מראה מקומות המגרש פב 1
קטגוריות: ש_ס / כט גיטין / המגרש - הרב משה יפהן

**מראה מקומות המגרש פב. פב: 1**

**מתני' המגרש את אשתו. וכו'.** ומבואר בגמ' דמשנתינו איירי בחוץ, שהוא מותרת לכל העולם חוץ מאדם אחד שהוא קבע שהוא לא יהא מותר. ובזה נחלקו ר"א וחכמים דלר"א הרי היא מותרת לכל העולם חוץ מלאותו פלוני ולרבנן הגירושין לא חלו. **והנה יש לעיין מהו גדר הגירושין האלו שנתחדשו בגירושי חוץ**. ובשם רב"ב אמרו דאין הכוונה דהגירושין חלים כלפי כל העולם אבל אינם חלים כלפי פלוני. דזה ודאי דהגירושין הם גירושין גמורים. וכדתנן גופו של גט שחרור הוא הרי את מותרת לכל אדם. אלא זהו מילתא אחריתי. וחלות נוספת שהוא מחיל, ויש כח באדם שהוא מגרש להחיל חלות נוספת שהיא חלות של שיור שהיא מעכבת מהגט להתיר לכו"ע. אבל אין זה עשייה בגוף הגט אלא דהוי חלות נוסף של שיור ודוגמא לזה מה שמצינו שתנאי מילתא אחריתי. וצ"ל דהמקור לדין זה נלמד מהמבואר להלן ויצאה והיתה והלכה לאיש אחר דאפילו לא הוציאה אלא כלפי איש אחד היא מגורשת וכיוון דבגט עצמו לא מסתבר. שיחול שיור בהכרח שנתחדש כאן הלכה חדשה של שיור.

**ובעיני נראה באופן אחר.** דהוי הגבלה בגוף הגירושין. ויסוד הדבר הוא דענין הקידושין הוא תרתי הוא הקנין אישות כמו שנאמר ונפש כי יקנה קנין כספו ואישה נקראת קנין כספו. ויש לו בה קנין אישות. וכלשון המשנה בקידושין האישה נקנית וכו'. וכן יש בה ענין של איסור דאסר לה על כולי עלמא כהקדש. והגט פועל בשני הענינים בקנין ובאיסור. ושייך לומר דהגט פועל באיסור דאסר לה אכו"ע כהקדש דהיינו שהפרישה מכל העולם וייחדה אליו. והגט מתיר לה לכו"ע ושייך להבין דהוא מתיר לכל אחד ואחד מהעולם ושייך להגביל את ההרי את מותרת ואי את מותרת לכל אדם וכמו שנראה מהגמ' בעמוד ב' שיכול להתירה אפילו לאדם אחד. **ובאמת היה נראה עד"ז אלא בעוד אופן**, דענין הקידושין. דלא הוי שני דברים אלא הכל הוא דבר אחד דזה גופא הוא הקנין אישות שהוא קונה בה את זה שהיא מופרשת מכל העולם ומיוחדת אליו ולזה אנו קוראין קנין אישות. וזה עצמו הוא מתיר וכמדובר דהוא מתיר לכל אחד ואחד מהעולם ויכול לומר דהוא מתיר לאחד ויוכל לומר דהוא מתיר לכל העולם חוץ מאחד.

**ובאמת יש לדון מה גדר אותו פלוני לר"א**. שלא הותר לו האם כלפיו חשיב אשת איש גמורה וחייב אם בא עליה מיתה. והנה מצינו בעמוד ב' דהיא אסורה לאותו פלוני אא"כ היא נשאת לאחר דאז היא ניתקה מאישות הראשון וצ"ב בגדר הדבר. עוד יש לעיין דמבואר במשנה כיצד יעשה יטלנו הימנה ויחזור ויתננו לה, ויש לעיין, האם דין זה נאמר דווקא לחכמים דהגט לא פעל כלום או אפילו לר"א יכול לחזור ולגרש בו את אותו הפלוני ששייר ולא חלו כלפיו הגירושין. **עוד יש לעיין במחלוקת ר"א וחכמים**. האם הם נחלקו על עצם השיור האם שייך לשייר דחכמים סברי דלא שייך לעשות כזה מציאות של שיור. או דזה כו"ע מודו דשייך לעשות כזו מציאות של שיור ונחלקו רק האם כזה שיור חשיב כריתות או לאו דלחכמים לא חשיבי כריתות ומשו"ה אינה מגורשת. **אלא ש"מ חוץ הוא ש"מ.** הרי"ף כתב דלפי"ז בע"מ מודו רבנן. ועיין בר"ן שהוכיח כדבריו מלקמן. אך הביא די"א [עיין ברמב"ן] דכיון דלא מפורש בגמ' דבע"מ מודו א"כ אכתי מספקא לן אי פליגי בע"מ. דהא להלן פג. איתא לכמה תנא דס"ל דאפי' ע"מ לא מהני. ע"ש.

**תוד"ה המגרש**. עיין מהרש"א מה שהעיר בדבריהם. ובעצם דברי התוס' יש לעיין, דבתחילה משמע דבע"מ שלא תבעלי ולא תנשאי זה נחשב שיור. ור"י סבר דהוי רק תנאי בעלמא ויש לדון במה תלויה השאלה. ועיין ברא"ש סי' א' ועייש מה שהביא בשם ריצב"א. והטור בסי' קלז כתב בשם הרמ"ה דאם אומר ע"מ שלא תהא מותרת לפלוני כלל לא הוי גט וכתב דהרא"ש פליג על זה. ועיין שם באב"מ סק"ה מה שביאר בזה. ובשערי חיים להגר"ח שמואלביץ סנ"ט האריך בזה טובא.

**ומתני' דאוקימנא לה בחוץ מאי טעמא דר"א וכו'. ור"י אמר כו' ואישה גורשה מאישה יקחו אפילו לא נתגרשה אלא מאישה יקחו.**  ועיין רש"י דכתב דהיינו באופן שכותב לה הרי את מגורשת ממני ואי את מותרת לכל אדם. דזה ריח הגט שפוסל לכהונה. והנה עד היום ידענו דריח הגט הוי דרבנן. אמנם לכאורה בסוגיא כאן מבואר דהוי דאוריתא דהרי זה המקור לדינו של ר"א דשייך לעשות שיור של חוץ ובהכרח דהוי דרשא דאורייתא. וצ"ב מהו המכוון בגירושין אלו דאומר לה הרי את מגורשת ואי את מותרת לכל אדם. ולכאורה זה תלוי בדרכים שאמרנו לעיל. ולפי דרכינו יאמר בזה שני דרכים לפי הדרך הראשונה הוי גט על הקנין אישות ולא הוי גט על האיסור ועל ההפרשה כלפי זה לא הוי גט והרי היא אסורה לכל העולם. ולדרך השנייה הביאור שנתחדש שיכול ליתן גט על האישות אמנם מצד שני לא נתחדש שום היתר כיוון שלא הפקיע את ההתר וכל מה שחל זה עצם זה שחל כאן גט נפק"מ דבמקום שכן קובע שיחול התר כלפי מי מהאנשים כלפיו חל ההתר כיוון שנתחדש ששייך להתפיס גט באישות אפילו באופן שלא יתיר. וכך הוא לפי ב' הדרכים שאמרנו. **ובחידושי מהר"ם מלובלין סי' קכג** הביא מרש"י יבמות צד. שכתב שלא נתגרשה לגמרי אלא מאישה נפרדה כהדרך הראשונה דהיינו דפקע הקנין האישות אבל האיסור עדיין נשאר ויש שני ענינין בקידושין אישות ואיסור ויכול להתיר זה בלא זה. ואינה נקראת עוד אשתו ונפק"מ דנקראת גרושתו ואינה צריכה ייבום דהרי היא גרושת אחיו. ולפי"ז נתחדש דההלכה של חוץ אינה שיור בהפקעת האישות אלא בהפקעת האיסור לבדה. ולכאורה הוא הדין שאינו יורשה ומטמא לה ומפיר נדריה. ורק דיש להעיר על זה בדברי רש"י דרש"י כתב דהוי ריח הגט ולפי"ז לכאורה הוי גט גמור אלא דלא פועל התר באיסור אבל לא הוי רק ריח הגט. וצ"ע בזה.

**ורבנן איסור כהונה שאני.** וכתב רש"י דריבה בהן הכתוב מצוות יתירות ומשמע מדבריו דהוי דין דאוריתא דחל בה שם גרושה לגבי זה שהיא אסורה לכהונה ומכל מקום עדיין חשיבא אשתו ואינה יכול לתת כזה גט ולעשות בו שיור. ומשמע דלגבי ניתוק האישות לא חשיב כזה גט גט ואין בו כח לגרש. וכן כתב הרשב"א להלן פד: אמנם הרמב"ם פ"י מגירושין ה"א למד דפסולה לכהונה רק מדבריהם. ועיין דם במ"מ דהקשה מסוגייתנו דמשמע דהוי דין דאוריתא. ותי' דלר"א הוי דאוריתא אמנם לרבנן הוי רק אסמכתא. וזהו המכוון איסור כהונה שאני דהיינו דרבנן משום ריח הגט. ועיין שם בלח"מ מה שהקשה. ועיין במנח"ח סי' רס"ח אות א' ובשאג"א החדשות שו"ת ב' שהאריכו לדון מהו מקור דינו של הרמב"ם דהוי רק מדרבנן. ועיין בקוב"ע סי' ס"ז ס"ב שכתב דהרמב"ם גם מודה דעיקר הדין הוא דאוריתא אלא דלא שייך כזה היכי תימצי ולכן נאסר עכ"פ מדרבנן עיי"ש. ובעיקר דין ריח הגט דרבנן נחלקו האחרונים האם יסודו הוא דין פסול חדש של ריח הגט או שהמכוון הוא שהיא מגורשת דרבנן.