לט - בדין בין הלחיים כשאין בו ד_
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / מחיצות מהדו_ב

**סימן לט**

**בדין בין הלחיים כשאין בו ד'**

**א**

א] **עירובין ט' א',** אמר אביי מסתברא מילתי' דר' יוחנן תחת הקורה אבל בין לחיים אסור, ורבא אמר בין לחיים נמי מותר, אמר רבא מנא אמינא לה דכי אתא רב דימי א"ר יוחנן מקום שאין בו דע"ד מותר לבני רה"ר ולבני רה"י לכתף עליו ובלבד שלא יחליפו, ואביי התם בגבוה ג'.

**ופירש"י,** ז"ל, מקום שאין בו דע"ד עומד בין רה"ר לרה"י הואיל וליכא מקום חשוב לאו רשות באפי נפשי' הוא ובטיל להכא ולהכא והיינו מקו"פ וכו', ובין לחיים נמי אפי' חשבת לי' מקום בפנ"ע בטל להכא ולהכא, ושרי, עכ"ל.

**והגאו"י** בסוגיין כתב דלדעת רבא דבין הלחיים שרי כשאין בו ד' משום דהוי כמקו"פ, הרי דה"נ אם העמיד את הלחי באמצע המבוי, והמקום שמחודו הפנימי ולחוץ הוא פחות מד"ט, הוי אף המקום שמחוץ ללחי כמקו"פ ומותר להשתמש שם, וכן נקט החזו"א בסימן ס"ו ס"ק א' ד' ה'.[[1]](#footnote-2)

ב] **אך** כבר עמדו בזה ממש"כ בפירש"י בשבת ט' א', ז"ל, וכ"ת דלי"ב רחב ד' במשך עובי החומה לפיכך אינה רשות לעצמה ומותר להשתמש "כנגד הלחי מחודו החיצון" שהוא שוה לאסקופה אצל רה"ר, ואין לך לחי גדול מעובי החומה שמכאן ומכאן שבהם המבוי ניתר, עכ"ל, ולהדיא דאף לפ"מ דס"ד דבין הלחיים מותר כשאינו רחב ד', אין ניתר אלא המקום שכנגד הלחי מחודו החיצון, אך המקום שחוץ מן הלחי אסור, וזהו שהוצרך רש"י לפרש דאין לך לחי גדול מעובי החומה וכו'.[[2]](#footnote-3)

ג] **והדברים** מפורשים כן בד' הרשב"א בעבוה"ק שער ג' פ"א הלכה ל"ג - ל"ה, ז"ל, אסקופה שבפתח המבוי גבוהה ג' ואינה רחבה ד', יש מי שאומר שהוא מקו"פ ומותרת עם כל הרשויות, ולא יראה לי כן וכו' ולפיכך וכו' ואע"פ שאין לה לחי מותרת עם המבוי שבטלה היא אצל רשותה שהוא המבוי וכו', אינה גבוהה ג' ואינה רחבה ד' "והיא עומדת בין הלחיין או תחת קורת המבוי" ורה"ר עוברת לפני' הרי היא כלפנים, עכ"ל.

**ומבו'** להדיא בד' הרשב"א, דאסקופה שאינה גבוהה ג' ואינה רחבה ד' אינה מותרת אלא כשהיא עומדת בין הלחיים או תחת הקורה, אך כשאינה עומדת בין הלחיים ה"ה אסורה, ולא שרינן לה משום מקו"פ, ורק אסקופה גבוהה ג' חשיבא כמקו"פ אף שאינה עומדת בין הלחיים.[[3]](#footnote-4)

**ב**

ד] **ונראה** דיש ללמוד כן גם מד' התוס' לקמן בסוגיין ד"ה ולרשב"ג שהק' ע"ד רש"י, דבלחי הנמשך כלפי חוץ, אין להתיר עד חודו החיצון אף למ"ד דבין הלחיים מותר, דהיאך יתיר את רה"ר, דסתם מבוי אורך כתליו שוין.

**ובחי'** אהעו"ז בסוגיין כתב לישב לד' רש"י, לפמש"כ התוס' לעיל ח' ב' סוד"ה מניח דבמבוי שצידו אחד ארוך וצידו אחד קצר, ל"ה המקום שכנגד הארוך רה"ר, משום דמסתמא לא בקעי בי' רבים, וכיון דאין בו ד', שפיר יש להתירו לדעת רבא משום דהוי כמקו"פ, דומיא דכל בין הלחיים דשרי כשאין בו ד' משום דהוי כמקו"פ, ועי' גם בחזו"א סימן ס"ז סקט"ו שעמד בזה.[[4]](#footnote-5)

**ומד'** התוס' שנקטו דבכה"ג אין מקום להתיר להמקום שכנגד הלחי, נראה דס"ל דכל הא דבין הלחיים שרי בדלית בי' ד', הוא רק משום דהוי מקום זה בין הלחיים, וע"כ כל שהלחי מושך מחוץ למבוי ואין כותל כנגדו, אסור להשתמש במקום זה.

ה] **והדברים** מפורשים כן בד' המהרש"א בסוגיין, עיי"ש שכתב במש"כ התוס' דהא דבין הלחיים שרי בדלי"ב ד' הוא אף בפתח נעול, דכ"ז הוא בגבוה ג' דהוי מקו"פ, אך כל שאינו גבוה ג' אסור, וכ"נ גם בד' הבעה"מ בשבת ט' א', ואכמ"ל, - ולהדיא בדבריו דכל הא דבין הלחיים שרי כשאין בו ד', הוא רק משום דהוי מקום זה בין הלחיים, וע"כ כל שפתח נעול ובטל תורת לחי, אסור להשתמש שם, ורק אם הוא גבוה ג' שרי משום דהוי מקו"פ גמור.[[5]](#footnote-6)

ו] **ואמנם** צ"ב הטעם בזה, דהרי הא דבין הלחיים מותר כשאין בו ד' הוא משום דהוי כמקו"פ, וא"כ מ"ט בעינן שיהא מקום זה בין הלחיים, הרי לכאו' הדין נותן דאף אם הוא חוץ ללחי, מ"מ כיון דאין בו ד' הו"ל כמקו"פ.

**ג**

ז] **ובפשוטו** הי' נראה לישב, דהנה כתב הרשב"א בעבוה"ק שער א' פי"א, ז"ל, מבוי הפתוח לרה"ר והכשירו בלחי מותר להשתמש אפי' בין הלחי, שמקום הלחי נמשך אחר המבוי ונחשב מכללו וחודו החיצון של לחי סותם וכו', בד"א בשאין הלחי רחב ד', הי' רחב ד' י"א שאפי' פתוח לרה"ר אסור להשתמש בין הלחי, ויש מגדולי המורים שהתירו אפילו ברחב ד', ולזה דעתי נוטה, עכ"ל.

**וצ"ע** במש"כ הרשב"א בתחילת דבריו דהא דמותר להשתמש בין הלחי הוא משום דמקום הלחי נמשך אחר המבוי ונחשב מכללו וחודו החיצון של לחי סותם, שהרי דבריו קיימי בלחי שאינו רחב ד', ובכה"ג הרי הא דמותר להשתמש שם הוא משום דהוי מקו"פ, ולא משום דחודו החיצון סותם.[[6]](#footnote-7)

ח] **ונראה** ללמוד מד' הרשב"א, דעיקר הא דס"ל לרבא דבין הלחיים שרי כשאין בו ד', אי"ז כלל משום דחשיב כמקו"פ, די"ל דלא חשיב מקום זה כלל כמקו"פ, וזה כמש"נ להלן סקט"ו בהערה,[[7]](#footnote-8) אלא הוא משום דכל דהמקום דבין הלחיים בטל לעיקר המבוי, אמרינן דחודו החיצון סותם ומהני הלחי להתיר אף להמקום דבין הלחיים, - וטעם הסוברים דלא שרי אלא כשאין בו ד', הוא משום דרק בכה"ג שאין בו ד' ואינו מקום חשוב לעצמו, הוא בטל לעיקר המבוי, ומדמי לה רבא, דכ"ה דמקו"פ בטל להכא ולהכא ושרי, ה"נ המקום דבין הלחיים בטל לעיקר המבוי והא ניתר ע"י הלחי,[[8]](#footnote-9) אך כל שהוא רחב ד' והוא מקום חשוב לעצמו, אינו בטל לעיקר המבוי, ובכה"ג לא אמרינן דחודו החיצון סותם.[[9]](#footnote-10)

**ויש** להוסיף בזה, דהנה דעת הרשב"א גופי' שם דבין הלחיים מותר אף כשיש בו ד', ומ"מ כשהוא פתוח לכרמלית אסור, והרי דעיקר הא דבין הלחיים מותר הוא מכח הא דהוא בטל למבוי, וע"כ הוא דאסרינן כשהוא פתוח לכרמלית ואינו בטל למבוי, ונת' עוד בזה בסימן ל"ג?, וע"כ לדעתו מסתברא מילתא דאף לדעת הסוברים דאסור להשתמש בין הלחיים אלא כשאינו רחב ד', הוא משום דכשאינו רחב ד' הוא בטל למבוי וכשהוא רחב ד' אינו בטל למבוי.

ט] **ועד"ז** מבו' גם בד' המהרש"א לעיל בסוגיין, דהנה התוס' בד"ה הכל מודים כתבו דאין לפרש דטעם הא דבין הלחיים אסור ול"ד לתחת הקורה דמותר הוא משום דקורה משום היכר ולחי משום מחיצה, דהא רבא אית לי' דאף לחי משום הכירא, ואפ"ה מודה רבא דאסור להשתמש בין הלחיים היכא דרחב ד', והמהרש"א הק' על דבריהם, דאדרבה הרי רבא שרי בין בלחי ובין בקורה, והא דאסר רבא ברחב ד' הוא משום דהוי רשות בפנ"ע, עיי"ש בדבריו.

**ומבו'** להדיא מדבריו דס"ל דהא דשרי רבא להשתמש בין הלחיים כשאינו רחב ד', הוא משום דבכה"ג הלחי מתיר מחודו החיצון, וזהו שכתב דלרבא דמי דין לחי לדין קורה, דאף לחי מתיר מחודו החיצון, דאי נימא דהא דשרי רבא כשאינו רחב ד' הוא משום דהוי מקו"פ, הרי דשפיר כתבו התוס' דבע"כ דשאני לחי מקורה, דקורה מתרת מחודה החיצון ולחי אינו מתיר אלא מחודו הפנימי, וכל הא דמותר להשתמש בין הלחיים כשאינו רחב ד' הוא משום דהוי מקו"פ.[[10]](#footnote-11)

י] **ולפ"ז** מתפרש היטב הא דהמקום שחוץ ללחי אסור אף כשאינו רחב ד', דהרי כל הא דבין הלחיים שרי כשאינו רחב ד', הוא משום דהוא בטל למבוי והלחי מתירו, וע"כ כ"ז הוא בהמקום שבין הלחיים, אך המקום שחוץ ללחי דאין הלחי מתירו, ה"ה אסור אף כשאינו רחב ד'.

**ד**

יא] **אמנם** הנה מד' התוס' וש"ר בסוגיין יש ללמוד דהא דשרי רבא בין הלחיים כשאינו רחב ד', אי"ז משום דהוא בטל למבוי והלחי מתירו, אלא הוא משום דהוי כמקו"פ.

**דהנה** התוס' לעיל בסוגיין כתבו דטעם הא דבין הלחיים אסור ול"ד לתחת הקורה דשרי, הוא משום דלחי הוי משהו ואתי לאפוקי, - וצ"ע דא"כ מ"ט שרי רבא בין הלחיים כשאינו רחב ד', הרי יש בזה לגזירה דאתי לאפוקי.[[11]](#footnote-12)

**ונראה** דהטעם בזה הוא, דגדר הא דאסרו לבין הלחיים משום דאתי לאפוקי, היינו דאף דמן הדין הלחי מתיר מחודו החיצון, מ"מ לא יועיל הלחי להתיר לבין הלחיים, וע"כ כ"ז הוא כשהוא רחב ד' ובעינן בזה להיתר הלחי, אך כל שאינו רחב ד' דהו"ל כמקו"פ ול"ב כלל להיתר הלחי, מותר להשתמש שם, - וי"ל עוד, דאף אם הוי זה גזירה בפנ"ע משום דאתי לאפוקי, היינו דמכח זה אסרו חכמים לרשות זו, וע"כ כל שאין בה ד' דהו"ל כמקו"פ לי"ב איסורא.[[12]](#footnote-13)

**ואמנם** כ"ז ניחא אי נימא דהא דבין הלחיים שאין בו ד' שרי הוא משום דהוי כמקו"פ, אך אי נימא דהא דשרי הוא משום דהוא בטל למבוי והלחי מתירו, הי' לנו לאסור בזה מכח הגזירה דאתי לאפוקי, - שהרי בלא"ה מן הדין הלחי מתיר מחודו החיצון, ואפ"ה גזרו חכמים שלא יתיר להמקום דבין הלחיים משום דאתי לאפוקי, וא"כ מה יועיל הא דמקום זה בטל לגבי המבוי, הרי אכתי יש לאסור בזה משום דאתי לאפוקי.[[13]](#footnote-14)

יב] **ויש** ללמוד כן גם מד' הרשב"א וש"ר בסוגיין שדקדקו מד' רש"י, דבין הלחיים שאין בו ד' מותר אף עם רה"ר, ככל מקו"פ דבטל להכא ולהכא, ודנו בזה משום דמקום בין הלחיים הוי רה"י דאורייתא, ואין להתירו עם רה"ר, עי' בדבריהם, והריטב"א והר"ן כתבו לדון דמודה רש"י דהוא אסור עם רה"ר, עיי"ש.

**והנה** אי נימא דהא דבין הלחיים שאין בו ד' שרי, הוא משום דהוא בטל למבוי והלחי מתירו, הרי אין מקום כלל להתיר לטלטל ממנו לרה"ר, דאדרבה כיון דהוא בכלל היתר הלחי, הוי כרה"י גמורה, ואסור לטלטל ממנו לרה"ר, ובע"כ מדבריהם דהא דבין הלחיים שאין בו ד' שרי הוא משום דהוי כמקו"פ, וע"כ שפיר יש מקום להתיר לטלטל ממנו לרה"ר, ככל מקו"פ דבטל להכא ולהכא ושרי אף עם רה"ר.[[14]](#footnote-15)

יג] **ולפ"ז** הדק"ל דאם הא דבין הלחיים שאין בו ד' מותר אי"ז משום דהלחי מתירו, אלא הוא משום דהוי כמקו"פ, א"כ מ"ט לא שרינן אלא להמקום שבין הלחיים, והמקום דחוץ ללחי אסור אף שאין בו ד'.[[15]](#footnote-16)

**ה**

יד] **ונראה** לישב, ובהקדם, דהנה נחלקו הראשונים בדין מבוי שאין ברחבו ד"ט אם הוא צריך תיקון, או דהוי כמקו"פ, ונת' בסימן מ' סקי"ח דטעמא דהרמב"ם ודעימי' דהוא צריך תיקון, הוא משום דחשבינן להמבוי מכלל הרשות דרה"ר שיש בה דע"ד, וע"כ לא חשיב כמקו"פ, עיי"ש.

**ועיי"ש** בסקי"ט שנת' די"ל דהראב"ד ודעימי' דס"ל דכל שאין ברחבו ד"ט א"צ תיקון, אי"ז משום דפליגי ביסוד הדברים וס"ל דבעינן שיהא בכרמלית בפנ"ע ד', דלעולם י"ל דמודו דל"ב שיהא בכרמלית בפנ"ע ד', ואך דס"ל דכ"ז הוא בגונא דמצינו לדון דע"י צירוף הכרמלית לרה"ר אין הכרמלית פחותה מד', והיינו בגונא דיש ברחבה ד' אלא שאין בארכה ד', וכיון דלצד הרה"ר אין מחיצה המבדלת ביניהם, נמשך ארכה לתוך רה"ר, והוי הרה"ר והכרמלית יחד מקום דע"ד, אף במבוי שאינו רחב ד'ט דאף אחר צירוף הכרמלית לרה"ר הויא הכרמלית פחותה מד', כיון שאין במקומה רוחב ד', ואין הרה"ר משלים כלל לרחבה, חשבינן לה כמקו"פ.

טו] **והנה** לפ"ז נמצא דמבוי שיש ברחבו ד' ואין בארכו ד' לכו"ע ל"ה כמקו"פ, שהרי ע"י צירופו לרה"ר יש בו ד', ובכה"ג לא חשיב כמקו"פ.[[16]](#footnote-17)

**ואמנם** לכאו' זה נסתר ממה שאמרו בסוגיין דבין הלחיים שאין בו ד' הוי כמקו"פ אף דאינו גבוה ג' מן הקרקע, ולא אמרינן דכיון דבצירוף הרה"ר יש בו ד' לא חשיב כמקו"פ.[[17]](#footnote-18)

טז] **ונראה** די"ל בזה, ובהקדם, דהנה הרשב"א והר"ן בסוגיין כתבו דאי נימא דכשעשה לחי אחר להתיר לבין הלחיים אין לחי זה מתיר אלא את מקום הפתח, ול"מ להתיר את כל המבוי, הרי דבמבוי שרצפו בלחיים הי' בדין דהמקום שבין הלחיים הפנימים יהא אסור, עיי"ש.

**וצ"ב** דכיון דבין הלחיים אסור ואין הלחי מתיר אלא מחודו הפנימי, מ"ט לא יהא המקום שבין הלחיים הפנימים ניתר ע"י הלחי החיצון.

**ויש** ללמוד מזה, דאף דבין הלחיים אסור, ואין הלחי מתיר אלא מחודו הפנימי, מ"מ כיון דכל הלחי הוא המחיצה, והמקום שכנגד הלחי הוא מקום המחיצה, מהני זה לחשבו כמקום בפנ"ע ואינו מצורף עם המקום שחוצה לו, וע"כ אם ל"מ הלחי החיצון להתיר לכל המבוי, אף ל"ה מתיר למקום זה דבין הלחיים הפנימים.[[18]](#footnote-19)

יז] **ולפ"ז** נראה דמה"ט הוא דבין הלחיים חשיב כמקו"פ אף שאינו גבוה ג' מן הקרקע, ול"מ הא דבצירוף רה"ר יש בו דע"ד, והיינו משום דהמקום דבין הלחיים חשיב כמקום לעצמו, ואינו מצורף לרה"ר, וע"כ כל שאין בו ד' הוי מקו"פ.

**ובזה** מתפרש היטב הא דהמקום שחוץ ללחי אסור אף כשאין בו ד', דהרי כל הא דבין הלחיים חשיב כמקו"פ, ולא אמרינו דהוא מכלל הרשות דרה"ר שיש בה ד', הוא משום דבין הלחיים חשיב כמקום לעצמו, אך המקום שחוץ ללחי דאינו מקום לעצמו, הוי מכלל הרה"ר שיש בה ד', וע"כ לא חשבינן לי' כמקו"פ.

**ו**

יח] **הבעה"מ** בסוגיין כתב, דהפלוגתא דאביי ורבא בדין בין הלחיים היא לטעמייהו, דאביי לטעמי' דלחי משום מחיצה וע"כ אסור להשתמש בין הלחיים דחודו הפנימי סותם, ורבא לטעמי' דלחי משום היכר וע"כ מותר להשתמש בין הלחיים דהכירא מלבר, וכיון דקי"ל דלחי משום מחיצה, אסור להשתמש בין הלחיים, וכ"כ התורי"ד, וכ"ה מבו' גם בד' הריא"ז בפירקין (ה"א דין כ') שכתב דאסור לטלטל כנגד הלחי בין שהי' ארוך בין שהי' קצר.

**והרמב"ן** במלחמות הק' ע"ד בעה"מ, ז"ל, דהא רבא מדר' יוחנן נסיב לה טעמא דמקום שאין בו דע"ד מותר לכתף עליו, ואילו הי' משום דלחי משום היכר ובצדו החיצון ניכר מה לי רוחב ד' מה לי אין רוחב ד', עכ"ל.

יט] **ובדעת** בעה"מ ודעימי' צ"ל ע"ד מש"כ הרמב"ן גופי' בדעת הרי"ף דהא דמייתי רבא מהא דמקום שאין בו דע"ד מותר לכתף עליו, הוא לטעמי' דאביי, דאף דס"ל דלחי משום מחיצה וחודו הפנימי סותם, מ"מ כל שאין בו דע"ד יש להתיר דומיא דמקום שאין בו דע"ד שבין רה"ר לרה"י דמותר לכתף עליו.

**אך** בד' הרמב"ן שהק' כן, ולא ניח"ל לישב כן, אף דאיהו גופי' כתב כן בדעת הרי"ף, פשוט דהוא משום דאם אכן שרי רבא גם משום דמקום שאין בו דע"ד מותר לכתף עליו, הרי הי' בדין דאף דקי"ל כאביי דלחי משום מחיצה וחודו הפנימי סותם, מ"מ כל שאין בו ד' מותר להשתמש שם, דפלוגתא זו דאביי ורבא בבין הלחיים שאין בו ד' אם הוי כמקו"פ אף שאינו גבוה ג', הויא פלוגתא בפנ"ע, ובזה הדרינן לכללא דאביי ורבא הלכה כרבא, ובד' הבעה"מ מבו' דבין הלחיים אסור אף כשאין בו ד', וכמש"כ שם דליתא לשנויי דשנינן אליבא דרבא, ול"ש פתוח לרה"ר מפתוח לכרמלית, והרי דס"ל דכל הא דשרי רבא לבין הלחיים הוא משום דלחי משום היכר והכירא מלבר, וזהו שהק' הרמב"ן דהרי רבא התיר מכח הא דאין בו דע"ד.

**וצ"ע** בדעת הבעה"מ ודעימי' שכתבו דקי"ל דאסור להשתמש בין הלחיים אף כשאינו רחב ד', וכ"ה להדיא גם בד' הריא"ז דאסור להשתמש כנגד הלחי אף כשהוא קצר, וקשיא ע"ז כמשה"ק הרמב"ן, דהרי רבא התיר להשתמש בין הלחיים גם מכח שאין בו דע"ד, ובפלוגתא זו יש לפסוק כדעת רבא.[[19]](#footnote-20)

כ] **ושמא** יש מקום לישב, דהנה נתבאר בדברינו דהא דבין הלחיים שאין בו ד' חשיב כמקו"פ, הוא משום דבין הלחיים הוי מקום בפנ"ע, דאילו הי' מכלל הרה"ר שיש בה דע"ד, ל"ה חשיב כלל כמקו"פ.

**ולפ"ז** י"ל בדעת בעה"מ ודעימי', דכל הא דס"ל לרבא דבין הלחיים הוי מקום בפנ"ע, וע"כ הוא דהוי כמקו"פ, הוא לטעמי' דלחי משום היכר והכירא מלבר, וע"כ הוא דחשבינן להמקום דבין הלחיים כמקום בפנ"ע, כיון שהוא לפנים מן הלחי המתיר, אך לאביי לטעמי' דלחי משום מחיצה וחודו הפנימי סותם, לא חשבינן להמקום דבין הלחיים כמקום בפנ"ע, כיון שהוא מחוץ להלחי המתיר, והוי מכלל הרה"ר שיש בה דע"ד, ולא חשיב כלל כמקו"פ,[[20]](#footnote-21) וזהו הא דמשני אביי דהתם בגבוה ג', דכל הא דמקום שאין בו דע"ד הוי מקו"פ ואינו מכלל הרה"ר, הוא משום דהוא גבוה ג', אך בין הלחיים שאינו גבוה ג' ואינו מחולק מרה"ר, הוי מכלל הרה"ר שיש בה דע"ד ול"ה כמקו"פ, וכיון דקי"ל כאביי דלחי משום מחיצה וחודו הפנימי סותם, אסור להשתמש בין הלחיים אף כשאין בו ד', ולא חשיב כלל כמקו"פ.

**ז**

כא] **לדעת** רבא דיש להתיר בבין הלחיים שאין בו ד', דומיא דמקום שאין בו ד' דמותר לבני רה"י ולבני רה"ר לכתף עליו, צ"ע דא"כ מ"ט דמ"ד דאסור להשתמש תחת הקורה, הרי אף דהכירא מלגיו וחודה הפנימי סותם, מ"מ כיון דסתם קורה אינה רחבה אלא טפח, יש להתיר בזה משום מקו"פ.[[21]](#footnote-22)

**ובפשוטו** צ"ל בזה, דאה"נ לדעת רבא מתפרש מה שאמרו דאסור להשתמש תחת הקורה, דהיינו בפתוח לכרמלית, דאין להתיר בזה משום מקו"פ, דמצא מין את מינו וניעור, אך בפתוח לרה"ר מותר להשתמש תחתי' כשאינה רחבה ד"ט משום דהוי כמקו"פ, וכ"ה בתו"ד החזו"א בסימן ס"ו סק"ה.

**אך** הנה אי"ז מתישב לדעת הרמב"ם ודעימי' דכל הא דמותר להשתמש תחת הקורה הוא בפתוח לרה"ר, ולפ"ז הרי בע"כ דלמ"ד דאסור להשתמש תחת הקורה, היינו אף בפתוח לרה"ר, ותיקשי לדעת רבא דמ"ט אסור להשתמש שם, ולא שרי משום מקו"פ, ועי' בחזו"א סימן ס"ז סוסקכ"א שעמד בזה.

כב] **ושמא** י"ל בזה, לפמש"נ בדברינו, דהא דבין הלחיים חשיב כמקו"פ אף דבצירוף הרה"ר יש בו מקום ד', הוא משום דאף דאין הלחי מתיר אלא מחודו הפנימי, מ"מ כל הלחי הוא המחיצה, והמקום שכנגד הלחי הוי מקום המחיצה, ומהני זה לחשבו כמקום בפנ"ע, ואינו מצורף לרה"ר, וכאשר כ"ה מבו' בתו"ד הרשב"א בסוגיין בדין מבוי שרצפו בלחיים, דאף אם חודו הפנימי מתיר, הוי המקום שבין הלחיים מקום בפנ"ע, עיי"ש, ולפ"ז יש מקום לומר, דכ"ז הוא בהמקום שבין הלחיים דאף דחודן הפנימי מתיר חשיב כל המקום שכנגד הלחי כמקום המחיצה, אך בקורה, הרי דאם חודה הפנימי מתיר, לא חשיב המקום שתחת הקורה כמקום המחיצה, שהרי הקורה שעל גביו אינה מחיצה כלל, ואין מקום זה מחולק מרה"ר, וע"כ לא חשבינן לי' כמקו"פ, וצ"ע.[[22]](#footnote-23)

1. וכ"ה מבו' גם בדבריו בסימן ק"ז סקי"ד, דאף מקום שאינו מובדל כלל מרה"ר, מ"מ אם לא בקעי בי' רבים ואינו רה"ר, והוא עצמו אין בו דע"ד, ל"ה כרמלית, עיי"ש, ואזיל לטעמי' בסימן ס"ז סקט"ו שנקט דאף במבוי שצידו אחד ארוך דלא בקעי רבים בהמקום שכנגד הארוך, יש לחשוב למקום זה כמקו"פ כשאין בו ד', ונת' להלן סק"ד. [↑](#footnote-ref-2)
2. אמנם י"ל בזה, לפמש"כ הראשונים בסוגיין בדעת רש"י דבין הלחיים שאין בו ד' בטל להכא ולהכא ומותר להוציא ממנו לרה"ר, משום דמדאורייתא ל"ה רה"י דל"מ ג' מחיצות בפתוח לרה"ר, ולפ"ז י"ל דע"כ בע"כ דהס"ד התם דבין הלחיים שרי כשאין בו ד', אי"ז משום דהוי כמקו"פ, דא"כ מ"ט תני דפתח פתוח כלפנים, הרי אינו כלל כלפנים, דאף מותר להוציא ממנו לחוץ, ובע"כ דהס"ד דשרי הוא משום דבכה"ג דאין בין הלחיים רשות לעצמו מתיר הלחי מחודו החיצון, וע"כ לא שרי אלא המקום שבין הלחיים, - ועד"ז י"ל עוד, דאם הס"ד דשרי כשאין בו ד' הוא משום דהוי כמקו"פ, א"כ אפי' פתח נעול נמי, וכמו שעמדו בזה התוס' בשבת שם, ובע"כ דהס"ד דשרי הוא משום דבכה"ג מתיר הלחי מחודו החיצון, וע"כ בפתח נעול כלחוץ. [↑](#footnote-ref-3)
3. ויש לסייע לזה גם מד' הרי"ף שהשמיט לפלוגתת אביי ורבא אם יש לדמות בין הלחיים שאין בו ד' למקו"פ, אף דלמש"כ הרמב"ן בדעתו הרי מלבד מה שנחלקו אם חודו הפנימי מתיר או חודו החיצון, עוד נחלקו בדין מקו"פ שאינו גבוה ג' אם דינו כמקו"פ, ובפשוטו הוא משום דפלוגתת אביי ורבא בזה הוא אי נימא דבין הלחיים אסור, ובזה הוא שנחלקו אם כשאינו רחב ד' הוי כמקו"פ, וכיון דקי"ל דבין הלחיים שרי אף כשיש בו ד', אין מקום לפלוגתא זו, - אך שמעתי להעיר בזה, דהרי נפ"מ בפלוגתייהו בדין המקום שמחוץ ללחי, אם הוא מותר כשאין בו ד', דבזה הרי ליכא להתירא דבין הלחיים שיש בו ד', ואין להתיר אלא משום דהו"ל כמקו"פ, וזה תליא בפלוגתא דאביי ורבא, - ולמש"נ ניחא, דהמקום שמחוץ ללחי לכו"ע אסור, דכל הא דס"ל לרבא דבין הלחיים שאין בו ד' שרי, הוא רק בהמקום שבין הלחיים, אך המקום שמחוץ ללחי אסור. [↑](#footnote-ref-4)
4. ולכאו' יש מקום לדון בזה, די"ל דמש"כ התוס' במבוי שצידו אחד ארוך דלא בקעי בי' רבים, הוא משום דבגונא דעיקר בנין המבוי הוא דצידו אחד ארוך, סתמא דמילתא היינו דהרה"ר הולכת בעיקום, וע"כ לא בקעי רבים במקום שכנגד הארוך, אך במבוי שכתליו שוין ומשך הלחי לרה"ר, אי"ז מונע בקיעת הרבים מהמקום שכנגד החלחי, וע"כ הוי רה"ר גמורה, וכ"ה משמעות ל' התוס' שכתבו דהיאך יתיר את רה"ר, ומשמע דהוי רה"ר גמורה. [↑](#footnote-ref-5)
5. אך בעיקר דבריו צ"ע, דאם אכן כל הא דשרי בין הלחיים בפתח נעול הוא רק בגבוה ג', א"כ שפיר הו"ל לאוקמי לברייתא דאסקופה באסקופה דאינה גבוהה ג' ובפתוח לרה"ר, וע"כ הוא דאם פתח פתוח כלפנים ופתח נעול כלחוץ. [↑](#footnote-ref-6)
6. והנה אמנם לפ"מ שנקט הרשב"א לעיקר דמותר להשתמש בין הלחיים אף בלחי רחב ד', הרי דגם הא דשרי להשתמש בין הלחיים בלחי שאינו רחב ד' הוא משום דחודו החיצון סותם, - אך הרי דברי הרשב"א בתחילת דבריו הם גם לדעת הסוברים דכל הא דמותר להשתמש בין הלחיים הוא רק בלחי שאינו רחב ד', ולדידהו הרי הא דמותר להשתמש שם הוא משום דהוי כמקו"פ, ולא משום דחודו החיצון סותם. [↑](#footnote-ref-7)
7. והי' מקום לפרש עוד, דהא דלא חשיב מקום זה כמקו"פ, הוא משום דהוא בכלל הרה"י שיש בה דע"ד ויש דין תיקון על כולה, אך זה נסתר ממש"כ הרשב"א בעבוה"ק שער ג' פ"א, שהבאנו לעיל סק"ג, דאסקופה גבוהה ג' העומדת בפתח המבוי, חשיבא כמקו"פ, אף שהיא בכלל הרה"י, ובע"כ דהא דאסקופה גבוהה ג' חשיבא כמקו"פ, וכל שאינה גבוהה ג' לא חשיבא כמקו"פ, הוא כמש"נ להלן דכל שאינה גבוהה ג' הויא מכלל הרה"ר שיש בו דע"ד. [↑](#footnote-ref-8)
8. והך מילתא דמכוון רבא הוא דכ"ה דמקו"פ בטל להכא ולהכא ושרי, ה"נ בין הלחיים בטל למבוי וניתר ע"י הלחי, מצינו כן בד' הרא"ש בסימן י', דמשמעות דבריו דבין הלחיים שרי אף כשיש בו ד', וע"ז הוא דמייתי רבא ראי' ממקו"פ, עיי"ש, והיינו דכ"ה דמקו"פ דאין בו ד' בטל להכא ולהכא שרי, ה"נ בין הלחיים בטל למבוי אף כשיש בו ד' והוא ניתר ע"י הלחי, ועי' בקר"א שפירש כן מדעתו, ועמש"נ בזה בסימן מ"א?. [↑](#footnote-ref-9)
9. וכ"ה גם משמעות ד' הריטב"א בכ"ד בסוגיין בד"ה לרשב"ג ובד"ה רב אשי, דהא דבין הלחיים שרי כשאין בו ד', הוא משום דבכה"ג חודו החיצון סותם, - וכ"נ גם מקו' הריטב"א לקמן ט"ז ב' דהא דבין הלחיים שרי כשאין בו ד', אינו מדין מקו"פ, עיי"ש, אך י"ל דזה עצמו מה שתירץ הריטב"א שם, וצ"ע.

   והעירו דבזה מתישב דעת הרא"ה שהביאו הריטב"א והשיטה להר"נ בשבת ק"א א' דאסור לטלטל במקו"פ יותר מד' אמות, ולא הותר אלא לטלטל ממנו לרה"י ולרה"ר, ותיקשי דהכא משמע דשרי רבא לבין הלחיים אף לטלטל בתוכו, ולהנ"ל ניחא, דהא דשרי רבא אי"ז מדינא דמקו"פ, אלא הוא משום דכל שאין בבין הלחיים דע"ד ה"ז בטל לעיקר המבוי וניתר ע"י הלחי. [↑](#footnote-ref-10)
10. וכ"ה מבו' גם בד' המהרש"א ע"ד התוס' ד"ה ולרשב"ג, דאי נימא דמודה רבא דחודו הפנימי סותם, והא דבין הלחיים מותר הוא משום דהוי כמקו"פ, ל"ק קו' המהרש"א שם, וכמש"כ החזו"א בסימן ס"ז סקי"ז, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-11)
11. ובאמת בד' הריטב"א מבו' דס"ל דאם הי' מודה רבא להגזירה דאתי לאפוקי, ל"ה שרי לבין הלחיים שאין בו ד', והא דשרי רבא הוא משום דלא ס"ל לגזירה זו, וצ"ע דא"כ מ"ט אסר רבא בין הלחיים כשיש בו ד', ומ"ש מתחת הקורה דשרי אף כשיש בו ד', ושמא הוא כמש"כ הריטב"א לעיל מינה דלחי דלית לי' היכר כולי האי לא חשיב ובטל לגבי מבוי, אך בד' התוס' מבו' דרבא נמי מודה לגזירה זו, ומה"ט הוא דבין הלחיים שיש בו ד' אסור ול"ד לתחת הקורה דשרי אף כשיש בו ד' ואפ"ה שרי כל דאין בין הלחיים רחב ד'. [↑](#footnote-ref-12)
12. ודמי להא דאסרו חכמים למבוי וחצר הפרוצים ברוח רביעית משום גזירה, וכל שאין בהן ד"ט כתבו הראשונים דשרי משום דהוי כמקו"פ. [↑](#footnote-ref-13)
13. וזה בכלל משה"ק המהרש"א שם ע"ד התוס', והוא משום דס"ל דהא דבין הלחיים שרי כשאין בו ד' הוא משום דהוא בטל למבוי והלחי מתירו, וכמש"נ לעיל סק"ט. [↑](#footnote-ref-14)
14. ולפ"ז נמצא, דלמש"נ לעיל סק"ח מד' הרשב"א בעבוה"ק דהא דבין הלחיים שאין בו ד' שרי הוא משום דהלחי מתירו, אין מקום להתיר לטלטל ממנו לרה"ר.

    והדברים מדוקדקים כן בד' הרשב"א בשער ג' פ"א הלכה ל"ג ל"ה דהעמיד להפלוגתא אם מותר להשתמש ממנו לרה"ר, באסקופה גבוהה ג' שאינה בין הלחיים, אך בבין הלחיים באסקופה שאינה גבוהה ג' כתב דה"ה כלפנים, ומשמע דבזה לכו"ע אסור לטלטל ממנו לרה"ר, וזה מתפרש היטב לפמש"נ, דהתירא דבין הלחיים שאין בו ד' הוא משום דהלחי מתירו, וע"כ ודאי דה"ז אסור עם רה"ר, וע"כ הביא הרשב"א לדעת המתירים בזה באסקופה גבוהה ג' שהיא חוץ מן הלחי, דהא דהיא מותרת הוא משום דהויא מקו"פ, ובזה הוא דפליגי אם היא מותרת אף עם רה"ר, - אך יש לדחות, דמה שסתם בזה הרשב"א, הוא משום דלפ"מ שנקט לעיקר דבין הלחיים מותר אף כשיש בו ד', ודאי דהוי רה"י גמורה והוא אסור עם רה"ר, ואה"נ דלדעת הסוברים דאין בין הלחיים מותר אלא כשאין בו ד', ה"ז תליא בפלוגתת הראשונים אם הוא מותר עם רה"ר. [↑](#footnote-ref-15)
15. ואמנם בד' הרשב"א בעבוה"ק שנת' לעיל סק"ג ללמוד מדבריו דהמקום דחוץ ללחי אסור אף כשאין בו ד', י"ל דאזיל לטעמי' דס"ל דהתירא דבין הלחיים שאין בו ד' הוא משום דהלחי מתירו, וכמש"נ בדעתו לעיל סק"ח, ועד"ז מתפרשים גם ד' המהרש"א שהבאנו לעיל סק"ה, דהוא לטעמי' דס"ל דהתירא דבין הלחיים שאין בו ד' הוא משום דהלחי מתירו, וכמש"נ לעיל סק"ט, אך תיקשי בד' התוס', שנת' לעיל סק"ד ללמוד מדבריהם דהמקום דחוץ ללחי אסור אף כשאין בו ד', אף דדעתם דהתירא דבין הלחיים שאין בו ד' הוא משום מקו"פ. [↑](#footnote-ref-16)
16. אמנם בד' הגר"א בסימן שמ"ו ס"ג ד"ה מאחר מבו' דמקום שיש לו ג' מחיצות ואין בארכו ד"ט, הוי מקו"פ, אף דיש ברחבו ד"ט, ובצירוף הרה"ר יש בו מקום ד', עיי"ש, ועיי"ש שהוכיח כן מד' התוס' בשבת ט' א', ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-17)
17. וי"ל דזהו טעמא דהרשב"א ודעימי' שפירשו דהא דשרי רבא בבין הלחיים שאין בו ד', אי"ז מדינא דמקו"פ, אלא הוא משום דהוא נמשך אחר המבוי וניתר ע"י הלחי, והיינו משום דבצירוף הרה"ר יש בו דע"ד, ולא חשיב כלל כמקו"פ. [↑](#footnote-ref-18)
18. ולמש"נ מתפרש מקור הרשב"א והר"ן להך מילתא דהמקום דבין הלחיים הוי מקום בפנ"ע, דזה נלמד מהא דכשאין בו ד' חשיב כמקו"פ, והוא משום דחשבינן לי' כמקום בפנ"ע, וכמש"נ. [↑](#footnote-ref-19)
19. וי"ל בזה למש"כ החזו"א בסימן ס"ו סק"ד, דאם בין הלחיים מותר כשאין בו ד', הרי בע"כ דהא דקאמר ר' יוחנן פוק תני לברא קאי גם על בין הלחיים, ומהא דלא מפליג ר' יוחנן בין קורה ללחי, יש ללמוד דחד דינא להו, וה"ז מותר אף כשיש בו ד', עיי"ש, ואשר ע"כ כיון דקי"ל דלא כרבא דבין הלחיים אסור כשיש בו ד', בע"כ דהוא אסור אף כשאין בו ד', ולא חשבינן לי' כמקו"פ, דאם הוא מותר כשאין בו ד', הרי יש ללמוד מד' ר' יוחנן להתיר אף כשיש בו ד'. [↑](#footnote-ref-20)
20. ומה שהביא רבא מדינא דר' יוחנן דמקום שאין בו דע"ד מותר לכתף עליו, ולכאו' ממ"נ, אם לחי משום היכר והכירא מלבר, הוי אף בין הלחיים בכלל היתר הלחי וא"צ להתיר משום מקו"פ, ואם לחי משום מחיצה וחודו הפנימי סותם, אין לחשוב מקום זה כמקו"פ, נראה דהוא משום די"ל דאף דלחי משום היכר והכירא מלבר, אי"ז מועיל להתיר אלא את המקום שלפנים מן הלחי, דכלפי מקום זה יש להיכר הלחי, אך המקום שבין הלחיים דהוא פרוץ במלואו, אינו ניתר ע"י הלחי, וכמש"נ לדון בזה בסימן ל"א סקכ"ג, וגם י"ל דיש לאסור בזה משום גזירה, וזהו דקאמר רבא דאף אי נימא דמקום זה אינו ניתר ע"י הלחי, מ"מ יש להתירו משום מקו"פ, דכיון שהוא לפנים מן הלחי המתיר, חשיב כמקום בפנ"ע שאין בו ד'. [↑](#footnote-ref-21)
21. ואין לומר דרבא לא פריך אלא ע"ד אביי שפירש כן בדעת ר' יוחנן דבין הלחיים אסור, וע"ז פריך מהא דא"ר יוחנן גופי' דמקום שאין בו ד' וכו', אך בדעת אידך אמוראי י"ל דפליגי על עיקר דינא דר' יוחנן דמקום שאין בו ד', - שהרי הך דינא דר' יוחנן דמקום שאין בו ד' וכו', מסייעינן לה בשבת ח' ב' מברייתא, והיאך פליגי ע"ז אידך אמוראי. [↑](#footnote-ref-22)
22. ויש מקום לומר עוד בזה, לדעת התוס' ודעימי' דהא דשאני בין הלחיים דאסור מתחת הקורה דמותר, הוא משום גזירה, ולפ"ז י"ל, דבאמת למ"ד בלחי וקורה דחודם הפנימי מתיר או דהכירא מלגיו, אין המקום שבין הלחיים ותחת הקורה מחולק כלל מרה"ר, ואף אם אין בו ד' לא חשיב כמקו"פ, וכל הא דס"ל לרבא דיש להתיר בזה משום מקו"פ, הוא רק משום דמותר להשתמש תחת הקורה, והרי דחודה החיצון סותם ודהכירא מלבר, וכל הא דבין הלחיים אסור, הוא משום גזירה, וע"כ מ"מ חשיב המקום שבין הלחיים כמקום בפנ"ע, וכל שאין בו ד' הוי כמקו"פ. [↑](#footnote-ref-23)