קידוש ח
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן רעא עד רעג - קידוש

**שיעורי הלכה**

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי רפאל צבי ובר שליט"א

הלכות קידוש

##### **או"ח סימן רעא סעיף ט - י שיעור ח**

**[סעיף ט] צריך שתהיה מפה על השולחן תחת הפת ומפה אחרת פרוסה על גביו.**

## הטעמים שצריך לכסות את הפת

והבאנו בשיעור הקודם (שיעור ז) ג' טעמים שצריך לכסות את הפת, א' כדי שיהא ניכר שהפת באה לכבוד שבת. ב' שלא תראה הפת בושתה שאע"פ שהיא קודמת ליין בדיני קדימה בברכות מברכים על הפת תחילה. ג' לעשות זכר למן שהיה מונח בקופסא טל מלמעלה וטל מלמטה.

## כיסוי הפת בסעודה שלישית

כתב המשנ"ב (ס"ק מא) בשם הפמ"ג (א"א ס"ק ז) שלפי כל הטעמים אין צריך לכסות את הפת אלא עד לאחר הקידוש, אך הביא שמהחיי אדם (חלק ב כלל ו סעיף יג) משמע דלטעם זכר למן טוב שיהיה מכוסה עד אחר ברכת המוציא. ונראה שנחלקו בטעמא דזכר למן שלדעת הפרי מגדים טעם זה הוא רק שיהיה מכוסה בשעת הקידוש, דבזמן קידוש היום צריך שיהיה זכר לפת, אך לדעת החיי אדם עושה זכר למן בברכה על הפת ולכן צריך לכסות את הפת עד לאחר הברכה.

והנה הבאנו בשיעור הקודם (שם) בשם החזו"א (דינים והנהגות פרק י אות יא) שלא נהג לכסות את הפת בסעודה שלישית, וכ"כ הערוך השולחן (סימן רצא סעיף י), וביארנו שטעמם הוא משום שלדעתם עיקר הטעם לכיסוי הפת הוא משום יקרא דשבת או משום בושתה של פת, ולא חששו לטעם של זכר למן, ולכן בסעודה ג' לא כיסו את הפת משום שהטעמים של יקרא דשבת ושלא תראה הפת בושתה לא שייכא בסעודה ג'. אכן לפי דברי הפמ"ג הנ"ל נראה שאף לטעמא דזכר למן אין ענין לכסות את הפת בסעודה ג', כיון שכל הדין לכסות את הפת הוא דווקא בזמן קידוש היום [ורק לדעת החיי אדם יש לכסות אף בסעודה ג' לחוש לטעמא דזכר למן].

## כיסוי החלות כשמקדש על הפת

כתב המשנ"ב (ס"ק מא) בשם האליה רבה (ס"ק יז) והדרך החיים שכשמקדש על הפת יניח ידיו על המפה ועל הלחם משנה בשעת הקידוש, וכשיגיע להמוציא יגלה הלחם משנה ויניח ידו עליהם ויברך המוציא, וכשיגיע להשם יגביה שניהם למעלה עד שיגמור השם ואחר כך יניחם, ואחר גמר המוציא יחזור ויכסה במפה ויניח ידו עליהם עד שיגמור הקידוש.

ומבואר במשנ"ב דבזמן ברכת המוציא מגלה את הפת, ומשמע בסתמא כדעת הפמ"ג דאין צריך שתהיה הפת מכוסה בזמן ברכת המוציא, ולכן יכול לגלות את הפת בשעת הברכה ומכסה אותה רק בזמן הקידוש, וצ"ב קצת שהמשנ"ב סתם דבריו, ולא פירש דדין זה הוא רק אליבא דהפרי מגדים הנ"ל.

## להחזיק את הפת בשעת הברכה

ובעיקר דברי המשנ"ב שכתב לגלות את הפת בזמן ברכת המוציא נראה דהוא על פי המבואר בשו"ע לעיל (סימן קסז סעיף ד) שצריך ליתן שתי ידיו על הפת בשעת הברכה שיש בה עשר אצבעות כנגד עשר מצוות התלויות בפת, ומבואר שם במשנ"ב (ס"ק כג) שאם הוא לבוש בבתי ידיים נכון שיסירם בשעת הברכה, ומבואר שצריך להחזיק את הפת בשתי ידיו בלי חציצה, ונראה שלכן כתב המשנ"ב שיסיר את הכיסוי של החלות בזמן ברכת המוציא כדי שיוכל לאחוז את הפת בלא חציצה.

אכן לדעת החיי אדם שהבאנו לעיל שצריך לכסות את הפת עד לאחר ברכת המוציא, אף שצריך להחזיק את הפת בשתי ידיו נראה שאפשר להחזיק את הפת בידיו בעוד שהפת מכוסה מלמעלה [וצ"ב מדוע הא"ר והדה"ח לא הסכימו לעצה זו].

אמנם הטעם הנ"ל זה טעם שצריך להחזיק את הפת בברכת המוציא, אך הטעם להחזיק את הפת בזמן הקידוש הוא ע"פ המבואר במשנ"ב לקמן (סימן רעב ס"ק כח) דכמו שצריך להחזיק את הכוס בזמן הקידוש, כך צריך לאחוז את הפת בידו בזמן הקידוש. ונראה שזה כוונת המשנ"ב שכתב שבשעת הקידוש מניח את ידו על המפה, וכשמברך ברכת המוציא צריך להסיר את המפה, משום דמחמת הדין להחזיק את הפת בשעת ברכת המוציא צריך להחזיקה בלא שום חציצה, אך בשעת הקידוש מניח את ידו על הפת משום שמן הדין שצריך לאחוז את הפת בקידוש סגי אם מחזיקה על ידי המפה, דלא גרע מיין של קידוש שמחזיקו ע"י הכוס.

ומקור דברי המשנ"ב הנ"ל הוא מהאליה רבה (ס"ק יג), אלא שהמשנ"ב שינה קצת מדבריו, דז"ל שם 'ונראה דקודם קידוש יכסה וכשמתחיל לקדש יגלה ויניח ידיו עליו', ולא כתב שם שחוזר ומכסה את הפת בשעת הקידוש, ויתכן דלדעת הא"ר גם כשאוחז את הפת מחמת הקידוש צריך להחזיקו ממש בלא חציצה, ולכן לא כתב שמחזיר את הכיסוי, אך המשנ"ב נקט שבשעת הקידוש סגי בכך שמניח את ידו על המפה שמכסה את הפת, וכ"ה בדרך החיים.

## כיסוי הפת שיש לפני שאר המסובים

כשיש אנשים רבים שיושבים סביב השולחן ולפני כל אחד מונחת פת, יש לדון אם צריך לכסות את הפת, ובספר שש"כ (פרק מז הערה קכה) כתב דלפי הטעם שנהגו לכסות כדי למנוע בושת הפת, אין צריכים שאר המסובים לכסות את הפת אא"כ הם גם שותים מהיין. אך באגרות משה (חלק ה סימן כ אות יח) כתב שאף בכהאי גוונא יש בושת לפת שמקדשים על היין תחילה וצריך לכסותה.

ובאמת לפי מה שביארנו לעיל בשיעורים (שיעור ד) שלדעת כמה פוסקים ברכת היין היא כברכת המצוות, ואף במקום שא"צ לברך בפה"ג מחמת דיני ברכות, מכל מקום מברך משום חיוב הקידוש כמו ברכת המצוות ע"ש, א"כ מסתבר שהברכה מתייחסת לכולם בשווה, ולכן נראה שיש לכסות אף את הפת שלפני שאר המסובים, ובלאו הכי לטעמא דזכר למן נראה שצריך לכסות את הפת שלפני כל המסובים.

## החיוב לכסות פת הבאה בכיסנין ואם צריך לחם משנה

עוד מצינו בספר שש"כ (שם) שדן על המנהג בקידושים שעושים בבתי כנסיות על מיני מזונות, וכתב שם שא"צ לכסות את אותם מיני המזונות אף לפי הטעם של זכר למן, כיון שאין צריכים לכסות אלא רק פת שיוצאים בה ידי חובת לחם משנה, אך פת הבאה בכיסנין א"צ לכסות.

אמנם מצאנו בתוספת שבת (סימן רעד ס"ק א) שכתב להדיא שלא כדבריו שאם עושה חלתו מעיסה הנילושה בשומן יוצא בה אף שהשומן הוא הרוב ונקראת פת הבאה בכיסנין, כיון דאם קבע סעודתו עליה מברך עליה המוציא לחם מן הארץ שהרי נקרא לחם, והוסיף שם שאם יש לפניו ב' חלות האחת היא לחם גמור והשניה פת הבאה בכיסנין צריך לברך על שתיהן ולבצוע את הפת הבאה בכיסנין לפי שעל ידי זה הוא קובע סעודתו עליה וחשיב פת ללחם משנה, אך אם יבצע על הפת הגמורה הרי הפת השניה לא תחשב פת לעניין לחם משנה כיון שברכתה מזונות שהרי לא קבע סעודתו עליה.

ולפי דבריו נראה שאם קובע סעודתו על פת הבאה בכיסנין ודאי חייב לכסותה בקידוש, ואפילו אם לא קובע סעודתו עליה יש לדון שיצטרך לכסותה כיון שיש לזה שם פת אם יקבע עליו סעודתו.

וביותר מצינו בקיצור שו"ע (סימן עז סעיף יז) שכתב שכשמקדש ביום בשחרית קודם הסעודה הקבועה ואוכל פת כיסנין, יש לקחת שתים שלמות. ומשמע שאף אם לא קבע סעודתו על אותן מיני מזונות צריך לקחת שתים שלמות ללחם משנה, ולפי"ז נראה ברור שצריך לכסות אותם בקידוש.

ונראה לדינא שבקידושים שעושים בבתי כנסת ראוי לכסות את כל המיני מזונות שיש שם, ולדעת הקיצוש"ע צריך לקחת שתי מיני מזונות [כגון שני רוגאלעך וכדו'] ולברך עליהם כדי שיהיה לחם משנה.

### [סעיף י] יקדש על כוס מלא יין שלא יהיה פגום וטעון כל מה שטעון כוס של ברכת המזון.

ובמשנ"ב (ס"ק מד) ביאר שצריך שיהיה הכוס שלם ויהיה מודח היטב מבפנים ומבחוץ, וכל שאר דברים המבוארים בסימן קפג לעניין כוס של ברכת המזון.

## הדחת כוס של ברכה

ובמשנ"ב לעיל (סימן קפג ס"ק ג) כתב שטוב להדיח את הפת אפילו כשאין בו שיורי פת אם לא שהוא צח ונקי שאז א"צ הדחה.

ואם הוא עצמו שתה מאותה הכוס נראה שאין צריך הדחה, כיון שאינו נמאס מזה כלל. ואף שמצינו במשנ"ב לקמן (סימן תעט ס"ק א) שכתב לגבי כוס שלישית של ברכת המזון בליל הסדר שצריך להדיחה קודם שמברך, נראה דהוא משום שחשש לשיורי פת שנפלו בזמן הסעודה, אך בין כוס ראשון לשני ובין שלישי לרביעי א"צ הדחה, וכמו שמבואר להדיא במשנ"ב (סימן תעג ס"ק סח) דא"צ הדחה לכוס שני.

אמנם אם שתה אדם אחר מהכוס יש להדיח את הכוס כיון שזה מאוס קצת. ואם אשתו שתתה מהכוס נראה שא"צ הדחה כיון שזה לא נמאס. אכן יש שנהגו להדיח בכל אופן ואפילו שהוא נקי וצח לגמרי.

## לעשות קידוש על כוס חד פעמית

ובעניין לעשות קידוש על כוס חד פעמי נחלקו האחרונים, וכתב האגרות משה (חלק ג סימן לט) דאין להשתמש בכוס לקידוש שנעשה מנייר כיון שהוא כלי רק לשעה, ודמי למש"כ המג"א לעיל (סימן קפג ס"ק ה) דאפילו אם נשבר רק החלק העליון של הכוס פסול אף שגוף הכוס שלם, אלמא דבעינן שיהא הכוס נאה, ורק כוס כזה כשר לברכת המזון ולקידוש. והוסיף שם דכוס נייר גרוע יותר שאין לו חשיבות כלל ובוודאי אינו ראוי לקידוש. וסיים שם דבאופן שאין כוס אחר אולי יש להקל בדיעבד.

ובמנחת יצחק (חלק י סימן כג) ביאר כוונתו דאף דמבואר במשנ"ב לעיל (סימן קפג ס"ק י) דדינא דכוס שלם הוא רק לכתחילה ובדיעבד שרי, הכא הסתפק האגרו"מ דאפשר דפסול אף בדיעבד דגרע טפי משום שאין לזה חשיבות כלל, ולכן כתב בלשון 'אולי'.

ובמנחת יצחק (שם) כתב שיש להחמיר ולא להשתמש בכלי חד פעמי לקידוש מטעם אחר, והוא ע"פ המבואר ברמב"ם (פרק ה כלים הלכה ז) דכלי שנועד לשימוש חד פעמי ואח"כ זורקו אין עליו שם כלי לעניין טבילת כלים, והוא הדין שאינו מקבל טומאה כיון שיש עליו שם כלי, והוא הדין דאין לעשות קידוש בכוס חד פעמית משום שאין עליה שם כלי. וכתב שם שיש להקל לעשות בו קידוש אם יחליט להשתמש בו כמה פעמים נוספות, משום שבזה נעשה ככלי העומד לשימוש חוזר שיש עליו שם כלי.

אכן בחוט שני (חלק ד עמוד צה) כתב שבזמנינו שהכוסות עשויות מפלסטיק ומשתמשים בהם כמה פעמים לפני זריקתן, אפשר להשתמש בהם לכוס של ברכה, וכך כתב בשש"כ (פרק מז הערה נא) בשם הגרשז"א.

ומצאנו נידון כעין זה לעניין טבילת כלים דבאגרות משה (יורה דעה חלק ג סימן כג) כתב שכלים חד פעמיים אף שיש שדוחקים את עצמם להשתמש בהם כמה פעמים, מ"מ אין עליהם שם כלי ואינם חייבים בטבילה, אך בשיעורים על הלכות טבילת כלים (סימן קכ סעיף ח) הבאנו בשם הגריש"א שהחמיר שצריך להטביל כלים אלו.

ונראה דדינים אלו תלויים זה בזה שאם חייב טבילה יש עליו שם כלי ויכול לקדש בו, ואם אינו חייב טבילה אין עליו שם כלי ואסור לקדש בו.

# **הדינים העולים:**

1. התבארו ג' טעמים בחיוב לכסות את הפת.
2. לדעת הפמ"ג צריך לכסות הפת רק בשעת הקידוש ולחיי אדם עד אחר ברכת המוציא.
3. יש מנהגים שונים אם מכסים את הפת בסעודה ג', ואולי תלי בהנ"ל.
4. כשמקדש על הפת כתב המשנ"ב שצריך להסיר את המפה בברכת המוציא, ולדעת החיי אדם נראה שיש לאחוז את הפת בעודו מכוסה.
5. אם ישנם מסובים רבים ולכל אחד יש פת לפניו נראה שצריכים כולם לכסות את הפת, ואפילו אם יושבים בכמה שולחנות, כיון שיוצאים בקידוש על היין.
6. נראה שאף כשיש לפניו פת הבאה בכיסנין צריך לכסותה כיון שיש עליה שם פת.
7. מצוי שעושים קידוש ואוכלים עוגות וכדו', וכתב הקיצוש"ע שיש ליקח שתי עוגות ולברך עליהם מדין לחם משנה.
8. צריך להדיח את הכוס של הקידוש אא"כ הוא צח ונקי או שיש חשש שיש שם שיורי פת.
9. נחלקו הפוסקים אם אפשר לעשות קידוש על כוס חד פעמית.