבוק תליא בזה וכו', עכ"ל. [↑](#footnote-ref-2)
2. שוב העירוני דיש מקום לפרש בזה לד' הגרע"א כפשטם, דלעולם האיסור נסרך בחתיכה אחר שנתפשט בכל חלקי החתיכה בשוה, דכ"ז שלא נתפשט בשוה, עדיין הוא נמשך ממקום א' למקום אחר, ואינו נסרך, אך כשנתפשט בכל החתיכה בשוה, וכבר אין סיבה המושכתו ממקום א' למקום אחר, ה"ה נסרך בחתיכה, וע"כ אף אם היתה החתיכה גדולה, ל"ה נסרך בה עד שיתפשט בכולה, מ"מ בחתיכה קטנה שנתפשט בכולה, ה"ה נסרך בה, - וי"ל דלעולם התפשטות זו בכל החתיכה מוקדמת היא מההתפשטות לחתיכה אחרת, וע"כ הוא דאינו מתפשט לחתיכה אחרת, כיון דקודם שיתפשט בה כבר הוא נסרך בחתיכה, ושוב אינו יוצא בלא רוטב, ודו"ק. [↑](#footnote-ref-3)
3. וניחא בזה מש"כ כמה מקמאי ללמוד להא דאין בלוע יוצא בלא רוטב, מהא דבכל צלי הנאסר כדי קליפה, אין אותה כדי קליפה חוזרת ואוסרת, והרי דמדמו הא דאין בלוע יוצא מחתיכה לחתיכה להא דאינו יוצא באותה חתיכה ממקום למקום, ותיקשי שהרי בטיפת חלב מצינו דחלוקין הן זמ"ז, ולמש"נ ניחא. [↑](#footnote-ref-4)
4. והעירוני בזה, במש"כ הרשב"א בחולין דק"ח: להוכיח דבלוע בכלים יוצא בלא רוטב, ממש"א דדגים שעלו בקערה מותר לאוכלן בכותח וטעמא מפרש משום דהו"ל נ"ט בר נ"ט, אלמא פולטת היא בליעתה בדגים, ובתשו' הגרע"א ח"ג סימן נ"ג כתב להוכיח מזה דבכלי אין לחלק בין בלע שמן לבלע כחוש, כדעת הפר"ח בסימן ק"ה והמג"א בסימן תנ"א סקל"ז, דאי נימא כדעת הש"ך בסימן ק"ה סקכ"ג דגם בכלים חלוק דין בלע שמן מדין בלע כחוש, א"כ מה מייתי הרשב"א מהא דדגים שעלו בקערה, דילמא מיירי התם דבישלו בקערה בשר שמן, עכ"ד, - ואי נימא דכל הא דשמן יוצא מחתיכה לחתיכה, הוא רק בכח התפשטותו הראשון, ניחא ד' הרשב"א אף לדעת הש"ך, דבדגים שעלו בקערה, שכבר פסק כח ההתפשטות הראשון, אין לחלק בין בלע כחוש לבלע שמן.

   אך באמת נראה לישב ד' הרשב"א בע"א, דבד' הרשב"א בחי' בסוגיא דטיפת חלב נראה דאף איסור שמן אינו יוצא מחתיכה לחתיכה, כאשר כ"ה מבו' ממה שסתם בדבריו שם ולא חילק בזה, וכ"ה להדיא בחי' הרשב"א שם דצ"ח. שהסכים לפירש"י דדיקולא הוא קלחת, דאם דיקולא הוא סל, ל"ה משערינן בכל החתיכות, דאין בלוע יוצא מחתיכה לחתיכה, והרי להדיא דס"ל דאף בלוע שמן אינו יוצא מחתיכה לחתיכה, ועי' יד"י סימן ק"ה סקמ"ג שדקדק כן מד' הרשב"א בסוגיא דטיפת חלב, וע"כ שפיר הוכיח מההיא דדגים שעלו בקערה, דשאני בלוע בכלי מבלוע באוכל, ול"ה מצי למדחי דהתם איירי בשנבלע בו בשר שמן, שהרי לדעתו שם אף בלוע שמן אינו יוצא מאוכל, וז"ב. [↑](#footnote-ref-5)
5. אמנם הנה צ"ע בד' הרשב"א, דמ"ט אם יש ס' בחתיכה ה"ה מותרת, וא"צ עכ"פ נטילת מקום, וכמש"כ הרשב"א בתוה"ב בית ד' סוף ש"א, דבאיסור שמן שיש בחתיכה ס' כנגדו, צריך נטילת מקום, ולמד לזה מההיא דנטף מרוטבו על החרס וחזר אליו דיטול את מקומו, עיי"ש, - ובגל' הגרע"א ריש סימן צ"ב כתב דצ"ל דלענין זה מהני ג"כ הבל הקדירה דל"ב נטילת מקום, והביא לזה מד' הפליתי שם סק"ד, - אך הנה בד' הפליתי שם נראה שלא כתב כן בדעת הרשב"א גופי', והיינו משום דבד' הרשב"א במשמה"ב שם נראה להדיא דלא ס"ל כלל להא דהבל הקדירה, אלא הא דה"ז מתפשט בכל החתיכה הוא משום דחלב הוא דבר המפעפע, ולפ"ז הדר צ"ע לדעת הרשב"א, דמ"ט אם יש ס' בחתיכה ה"ה מותרת, ול"ב נטילת מקום, וצ"ע בזה.

   עוד העירוני בזה, דעיקר מש"כ הגרע"א דהא דל"ב כדי נטילה, הוא משום צירוף הבל הקדירה, אי"ז מתישב אלא אי נימא דטעם הא דאף בדאיכא ס' בעינן כדי נטילה, הוא משום דהוא מתפשט טפי בהכדי נטילה, - אך לפמש"כ הרשב"א בחולין ד"ח: דהוא משום דשמן לא גרע מכחוש דאוסר כדי נטילה, לא א"ש, דלפ"ז הדין נותן דכיון דכחוש אינו מתפשט בכולו אף בדאיכא הבל הקדירה, אף בשמן ואיכא ס' יש לאסור כדי נטילה משום דלא גרע מכחוש, ול"מ מה דאיכא בזה להבל הקדירה, וקשיא טובא לפ"ז לפ"ד הרשב"א בחי', דמ"ט בטיפת חלב שיש בחתיכה ס' כנגדה, לא אסרינן כדי נטילה, ושמא הרשב"א בחי' מודה לד' הרא"ה דאף כחוש מתפשט בכל החתיכה בדאיכא הבל הקדירה, וצ"ע רב בזה. [↑](#footnote-ref-6)
6. שוב העירוני בזה, דהנה כתב הרשב"א בתוה"ב שם ח:, ז"ל, ושמעינן נמי מהכא דאפי' היתה מקצת החתיכה בתוך הרוטב ונפל על מקצתה שהוא חוץ לרוטב חָלב או דם או א' מן האיסורין שאין מפעפעין, אין אומרין שאותו רוטב שהוא בקצה האחד מוליך ומערב מה שבלעה החתיכה בקצה האחר שאינו בתוך הרוטב, דאל"כ אפי' לא ניער יפה וכו' למה נאסרה החתיכה הראשונה ולמה אוסרת כל השאר, דאדרבה הי' לנו לצרף הרוטב עם החתיכה בתחילת נפילתה ותבטל הטיפה בס', שהרי הרוטב מערב את הכל ומוליך את החלב בכל והכל מצטרף לבטלה, אלא ודאי שמעינן דאין חתיכה שנאסרה מחמת בליעת איסור אוסרת חתיכת היתר שאצלה ואפי' שתיהן חמות, ואפי' במה שאמרו חנ"נ כבב"ח וכ"ש בשאר האיסורין, עכ"ל.

   וצ"ע, דהגם דמהתם שמעינן דכח ההתפשטות הראשונה אינה אלא באותה חתיכה, וע"כ אין שאר החתיכות מצטרפות לבטל, משום דאין הגעלה באוכלין, מ"מ מנלי' לרשב"א דאף אח"כ אין הבלוע חוזר ומתפשט, שהרי הרשב"א בסו"ד איירי בחתיכה שבלעה איסור מכבר, דיש בזה לדין חנ"נ.

   ונ' דצ"ל בזה, דס"ל להרשב"א דאין בכח ההתפשטות הראשון להוציא מחתיכה לחתיכה, הוא רק משום דהו"ל בלוע, והיינו דהגם דכח ההתפשטות הראשונה מועיל אף במקום דהו"ל כבלוע, מ"מ ל"מ זה להוציא מחתיכה לחתיכה, אך אם הי' בלוע יוצא מחתיכה לחתיכה, ל"ה לנו לומר דאין בכח ההתפשטות הראשונה להוליך אף לשאר החתיכות, ואכתי צ"ע. [↑](#footnote-ref-7)
7. ושו"ר בדרכי משה סימן ק"ה אות כ' שכתב ע"ד הרשב"א אלו, דמד' הטור לא משמע כן, ונ' להדיא שפירש בד' הרשב"א דחלב אינו מפעפע כלל, וע"ז הוא שכתב דמד' הטור לא משמע כן, אלא חלב הוי מכלל הדברים המפעפעין, וכ"ה להדיא בד' הש"ך סימן צ"ב סק"ג ובספרו הארוך שם דלדעת הרשב"א חלב אינו מפעפע כלל אף באותה חתיכה, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-8)