המשך שמיני של המראי מקומות בענין כפל ודוה כשעת העמבד בעזהשית_2
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / שלהי ב_ק - הרב אלימלך וינברג

בס"ד

**שיטת הרמב"ם**

**ברמב"ם פ"א מגניבה הי"ד** פסק דבהיתה שוה ד' בשעת הגניבה ובשעת העמב"ד שוה ב' משלם קרן כשעת הגניבה וכפל ודו"ה כשעת העמב"ד, ובהיתה שוה בשעת גניבה ד' ובשעת העמב"ד שוה ב' יש חילוק, 'אם שחט או מכר או שבר הכלי או אבדו משלם תשלומי כפל ודו"ה כשעת העמב"ד, ואם מתה הבהמה או אבד הכלי מאליו משלם תשלומי כפל כשעת הגניבה'.

**ובביאורי הגר"א על שו"ע חו"מ סימן שנ"ד סק"ח** הק' על הרמב"ם דדבריו סותרים שני סוגיות ערוכות, א. דהא **בדף ס"ה.** קס"ד דרב איירי לענין מעיקרא שויא זוזא ולבסוף שויא ד', ומקשינן בהא קרן כעין שגנב לימא פליגא אדרבה, ומשמע דאי פליג אדרבה ניחא הא דקרן כעין שגנב וכפל ודו"ה כשעת העמב"ד, אלמא דדינא דכפל ודו"ה כשעת העמב"ד הוא אפילו בהוקר בשעת העמב"ד ואפילו בלא דינא דרבה, ב. **בדף ס"ו.** מקשינן אדרב מהברייתא דטלה ונעשה איל משלם כפל ודו"ה כעין שגנב, והרי בהדיא דדינא דרב נאמר אף כשהושבחה הגניבה בשעת העמב"ד יותר מכשעת הגניבה, וכ' **הגר"א שם** דלשיטת **רבינו תם** שהובא **בתוס' ס"ו. בד"ה טלאים כדמעיקרא** באמת בס"ד הוה סבירא לן דדינא דרב הוא גם בהוקר, אך למסקנא דמשנינן **בדף ס"ו.** 'טלאים כדמעיקרא דמים כשל עכשיו' זהו גופא התירוץ דכל דינא דרב הוא רק בהוזל וכיחש ולא בהשביח והוקר דאין להחמיר בכפל יותר מקרן, וכוונת הגר"א להקשות, דהרמב"ם בודאי אינו יכול לפרש כר"ת דזה גופא תי' הגמ' בטלאים כדמעיקרא וכו' דדינא דרב לא נאמר בהוקר והשביח, דהא בהאי גוונא דאיירי הברייתא דמשלם דו"ה דהיינו בטבח או מכר הרי פסק הרמב"ם דבאמת משלם כפל ודו"ה כשעת העמדה בדין, [וכנראה שהרמב"ם מפרש 'טלאים כדמעיקרא' כפירוש **הרי"ף בסוגיין** וכמו שביארו דבריו **הרמב"ן בפ' הגוזל עצים והרא"ש בסוגיין** דהיכא דנעשה 'שנוי' בגוף הדבר ממה שהיה בשעת הגניבה ליתא לדינא דרב], ולפי זה כיון שמוכרח בגמ' לפי המקשן דדינא דרב הוא גם בהוקר הרי זה סותר את שיטת הרמב"ם דדינא דרב לא הוי בהוקר.

והנה מקושיותיו של הגר"א נראה, שהבין בד' הרמב"ם דהא דבטבח או מכר או שבר הכלי בידים משלם כשעת היוקר דשעת העמב"ד אינו מצד דינא ד'רב' דכפל ודו"ה כשעת העמב"ד, דמצד דינא ד'רב' אין להחמיר לשלם בהוקר יותר משעת הגניבה, והא דמשלם כשעת היוקר דהעמב"ד הוא מצד דינא ד'רבה', דהא דקאמר רבה דבתברה או שתיה משלם ד' אין זה רק לגבי הקרן מתורת 'מזיק' או 'גזלן', אלא נאמר דין זה אף לגבי הכפל, דבשעת התברה או שתיה נעשה 'גנב' לשלם כפל, וממילא אם השבירה היתה באופן של טביחה או מכירה בשור או שה משלם אף דו"ה כשעת היוקר, וכן מבואר **ביש"ש בפירקין סימן ג'** בביאור ד' הרמב"ם 'משום דסבר כיון ששבר בידים א"כ מההיא שעתא אתחלא לה גזילה וא"כ קרן וכפל ודו"ה כולם לפי ההיא שעתא משלמין', וכן נקט בביאור שיטת הרמב"ם **בחידושי רבינו חיים הלוי פ"ז מחובל ומזיק בד"ה אלא דלפי"ז צ"ע** שהביא ד' הרמב"ם וכ' על דבריו 'הרי דבשברה חשיבא זאת גניבה מדמחייב כפל כשעת שבירה, והיינו משום דכל שהחפץ גנוב או גזול כל נזק שעושה בידים דין גניבה וגזילה ביה' ועיי"ש, ועי' עוד **בחידושי רבינו חיים הלוי פ"א מגניבה הט"ו בד"ה ונראה לומר** שכ' כן בדעת הרמב"ם 'והלא החילוק שבין איתבר ממילא לתברא בידים הא מבואר בב"מ דף מ"ג משום **דהשצתא הוא דקא גניב לה'** וכן נקט בשי' הרמב"ם **בדברי חיים [אוירבך] הלכות גניבה סכ"ד בד"ה וכן מוכח מד' הרמב"ם,** וכן נקטו כמה אחרונים עי' **בברכת שמואל כתובות סימן נ"ה ובאפיקי ים ח"א סימן כ"א אותיות ט – י"א ובאמרי משה סימן ל"ב ובקובץ שיעורים ב"ק אות ז'** [עיי"ש מה שביארו כ"א לפי דרכו אי הוי 'גניבה חדשה' משום שקנה בשנוי כד' **הנתיבות בסי' ל"ד** או דעצם 'מעשה הנזק' שעושה בגניבה חשיב מעשה גניבה או גזילה כד' **הגר"ח הנ"ל,** או שאינו נחשב 'גניבה חדשה' אלא 'המשך וגמר הגניבה הראשונה' ועי' **אמרי משה שם** שהאריך, ונת' בכ"ז בסוגיא דתברה או שתיה].

ולפי ביאור זה נמצא, דמצד דינא ד'רב' אין לשלם בהוקרה כפל ודו"ה כשעת העמב"ד אף כששיבר בידים, ומה שמחייב הרמב"ם בשיבר בידים כפל ודו"ה כשעת העמב"ד היינו מצד דינא ד'רבה' דתברה או שתיה 'השתא הוא דקגזיל לה' וכיון דחשיב מעשה 'גזילה' חשיב גם מעשה 'גניבה' וחייב בו כפל ודו"ה כשעת הגניבה דבשעת השבירה, ולביאור זה קושיותיו של הגר"א עצומות מאוד, דהא **בדף ס"ה. הנ"ל** דקס"ד דרב איירי כשהוקר החפץ וע"ז מקשינן בהא לימא רב קרן כעין שגנב נימא פליגא אדרבה, ומשמע דאם נסיק דרב פליג ארבה ניחא להעמיד דברי רב בהוקר בשעת העמב"ד, ואי נימא כנ"ל הרי מצד דינא ד'רב' דאזלינן כשעת העמב"ד אינו אלא ב'הוזל' או כיחש, ורק מצד דינא ד'רבה' הוא דאזלינן כשוויה בשעת השבירה אף לכפל ודו"ה כיון דאז נחשב שעת ה'גניבה', וא"כ אי רב פליג אדרבה אף הדין דכפל ודו"ה כשעת היקר דהעמב"ד אינו מובן, וכן **בדף ס"ו. הנ"ל** דמקשינן מהברייתא דטלה ונעשה איל דמשלם כעין שגנב על 'רב' דאמר כפל ודו"ה כשעת העמב"ד, ולהנ"ל לק"מ על 'רב' דמצד דינא דרב' כשהוקר או השביח אין להחמיר בו יותר משעת הגניבה, והא דאזלינן בתר שעת הטביחה היינו משום דינא ד'רבה' דבשעת השבירה או הטו"מ אז הוא שעת ה'גניבה', וא"כ הו"ל בגמ' להק' על 'רבה' ולא על 'רב'.

והקו' היא בתרתי, א. דמסוגיות הגמ' הנ"ל מבואר דמצד דינא ד'רב' ראוי לומר כפל ודו"ה כשעת העמב"ד אף כשנתייקר החפץ בשעת העמב"ד, ובד' הרמב"ם מבואר דמצד דינא ד'רב' לא אמרינן כפל כשעת העמב"ד אלא ב'הוזל' ולא ב'הוקר' ולכן בהוקר בשעת העמב"ד ואבד מאיליו משלם כפל כשעת הגניבה, דמסוגיית הגמ' **בדף ס"ו. הנ"ל** מבואר בהדיא דאי לאו דינא ד'רב' לא אמרינן שיהיה הכפל ודו"ה כשעת העמב"ד אף כשהשביח וטבחו בידים בשעת השבח, שהרי הק' מהברייתא דטלה ונעשה איל משלם כפל ודו"ה כשעת הגניבה על 'רב' ותירצו דליכא הכא דינא ד'רב' משום דטלאים כדמעיקרא, ולפי שיטת הרמב"ם דאם עשה טביחה או מכירה או שבירה בידים נעשה עכשיו 'גניבה חדשה' ולכן משלם כפל ודו"ה כדהנשתא, א"כ מה מהני מה שאין את דינו של 'רב' בטלה ונעשה איל, אכתי ישלם כפל ודו"ה כדהשתא בשעת טביחתו שהוא איל כיון שעכשיו הוא שעת הגניבה.

**ובחידושי הגרש"ש ב"ק סימן ל"ה אות ב'** הוסיף עוד להקשות על דרכם של **היש"ש והאחרונים הנ"ל** דאי נימא דבשעת הטביחה נעשה 'גניבה חדשה' אף לענין תשלומי כפל ודו"ה, א"כ אף בכחושה והשמינה [בידים] ראוי שישלם כפל ודו"ה כדהשתא שהרי עכשיו הוא הגנב, דהרי דעת הרמב"ם דכל שבח שע"ג גניבה הרי הוא של הנגנב אם הוא לפני יאוש וא"כ אמאי לא נעשה גנב בשעת הטביחה, ובהדיא פסק **הרמב"ם בפ"א מגניבה הי"ג** דבכחושה והשמינה משלם כפל ודו"ה כעין שגנב, והרי דאיירי ב'טביחה או מכירה' מדמשלם דו"ה ומ"מ משלם רק כעין שגנב ולא אמרינן דנעשה 'גנב' בשעת הטביחה לתשלומי כפל ודו"ה, ועי' **בחידושי הגרש"ש שם ובאות ד'** מש"כ לבאר שיטת הרמב"ם באופן אחר מד' האחרונים הנ"ל, ומה שיישב לפי דרכו קושיות **הגר"א הנ"ל.**

ועיין עוד **באבן האזל פ"א מגניבה הי"ד** מה שהאריך בשיטת הרמב"ם וישוב קושיות **הגר"א הנ"ל,** ועיי"ש **בד"ה והנראה לי בהסבר הענין** שמבאר בשיטת הרמב"ם דבאמת מצד דינא ד'רבה' אין זה שייך אלא לענין הקרן ולא לענין כפל ודו"ה, אלא שכל סברת הרמב"ם דב'הוקר' אינו משלם כפל כשעת העמב"ד הוא משום דאי אפשר לשלם כפל יותר מקרן, וכל שהגניבה בעין והוקרה כיון שהקרן חוזר לבעלים כשעת היוקר אף הכפל ודו"ה הם כשעת היוקר 'מדינא דרב' דהא השתא לא מחמרינן בכפל יותר מקרן כיון שאף הקרן חוזר ביוקרו לבעלים, ודוקא כש'מתה' הבהמה מאליה או 'שאבד' הכלי מאיליו דבכה"ג משלם קרן כעין שגנב כשעת הזול אין לנו להחמיר יותר בכפל ודו"ה מהקרן, אבל היכא דטבח או מכר או שבר בידים כיון שאת ה'קרן' הוא משלם כשעת היוקר כדהשתא מצד דינא ד'רבה' הרי זה נחשב שחוזר הקרן לבעלים כשעת היוקר ושוב משלם אף כפל ודו"ה כדהשתא מצד דינא ד'רב' דכפל ודו"ה כשעת העמב"ד דהא השתא לא מחמרינן בכפל יותר מהקרן, וכעי"ז ביאר בדעת הרמב"ם **בפרי יצחק ח"ב בקונ' 'ענף פרי' סימן ס"ב.**

ועיין **בחידושי רבינו חיים הלוי פ"א מגניבה הט"ו בד"ה ונראה לומר** שהקשה לפי דרכו דמה שחייב בתברה בידים הוא מצד דינא ד'רבה' דהשתא הוא ד'קא גניב לה', א"כ למה תלה הרמב"ם הדין דאם טבח או מכר או שבר הכלי בידים משלם כפל ודו"ה 'כשעת העמדה בדין', והרי אי"ז תלוי ב'העמדה בדין' אלא בשעת ה'שבירה' שהיא 'שעת הגניבה', ועיי"ש מש"כ ליישב ולבאר לפי דרכו.

ועיין **בחידושי רבי נחום ב"ק פ' מרובה אות מ"ג** מש"כ לבאר בד' הרמב"ם וליישב קושיות **הגר"א הנ"ל** לפי דרכם של **היש"ש והגר"ח ושאר האחרונים הנ"ל.**

**שיטת הטור**

**בדין חומשו עולה בכפילו ובד' התוס' שם**