49 באיסור הקפת הראש
קטגוריות: ש_ס / כז נזיר / נזיר - עניינים הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

יום ד' תענית אסתר תשע"ה

א] כתבו התוס' בנזיר דמ"א:, ז"ל, משמע הכא בסוגיא דידן דהקפת הראש הוי אפי' בלא תער וכו', והא דתניא בתוספתא וכו' ואינו חייב עד שיקיפנו בתער היינו כעין תער, ובמכות נמי דקאמר משוה צדעיו לאחורי אזנו ופדחתו, נמי היינו כעין תער ואפי' במספרים וכו', ומיהו צריך ליזהר שלא ליטול פאת הראש אפילו במספרים דשפיר איקרו כעין תער, עכ"ל, וכ"כ בפי' הרא"ש שם, וכ"כ הרא"ש במכות פ"ג סימן ג'.

אמנם הרמב"ם בפי"ב מע"ז ה"ו כתב, ז"ל, ומותר ללקט הפאות במספריים לא נאסר אלא השחתה בתער, עכ"ל, וכ"כ התורי"ד בנזיר שם

בדין הקפת הראש, דעת התוס' בשבועות ד"ג: דה"ז אסור אף במלקט ורהיטני, וצידדו דה"ז אסור אף במספרים, - והטעם לחלק בין מלקט ורהיטני למספרים, כתב הגרע"א שם דהוא משום די"ל דלא מקשינן הקפת הראש להשחתת הזקן אלא במה דמפרש קרא בהדיא, וכ"כ השעה"מ בפי"ב מע"ז וכ"כ בתשו' חת"ס, - אך בתשו' הגרע"א כתב דהוא משום די"ל דכל דאינו משחית לגמרי, לא חשיב כלל כהקפה, כיון דאינו משוה צדעיו, עיי"ש, וכ"ה להדיא בחי' הריטב"א ובעוד מקמאי במכות, שהובאו בס' תורת הראשונים.

והתוס' בשבועות שם כתבו, דאין לפרש לסוגיין דלעולם במספרים שרי, ומכוון הסוגיא הוא דשמא מצורע מגלח אף במלקט ורהיטני, דבמלקט ורהיטני לא מיקרי גילוח, אך הריטב"א ועוד מקמאי שם כתבו לישב כן, - ובאמת דכ"ה פשטות הסוגיא דס"ד דמגלח אף במלקט ורהיטני, וכמש"א דאי ס"ד במלקט ורהיטני מצוה קעביד, וכבר עמד בזה הגרע"א בגהש"ס דהרי מלקט ורהיטני לא חשיב כגילוח, ועי' קר"א שעמד כן ע"ד התוס', ועי' שעה"מ פי"ב מע"ז מש"כ בישוב ד' התוס', ולא זכיתי לעמוד על הדברים, וצ"ע.

ב] והנה התוס' והרא"ש כתבו דהא דתניא דאינו אסור אלא במספרים, היינו מספרים כעין תער, והנה לדעת התוס' והרא"ש גופייהו לא חשיב כמספרים כעין תער אלא בסמוך לבשר ממש, ולפ"ז גם בהקפת הראש לא נאסר אלא בסמוך לראש, וכ"כ בביאוה"ל סימן רנ"א ס"ב, וכ"נ להדיא בחכמ"א כלל פ"ט דין ט"ז.

אך בתשו' הגרע"א נקט דלדעת התוס' בשבועות בעינן שישתייר כדי לכוף ראשו לעיקרו, ולכאו' זה כדעת הרמב"ם, דכל שלא נשתייר כדי לכוף ראשו לעיקרו חשיב כעין תער.

אך יש מקום לדון בזה, די"ל דבהקפה דבעינן משוה צדעיו, ול"ב גידול שער, ודאי דל"ב שישתייר שיעור שער, אלא כל שנשתייר מעט שער כבר אי"ז משוה צדעיו, וע"כ לדעת הרמב"ם דכעין תער הוא שלא נשתייר לכוף ראשו לעיקרו, אין מקום לפרש דבהקפה אסור אף כעין תער, וכאשר באמת כ"ה מבו' בד' הרמב"ם בתשו', דהא דאסרינן בנזיר בכעין תער, הוא משום דבעינן גדל פרע שער ראשו, וע"כ בעינן שישתייר שיעור שער, אך בהקפת הראש י"ל דאין מקום לזה.

ובד' הרמב"ם בהלכותיו מ' דכל שעוקר השער מעיקרו ה"ז אסור אף בהקפה, וכן מ' בדבריו בתשו', - ובדבריו בפיהמ"ש במכות נראה להדיא דמפרש דמלקט ורהיטני אינו עוקר השער מעיקרו, עיי"ש, וצ"ע בזה, - ואמנם צ"ב לפ"ז פי' הברייתא דאי לא תשחית יכול אפי' במלקט ורהיטני, ת"ל לא יגלחו, - ושמא י"ל, דאי משום קרא דלא תשחית לחודי', הו"ל דכל דהוי דבר המשחית ה"ז אסור, אף אם בפועל אינו משחית, וע"כ כיון דרהיטני הוי ברזל, אף שאינו עוקר מעיקרו, הי' לנו לאסור, וע"ז ילפינן מקרא דבעינן שיהא בגילוח השחתה, ולא סגי דהוא כלי המשחית, אך צ"ע היאך ילפינן לה מקרא דלא יגלחו.

כתב הרמב"ם בתשו' סימן רמ"ד, ז"ל, ומותר לו לגלח הפאות כולן במספרים וכך עושים אנחנו תמיד, ר"ל נגלח פאתי הראש במספרים, לפי שלא נאסר אלא השחתה של תער ולא צוונו לגדל הצדעים, כמו שחושב ההמון, אלא הנזיר הוא אשר צווה לגדל השער, ולכן אם גלח, ביטל מצות עשה ועבר על מצות לא תעשה ואין הדבר בפאות כך, אלא הוא מצות לא תעשה לבד, ולפיכך אינו חייב לגדלן, אלא אסורה עליו ההשחתה לבד, עכ"ל.

וצ"ע, שהרי בנזיר אם גילח שערו ולא נשתייר כדי לכוף ראשו לעיקרו, עובר אף בל"ת, ומ"ט חלוק בזה נזיר מהקפת הראש.

אך הביאור בזה הוא, דהל"ת דתער לא יעבור על ראשו, הוא בתולדה מהעשה, דכיון שהוא מצווה לגדל שער ראשו, ע"כ אם גילח עבר על ל"ת, וע"כ בזה נאסר בכל המעבירין, דבכל דבר הסותר לעשה, ה"ה עובר.

ובד' הרמב"ם אלו מ' להדיא דעיקר העשה הוא מצות עשה, ואם גילח "ביטל" מצות עשה, ולא עבר על מצות עשה, וזה כמשמעות ד' הרמב"ם בהלכותיו בפ"א ובפ"ו דליכא אלא מצות עשה, וליכא איסור עשה כלל, ודלא כמש"כ בסהמ"צ עשין צ"ב דהוא לאו הבא מכלל עשה, וצ"ע.

צ"ע למש"כ הרא"ש דליכא עשה אלא אם לא נשתייר כדי לכוף ראשו לעיקרו, דא"כ מה נתחדש בדינא דמיקל בתער, ועי' כ' הגרי"ז לעיל שעמד בזה, וכתב דנתחדש בזה דמותר להקל אף שלא ישתייר לכוף ראשו לעיקרו, - והיינו כמש"כ במק"א, דהותר העשה, ולא הותר הל"ת, וע"כ לא הותר לגלח לגמרי כעין תער, אלא הותר להקל.

אך לדעת הרמב"ם, אין מקום לומר דלא הותר אלא להקל, ולא לגלח לגמרי, דלדעתו ליכא נפ"מ כלל בין גילוח לגמרי לבין להקל שלא נשתייר לכוף ראשו לעיקרו, ובתרוייהו איכא להל"ת, וע"כ אין מקום לחלק בזה בדין נזיר עולם.

וע"פ עיקר הדברים, דבנזיר עולם ליכא אלא להל"ת, נת' במק"א לפרש מש"כ התוס' בדי"ד. דנזיר סתם שנעשה נזיר עולם, מותר לגלח תגלחת נזירותו אחר י"ב חודש, וצ"ע היאך יהא מותר לגלח לגמרי, ולהנ"ל ניחא, דכיון דהותר להקל בתער, לי"ב להעשה אלא להל"ת, ובזה אמרינן דעשה דתגלחת דוחה להל"ת דנזיר עולם אסור בתגלחת.

עוד העירוני בזה, לדעת ר' יונתן דלא נאסר אלא בתער, א"כ מהו דינא דנזיר עולם מיקל בתער, הרי גם בתוך הזמן הוא מותר להקל בתער, ולא נאסר אלא בתער המשחית את השער מעיקרו, ושמא לדעתו באמת לא נאמרה ההלכה, אך צ"ע היאך יתפרש קראי דאבשלום.

בדעת הרא"ש הי' מקום לדון, דהמצות עשה הוא רק בכל שערו, והאיסור עשה ול"ת הוא אף במקצת, ובזה הי' מקום לפרש להא דאם גילח כל שערו סותר אף אם לא גילח כעין תער, ואם גילח רוב שערו אינו סותר רק אם גילח כעין תער.

וגם בדעת ש"ר י"ל דהמצות עשה היא רק בגילח רוב שערו, וכ"כ הברכת ראש באות ג' בדעת הרמב"ם, ולפ"ז ניחא הקו' בנזיר חופף ומפספס דמה שייך התירא דדבר שאינו מתכוין במצות עשה, ולהנ"ל ניחא, דבלא"ה אינו עובר על העשה, כיון שאינו מגלח בזה רוב שערו.

העירוני, דלפ"ד הרא"ש דליכא עשה בשנשתייר כדי לכוף ראשו לעיקרו, דא"כ מה דנו בגמ' דיסתור משום דלא נשתייר השער הקדוש, והרי מותר לכתחילה לעשות כן, - והנה אמנם לדעת הרמב"ם י"ל, דזה גופא טעמא דרב חסדא דפליג דאינו סותר אלא בכעין תער, וזהו טעם הפלוגתא עם הסוגיא דלעיל, אך לדעת הרא"ש הרי לא מצינו כלל דפליגי, דרב חסדא איירי ברוב שערו, והגמ' לעיל איירי בכל שערו, וא"כ תיקשי דמה מקום יש לסתירה בכה"ג, הרי מותר לכתחילה לעשות כן.

ולמש"נ לעיל די"ל דהמצות עשה הוא רק בכל שערו, י"ל דבאמת לקיום המצות עשה לא סגי במה שנשתייר כדי לכוף ראשו לעיקרו, אלא בעינן גדל פרע שער ראשו, דבעינן שיהא את כל הגידול פרע, גם י"ל דלקיום המצוה בעינן שיהא את השער שנתקדש, וכדכתיב קדוש יהי' גדל פרע שער ראשו, וע"כ אם מלתחת רבי, בעינן שישתייר השער שנתקדש, וע"כ אם גילח כל ראשו ה"ה סותר אף בכה"ג, - אך זה סתום ומחודש מאד, וצ"ע רב בזה.

ר"י מלוניל במכות, דמלקט ורהיטני לא עבדי גילוח, משום דהן תולשין את שורש השער, ושמא זה גם דעת הרמב"ם אם נגי' דבריו בפירושו, וכתב שם דטעמא דר"א דאסר במלקט ורהיטני הוא משום דס"ל דאף אינהו עבדי גילוח.

אך בפי' הריב"ן במכות פירש דגריעותא דמלקט ורהיטני הוא משום דאינם דרך גילוח, וכ"כ בפסקי רי"ד שם, וכ"ה מבו' בד' הראשונים בנזיר.

ריטב"א מכות דכ"א., ומסוגיא דשמעתא הוי משמע דדוקא בהשחתת הזקן לא הוי השחתה אלא בתער משום דכתיב ביה גלוח והשחתה, אבל בהקפת הראש בכל דבר אסור ואפילו במספרים דהא לא תקיפו כתיב ביה, ובכולה סוגיין לא איירי בהא אלא לענין השחתת זקן בלחוד, אבל מצינו בתוספתא ואינו חייב עד שיקיפנו בתער, וכן פסק הרמב"ם ז"ל, ואפשר דנפקא לן לתוספתא האי דינא משום דכיון דהקפה היא השוואת הצדעים ואחורי אזנים ולפדחתו דלא חשיב הא במספריים אלא בגלוח תער, ולפי טעם זה כש"כ דאסור במלקט ורהיטני ולא נקט תער אלא לאפוקי מספרים דשרי, או אפשר דטעמא דתוספתא דיליף הקפה מהשחתה בהיקש ולטעם זה יהיה מותר במלקט וברהיטני כמו בהשחתה, וזה נראה יותר לפי פשוטה של תוספתא, ומיהו קשיא על האי סברא סוגיא דמס' נזיר פרק שלשה מינין (מ"א א') דאמרינן גבי מצורע דכתיב ביה וגלח את כל שערו את ראשו וכו' ושיילינן כיון דכתיב כל שערו ראשו וזקנו למה לי ואמרינן דאיצטריכו לאשמועינן דאתי עשה דגלוח מצורע ודחי ל"ת דלא תקיפו ולא תשחית, ואמרינן דאי כתב זקנו ולא כתב ראשו הוה אמינא הקפת כל הראש לא שמה הקפה [כתב רחמנא ראשו למימרא דהקפת כל הראש שמה הקפה] והכא גבי מצורע הוא דשרייה רחמנא משום מצות עשה שבו, ואי כתב רחמנא ראשו ולא כתב זקנו אכתי בתער מנ"ל, פי' דנהי דילפינן מראשו דהקפת כל הראש שמה הקפה אלא דדחי ליה עשה דמצורע ומינה שמעינן דלידחי זקנו לאו דהשחתת זקן, ומיהו לא ידעינן דאיכא במצורע דחיה ללאו דלא תשחית דדילמא גלוח דמצורע במספרים הוא, כתב רחמנא זקנו למידרש זקנו של זה ולא של אחר, ולמדנו שגלוח במצורע בתער, ע"כ בסוגיא ההיא, וש"מ דדוקא מזקנו הוא דילפינן דגלוח מצורע בתער אבל מראשו לא ילפינן לה, ואם איתא דהקפת הראש בתער, מראשו שמעינן לה מדכתיב ראשו להתיר הקפה במצורע, דדרשינן ראשו של זה ולא ראשו של אחר, וזה הקשו בתוס', ולמדו משם דהקפה אסורה אף במספרים כעין תער, (וראו) [ודחו] התוספתא דמשבשתא היא א"נ דכעין תער קאמר, ונראה דלא קשיא לפום חדא לישנא דכתיבנא לעיל דהקפה בתער מהשחתה הוא דיליף לה ומשום הכי אילו לא כתב אלא ראשו (הו"א) ודאי [הוי] ס"ד דגלוח מצורע בכל דבר, אבל בתר דכתב רחמנא זקנו ולמדנו ממנו דגלוח מצורע בתער דוקא ממילא ידעינן דבעלמא נמי בין הקפה ובין זקן לא נאסרו בעלמא אלא בתער, וכן נראה ברור, ועם כל זה הנזהר שלא להקיף אפילו במספרים כעין תער הרי זה משובח.