34. בדיני כלאים בגדים
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב מאיר קאופמן / ענינים כלליים

#### כ"ד תמוז תש"פ

# כלאי בגדים

### בדין הצעה בכלאיים ובדין בגד קשה

א] עיין גמ' ביצה י"ד: דמדאוריתא אסור רק לבישה או העלאה אמנם מדרבנן אסור גם הצאה תחתיו מצד שמא תכרך נימא על בשרו והגמ' מביאה עוד מימרא שאפילו עשרה מצעות וכלאיים תחתיהן זה אסור ועיין רמב"ם דמבואר מדבריו שיש איסור אחד מצד שמא תכרך וגם בעשרה מצעות יש את האיסור הזה אמנם מצאנו היתר בכרים וכסתות ובלבד שלא יגע בהן בשרו וצ"ב למה זה יותר קל וביאר בהי"ג שכיון שזה קשה ואינן נכרכין לכן בזה לא גזרו אמנם צ"ב א"כ למה צריך שבשרו לא יגע בזה ולגבי מרדעת גם כתב שצריך שבשרו לא יגע בזה דהיינו שלמד מכרים ומשמע ששניהם יסוד ההיתר כי זה קשה אבל אם בשרו נוגע בו אסור וצ"ב מה האיסור של בשרו נוגע ויתכן לבאר שההנאה של החימום שבזה אסור מדרבנן אמנם יתכן שגם בדבר קשה יש קצת חשש שמא יכרך על בשרו רק ששם לא גזרו אלא בנוגע

ועיין רא"ש שכתב שמרדעת שזה קשה מאוד בזה אפילו בשרו נוגע מותר ומשמעת הדברים שיסוד האיסור בבשרו נוגע שמא יכרך וכאן שיש פחות חשש לא גזרו והנה הגמ' ביומא אומרת שבגדי כהונה קשים ולכן מותר להציע תחתיהם ולנ"ל זה אותו היתר של כרים וכסתות וכן מה שהגמ' אומרת לבד מותר הכונה לשכב עליו ויסוד ההיתר כי הוא קשה דהרי לדעתו יש בזה איסור דאוריתא והנה הרא"ש בסימן כ' נקט כר"ת שבלבד שכל הכלאים זה דרבנן שם בקשה הותר אפילו לבישה והגמ' לומדת מזה לבגדי כהונה שהם קשים דכין שכל האיסור של העלאה זה מדרבנן כה"ג לא גזרו והנה צ"ב למה צריך ללמוד מהדין של לבד ולא מהדין של כרים וכסתות ויתכן שהיה מקום לומר שרק דבר שאין דרכו בהעלאה לא גזרו אבל מהדין לבד חזינן שגם על העלאה עצמה התירו ממילא ה"ה בבגד קשה שדרכו בהעלאה וצ"ע והנה בעיקר ההיתר של לבד בהעלאה צ"ע שעד כמה שגזרו אטו שאר שעטנז למה שבקשה לא יגזרו וצ"ל שכיון שבגד קשה זה דבר לא מצוי ממילא לא גזרו בזה

אמנם עיין ר"ן שכתב לבאר שיש שני גזרות דרבנן א. שמא יכרך נימא על בשרו וזה רק שיך בבשרו נוגע בהם ויש עוד גזירה שבדבר שדרכו בהעלאה שאסור אפילו עשר מצעות מצד שמא יעלה את זה עליו ובזה ביאר את לשון הגמ' משום שנאמר לא יעלה עליך דהינו שזה הגזירה שמא יעלה עליו ולפ"ז כתב שבאמת כרים וכסתות זה רך רק ששם אין גזרה שמא יעלה עליו שאין דרכו בהעלאה והנה לפ"ז ההיתר של קשים זה עוד היתר נפרד דבגדי כהונה הרי דרכם בהעלאה ובכל אופן הצעה מותר וביחס לגזירה שמא תכרך נימא עיין ר"ן שכיון שזה קשה לא חוששים שתכרך מזה נימה וא"ש שההיתר של בגדי כהונה זה אפילו אם בשרו נגע בהם והנה יש לדון בלבד שזה דרבנן והוא רך האם מותר בזה הצעה ועיין רשב"א שבת נ"ז: שכתב שזה מותר ובריטב"א בביצה הובא בשטמ"ק כתב שאסור אמנם הוא ביאר שההיתר של לבד זה רק בהצעה ודייק מזה שכל ההיתר רק בקשה חזינן שברך אסור אבל הרשב,א ביאר כר"ת ולכן התיר גם בזה

והנה בהא דמבואר בגמ' ביומא שבגדי כהונה קשין הן תוס' למדו שודאי שיש איסור בלבישה של דבר קשה וכל כונת הגמ' להתיר הצעה אמנם ברש"י ביומא מבואר שמותר גם ההעלאה וברמב"ן בשבת קי"א: כתב וז"ל לפי שאין בהם הנאה אפילו שהוא לבוש כלאיים והנה הראשונים הקשו מהגמ' בערכין דמבואר שהותר אצל כהנים כלאיים ומבואר שאפילו שזה קשה יש בזה איסור ובבעל המאור סוף פ"ק דביצה כתב לחלק שהאבנט היה מאוד קשה משא"כ החושן והאפוד היה יותר רך ועיין בהשגות הראב"ד שם שכתב שהאפוש וחושן היה יותר עבה וכתב כר"ת וביאר בטעם האיסור כי הוא קצת נהנה אמנם עיין בתשובות הרי"ד סימן מ"ג שכתב שמלבוש זה גם לכבוד וא"כ גם בגד קשה כיון שזה מכבד האדם חשיב מלבוש אפילו שאין בזה חימום ויתכן שהראשונים ודאי מודים שבגד שאדם לובש כדי לא להיות ערום זה נחשב לבישה דזה לא גרע להגן מהחמה או הגשמים ורק באבנט וחושן ואפוד שכבר היה לבוש הרי כותנת מתחת בזה נקטו שזה לכבוד בעלמא לא חשיב לבישה רק שאם זה היה מחמם זה היה לבישה וצ"ע ועיין בשיעורים על ציצית בסוגא דבגדים הפטורים מה שהבאינו על זה ולכאורא היה מקום לישב שבבגדי כהונה אם לובשם למצותם כיון שיש מצות לבישה זה עצמו מגדיר כלבישה וכמו שביאר הדברי חמודות שלבישה למצות ציצית חשיבה לבישה וצ"ע

והנה עיין גמ' שבת נ"ז: דמבואר בגמ' שאיסתמכא אין בזה משום כלאיים ורש"י ביאר כי זה רק שוע והקשו הראשונים הרי מדרבנן אסור וברי"ף גם כתב כי זה לא אריג ועיין רמב"ן שדן שכיון שזה דבר קטן ולא עשוי אלא לתכשיט לא גזרו על זה ובתוס' כתבו כי זה לבד קשה ועיין רמב"ן שכתב ואפשר לפרש שאין בו חימם כלל ואין אדם מתכוין בה אלא לתכשיט ולכאורא הכוונה שלבישה למטרת תכשיט זה לא לבישה וזה כשיטתו שגם לכבוד זה לא לבישה אמנם בתוס' רי"ד במקום כתב שלתכשיט זה לבישה וביאר שזה דבר שכל מטרתו לאסוף השערות שלא יצאו מחוט לשבכה וזה לא נחשב הנאה של לבישה

ועיין תוס' שם שכתבו שמה שכרים וכסתות מותר וכן מרדעת מצד שזה סוג דבר שלא שכיח בו שמא תכרך נימא [והביאם הגר"א סק"ד] דהינו שלמדו שיסוד ההיתר בכרים וכסתת גם אם זה רך וכר"ן אלא שלדבריו יש בזה שמא תכרך נימא רק שעל זה עוזר הפסק בגד ולדבריהם גם הדין עשר מצעות זה מצד שמא תכרך נימא רק ששם זה יותר שכיח ולא מצאנו גזירה סתם אטו העלאה

בעיקר הגזירה של שמא תכרך נימא על בשרו עיין רש"י בביצה שכתב או שמדובר בנימה גסה שזה מחמם או שכיון שהבגד שלמטה מחמם זה נותן לחוט שם לבישה וצ"ב ובראב"ד בתמיד מבאר שכל שהארם עטוף בבגד זה נותן למצע שמתחתיו גם שם לבישה דהינו שאדם שלבוש בבגד גם החלק שמתחתיו יש לו שם לבישה ונתחדש כאן שגם על ידי חוט שעולה זה נותן גם למה שמתחתיו שם לבישה מצד החימום שבזה

### בדין ביטול ברוב בכלאיים

מבואר במשנה פ"ט דכלאיים דצמר גמלים שנתערב בצמר רחלים אם הרוב מן הגמלים מותר לערב אותו אם פשתן ועיין ב"י שהביא מהירושלמי שגם אם התערב פשתן בצמר רחלים יכול להרבות עליו צמר גמלים ויכול לעשות מהכל חוטים ולתפור ועיין ספר תורת הבגד סימן רצ"ט שהביא מהר"ן סימן נ"ז והראבי"ה ועוד הרבה ראשונים שהוכיחו מכאן שגם היתר בהיתר בטל וכן הוכיחו שלא אומרים חוזר וניעור דהיינו ששעטנז כל האיסור רק אם זה דרך אריגה ובגד אבל סתם חוטים אין איסור ללבוש חוטי צמר אם חוטי פשתן לכן בזמן התערובת של צמר רחלים אם גמלים זה היתר בהיתר ויש כאן ביטול ברוב ואם היה דין חוזר וניעור ממילא כשהיה תופר בגד לא היה כאן ביטול רק שלא אומרים חוזר וניעור והנה עיין מקור חיים סימן תמ"ז שתמה שאותה סיבת ביטול שהיה בהתחלה קימת גם אחרי זה וא"כ מה הראיה שלא אומרים חוזר וניעור וכן מה הראיה שלא חל ביטול עכשיו וע"ש שכתב שהפשתן אם הצמר זה רוב ביחס לצמר גמלים וזה דוחק דאולי כה"ג באמת מותר ובפשוטו הביאור וכמדומה שכן ביאר בשערי יושר שאם אדם יקח בגד ויארוג בו צמר פשתן וצמר גמלים כה"ג חל איסור על כל הבגד וכמו שנקט בנודע ביהודה סימן קפ"ו בסופו ולכן לולי שחל ביטול בתחילה כיון שעכשיו יש כאן ודאי חוטי צמר ופשתן לא שייך שיחול ביטול בצמר גמלים דאדרבא שהכל יאסר וממילא עכשיו אין סיבת ביטול וכל ההיתר כיון שבזמן שחל התערובת עדין לא היה כאן סיבת איסור ממילא חל הביטול ואחרי זה כשזה נהיה בגד לא אומרים חוזר וניעור ויש כאן חידוש גדול שגם במקום שאם הביטול יתבטל הכל יהפך לחפצא של איסור בכל אופן לא אומרים שחוזר וניעור ועיין שם שהביא מהראבי"ה ועוד ראשונים שכתבו לדחות שאין מכאן ראיה שהיתר בהיתר בטל דיתכן שגם לפני שזה נהיה בגד שייך לדון שדבר זה אסור ללובשו אם פשתן בצורה של בגד אמנם לכאורא כל זה אם יש איסור לבישת צמר ופשתים גם ללא שחל על הכל שם חפצא של איסור אמנם אם נימא שכל האיסור כי חל על הכל איסור שעטנז א"כ עכשיו זה עדין לא אסור ומהיכי תיתי לומר שיש שני דינים ועיין ש"ך ק"ה סקי"ז שנקט שחל איסור כמו בשר בחלב ובפשוטו זה הביאור בדין שגם אם לובש החלק שאין בו הצמר זה אסור וצ"ב

והנה לפ"ז לכאורא גם אם יתבטל צמר ופשתן כשזה עדין גיזי צמר שאין בזה שום איסור יחול ביטול ולא יהיה בזה חוזר וניעור דהרי עכשיו זה עדין כולו היתר ואין לומר שכיון שבתור איסור אין להם סיבת ביטול גם עכשיו אין לזה סיבת ביטול דהרי גם צמר גמלים אם רחלים בתור איסור דהינו שזה אם פשתן אין לזה סיבת ביטול וצ"ב דבירושלמי מפורש שגם בתור גיזי צמר אין ביטול לפשתן ורק אם ירבה צמר גמלים זה יעזור והנה בפשטו הר"ן הנ"ל שהוכיח מכאן שהיתר בהיתר לא בטל זה דלא כר"ן בנדרים שלא שייך ביטול של היתר בהיתר

והנה עיין ב"י שהביא מהסמ"ג שהביא תוספתא שחוט צמר שנתערב בחוטי צמר גמלים זה לא בטל כיון שזה חשוב ובפשוטו זה על דרך הנ"ל שיש כאן דין ביטול רגיל וכה"ג שזה חשוב זה לא בטל ועיין נוב"י שהביא שהסמ"ג הוכיח מכלאים שהיתר בהיתר בטל ושלא אומרים חוזר וניעור והדבר צ"ע כמו שהאריך הנוב"י שהרי מבואר במשנה בסוף תמורה שחוטים רגילים אין להם חשיבות והם בטלים ועיין ארצות החיים שצ"ל שיש סברא מיוחדת לגבי איסור כלאים שזה לא בטל והנה בפשוטו אם הכל מטעם ביטול רגיל כל זה רק כשהצמר רחלים לא ניכר בצמר גמלים אבל אם זה ניכר לא שייך ביטול כלל

אמנם עיין רא"ש בנגעים שכתב שאפילו דמבואר שם לגבי נגעים שיש דין ביטול של צמר רחלים בצמר גמלים אבל אם התערב חוט של שתי זה לא מתבטל כיון שכבר היה לו דין טומאה כבר קודם וכתב שה"ה אם בכלאיים התערב חוטי צמר רחלים בחוטי צמר גמלים זה גם לא מתבטל וכתב כמו שפשתן בצמר לא מתבטל והנה שם מה שזה לא מתבטל זה כמו שביאר הרא"ש בכלאיים ובתוס' בע"ז שכיון של מצב זה אמרה התורה האיסור והכל נהיה חפצא של אעסור לא שייך על זה ביטול וצ"ב מה זה קשור לכאן שזה מתערב צמר רחלים בצמר שאין בו איסור כלאיים הרי שם אין סיבת ביטול אבל כאן יש סיבת ביטול ולכאורא מבואר ברא"ש [כן ביאר בשערי יושר וכן כונת החזו"א נגעים סימן א' סקט"ו] שס"ל שכל שיש בבגד כלאיים כל הבגד נאסר וממילא לא שייך כאן כל ביטול ברוב והנה זה כשיטתו שאומרים חוזר וניעור וממילא מה שחל כאן עכשיו ביטול זה לא סיבת היתר ובהכרח שסיבת ההיתר כמבואר בנודע ביהודה שכיון שכל האסור רק חוטים טווים ממילא כל שהחוט רובו עשוי מצמר גמלים אין לזה שם צמר כדי שיחול על זה איסור אמנם בהתערב חוטים שלמים בזה אין סיבה שיחול איסור כה"ג וכן הוא בתשב"ץ ח"ב סימן ד' והנה בפשוטו לפ"ז גם אם הצמר רחלים יהיה ניכר בצמר גמלים אבל כיון שזה סברא שלא חל כאן שם חוט צמר ממילא לא יהיה כאן איסור והנה צ"ע קצת שלמה אין לחוש שנארג חוט מהצמר עצמו לבד וממילא הכל כאן יהיה אסור ועיין חזו"א שלפ"ז מיושב השיטות שהיתר בהיתר לא בטל שכאן זה לא דין ביטול רגיל והנה בלשון הטור מבואר שמחצה על מחצה אסור ובפשוטו כי אין סיבה לדין ביטול אמנם בתשב"ץ הובא ברעק"א כתוב שמעיקר הדין זה מותר שכל שאין חשיבות של הרחלים לא חל על זה שם חוט צמר ורק כיון שאי אפשר לצמצם אסור

והנה כן הוא המשמעות בלשון הרמב"ם שכל סיבת ההיתר דאין כאן חשיבות של צמר ולכן לשיטתו בחוט שנתערב זה אסור מעיקר הדין והנודע ביהודה ביאר שזה מצד שס"ל שהיתר בהיתר לא בטל אמנם יש לבאר שזה מצד שאין כאן סיבת ביטול דהכל נאסר וכמבואר ברא"ש אמנם צ"ע דבהלכות עדות כתב שגם חוט של פשתן שנתערב בבגד צמר רק מדרבנן זה אסור ומשמע שמדאוריתא יש ביטול אפילו פשתן בצמר א"כ צ"ע למה כאן זה אחרת ואולי כאן מדובר שזה ניכר והנה בדברי הרא"ש מבואר חידוש שאפילו שיש כאן סברא שלא חל שם צמר ופשתים אבל פשתן שנתערב בצמר אפילו בתור גיזי צמר אין בזה ביטול וזה נאסר דהינו שכה"ג זה מקבל שם חוט צמר ופשתן ולא אומרים שאם הרוב צמר אין כאן חשיבות של חוט פשתן וצ"ע

והנה עיין שו"ת הרא"ש כלל ב' תשובה ה' שכתב שבגד שהשתי משי והערב צמר ונתערב בו חוט פשתן דנימא שכיון שהרוב זה משי ממילא הצמר יתבטל בו וכתב שזה לא נכון דהרי מבואר בתוספתא שבד"א בעירב צמר בצמר ואינו ניכר זה בפני עצמו וזה בפני עצמו אבל אם יש בגד צמר ארנבים ותפר בו חוט צמר וחוט פשתן שזה אסור וכ"ש כאן שניכר החוטי הערב של צמר בפני עצמם עכ"ד ומשמע שבדין חוט צמר ופשתן הכונה שזה לא ניכר ובכל אופן זה לא בטל כי הכל נאסר וכנ"ל וכ"ש כאן שזה ניכר אבל באמת כאן שזה חוטים גם אם זה לא היה ניכר היה אסור אלא שצ"ב מה שכתב שבצמר בצמר זה לא ניכר וצ"ל שאין הכונה שלא מכירים הצמר אלא הכונה שלא ניכר כל חוט בפני עצמו ודוחק ועיין נודע ביהודה שכתב שהרא"ש חילק שצמר בצמר זה לא ניכר אבל חוטי בחטים הם ניכרים וביאר שזה גם כונת הרא"ש שכתב שחוט פשתן לא בטל מצד ששי על הכל חלות איסור ומבואר שללא ז זה בטל אמנם עיין בהגהה מבנו שכתב שאדרבא אם חל איסור על הכל א"כ הכל זה כמ חוט פשתן ובאמת בלשון הטור מפורש ששבגד גמלים שיש בו חוט צמר ופשתן הכל נאסר

ועיין לשון הטור שהלשון לא ברור והנה זה ודאי דוחק גדול שהדין של תערובת צמר גמלים ברחלים שזה לא ניכר וודאי שיש צורות שזה יהיה ניכר או אם אחד היה צבוע ויותר משמע שכאן זה לא מדין ביטול וכנ"ל וכן פסק בקובץ תשובות ח"א

והנה בעיקר הדין שזה לא בטל לכאורא הכונה כי הכל נהפך לאיסור וכן ביאר הגרש"ש אמנם בחזו"א יור"ד סימן קפ"א סק"ג יש לדון שזה כמו טומאת משא שאין ביטול דהינו שכיון שזה ודאי נחשב שלובש הצמר ופשתן יחד אפילו אם לא כל הבגד נאסר אבל לא שייך ביטול וצ"ב הסברא שכאן הרי זה גורם לאיסור גם על החלק ההיתר של שאר הבגד ולמה שלא יהיה ביטול כמו לח בלח שאפילו שודאי אוכל האיסור ובכל אופן זה בטל ורק בטומאה זה לא נחשב שגורם איסור על ההיתר אלא תמיד הוא טמא כי נושא הטומאה וע"ש בלשונו בנגעים וביור"ד וצ"ע

והנה עיין ש"ך סימן צ"ט סקכ"ב לגבי חלב שנתערב במים שמותר ליתנו בבשר וכתב שהחידוש אפילו דמבואר סימן רצ"ט סק"א שהיתר בהיתר לא בטל בכל אופן כאן זה בטל וצ"ע שכאן מה שחוט פשתן לא בטל מצד שיש כאן חלות איסור על הכל ביחד משא"כ לגבי המים שבהם אין סיבת איסור וממילא הביטול על החלב קיים ובעיקר דברי הש"ך צ"ע א"כ למה צמר בצמר בטל וצ"ל כנ"ל בדעת הרמב"ם שאז אין סיבת איסור כלל ובעיקר הדין שחוט לא בטל עין רמב"ם פ"י מעדות שהוא פסול רק מדרבנן ומשמע שמדאוריתא זה בטל אמנם בהלכות כלאים פ"י הכ"ז משמע שמדאוריתא זה לא בטל וצ"ע

עיין בנוב"י שהיתר בהיתר לא בטל אבל צמר שבטל כי לא חל שם חדש של חוט שוע טווי ונוז וצ"ע א"כ גם בחוטים הרי צריך לחול שם חדש של שעטנז ומשמע שכל שיש חוט של צמר ופשתן יש איסור בעיקר החיבור ולא מצד שחל שם חדש וצ"ע ועיין בהגהות על נוב"י מכון י"ש שהביאו סברא שלא שייך ביטול בחוט פשתן או צמר רחלים דזה הרי מציאות של דבר ולא חלות איסור שיש על הדבר אמנם בראשונים לגבי חוט פשתן בצמר לא משמע כך

בעיקר הנידון האם בבגד גמלים שיש בו חוט צמר ופשתן הכל נאסר עיין אבי עזרי שדן דבגמ' מבואר שבגד משי שיש בו ציצית צמר ופשתן יש כאן איסור כלאים דאוריתא והרי אין לו שום הנאה מהחוטים אלא בהכרח שזה הופך את כל הבגד לאיסור וכבר הוכיח כן בקבא דקשיתא ומבואר מכל זה שהדין שהבגד נהפך לאיסור זה מדאוריתא ודלא כאחרונים שכתבו שזה רק דרבנן עיין לענין ערדלאין

### בדין ערדלאין

מבואר בגמ' ביצה ט"ו. שערדלאין אן בו משום כלאיים ורש"י ביאר כיון שזה קשה ובזה לא גזרו על הצעה תחתיו וברא"ש ברמב"ם ביארו שכיון שעור הרגל קשה והא לא נהנה וצ"ב תיפו"ל מצד שזה רק הצעה תחתיו ואם מצד הדין דרבנן שמא תכרך א"כ מה איכפת לו מה עור הרגל ואולי הכונה שגם אם יכרך על הצד אין כאן הנאה והנה בפסק הרי"ד כתב מפורש שזה מנעל רגיל שלמעלה זה עור ולמטה יש שעטנז וזה מותר כי זה קשה וא"כ מפורש שאפילו שיש כאן נעל שאם למעלה היה שעטנז ודאי שזה אסור ורק כיון שלמטה שעטז מותר וצ"ע הרי כיו שזה בגד אחד מבואר בירושלמי שהכל אסור ובפשוטו מבואר שכל שזה מין שאין בו כלאיים זה לא שייך ודלא כנודע ביהודה וכן דלא כדהוכחנו מהר"ן והנה גם ברמב"ם צ"ב מה איכפת לן שזה לא מחמם הרי ודאי שזה ניתן להגן על הרגל וזה עצמו סיבה לשם מלבוש ולא משמע שזה רק ניתן להגן על הנעל וצ"ב סוגיא זו

### בדין אין דרך חימום בכך

בעיקר ההיתר המבואר בגמ' שם שדב שאין דרך חימום בכך מותר וכן בגמ' שבת נ"ז לכאורא הכונה שזה ודאי שהוא לא לובש את זה למטרת לבישה ורק שבפועל יש כאן הנאה בזה כל שזה סוג בגד שלא עומד ללבישה והחימום שבזה הוא לא דרך חימום זה לא סיבה להחשב כלבישה אבל אם יתכוין להתחמם לכאורא זה ודאי אסור ולכאורא אם החימום הוא איסור בפועל מה איכפת לן שזה לא דרך חימום ומבואר שזה רק סיבה שיקרה לבישה והבית הלוי הסתפק בזה