מראי_מקומות_בסיס_רעט_א-ו
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב יהושע ננקינסקי

להשלמת עניני בסיס נלמד בס"ד סי' רעט א-ה,

ולאחמ"כ נחזור לעניני טמ"ה בסי' שיא ח-ט

**סימן רעט א-ו**

**בסיס**

★במוקצה בשמן ובנר מצינו ג' טעמים.

**א.** מוקצה למצותו [שבת מה.] "הואיל והוקצה למצותו הוקצה לאיסורו".

**ב.** מוקצה מחמת איסור דהמסתפק בשמן שבנר חייב [ביצה כה].

**ג.** מצד בסיס [שבת מז.] "הנח לנר שמן ופתילה הואיל ונעשה בסיס לדבר האסור".

ועי"ש ברש"י "לדבר האסור **לשלהבת**".

וע"ע בתוס' [מה. ד"ה אלא שמן] דנר בעודו דולק אסור לקחת מהשמן מצד מכבה.

וכן שמן שנטף מהנר [דליכא כיבוי] נאסר בשימוש מצד **הוקצה למצותו**, אבל מותר בטלטול, ומצד **בסיס** נאסר גם טלטולו.

וע"ע [מב: בתוס' ד"ה ואין נאותין] וע"ע ברע"א בגליון הש"ס דשמן שנטף היות ונאסר בשימוש הוי מוקצה כדין **כל מאכל שאינו חזי לכלום** ורק בעודו דולק היה נידון לטלטלו [דראוי להאיר ומשתמש בו] ואת זה נאסר **מדין בסיס.**

★והטעם דהשלהבת הוה מוקצה עיין חזו"א [מא-טז] וז"ל "וי"ל דלעולם אין דרך הנר לטלטל בשבת דילמא תכבה א"נ לעולם השתמשות הנר הוא במקומה ואין דרך לטלטלה וכו', ואפשר לפרש לדעת הגרעק"א דשלהבת חשוב מוקצה משום תוספתא כדאמר במס' ברכות וכי קמברך אתוספתא וכו' והאי **תוספתא חשוב כנולד** וכו'.

וע"ע בחידושי החת"ס [מד. ד"ה והנה רש"י] **"ושלהבת בודאי אסור לטלטלה משום כיבוי דאי אפשר לטלטל השלהבת בלי כיבוי**".

ויש לדון בכל חשמל דידן.

**ס"ג**

★בענין בסיס לדבר האסור והמותר, דבעינן דבר מותר חשוב.

עיין מג"א האם בענין חשוב כנגד **השלהבת** או כנגד **השמן.**

★בענין הגדרת חשיבות מצינו לחם דמהני.

וע"ע במ"ב [רטז-יח] שמביא "ואם היה מונח על השולחן ביה"ש גם ככרות **ושאר דברים שצריך לשבת** פשיטא דהם חשובים יותר מן הנר, דהיינו מן שלהבת האור הדולקת", ועי"ש בשעה"צ [יח].

וא"כ לכאורה כל **דבר הנצרך בשבת** ויל"ע דבר שאינו **נצרך לשבת** האם מודדים לפי שוי הממוני דהיינו מי שוה יותר, המוקצה או ההיתר, או לפי חשיבות וצורך [דהרי הוא נצרך לימות החול].

ועי"ש בלבושי שרד [סי' רעז על מג"א ח] דהעמיד "ודוקא כשהככרות חשובים יותר מהנר".

וע"ע בגר"ז [רעז-ו] "והוא שיהיו [הלחם] או שאר הדברים חשובים יותר מן דליקת הנר דהיינו מן השלהבת וכו'".

ודברי המ"ב נלקחו מהח"א [סז-ד-].

ולענין **ספרים** עיין לבוש [שלד-טו] "דכולהו בטלים לגבי הספר משום קדושתם וה"ה לשאר ספרי הקודש".

ולענין שאר **כלים חשובים** עיין פמ"ג [רעט א"א ח].

**ס"ד**

בענין תנאי עיין תוס' [ביצה ל: ד"ה אמר] דלא מהני תנאי במוקצה מחמת איסור.

וע"ע תוס' שבת [מד ד"ה שבנר, ו-מה. ד"ה ואם] דרק בסוכה רעועה מהני תנאי.

ושיטת הרמב"ן [מה. ד"ה וראיתי] דכל מוקצה מהני תנאי.

בתוס' ורמב"ן דימו מוקצה מחמת איסור למוקצה דבסיס.

וע"ע בתו"י דאפי' דמהני תנאי למוקצה **בסיס גרע.**

וע"ע בב"י שהביא "רשב"ץ" דאפי' אי' לא מהני תנאי למקוצה, בבסיס מהני כיון שאינו מוקצה מחמת עצמו.

★וע"ע בחזו"א [מד-יג] דבעינן תנאי להשתמש בו ולא תנאי לטלטל.

**סי' שיא-ח**

**★בענין קש שע"ג המיטה**

הרא"ש [פ"ג-יט] לאחר שמביא את חילוק הראשונים בין טמ"ה לצורך דבר המותר דשרי, ולצורך דבר האסור, דאסור, וז"ל, והקשה ע"ז הר' יונה מהא דתנן לקמן בפרק תולין הקש שעל המטה לא ינענעו בידו אבל מנענעו בגופו, ודיקי מיניה בי רב דטמ"ה ל"ש טלטול, **והתם לצורך קש שהוא מוקצה הוא מטלטל**, ולא קשה דהתם אף טלטול אין כאן כמו פגה וחררה ופוגלא שהוא מטלטלן בידו, ואגבן מטלטלין דבר אסור, **אבל בקש אינו מטלטל אלא בגופו כלאחר יד** הלכך אע"ג דקש שהוא מוקצה הוא צריך מדמה ליה לטמ"ה שהוא צריך לדבר המותר".

וע"ע בקיצור פסקי הרא"ש "וטלטול בגופו כלאחר יד אפילו לצורך דבר האסור מותר כגון הקש שעל המטה מנענעו בגופו".

ובפשוטו טלטול בגופו קיל טפי ושרי לצורך דבר האסור, וא"כ צ"ב ללמה זה קשור לטמ"ה [דהרי הגמ' הקשתה מהמשנה של קש למ"ד טמ"ה אסור ומהמשנה מבואר שמותר, ולכאו' מאי קשיא אולי גופו לכו"ע שרי].

וע"ע בר"ן [כ: ד"ה וקשיא לן] "וההיא נמי דתנן בפ' תולין הקש שעל גבי המטה לא ינענעו בידו אבל מנענעו בגופו היינו טעמא נמי לפי שאינו מטלטל את הקש מפני שצריך לו אלא מפני שהוא צריך למטה, וא"א לו בלא טלטול הקש, ומש"ה כיון דלא מטלטל ליה בהדיא אלא כלאחר יד שרי.

ודבריו צ"ב דהרי לצורך שימוש בקש לא התיר [וחושבו לצורך דבר האסור] וא"כ מה מהני שהוא צריך למטה.

ועיין ב"מחצית השקל" [שה-ט] שלמד בר"ן **דמותר טמ"ה לצורך שימוש בקש** ובפשטות הרא"ש וכן הר"ן ס"ל **דטמ"ה בנר כדי להשתמש באורו במקום אחר חשיב לצורך דבר האסור ואסור.**

וא"כ קשה דברי הרמ"א [רעו-ג] **דהתיר לומר לגוי לטלטל נר דלוק**.

ועי"ש במג"א [רעו-יא, רעט-ט], שמקשה שהרמ"א [רעט-ד] התיר לטלטל נר ע"י גוי דהוי כתנאי" ובל"ז נאסר.

ותירץ דלצורך שלא יגנב הנר נאסר [מדין טמ"ה דחשיב לצורך דבר האסור], וע"ז סמך דהוי כתנאי.

משא"כ **לצורך גופו שרי** דא"י בעי ישראל הוה מטלטלן ע"י טמ"ה [וחשיב טמ"ה לצורך דבר המותר] דהיינו לטלטל נר בטמ"ה בכדי שיאיר במקום אחר מותר.

וע"ע בגר"ז [רעו-ט] דכונת הרמ"א אין בכך כלום דהישראל יכול לטלטל **באצילי ידיו דהיינו טלטול בגופו**.

וע"ע מה שהוסיף בזה בקו"א-ג.

וע"ע "בית מאיר" [רעו-ג] דנקט בדעת השו"ע **שצריך לנר להשתמש בו חשיב דבר המותר.**

★בענין טלטול בגופו

ע"ע ברמב"ן [קנד: ד"ה היתה] "ויותר נראה לומר דמכניס ראשו תחתיה אפי' בעלמא דליכא צעב"ח שרי משום שטלטול שבגופו לא גזרו רבנן כדתנן הקש וכו' וע"ע במג"א [שה-ט].

וע"ע במ"ב [שח-יג, ל].

וע"ע בחזו"א [מז-יב, יג].

ויל"ע למ"ב האם **מותר בגופו גם שלא לצורך.**

ועיין ב"מחצית השקל" על המג"א [שיא-כב] שרק לצורך שכיבה שרי, ושלא לצורך כלל נאסר.

וכן נקט ב"מור וקציעה" [שח ד"ה שם לטלטל].

★טלטול בגופו בדבר שזה דרכו לעיל נתבאר גבי סנדל.

וע"ע בשו"ע [שח-מו] וב"מנחת פיתים" [בסוף אבהע"ז השמטות לאו"ח סי' שיא].

וע"ע ברמ"א [רסו-יב] שהתיר להמשיך ללכת בכיס "כיון שהוא בידו יכול להניחו בכל מקום שירצה", והקשו תיפו"ל שהוא בגופו.

ועיין בתו"ש [שא-לט] "דדבר **שדרך לטלטלו ע"י גופו מיקרי טלטול ממש"**.

וע"ע במאירי [קמד: ד"ה גדולי הפוסקים].

ולפ"ז שפיר דברי השעה"צ [שב-לה].