מ_מ שבת ט_ ב_ - י_ א_
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / ענינים שונים בשבת - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

י"ז אדר ב' ע"ט

דף מס' 1

**ט' ב' -** **לא ישב אדם לפני הספר וכו',** בפירש"י כתב דהא דתני לה הכא, הוא משום דדמי להא דתני גבה דלא יצא החיט במחטו סמוך לחשיכה שמא ישכח ויצא, והרמב"ם בפיהמ"ש כתב לפרש עוד דהוא משום דהם מכלל י"ח ההלכות שהושוו בהן ב"ש וב"ה בו ביום, וזה לפ"מ שפירש להא דתנן לקמן י"ג ב' דאלו מן ההלכות שאמרו וכו', דהיינו דבי"ח הלכות הושוו ב"ש וב"ה, ובי"ח הלכות נחלקו, וי"ח גזירות גזרו בו ביום.

למש"כ הרמב"ם דהני דמתניתין הם מכלל הי"ח הלכות שהושוו ב"ש וב"ה, ומנו להא דלא ישב לפני הספר ולא יכנס למרחץ ולבורסקי ולאכול ולדין כה' הלכות, משמע דבשאר מלאכות לא חיישינן שמא ימשך ורק מלאכות אלו נאסרו, דאם אף שאר מלאכות אסורות, וליכא דין מסוים במלאכות אלו, נמצא דאי"ז אלא הלכה אחת דאסור לעסוק במלאכה סמוך למנחה, וכ"כ הרשב"א בברכות ט' א', וכ"כ המאירי בשם קצת מפרשים, והביאוה"ל בסימן רל"ב ס"ב הביא לדבריהם, וכ"כ בס' אהל מועד שער התפילה דרך ג', וכ"כ בס' הבתים שערי תפילה שער ו' בשם יש מי שחולק, וכ"נ בד' המג"א בסימן רל"ב סק"ו דלא נאסרו אלא מלאכות כיוצא במלאכות אלו, וכ"כ הפמ"ג שם, וכ"כ הראש יוסף בסוגיין.[[1]](#footnote-2)

אך הספר הבתים שם כתב בשם הרי"צ גאות דגם שאר מלאכות אסור להתחילן קודם המנחה, וכן דקדק הביאוה"ל בסימן רל"ב ס"ב ממש"כ בתשו' מהר"י וייל סימן קצ"ג כתב דקודם בדיקת חמץ לא יעשה שום דבר הן מלאכה הן לימוד, וה"ה בתפילת ערבית שאסור במלאכה ובלימוד קודם שיתפלל, והביאו המג"א שם סק"ח, והביאוה"ל שם כתב דבמקום הצורך יש לסמוך להקל.[[2]](#footnote-3)

**ואם התחילו אין מפסיקין,** התוס' כתבו דהיינו דוקא בדאיכא שהות ביום להתפלל,[[3]](#footnote-4) ומבו' בדבריהם דהיינו דכל דאין שהות לגמור קודם שיעבור הזמן, אין לו להפסיד תפילת מנחה, וכ"כ הבעה"מ.[[4]](#footnote-5)

אך המג"א בסימן רל"ב סקי"א כתב לדקדק מפירש"י בסוכה ל"ח א' ד"ה הא דאיכא דכל דאין שהות להתפלל אחר שיגמור סעודתו, צריך שיפסיק מיד, אף דעוד היום גדול, ול"מ למימר שיפסיק אח"כ בתוך הסעודה,[[5]](#footnote-6) וכ"ה מבו' בל' הטוש"ע שם, ועמש"כ בזה השפ"א.

המג"א שם סק"י כתב דהא דבדליכא שהות צריך להפסיק, הוא אף כשהתחיל בהיתר,[[6]](#footnote-7) וכ"כ המ"ב שם סקט"ו, ובביאוה"ל שם ד"ה ואפילו כתב דכן משמע מד' הרמ"א, וכ"כ המ"ב בסימן רל"ה סקכ"ה דכל דאין שהות בלילה אף אם התחיל בהיתר מפסיק מיד, - אך כתב שם בדעת הדה"ח דכל שהתחיל בהיתר אף דאין שהות ביום א"צ להפסיק מיד, והניח בצ"ע למעשה, וכ"כ השפ"א בסוגיין.

הרמב"ם בפ"ו מתפילה ה"ה כתב דאם התחיל באחת מאלו לא יפסיק אלא גומר ואח"כ מתפלל תפילת מנחה, והכס"מ שם כתב דממש"כ דאח"כ מתפלל תפילת מנחה, משמע דוקא כשאח"כ יתפלל, דהיינו בדאיכא שהות, אבל אי ליכא שהות יפסיק.

אך הגר"א בסימן ע' ס"ה כתב בדעת הרמב"ם דס"ל דאין חילוק בין היכא דאיכא שהות להיכא דליכא שהות, ולא קי"ל בזה כסוגיא דסוכה, עיי"ש, ובדבריו שם מבו' דהיינו דכ"ה דלדעת הרמב"ם לא קי"ל כסוגיא דהתם בהא דמפלגינן בין דאורייתא לדרבנן, (ונת' להלן), ה"נ לא קי"ל כסוגיא דהתם בהא דמפלגינן בין היכא דאיכא שהות להיכא דליכא שהות,[[7]](#footnote-8) וצ"ב מה ענין זל"ז, ועמש"כ לפרש בזה בס' שלום יהודה סימן פ"ג.

האלי' רבה בסימן רל"ב סק"ה כתב, דהא דא"צ להפסיק כשיש שהות, היינו אף אם לא יתפלל אח"כ אלא ביחיד ושלא בשעה שהציבור מתפללין, וכ"כ הדה"ח בסימן כ"ג ס"ה, וכ"כ המ"ב בסימן ע' סקכ"ג ובביאוה"ל בסימן רל"ב ס"ב ד"ה ואם התחיל.

המג"א בסימן רל"ב סק"ט הביא מירושלמי דבגונא דא"צ להפסיק ומפסיק נקרא הדיוט,[[8]](#footnote-9) אך הביאוה"ל שם ד"ה ואם התחיל הביא מד' הגר"א בשנו"א בברכות פ"א מ"ג שכתב דאינו נקרא הדיוט, עיי"ש, - ובד' הביאוה"ל שם משמע דלדעת המג"א הא דנקרא הדיוט הוא אף כשהתחיל באיסור, אך הערוה"ש שם סוסכ"א כתב דכשהתחיל באיסור רשאי להפסיק.

**מפסיקין לקריאת שמע,** בפירש"י משמע דקאי על רישא, דכל הא דאם התחילו אין מפסיקין, הוא בתפילה דאינה אלא מדרבנן, אך בקר"ש דהיא מדאורייתא אף אם התחילו מפסיקין, וכ"כ הר"ן ושיטה להר"נ, וכ"כ בפי' ר"ח בסוכה ל"ח א', וכ"כ הרא"ש שם סימן כ"ז והר"ן שם.

אך הרמב"ם בפיהמ"ש פירש דמה שאמרו לקמן י"א א' דסיפא אתאן לדברי תורה, קאי גם על הך בבא דמפסיקין לקר"ש, דהוא בחברים שהיו עוסקין בתורה דמפסיקין לקר"ש ואין מפסיקין לתפילה, אך דינא דרישא דאם התחילו אין מפסיקין, הוא אף לקר"ש,[[9]](#footnote-10) וכ"כ הרמב"ם בפ"ב מקר"ש ה"ו.

בסוכה שם פריך אהא דתנן התם דנוטלו על שלחנו מהא דתנן הכא דאם התחילו אין מפסיקין, וקאמר רבא דמאי קושיא דילמא הא דאורייתא הא דרבנן, ובפי' ר"ח שם כתב דהוא כדתנן הכא דבקר"ש דאורייתא אף אם התחילו מפסיקין, וכ"כ הרא"ש והר"ן שם, וכ"כ ההשלמה והמכתם והרא"ה והריטב"א שם דקי"ל דבדאורייתא אף אם התחילו מפסיקין, וכן צידד המאירי שם, וכ"כ הרשב"א והמאירי בסוגיין, וכ"כ הראב"ד בפ"ב מקר"ש ה"ו, וכ"כ ההגמי"י בפ"ז מלולב ה"י.

אך בפי' רבינו מנוח בהל' לולב שם כתב דקי"ל דאף בדאורייתא אם איכא שהות אינו מפסיק, וכ"נ בפסקי ריא"ז בסוכה שם ה"ו דין ט"ו,[[10]](#footnote-11) וכ"כ המאירי בסוכה שם דיש פוסקין כרב ספרא ואף בדאורייתא אין מפסיקין בדאיכא שהות.[[11]](#footnote-12)

ובדעת הרמב"ם בהל' קר"ש שם דאין מפסיקין לקר"ש אף דהיא דאורייתא, נסתפק הכס"מ שם אם הוא משום דס"ל דלמסקנת הסוגיא בסוכה שם ליכא נפ"מ כלל בין דאורייתא לדרבנן, או דאף דבדאורייתא גם אם התחיל מפסיק, כ"ז הוא כשהתחיל באיסור, וכמש"כ הר"ן, ונת' להלן, ודברי הרמב"ם קיימי כשהתחיל בהיתר, והלח"מ שם הוכיח כדרך קמא, דאל"כ מ"ט לא פירש הרמב"ם לדין זה, דבקר"ש דאורייתא אם התחיל באיסור מפסיק, ובתפילה דרבנן אף אם התחיל באיסור אינו מפסיק, ועיי"ש מש"כ עוד בד' הרמב"ם, וכ"כ הגר"א בסימן ע' ס"ה בדעת הרמב"ם.[[12]](#footnote-13)

הר"ן בסוגיין ובסוכה שם כתב דכל הא דבדאורייתא אף אם התחילו מפסיקין, הוא כשהתחיל באיסור, אך כל שהתחיל בהיתר אינו מפסיק אף לדאורייתא,[[13]](#footnote-14) והוכיח כן מהא דתניא בפסחים ק' א' דלר' יוסי אין מפסיקין לקידוש אף דהוא דאורייתא, וכ"נ ממש"כ התוס' בפסחים שם (ד"ה אין מפסיקין) דבהתחילו באיסור מודה ר' יוסי דמפסיקין.[[14]](#footnote-15)

אך התוס' בסוכה שם ד"ה מאי קושיא והרא"ה והריטב"א שם כתבו לישב להא דאין מפסיקין לקידוש בע"א,[[15]](#footnote-16) והאלי' זוטא בסימן תרנ"ב שם סק"ד ובא"ר שם סק"ט הוכיח מד' התוס' שם דס"ל דהא דבדאורייתא אם התחילו מפסיקין, הוא גם כשהתחיל בהיתר, וכ"כ הפמ"ג באש"א סימן תל"א סוסק"ח, והשפ"א בסוכה שם ובסוגיין.[[16]](#footnote-17)

והשו"ע בסימן רל"ה ס"ב והרמ"א בסימן תרנ"ב ס"ב כתבו לדינא כד' הר"ן, דאף בדאורייתא א"צ להפסיק כשהתחיל בהיתר, אך הט"ז בסימן תרנ"ב סק"ד נחלק ע"ז, וכתב דבדאורייתא אף אם התחיל בהיתר פוסק, עיי"ש, וכן הסכימו האחרונים בסימן ע', וכמש"כ המ"ב שם סקכ"ג.

בד' הרמב"ם בפיהמ"ש משמע דהך דינא דחברים דמפסיקין לקר"ש, הוא אף כשיש שהות ביום לקרות אח"כ, וכ"ה משמעות דבריו בפ"ב מקר"ש ה"ה ובפ"ו מתפילה ה"ח, וזה לטעמי' דהא דתנן דמפסיקין לקר"ש הוא בחברים שהיו עוסקין בתורה, ומשמע דהוא בחד גוונא עם הא דתנן ברישא דאם התחילו אין מפסיקין, דהוא כשיש שהות ביום, ואפ"ה כשהיו עוסקין בתורה מפסיקין, וכ"כ הכס"מ בפ"ב מקר"ש ה"ו בדעתו.[[17]](#footnote-18)

אך הבעה"מ כתב דהא דחברים מפסיקין לקר"ש ואין מפסיקין לתפילה, היינו דאין מפסיקין לתפילה כלל ועוקרין את התפילה לגמרי, והר"ן לקמן י"א א' כתב דהיינו משום דאם יש שהות להתפלל אח"כ, מ"ט אמרו דאנו מפסיקין אף לתפילה, וכי אסור לעסוק בתורה קודם שיתפלל,[[18]](#footnote-19) והפר"ח בסימן ע' ס"ג כתב דלפ"ז אף הא דחברים מפסיקין לקר"ש, הוא רק כשאין שהות,[[19]](#footnote-20) וכתב דכן עיקר לדינא, - ועמש"כ בזה הביאוה"ל בסימן ק"ו ס"ג.

**אילימא סמוך למנחה גדולה אמאי לא הא איכא שהות ביום טובא,** לקמן בסוגיין אמרו דאסור לאכול קודם תפילת ערבית, וצ"ע, דהרי איכא שהות טובא כל הלילה, ומ"ש מהא דמותר לאכול סמוך למנחה גדולה, משום דאיכא שהות ביום, ולדעת הסוברים דקי"ל דאסור לאכול אף סמוך למנחה גדולה, דילמא אתי לאמשוכי, ניחא, ומצינו בזה כמה דרכים, **א** בד' הרשב"א לקמן בסוגיין מבו', דהא דאסור לאכול קודם תפילת מעריב אף דאיכא שהות טובא, היינו משום דבלילה שכיחא שכרות, אך ביום דלא שכיחא שכרות אין לאסור בדאיכא שהות טובא, וצ"ע דא"כ מ"ט אמרו בסוכה ל"ח א' דאסור לאכול קודם נטילת לולב, אף דאיכא שהות טובא וביום לא שכיחא שכרות.[[20]](#footnote-21)

**ב** הפנ"י כתב דהא דשרי סמוך למנחה גדולה משום דאיכא שהות, הוא משום דעיקר זמן מנחה אינו אלא בשעת מנחה קטנה, שהוא עיקר זמן הקרבת התמיד ברוב השנה, וע"כ אין לאסור להתחיל לאכול סמוך למנחה גדולה, עיי"ש, ולפ"ז ניחא דקודם תפילת ערבית אסור לאכול אף דאיכא שהות, וכ"כ בהגה' הגרא"מ הורוויץ בברכות ד' ב'.

**ג** השאג"א בסימן י"ח כתב דהא דשרי הכא משום דאיכא שהות, הוא משום דבמנחה יש לה ב' זמנים, וע"כ שפיר יש להתיר להתחיל בסמוך למנחה גדולה ולאסור בסמוך למנחה קטנה,[[21]](#footnote-22) ועיי"ש שכתב לפ"ז דאסור לאכול קודם מוסף, אף דאיכא שהות טובא, ויתבאר בעזה"י להלן, ולפ"ז ניחא דקודם תפילת ערבית אסור לאכול אף דאיכא שהות, משום דליכא ב' זמנים, וכיון דבסוף הזמן יש לאסור אפי' סעודה קטנה, אסרו אף בתחילת הזמן.

י"ט אדר ב' ע"ט

דף מס' 2

**ט' ב' -** **נימא תיהוי תיובתא דריב"ל וכו' אסור לאדם שיטעום כלום קודם שיתפלל,** בד' התוס' בסוגיין ורבים מקמאי מבו' דריב"ל קמ"ל דאף טעימה בעלמא אסורה, ובזה הוא שאמרו בברכות כ"ח ב' דאין הלכה כריב"ל דרק סעודה אסורה, אך טעימה בעלמא מותרת.

אך בתשו' הרשב"א ח"א סימן רס"ח כתב דאף ריב"ל לא אסר בטעימה בעלמא, אלא בסעודה קטנה, כמו שאמרו כדטעים בר בי רב ועייל לכלה, ומה שאמרו דאין הלכה כריב"ל הוא בהא דס"ל דאף אם התחילו מפסיקין, וכ"ה מבו' בד' הרשב"א והמיוחס לריטב"א בברכות שם, וכ"ה גם בס' ההשלמה והמכתם שם, וכ"נ בד' הראב"ד שהביא בס' הבתים שערי התפילה שער ו' ובפי' רבינו מנוח פ"ו מתפילה ה"ה, ונת' להלן.[[22]](#footnote-23)

בעיקר הא דמייתינן מדריב"ל דאף אם התחילו מפסיקין, צ"ב דריב"ל לא קאמר אלא דאסור לטעום כלום קודם שיתפלל, והיאך שמעינן מינה דאם התחילו מפסיקין, ומצינו בזה כמה דרכים, **א** בד' התוס' ד"ה לימא משמע דהוא משום דלישנא דאסור לטעום כלום, משמע דאף אם התחיל צריך להפסיק,[[23]](#footnote-24) וכ"כ הרא"ש בברכות פ"ד סימן י"א, ושמא זהו מכוון השיטה להר"נ בשם הרא"ה.[[24]](#footnote-25)

**ב** התוס' הרא"ש כתב דבע"כ דריב"ל אפי' להפסיק קאמר, דאי להתחיל קאמר מאי איריא הגיע זמן המנחה אפי' סמוך למנחה נמי, וזה כמבו' בד' הרא"ש בסימן י"ח, דאף דאסור להתחיל לאכול סמוך למנחה, מ"מ הא דאם התחילו מפסיקין הוא רק כשהגיע זמן המנחה, וכ"כ המ"ב בסימן רל"ב סקי"ג וסקכ"ב ובשעה"צ בסימן רל"ה סקכ"א.

**ג** בס' ההשלמה בברכות כ"ח ב' כתב דאין לפרש לדברי ריב"ל דאסור להתחיל ולאכול קודם שיתפלל, דא"כ מאי למימרא, מתניתין היא דלא ישב וכו' סמוך למנחה ולא לאכול, ובע"כ דריב"ל קאמר דאפי' אם התחיל מפסיק.

**ד** בהגה' תפארת שמואל על הרא"ש כתב, דכיון דאסור אפי' בפירות, ק"ו שצריך להפסיק הסעודה ואפי' התחיל בהיתר, דלא גרע מאכילת פירות, ושמא היינו דכיון שהחמירו כ"כ דאסור אף טעימה בעלמא, ק"ו דיש להחמיר דאם התחיל מפסיק.[[25]](#footnote-26)

**ה** החת"ס כתב דהוא משום דחלוק לשון אכילה מלשון טעימה, דאכילה היא סעודה, וטעימה היא טעימה ולגימא בעלמא, וע"כ כ"ה דאף בגונא דאם התחיל אינו פוסק, מ"מ אם הפסיק ובירך ברהמ"ז אסור לחזור ולהתחיל, ה"נ באיסור טעימה, כל טעימה וטעימה היא התחלה בפנ"ע, ואי"ז בגדר אין מפסיקין אלא בגדר מתחילין.[[26]](#footnote-27)

**ו** השפ"א כתב די"ל דדינא דריב"ל דאסור לטעום, א"ז מטעם שישכח להתפלל,[[27]](#footnote-28) אלא הוא משום דדמי להא דאסור לאכול קודם תפילת שחרית, והוא מקרא דאותי השלכת אחרי גויך, כמו שאמרו בברכות י' ב', וע"כ אף אם התחילו מפסיקין, כדעת הרא"ש בפ"ק דברכות סימן י', דאם התחיל לאכול קודם שעלה עמוד השחר כיון שעלה עמוד השחר פוסק.[[28]](#footnote-29)

\*התוס' כתבו דהא דמשמע לי' מדריב"ל דאף אם התחילו מפסיקין, הוא רק כשהתחיל באיסור, שהרי לגבי הבדלה אמרו דאסור לאדם שיטעום כלום קודם שיבדיל, לכאו' מכוון דבריהם למה שאמרו שם ק"ה א' דכל הטועם כלום קודם שיבדיל מיתתו באסכרה, ואפ"ה משמע דאם התחיל בהיתר אינו מפסיק, וכ"ה מבו' בד' הרא"ש בסימן י"ח.[[29]](#footnote-30)

אך הרא"ש בברכות פ"ד סימן י"א כתב דלריב"ל אף אם התחיל בהיתר מפסיק, וכ"כ בתוס' ר"י שיריליאון ובתוס' הרא"ש שם כ"ח ב',[[30]](#footnote-31) וצ"ל לדעתם דאף דלגבי הבדלה אם התחיל בהיתר אינו מפסיק, מ"מ שפיר אמרו דאסור לאדם שיטעום כלום, משום דהא דהתם אינו מפסיק, הוא משום דלא חיילא עלי' חובת הבדלה כלל, כמש"כ בחי' המהר"ל בסוגיין, וכ"נ בד' המג"א בסימן רצ"ט ריש סק"ב, ול"ה כטועם קודם הבדלה.

\*התוס' כתבו דבהבדלה אם התחילו באיסור מפסיקין, והמג"א בסימן רצ"ט סק"ב דקדק כן גם מד' הרמ"א בסימן רע"א ס"ה, ועיי"ש שכתב דהא דאף דהתחילו מפסיקין, הוא משום דהבדלה דאורייתא, ובדאורייתא אף אם התחילו באיסור מפסיקין, - אך הנהר שלום שם סק"ב כתב דאף דהבדלה דרבנן, מ"מ כיון דהא דאסור לטעום קודם הבדלה, אי"ז שמא ישכח ולא יבדיל, דהרי אף טעימה אסורה, ע"כ אף אם התחיל מפסיק, והביאו השעה"צ שם סק"ו,[[31]](#footnote-32) אך בדעת המג"א צ"ל, דיסוד הדין דאם התחילו אין מפסיקין, הוא קולא שהקילו חכמים שלא להטריחו להפסיק, וע"כ ליכא נפ"מ אם האיסור הוא משום שמא ישכח, או דהאכילה אסורה מצ"ע,[[32]](#footnote-33) - והגר"ז בקו"א שם סק"ב כתב דהוא משום דבהבדלה דאף טעימה אסורה, והוא משום דאיתקין דוקא בתחילת הלילה, כמש"כ המג"א בסימן רל"ה סק"ד, אף אם התחילו מפסיקין, כמו שאמרו בסוגיין דכל דטעימה אסורה, אף אם התחילו מפסיקין.[[33]](#footnote-34)

**ולא לאכול בסעודה גדולה,** התוס' בד"ה בתספורת כתבו דסעודה גדולה הוא כגון סעודת אירוסין ונישואין וברית מילה, וכ"כ הרא"ש בסימן י"ח והר"ן,[[34]](#footnote-35) וכ"כ הסה"ת בסימן רט"ז, וכ"כ הטור בסימן רל"ב והרמ"א שם ס"ב, - ובפי' הרשב"ץ בברכות כתב דהיינו דלא חשיב כסעודה גדולה אלא כשאוכלין הרבה בנ"א יחד ואתי לאימשוכי טפי, ועד"ז כתב בהגה' סמ"ק סימן י"א,[[35]](#footnote-36) ועיי"ש שכתב דסעודת שבת אע"פ שמאריכין בה אינה נקראת סעודה גדולה, ונסתפק בבעה"ב שבני ביתו מרובין אם חשיבא כסעודה גדולה, והביאוהו הארחות חיים בהל' תפילה סימן נ"ח והכל בו בסימן י"א, והובא בב"י בסימן רל"ב.[[36]](#footnote-37)

**שמא ישבר הזוג,** בפירש"י כתב דהיינו דשמא ישבר הזוג ויהא צריך לחזר אחר זוג אחר, והרמב"ם בפיהמ"ש פירש דחיישינן שמא יתקלקל כלי מכלי התספורת אחר שיתחיל להסתפר ועד שיתקן את הכלים יעבור הזמן, וכ"נ בפי' ר"ח, וכ"כ בפי' הר"י מלוניל.

והארחות חיים בהל' תפילת המנחה סימן ב' די"מ דדוקא כשאין לספר אלא זוג אחד, אבל יש לו זוגות אחרים מותר,[[37]](#footnote-38) וכ"כ המג"א בסימן רל"ב סק"ג דאפשר דאם יש לו ב' או ג' זוגים שרי, אך האלי' רבה שם סק"ג כתב דאף בכה"ג אסור דלא פלוג רבנן, ועמש"כ בזה הברכ"י שם אות ד' באורך.[[38]](#footnote-39)

**דילמא חזי פסידא בזביני' ומטריד,** בפירש"י כתב דהיינו דחיישינן שיצטער ויהא טרוד בצערו ולא יתפלל, וכ"כ בפי' הר"י מלוניל ובפי' הר"ן, אך בפי' ר"ח כתב דחיישינן שיראה פסידא ויהא צריך לתקן, וכ"כ הרמב"ם בפיהמ"ש ובפ"ו מתפילה ה"ה.[[39]](#footnote-40)

נחלקו הראשונים בהכרעת ההלכה בזה באיסור סעודה סמוך למנחה, וו' דעות בדבר, **א** הרי"ף כתב דקי"ל כרב אחא בר יעקב דאסור ליכנס לאכול סמוך למנחה גדולה, אפי' סעודה קטנה, דילמא ממשכא לי' סעודתי', וה"נ אסור אף בתספורת דידן שמא ישבר הזוג וכו', וכ"כ הרמב"ם בפ"ו מתפילה ה"ה, וכ"כ הרמב"ן במלחמות,[[40]](#footnote-41) וכ"כ הרשב"א והרא"ש בסימן י"ח בשם רבינו יונה, וכ"כ השו"ע בסימן רל"ב ס"ב.

**ב** התוס' כתבו דקי"ל כל"ק דגמ' דסמוך למנחה גדולה אין אסור אלא סעודה גדולה, וסמוך למנחה קטנה אסור אף סעודה קטנה, וכ"כ הרא"ש בסימן י"ח בשם ר"ת ור"י, וכן מסקנת הרשב"א, וכן צידד הסה"ת בסימן רט"ז.

**ג** הבעה"מ כתב דכיון דלא קי"ל כריב"ל, מפרשינן למתניתין כפשטה בסמוך למנחה קטנה, ואסור אף בסעודה קטנה, אך סמוך למנחה גדולה מותר אף בסעודה גדולה,[[41]](#footnote-42) וכ"כ הראבי"ה בסימן תתקס"ט,[[42]](#footnote-43) והרא"ה בברכות כ"ח ב'.

**ד** בספר הישר לר"ת סימן קצ"ג כתב דכיון דאין הלכה כריב"ל מוקמינן למתניתין במנחה קטנה, וגם לא אסרינן אלא בסעודה גדולה, ובתספורת בן אלעשה וכו', וכ"ה מבו' גם בתשו' ספר הישר סו"ס מ"ח,[[43]](#footnote-44) וכ"כ ההגמ"ר בסימן תנ"א בשם רבינו שמואל בן ר"ב.

**ה** הרא"ש בברכות פ"ד סימן י"א כתב דקי"ל כל"ק דגמ' דסעודה גדולה אסורה אף סמוך למנחה גדולה, וסעודה קטנה מותרת אף סמוך למנחה קטנה, דלא חיישינן לאמשוכי כלל בסעודה קטנה, וכ"כ האו"ז בסימן קי"ט, וכ"כ ר"פ בהגה' סמ"ק סימן י"א בשם ר"י.

**ו** בס' הבתים שערי תפילה שער ו' ובפי' רבינו מנוח בפ"ו מתפילה ה"ה כתבו בשם הראב"ד דאפי' לטעום אסור, ובס' הבתים כתב דהיינו אפי' סמוך למנחה גדולה, ולכאו' הוא משום דס"ל דקי"ל כריב"ל דכיון שהגיע זמן המנחה אסור לאדם שיטעום, וס"ל דהיינו אף בזמן מנחה גדולה.[[44]](#footnote-45)

התוס' כתבו דקי"ל כריב"ל דכשהגיע זמן מנחה קטנה אם התחילו מפסיקין, וכ"כ הרא"ש בסימן י"ח והטור בסימן רל"ב

ובחו"מ סימן ה',[[45]](#footnote-46) והסה"ת בסימן רט"ז נסתפק בזה, וכ"כ הלח"מ בפ"ו מתפילה ה"ה בדעת הרמב"ם, וכ"כ הרמ"א בחו"מ סימן ה' ס"ד, וכ"כ המג"א בסימן רל"ב סק"ט והמ"ב שם סקי"ג וסקכ"ב.

אך הבעה"מ כתב דלא קי"ל כריב"ל בהא, ואף סמוך למנחה קטנה אם התחילו מפסיקין, וכ"כ הרמב"ן במלחמות, וכ"כ התוס' והרשב"א בברכות כ"ח ב' והרא"ש שם סימן י"א, וכ"כ בתשו' הרשב"א ח"א סימן רס"ח, וכ"כ בס' הבתים שערי תפילה שער ו' בשם הראב"ד, וכ"כ הבית מאיר בסימן רל"ב לדקדק מסתימת ד' הרי"ף והרמב"ם והשו"ע.

לדעת הסוברים דכשהגיע זמן מנחה קטנה אם התחילו מפסיקין, צ"ע דמ"ש משאר מצוות דרבנן דאם התחילו אין מפסיקין וכמו שאמרו בסוכה ל"ח ב', - והנהר שלום כתב דהכא כיון דזמנה מועט, חיישינן שמא יעבור הזמן, וע"כ הוא דאף אם התחילו מפסיקין, וכ"כ הפמ"ג באש"א סימן תל"א סק"ח, וכ"ה מבו' בד' המהרש"א לעיל במתניתין.

אך הפנ"י בסוגיין כתב דהוא משום דכשהגיע זמן מנחה קטנה הו"ל כליכא שהות, משום דעיקר זמן תפילת המנחה הוא באותה שעה, שהוא נגד זמן הקרבת התמיד ברוב השנה שהי' בזמן זה, וכיון דהוא הזמן הראוי למצוה יותר, ע"כ הטריחוהו להפסיק,[[46]](#footnote-47) ומשא"כ בשאר מצוות דרבנן, דכל היום כשר, ואין הכשר מצוה בזמן מוקדם טפי מבמאוחר אלא משום דזריזין מקדימין למצוות, והביאו בגל' הגרע"א בסימן רל"ב, - והראש יוסף תמה ע"ז דלא מצינו דראוי להתפלל בתחילת זמן מנחה קטנה, והרי קי"ל דשאר מלאכות חוץ מה' מלאכות שרי אף אחר מנחה קטנה, ואדרבה כל המאחר משובח, כמש"כ הב"י בסימן רל"ב, ועי' גם בדבריו בפמ"ג באש"א סימן רל"ב סק"ו וסק"ט.

בשיעור סעודה קטנה האסורה, נחלקו הראשונים, **א** הרמב"ם בפ"ו מתפילה ה"ד כתב דטועם הוא סמוך למנחה אבל אינו סועד סמוך למנחה, ושם ה"ה כתב דכיון שהגיע זמן מנחה לא יכנס לאכול אפי' אכילת עראי, - והכס"מ שם ה"ד כתב דטעימה היינו אכילת פירות כביצה, ואכילת עראי הוא אכילת פירות יותר מכביצה או כזית מפת.[[47]](#footnote-48)

**ב** בפי' רבינו מנוח שם כתב דטעימה המותרת הוא כדטעים בר בי רב ועייל לכלה דהוא משהו ומעומד דלא אתי לאמשוכי, והרמב"ם בפ"ו מסוכה ה"ו כתב דשיעור כדטעים בר בי רב, הוא כביצה או פחות או יותר מעט,[[48]](#footnote-49) - ועד"ז כתב הטור בסימן רל"ב דסעודה הוא כשקובע עצמו לסעודה, אבל אם אוכל כביצה כדרך שאדם אוכל מעט בלא קבע מותר, כמו אכילת פירות, וכ"כ השו"ע שם ס"ג,[[49]](#footnote-50) והמ"ב שם סקל"ד כתב דאף אם אוכל הרבה פירות מותר דזה לא מיקרי סעודה, ותבשיל העשוי מה' המינים ג"כ מותר אם אינו קובע ע"ז.[[50]](#footnote-51)

**ג** בתשו' הרשב"א ח"א סימן רס"ח כתב דאף טעימה כדעייל בר בי רב ועייל לכלה אסור, דס"ל דאף ריב"ל לא אסר אלא בזה, ובהך מילתא קי"ל כוותי', וזהו דחשיב כסעודה קטנה, ונת' לעיל, ולעיל בהערה כ"א נת' כן גם בדעת הראב"ד.

כ"א אדר ב' ע"ט

דף מס' 3

**ט' ב' -** האגודה בפירקין עמד בטעם מנהג העולם לאכול סעודה גדולה סמוך למנחה גדולה, וכתב דאולי סומכין על קריאת השמש לביהכנ"ס, ולא חיישינן דילמא אתי למיפשע, ובימיהם לא הי' כן, והביאו הרמ"א בסימן רל"ב ס"ב, וכתב שם לסמוך ע"ז בסעודה קטנה אף סמוך למנחה קטנה, אך בסעודה גדולה יש להחמיר אף סמוך למנחה גדולה, והמ"ב שם סק"ל כתב דהוא משום דבסעודה גדולה שכיחא שכרות ול"מ בזה קריאת השמש, ובד' המג"א בסימן רל"ה סוסק"ד מבו' דאף לענין קר"ש דאורייתא סומכין על קריאת השמש, וכ"כ המ"ב שם סקי"ח דאם ביקש מאחר שיזכירנו שיתפלל ליכא איסורא להתחיל לאכול אפי' כשכבר הגיע זמן קר"ש.

והבאר שבע בתשו' באר מים חיים סימן י"ב תמה ע"ד האגודה, דבירושלמי בביצה מצינו דגם בימיהם הי' השמש קורא לביהכנ"ס, ואפ"ה תנן בירושלמי בפירקין להא דלא יאכל אדם סמוך למנחה, וגם בימי הפוסקים קמאי ובתראי הי' המנהג שהשמש קורא לביהכנ"ס, ואפ"ה סתמו דבריהם לאיסור, והביאו בגל' הגרע"א בסימן רל"ב, והמ"ב שם סקכ"ט כתב דאנשי מעשה נוהגין להתפלל מנחה קודם שהולכין לבית המרחץ, אף אם השמש קורא לביהכנ"ס, ובשעה"צ שם סקכ"ו כתב דהוא משום דאין רוצין לסמוך על קריאת השמש דאי"ז היתר ברור וכמש"כ הגרע"א.[[51]](#footnote-52)

וכבר עמדו בזה דבד' רבוותא בכ"ד מצינו שלא סמכו על שומר, דהארחות חיים בהל' מגילה סימן כ"ג כתב בשם הראב"ד דנהגו לקרות המגילה מבעו"י של ליל י"ד, כדי להקל על האנוסים ועל המעוברות והבחורות שלא להתענות יותר מדאי,[[52]](#footnote-53) וכ"כ המאירי במגילה ב' א', וכ"כ התרוה"ד בסימן ק"ט דמי שא"א לו להמתין מלאכול עד שישמע קריאת המגילה, יכול לשמוע קריאתה מבעו"י, וכ"כ השו"ע בסימן תרצ"ב ס"ד, והרי שהקילו לקרוא מבעו"י משום קושי התענית, ולא התירו לאכול ע"י שיעמיד שומר,[[53]](#footnote-54) והמ"ב שם סקט"ז לא סמך להתיר ע"י שומר, אלא במי שהוא אדם חלוש והשהי' יזיק לבריאותו ויכול לבא לידי חולי וטעימה מעט אינו מספיק לו, - ובד' המ"ב בסימן תרנ"ב סק"ט מבו' דלא סמך על שומר לענין אכילה קודם נטילת לולב, אלא במי שחלש לבו, ובשעה"צ שם סק"ז הביא מהאלי' רבה שם סק"ו דאף בכה"ג יש להמתין עד חצות, (דאין להתענות יותר מחצי יום), - ובד' המ"ב בסימן תל"א סק"ד מבו' דלא סמך על שומר לענין לימוד קודם בדיקת חמץ אלא בחצי שעה שקודם זמן הבדיקה, אך בזמן הבדיקה לא סמך ע"ז, וכ"ה גם במג"א בסימן תפ"ט סקי"א ובמ"ב שם סקכ"ג דלא סמכו על קריאת השמש להתיר לאכול קודם ספירת העומר, אלא בחצי שעה שקודם הזמן, - וגם מצינו בפסקי הגרע"א בזמן החולי, שהתיר להפסיק באכילה בין תקיעות דמיושב לתקיעות דמעומד, משום דקודם תקיעת שופר לא הותר אלא טעימה בעלמא, ולא התירו לאכול ע"י העמדת שומר,[[54]](#footnote-55) וצ"ע.[[55]](#footnote-56)

והגר"ז בקו"א בסימן תל"א סק"ב כתב דאין סומכין על שומר אלא לדבר מצוה,[[56]](#footnote-57) ודימה ד"ז לדין קריאה לאור הנר, דדעת הב"ח ודעימי' דלא התירו לקרוא ב' בנ"א יחד, אלא לצורך מצוה, וכן דעת הריטב"א לקמן קמ"ט א', (אך דעת הרשב"א לקמן שם דמותר אף בדבר הרשות), וזה כמש"כ הראש יוסף לעיל י"ב ב' דלדעות אלו אף שומר מעליא ל"מ בדבר הרשות.

אך הפמ"ג באש"א סימן ער"ה סק"ה לא הכריע בזה, והמ"ב שם סק"ה נקט דשומר מעליא מהני לכו"ע אף בדבר הרשות, ורק בב' הקוראים יחד הביא שם סק"ו לפלוגתת הט"ז והמג"א בזה, ולפ"ז ה"נ הכא מהני שומר אף בדבר הרשות.[[57]](#footnote-58)

**משיערה מעפרתו ממנו**, בפירש"י כתב דהוא ראשון להפשטת בגדיו, והיינו שהוא הבגד העליון, וכ"כ בפי' הר"י מלוניל ובפסקי רי"ד ובפי' הר"ן, וכ"כ רי"ו נתיב ג' ח"ד, וכ"כ הטוש"ע בסימן רל"ב ס"ב, - אך הרמב"ם בפיהמ"ש ובפ"ו מתפילה ה"ו כתב דהתחלת מרחץ הוא משיפשוט הבגד התחתון הסמוך לבשר.

והשפ"א כתב דמשמע דבכל הדברים אין חושבין ההילוך כלל להתחלה, אע"ג שהלך דרך רב, דכל שלא התחיל בעיקר הענין מפסיק, וכתב לדון דהיינו דוקא אם יכול להתפלל שם, אך אם יצטרך לחזור לביתו אין מטריחין אותו דאין התחלה גדולה מזו, אך כתב דמד' הירושלמי לא משמע כן, עיי"ש.

**למ"ד תפילת ערבית רשות כיון דשרא המייני' לא מטרחינן לי',** התוס' כתבו דאף למ"ד דתפילת ערבית רשות אין לבטלה בחינם אבל בשביל שום צורך כמו בשרא המייני' וכו',[[58]](#footnote-59) והתוס' הרא"ש והאו"ז בהל' תפילה סימן פ"ז הוכיחו כן, ממה שאמרו דכיון דשרא המייני' לא מטרחינן לי', והרי דאלמלי הטירחא, בעי לצלויי, וכן הוכיח הרא"ש בברכות פ"ד סימן ב'.

**אך הבה"ג בהל' ברכות פ"ד דהא דהיכא דלא התירו חגורו צריך להתפלל, הוא משום דאף למ"ד דתפילת ערבית רשות היינו רק היכא שאינו רוצה להתפלל, אך כל שרוצה להתפלל שויא עלי' כחובה, וכ"כ בסידור רש"י סימן ק"ל, ובמחזו"ו סימן ע"ו,[[59]](#footnote-60) ועד"ז כתב הרא"ה בברכות כ"ז ב' דהכא איירי בדקבלה עלי' לצלותא לההיא שעתא, ואפ"ה כיון דעיקר תפילת ערבית רשות, לא מחמרינן עלי' לאטרוחי' להפסיק.**

**הרי"ף כתב דהאידנא נהוג עלמא בתפילת ערבית מנהג חובה, ואע"ג דשרא המייני' מטרחינן לי', וכ"כ הרא"ש בסימן י"ט, ועמש"כ הקרב"נ שם, והראשונים בפ' תפילת השחר נחלקו בדין זה, ואכמ"ל.**

ולמ"ד חובה מטרחינן לי', **הרשב"א כתב דרק למיסר המייני' דליכא טריחא כולי האי מטרחינן לי', אך כשהתחיל באכילה א"צ להפסיק, וכ"כ הר"ן, וכ"כ השו"ע בסימן רל"ה ס"ב, והרמ"א שם כתב דאם לא התחיל לאכול אע"פ שנטל ידיו צריך להפסיק, והיינו משום דבכה"ג דמי לשרי המייני' דצריך להפסיק.**

**אך רי"ו בנתיב ג' סוף ח"ה כתב דאף אם התחיל לאכול מפסיק, והביאו הב"י בסימן רל"ה, וכ"כ האהל מועד בשער התפילה דרך ג', והביאו הב"י בסו"ס רל"ב, והראש יוסף והשפ"א בסוגיין הוכיחו כן מד' התוס' בסוכה ל"ח א' ד"ה יו"ט שני, וכ"כ הבית מאיר בסימן רל"ב ובסימן תרנ"ב דלפ"ד הרשב"א ניחא קו' התוס' שם.[[60]](#footnote-61)**

**המהרש"א הק' דמאי טירחא איכא לחגור השתא, הרי אם לא יחגור עכשיו בע"כ צריך לטרוח אח"כ לחגור עצמו קודם התפילה, וכתב דהא דקאמר דלא מטרחינן לי', לאו טירחא ממש היא, אלא ר"ל דכיון דכבר הסיר החגורה בשביל הסעודה, לא מטרחינן לי' השתא בשביל התפילה, אלא שיטרח עצמו לאחר הסעודה, והוכיח כן ממה שאמרו בתחילת דין דהוא משיתעטפו הדיינים, אף דליכא טירחא שיתפלל כך ואח"כ ידון, ובע"כ דכיון שהתחיל בדבר השייך לדין לא מטרחינן לי' להתפלל עכשיו, - והגרע"א הק' לפ"ז בהא דפריך לקמן דליקו הכי וליצלי, ומה בכך, הרי מ"מ כיון דהתחיל להכנת סעודה מיקרי התחיל דאינו מפסיק, וכמו שהוכיח המהרש"א,[[61]](#footnote-62) וכן הק' הרש"ש.[[62]](#footnote-63)**

הכא שכיחא שכרות וכו', א"נ וכו' ערבית כיון דכולא ליליא זמן ערבית לא מירתת ואתי למיפשע, **הריא"ז ה"ב דין ג' הביא לב' הטעמים בזה, ומשמע דס"ל דסגי בחד מינייהו לחייבו להפסיק, וכן צידד השאג"א בסימן י"ח, וכתב עפי"ז דלפ"מ דקי"ל דזמן תפילת מוסף כל היום, אף אם התחיל מפסיק, - אך רי"ו נתיב ג' סוף ח"ה הביא רק לטעמא דכולא ליליא זמן ערבית, והאהל מועד שער התפילה דרך ג' הביא רק לטעמא דשכיחא שכרות,[[63]](#footnote-64) וצ"ע.**

**בד' האהל מועד שם מבו', דאף דהא דצריך להפסיק הוא משום דשכיחא שכרות, מ"מ מכח זה צריך להפסיק אף כשהתחיל בשאר מלאכות, וצ"ל דהוא משום דבלילה דשכיחא שכרות הקפידו טפי שיקרא בתחילת הלילה, וע"כ אף אם התחיל מפסיק, וצ"ע.**

\*התרוה"ד בסימן ק"ט כתב דאף טעימה אסורה קודם קר"ש,[[64]](#footnote-65) ופירש כן בהא דתניא בברכות ד' ב' לא יאמר אדם אוכל קימעא ואשתה קימעא ואח"כ אקרא קר"ש ואתפלל, וכתב לפ"ז דכ"ש דטעימה אסורה קודם קריאת המגילה דחיישינן שמא תחטפנו שינה ויתבטל מקריאתה שהרי יש בה שהות טובא, וגם קריאתה חובה טפי שהרי כל המצוות נדחות מפני', והמג"א בסימן רל"ה סק"ד פירש בדעתו, דהא דטעימה אסורה קודם קר"ש הוא משום דקר"ש דאורייתא,[[65]](#footnote-66) והפמ"ג שם כתב דמה שאסר התרוה"ד טעימה גם קודם קריאת המגילה, הוא משום דהיא מדברי קבלה וכדברי תורה דמי.

והמג"א שם כתב דמד' הטור ועוד מקמאי מבו' דרק קביעות סעודה אסור, אך טעימה בעלמא שרי, והכריע כן לדינא,[[66]](#footnote-67) וכ"כ המ"ב שם סקט"ז, וכ"כ המג"א בסימן תל"א סק"ד והמ"ב שם סק"ו דטעימה בעלמא מותרת קודם בדיקת חמץ, אף שנקטו לעיקר דחשיב כדאורייתא, וכמש"כ השעה"צ שם סקי"ג, - וכ"כ המג"א בסימן תרצ"ב סק"ז דטעימה מותרת קודם קריאת המגילה, ודקדק כן מל' הרמ"א שם, וכתב דמ"מ אין להתיר אלא לצורך גדול, וכ"כ המ"ב שם סקי"ד, וכ"כ המ"ב בסימן תרנ"ב סק"ז בדין טעימה קודם לולב, דאף דמדינא שריא, כמש"כ המג"א שם סק"ד,[[67]](#footnote-68) מ"מ אין להתיר אלא לצורך גדול, והוא מד' החיי אדם בכלל קמ"ח סט"ז.[[68]](#footnote-69)

והבית מאיר בסימן תרנ"ב כתב, דלדעת הסוברים דכיון דלא קי"ל כריב"ל דאסור לטעום כלום קודם תפילת המנחה, גם לא קי"ל כוותי' בהא דס"ל דאם התחילו מפסיקין, והרי דתליא זב"ז,[[69]](#footnote-70) הרי ממילא דבדאורייתא דאף אם התחיל מפסיק, אסור אף טעימה,[[70]](#footnote-71) וכתב דלפ"ז אסור טעימה קודם תקיעת שופר, (וה"נ אסור טעימה קודם קר"ש).

\*התוס' בברכות ד' ב' כתבו בהא דתניא התם דקורא קר"ש ומתפלל, דמכאן משמע שמשעה שהגיע זמן קר"ש של לילה שאין לו לאכול סעודה עד שיקרא ק"ש ויתפלל ערבית, והמג"א בסימן רל"ה סק"ד הביא מדבריהם דרק סעודה אסורה קודם קר"ש, אך טעימה בעלמא שריא.

אך בחי' הגרע"א בברכות שם הק' דמה הוצרכו התוס' ללמוד כן מברייתא דהתם, הרי משנה ערוכה היא דמפסיקין לקר"ש,[[71]](#footnote-72) וכתב דבעכצ"ל דמכוון התוס' הוא לאסור אף טעימה, וס"ל דלא יאמר אדם אוכל קימעא משמע אף דבר מועט, ואף דהתוס' נקטו בלשונם לסעוד, ע"כ דחיק ומוקי אנפשי' דלא בדקדוק כתבו הכי,[[72]](#footnote-73) ולכאו' לפ"ז, הרי דממש"כ התוס' עד שיקרא קר"ש ויתפלל ערבית, מבו' דטעימה אסורה אף קודם תפילת ערבית, (ודלא כמש"כ המג"א דכל הצד לאסור טעימה, הוא משום דקר"ש דאורייתא),[[73]](#footnote-74) אך הגרע"א גופי' שם נקט דלא כן, ואין טעימה אסורה אלא קודם קר"ש, וצ"ע.

ובהגה' הגרא"מ הורוויץ שם כתב לישב, דמכוון התוס' הוא להשמיענו דאף סעודה קטנה אסור, ועיי"ש שהוסיף לפרש בזה, דהוא משום דסמוך למנחה קטנה אסור אף בסעודה קטנה, וסמוך למנחה גדולה אין אסור אלא בסעודה גדולה, ונסתפקו התוס' אם הוא משום דסמוך למנחה גדולה איכא שהות טובא, וה"נ קודם קר"ש ותפילת ערבית אין לאסור אלא בסעודה גדולה, או הוא משום דמנחה גדולה אינו עיקר הזמן, ולפ"ז קודם קר"ש ותפילת ערבית דהוא עיקר הזמן, יש לאסור אף בסעודה קטנה, וע"ז הוכיחו התוס' ממשמעות הברייתא שם דאף סעודה קטנה אסירא.[[74]](#footnote-75)

\*הרשב"א בברכות ב' ב' כתב דאף קודם שהגיע זמן קר"ש סמוך לו קצת אסור לאכול, וכ"נ בד' תר"י בריש ברכות, והב"י בסימן רל"ה כתב דמד' התוס' שם ד' ב' משמע דלא נאסר אכילה קודם קר"ש ותפילת ערבית, אלא כשהגיע זמן קר"ש, ולא אסרו קודם הזמן כלל, והגר"א בסימן תפ"ט ס"ד דקדק כן גם מד' הטור בסימן רל"ה, וכתב דיש ליזהר כד' רבינו יונה והרשב"א, וכתב דהוא חצי שעה קודם הזמן, וכ"כ בשו"ע שם ס"ב, והמ"ב שם סקי"ח כתב דכן הסכימו האחרונים, ודלא כמש"כ הט"ז שם דא"צ אלא שיעור מועט קודם הלילה.[[75]](#footnote-76)

ובדעת התוס' שלא אסרו לאכול סמוך ללילה, ול"ד למנחה דאסרינן אף סמוך למנחה, כתב העולת תמיד שם סק"ב דהוא דוקא בסעודה קטנה,[[76]](#footnote-77) והמאמ"ר שם סוסק"ד כתב דהוא משום דנמשך זמנה כל הלילה.

\*בדין אכילה קודם תפילת מוסף, נחלקו הראשונים, דבברכות כ"ח ב' א"ר הונא דאסור לו לאדם שיטעום כלום קודם שיתפלל תפילת המוספין, ואמרינן דלית הלכתא כרב הונא, והרשב"א שם כתב בשם הראב"ד די"א דדוקא טעימה מותרת אבל אכילה אסורה, והראב"ד גופי' כתב דאף טעימה שיש בה כדי לסעוד הלב מותרת, והנימו"י כתב משמו, דאף דטעימה שיש בה כדי לסעוד הלב מותרת, אך אכילה אסורה,[[77]](#footnote-78) - והרא"ה שם כתב דדוקא טעימה מותרת אבל סעודה גדולה אסורה, דילמא אתי לאימשוכי ולשהויי תפלת מוסף בתר שבע ונקרא פושע,[[78]](#footnote-79) - והריא"ז שם ה"ב דין י"ב כתב דמותר לטעום קודם תפלת המוספין וקודם תפלת המנחה, אבל לישב בסעודה אסור, - והרא"ש בתענית פ"ד סימן ל"א כתב בשם הר"ח שהוכיח דאין אדם רשאי לאכול אלא לאחר תפילת מוסף, וע"כ לא שכיחא בה שכרות, וכ"כ הטור בסימן רפ"ו, והב"י שם פירש דהיינו דה"ז אסור מדינא, וכ"כ בשו"ע שם ס"ג דסעודה אסורה קודם תפילת מוסף, וכן הסכים הט"ז שם סק"ב,[[79]](#footnote-80) אך הב"ח שם כתב דאי"ז אסור מדינא, אלא דאין דרך לאכול, עיי"ש, והמג"א שם סק"א הביא לדבריו.

וצ"ע לדעת הראב"ד ודעימי' דטעימה אסורה סמוך למנחה גדולה, והא דאין הלכה כריב"ל הוא בהא דאם התחילו מפסיקין, דמ"ש דטעימה קודם תפילת מוסף מותרת, וצ"ל כמש"כ המג"א בסימן רפ"ו סק"א דשאני תפילת מוסף דאיכא מ"ד דיחיד פטור מתפילת המוספין, ופירש בזה לדעת הב"ח דאף סעודה מותרת קודם תפילת מוסף.

והשאג"א בסימן י"ח כתב לדון להתיר סעודה קודם תפילת מוסף, לדעת המתירים סעודה קודם מנחה גדולה משום דאיכא שהות טובא,[[80]](#footnote-81) ועיי"ש דמסיק לאסור בזה, דדוקא קודם מנחה גדולה התירו סעודה קטנה, משום דיש לה ב' זמנים, וע"כ שפיר יש להתיר להתחיל בסמוך למנחה גדולה ולאסור בסמוך למנחה קטנה, אבל בזמן מוסף שאין לו ב' שמות, ובע"כ בסוף זמנו יש לאסור אפי' סעודה קטנה, דומיא דזמן מנחה קטנה דאסור אף בסעודה קטנה, הרי דכיון דאין זמן ניכר לחלק בין תחלת זמנו לסופו, יש לאסור לגמרי סעודה קטנה בכל זמן תפילת מוסף,[[81]](#footnote-82) - ועיי"ש שכתב דלפ"מ דקי"ל דזמן תפילת המוספין הוא כל היום, אף אם התחיל מפסיק, דומיא דתפילת ערבית דאף אם התחיל מפסיק משום דכל לילא זמיני' ואתי למיפשע, אך לר' יהודה דזמן תפילת המוספין הוא עד ז' שעות, אם התחיל אינו מפסיק.[[82]](#footnote-83)

1. והנה אמנם משמעות ד' המאירי דכ"ז הוא רק בהאיסור דסמוך למנחה גדולה, דהוא רק בתספורת דיש לחוש שמא ישבר הזוג וכו', אך האיסור דסמוך למנחה קטנה הוא בכל מלאכות, עיי"ש, וי"ל כן גם בדעת הרמב"ם והרשב"א, ובד' המג"א, אך הראש יוסף בסוגיין כתב דשאר מלאכות מותרות אף בזמן מנחה קטנה, עיי"ש, וכ"ה מבו' מד' האהל מועד דקודם כל התפילות שרי בכל המלאכות, - ומש"כ הרשב"א דגם קודם מעריב מותר להתחיל בשאר מלאכות, הוא לטעמי' דהא דאסרו לאכול קודם מעריב אף דאיכא שהות טובא, אף להסוברים דמותר להתחיל לאכול סמוך למנחה גדולה, הוא משום דשכיחא שכרות, ונת' להלן, אך לענין שאר מלאכות דמי דין קודם מעריב לדין סמוך למנחה גדולה דליכא איסור אלא במלאכות אלו. [↑](#footnote-ref-2)
2. אך י"ל דמש"כ המהרי"ו לאסור בכל מלאכות, הוא משום דס"ל דקודם תפילת מעריב, דמי לסמוך למנחה קטנה, וכמש"כ הפנ"י והשאג"א, ונת' להלן, וע"כ הוא אסור בכל מלאכות, וכאשר כ"ה מבו' בד' המאירי, דסמוך למנחה קטנה אסור בכל המלאכות, ונת' לעיל בהערה, - ועפי"ז צ"ע אם יש מקום להקל בשאר מלאכות סמוך למנחה קטנה. [↑](#footnote-ref-3)
3. וכ"ה מבו' בפשוטו בפירש"י שכתב דבגמ' מפרש בדאיכא שהות לגמור קודם שיעבור הזמן, אך המהרש"א נסתפק לפרש לד' רש"י בע"א, ועי' עוד בד' הראש יוסף בסוגיין ובפמ"ג באש"א סימן רל"ב סוסק"ו וסק"ט שפירש לד' רש"י בע"א. [↑](#footnote-ref-4)
4. וצ"ע דמאי קמ"ל, ומאי ס"ד דכיון שהתחיל בסעודה יהא פטור מן התפילה. [↑](#footnote-ref-5)
5. והשפ"א כתב לפרש הטעם בזה, דכיון דסו"ס יצטרף להפסיק, א"כ הוי כלכתחילה לענין זה שיפסיק מיד כתיקון חכמים, דמה שהתירו היכא דהתחיל שלא להטריחו להפסיק, לא שייך הכא כיון דבלא"ה יהא עליו הטירחא אח"כ להפסיק, ועיי"ש שצידד בהתחיל סמוך למנחה, דאינו חייב להפסיק קודם הגעת הזמן, דכיון דבאותו הזמן יהא יושב בטל, הוי לענין זה כדיעבד, ורשאי לאכול עכ"פ עד שיגיע זמן תפילה, וכתב דמל' המג"א לא משמע כן. [↑](#footnote-ref-6)
6. והפמ"ג שם כתב דהוא משום דלבטל מצוה דרבנן אף אם התחיל בהיתר פוסק, וצ"ע דאף דודאי הוא צריך להפסיק קודם שיעבור הזמן שלא לבטל מצוה דרבנן, הרי מ"מ י"ל דא"צ להפסיק מיד, וכנראה מכוון הפמ"ג, דכיון דקודם שיעבור הזמן הוא חייב להפסיק, שלא לבטל מצוה דרבנן, ע"כ הוא חייב להפסיק מיד, (כיון דבלא"ה יהא עליו להפסיק). [↑](#footnote-ref-7)
7. וכתב שם דמ"מ כיון דאין ראי' מוכרחת לדחות לסוגיא דהתם במה שחילקו בין היכא דאיכא שהות להיכא דליכא שהות, ע"כ כתב הרמב"ם בפ"ב מקר"ש ה"ו דאם הי' מתיירא שמא יעבור זמן קר"ש ופסק וקרא ה"ז משובח, וזה כמש"כ הרמב"ם בפי"ז ממאכ"א ה"ז בשוחט בסכין של גוי דאם קלף ה"ז משובח, וכתב הכס"מ שם בשם הר"ן דהוא משום דרפויי מרפיא בידי', - אך הכס"מ בהל' קר"ש שם פירש לד' הרמב"ם, דאיירי בדאיכא שהות, ואפ"ה מצוה להפסיק כדי שלא ישכח ויעבור זמן הקריאה, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-8)
8. ואמנם בגונא דיפסיד תפילה בציבור, הרי דאף דאינו חייב להפסיק, מ"מ מסתברא מילתא דאם מפסיק אינו נקרא הדיוט, וכ"ה מבו' בדקדוק ל' הביאוה"ל שם סוד"ה ואם התחיל. [↑](#footnote-ref-9)
9. אך דעת רש"י ודעימי' דמה שאמרו סיפא אתאן לדברי תורה וכו', הוא רק בהא דתנן דאין מפסיקין לתפילה, ובחי' הר"ן כתב דאף דקאי גם על הא דתנן דמפסיקין לקר"ש, מ"מ אף אכילה לא נפקא מכללא. [↑](#footnote-ref-10)
10. אך בפירקין ה"ב דין ג' כתב דבכל אלו אף אם התחיל מפסיק בין בקר"ש של ערבית ובין בקר"ש של שחרית, ולכאו' הוא משום דבדאורייתא אף אם התחילו מפסיקין, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-11)
11. וכ"נ ממש"כ התוס' הרא"ש בסוגיין דהא דמפסיקין לר"ש אף דאיכא שהות, הוא משום דהוא לילה ושכיחא שכרות, והא דתניא בתוספתא דמפסיקין ללולב הוא בדליכא שהות, והרי דס"ל דלמסקנת הגמ' בסוכה אף לדאורייתא אין מפסיקין, דאל"כ הרי דאף אי נימא כמש"כ הר"ן דהא דלדאורייתא מפסיקין הוא רק כשהתחיל באיסור, הרי הו"מ לאוקמה למתניתין ולתוספתא כשהתחיל באיסור. [↑](#footnote-ref-12)
12. והגר"א שם כתב דהרמב"ם סמך על הא דלר' יוסי אין מפסיקין לקידוש, וקי"ל דהבדלה אינה קובעת, והרי דאף בדאורייתא אין מפסיקין, והיינו להרמב"ם לטעמי' בפכ"ט משבת ה"א דהבדלה דאורייתא, - אך המרכה"מ בהל' קר"ש שם כתב דהרמב"ם סמך על סוגיית הגמ' לקמן י"א א' דפרכינן אהא דתנן דמפסיקין לקר"ש מהא דתנן ברישא דאם התחילו אין מפסיקין, ולא ניח"ל לפרש כפירש"י שם דפריך אהא דתנן דאין מפסיקין לתפילה, והרי דאף בדאורייתא אין מפסיקין, וכ"כ האבהא"ז שם. [↑](#footnote-ref-13)
13. ובפשוטו הוא משום דאף בדאורייתא לא החמירו לחייבו להפסיק כשהתחיל בהיתר, אך בס' שלום יהודה סימן פ"ג כתב לפרש לזה בע"א, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-14)
14. וההשלמה בסוגיין כתב דאף בדאורייתא אין מפסיקין אלא כשהתחיל אחר שהגיע זמן החיוב, אך בדבריו לא נתפרש דהוא משום דחלוק היכא דהתחיל באיסור מהיכא דהתחיל בהיתר, אלא דחלוק היכא דהתחיל אחר שהגיע הזמן מהיכא דהתחיל קודם שהגיע הזמן, ומשמעות דבריו דכל שהתחיל קודם שהגיע הזמן, אף שהוא סמוך ללילה והתחיל באיסור, מ"מ אינו מפסיק, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-15)
15. התוס' שם כתבו דשאני קידוש היום שיכול לקדש ביום כבלילה וליכא למיחש לפשיעותא כולי האי, וכתבו עוד, דהתם לפי שעוסק בסעודת שבת לא חיישינן כולי האי שמא יתעצל בקידוש היום, ועד"ז כתבו הרא"ה והריטב"א שם. [↑](#footnote-ref-16)
16. אך בתשו' הגרע"א מכת"י סימן ל"ח מבו' דלא פסיקא לי' דהתוס' בפסחים פליגי ע"ד התוס' בסוכה, עיי"ש, ועי' עוד בחי' צמח צדק בסוגיין, ועי' גם בתשו' בית אפרים או"ח סימן ס"ג ד"ה ובחידושי שהאריך דהתוס' בסוכה מודו דאף בדאורייתא אינו מפסיק בהתחיל בהיתר.

    ויש להוסיף עוד, דהריטב"א בסוכה שם בתו"ד הזכיר גם להא דהתם התחיל באיסור ובההיא דקידוש התחיל בהיתר, - והמאירי בסוגיין כתב דאף בדאורייתא אם התחיל בהיתר אינו מפסיק, ובסוכה שם עמד ג"כ בקו' התוס' מהא דבקידוש אין מפסיקין, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-17)
17. ועיי"ש שפירש דהוא משום דכשעוסק בדברי תורה ופוסק מהם לקר"ש אי"ז הפסק שגם קר"ש ד"ת הם, משא"כ להפסיק מאכילה לקר"ש, וצ"ע לפ"ז דמ"ט כשאין תורתו אומנותו מפסיק אף לתפילה, כמו שאמרו לקמן י"א א', וכ"כ הרמב"ם בפ"ו מתפילה ה"ח, (ובד' הפר"ח בסימן ע' ס"ג מבו' דגם במפסיק לתפילה איכא לה"ט דהאי שינון והאי שינון), והלח"מ שם כתב לפרש בזה בע"א, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-18)
18. וזה כדעת התוס' בברכות ה' ב' ד"ה אלא אימא דמותר ללמוד קודם התפילה, - אך דעת רש"י שם ד"ה סמוך למיטתי דאסור להתחיל ללמוד קודם התפילה, ואמנם גם לדידי' י"ל דאף דאסור ללמוד קודם התפילה, מ"מ אם התחיל אינו מפסיק, דלא חמיר מסעודה דאם התחיל אינו מפסיק, וכ"נ בד' הריא"ז, ה"ב דין ד', וכ"כ המ"ב בסימן פ"ט סק"ל, דאף למש"כ השו"ע שם ס"ו דאסור ללמוד משיגיע זמן תפילה, במי שרגיל להתפלל בבית מדרשו ואינו רגיל לילך לביהכנ"ס, מ"מ אם התחיל אינו מפסיק, אך לדעת הרמב"ם אף אם התחיל מפסיק, וכנ"ל. [↑](#footnote-ref-19)
19. אך הנה בחי' הר"ן בסוגיין מבו' דמודה לד' הרמב"ם דהא דמוקמינן לה בחברים וכו' הוא גם בהא דתנן דמפסיקין לקר"ש, ואך דגם אכילה לא נפקא מכללא, - ולפ"ז מבו' דהא דחברים העוסקין בתורה מפסיקין לקר"ש הוא אף כשיש שהות ביום, ובע"כ לפ"ז דמש"כ הר"ן לקמן י"א א' דסיפא איירי כשאין שהות, הוא בהא דתנן דאין מפסיקין לתפילה, ואמרו דאנו מפסיקין לתפילה, דהיינו רק כשאין שהות, משום דמותר לעסוק בתורה קודם שיתפלל, אך הא דמפסיקין לקר"ש הוא אף כשיש שהות, דאסור לעסוק בתורה קודם שיקרא קר"ש, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-20)
20. וצ"ל דהא דאסור סעודה קטנה קודם תפילת ערבית, הוא גם משום דשכיחא שכרות, וגם משום דכולא ליליא זמן ערבית ולא מירתת ואתי למיפשע, וכמו שאמרו לקמן בסוגיין לב' טעמים אלו בהא דאף דשרי המייני' מטרחינן לי', ובד' הריא"ז מבו' דקי"ל כב' הטעמים, וכ"כ השאג"א בסימן י"ח, וע"כ הוא דאסרינן סעודה קטנה קודם נטילת לולב, משום דכולא יומא זמן לולב ואתי למיפשע, ואף דהתוס' בסוכה שם כתבו דלגבי לולב ליכא לה"ט, אך כבר כתב הבית מאיר בסימן רל"ב ובסימן תרנ"ב דלדעת הרשב"א י"ל דאיכא לה"ט אף לגבי לולב. [↑](#footnote-ref-21)
21. ועיי"ש שהוכיח כן מהא דאסרינן סעודה קטנה סמוך למנחה קטנה וקודם לכן מותר, והיינו משום דמזמן מנחה קטנה ליכא שהות טובא, והוא בין לר' יהודה דזמן תפילת המנחה אינו אלא עד פלג המנחה, דלדידי' מהזמן דסמוך למנחה עד סוף זמן מנחה הוא ב' שעות חסר רביע, ובין לרבנן דזמן תפילת המנחה הוא עד הערב, דלדידהו מהזמן דסמוך למנחה עד סוף זמן מנחה הוא ג' שעות, ותיקשי דמהא דשרי ר' יהודה סעודה קטנה קודם שעה תשיעית נלמד דלא חיישינן שמא ימשך אחר סעודתו אלא ב' שעות פחות רביע, וא"כ מ"ט לרבנן אסרינן סעודה קטנה סמוך למנחה, הרי הי' לנו להתיר עד אחר י' שעות ורביע, דאכתי איכא ב' שעות פחות רביע עד סוף הזמן, ובע"כ דכיון דליכא זמן הניכר, פסקו רבנן למילתייהו לאסור מסמוך למנחה קטנה דהוא זמן הניכר. [↑](#footnote-ref-22)
22. והרא"ה בברכות שם כתב דמה שאמרו דאין הלכה כריב"ל היינו בהא דאסר אף מזמן מנחה גדולה, עיי"ש, וצ"ע דבסוגיין מבו' דד' ריב"ל קיימי בזמן מנחה קטנה. [↑](#footnote-ref-23)
23. והב"ח בסימן רל"ב כתב דהיינו מלישנא דאסור לטעום "כלום", ועמש"כ המחה"ש שם סק"ג, - והשפ"א כתב לפרש דהיינו דהרי קי"ל טעימה שרי, ובע"כ דריב"ל איירי בתוך הסעודה וס"ל דצריך להפסיק, וזהו דקאמר דאסור לטעום עד שמפסיק ברהמ"ז, דאי שרית לי' לטעום תוך הסעודה לא חשיב הפסקה כלל, - אך אי"ז מתישב בד' התוס' בד"ה בתספורת שכתבו דלא קי"ל כריב"ל בהא דאסור לטעום, אף דקי"ל כוותי' בהא דאם התחילו מפסיקין, והרי דריב"ל תרתי קאמר, גם דטעימה בעלמא אסורה, וגם דאם התחילו מפסיקין, וגם אי"ז מתישב במה שעמדו התוס' בד"ה לימא מהא דלגבי הבדלה אמרו דאסור לטעום כלום, אף דאם התחילו אין מפסיקין. [↑](#footnote-ref-24)
24. וכ"נ למש"כ הרשב"א דאף ריב"ל לא אסר בטעימה בעלמא, אלא בסעודה קטנה, ובזה קי"ל כוותי', ומה שאמרו דאין הלכה כריב"ל הוא בהא דאמר דאם התחילו מפסיקין, ומשמע לפ"ז דעיקר דברי ריב"ל הם לומר דאף אם התחילו מפסיקין, וזהו דקאמר דאסור לטעום "כלום". [↑](#footnote-ref-25)
25. ויש לפרש בזה למש"כ הנהר שלום בסימן רצ"ט סק"ב דהא דבזמן מנחה קטנה אף אם התחילו מפסיקין, הוא משום דזמנה מועט וחיישינן שמא יעבור הזמן, וי"ל דגם מה שהחמירו לאסור טעימה הוא מה"ט, דיש לחוש בזה טפי שמא יעבור הזמן, וע"כ כיון דאסר ריב"ל טעימה, אשר היינו משום דס"ל דהוא חשש קרוב שיעבור הזמן, כ"ש דאף אם התחילו מפסיקין. [↑](#footnote-ref-26)
26. וי"ל בע"א קצת, דאם לא אסרו אלא קביעות סעודה, י"ל דהאיסור הוא בעיקר קביעות הסעודה, וע"כ כל שהתחיל אינו מפסיק, אך אם אסור אף טעימה בעלמא, הרי דכל טעימה וטעימה אסורה, ול"מ מידי הא דהתחיל. [↑](#footnote-ref-27)
27. אך בתשו' ברכת אברהם להר"א בן הרמב"ם סו"ס ל"ז משמע דטעמא דריב"ל דאף טעימה אסורה, הוא משום שמא ימשך, ואף דבטעימה ליכא למיחש להכי, גזרו טעימה אטו אכילה, וכתב דהא דקי"ל דלא כריב"ל הוא משום דהו"ל כגזירה לגזירה. [↑](#footnote-ref-28)
28. אך מש"כ התוס' בד"ה בתספורת דאף דלא קי"ל כריב"ל בהא דאסור לטעום, מ"מ קי"ל כוותי' בהא דבמנחה קטנה אם התחילו מפסיקין, אי"ז מתישב לדרך זו ולדרכו של החת"ס, דלדרכים אלו הרי עיקר הא דלריב"ל אם התחילו מפסיקין, הוא מיוסד ע"ז דאף טעימה בעלמא אסורה, ולפ"מ דקי"ל דטעימה מותרת לא שייך כלל הך דינא, - אך הנה בפי' ריבב"ן בברכות כ"ח ב' כתב **דמהא דתנן הכא דאם התחילו אין מפסיקין מוכח דלא כריב"ל, דאם איתא ליהוי כטעימה ויפסיק, וזה מתפרש כד' החת"ס או כד' השפ"א.** [↑](#footnote-ref-29)
29. ונתחדש עוד בדבריו, דכל הא דאם התחיל באיסור מפסיק כשהגיע זמן מנחה קטנה, הוא דוקא כשהתחיל סמוך למנחה קטנה דה"ז אסור משום לתא דזמן מנחה קטנה, אך אם התחיל בסעודה גדולה סמוך למנחה גדולה, אף דה"ז אסור, מ"מ כיון דאין האיסור בזה משום לתא דזמן מנחה קטנה, א"צ להפסיק אף כשהגיע זמן מנחה קטנה. [↑](#footnote-ref-30)
30. ועיי"ש שכתבו דמוכח כן בפ"ק דשבת, והמעדיו"ט שם סק"ז כתב דהיינו מהא דמותבינן עלה ממתניתין דאם התחילו אין מפסיקין, ולא משני לי' דמתניתין כשהתחילו בהיתר, ולא ניח"ל במש"כ התוס' דאם התחילו אין מפסיקין משמע לי' אפי' התחילו באיסור. [↑](#footnote-ref-31)
31. וצ"ל לפ"ז, דהא דכשהתחיל בהיתר אינו מפסיק, הוא כמש"כ בפירשב"ם בפסחים ק"ה א' בד"ה הבדלה אינה קובעת דהוא משום דכל שהתחיל מבעו"י זהו כבוד שבת שיהא גומר סעודתו אף לאחר שהחשיך, וי"ל דגדר הדברים דבכה"ג אכתי אין מוטל עליו להבדיל עד שיגמור סעודתו, ואכתי לא חלה חובת הבדלה עליו, וכמש"כ כן בחי' המהר"ל בסוגיין.

    וי"ל עוד, דהא דהתחיל בהיתר אינו מפסיק הוא דין בפנ"ע שלא הטריחוהו להפסיק, אך בהתחיל באיסור ליכא לה"ט, דמפני שעבר והתחיל לאכול לא יתירו לו להמשיך, וכל הא דאינו מפסיק הוא משום דלא נאסר אלא עיקר קביעות הסעודה שמא ימשך, וע"כ באיסור אכילה קודם הבדלה דאי"ז שמא ימשך, לא התירו אלא כשהתחיל בהיתר. [↑](#footnote-ref-32)
32. וכ"נ גם ממש"כ הרשב"א בברכות י' ב' באיסור אכילה לפני תפילת שחרית דאם התחיל בהיתר אינו מפסיק, ואף לדעת הרא"ש שם בסימן י' דאף אם התחיל מפסיק, הוא משום דאסמכוה אקרא דלא תאכלו על הדם, והרי דאף דהאכילה אסורה מצ"ע משום ואותי השלכת אחר גויך, יש בזה לדינא דאם התחילו אין מפסיקין, - וכ"נ גם ממה שעמד הר"ן בסוגיין בהא דלענין קידוש קי"ל דפורס מפה ומקדש אף שהתחיל בהיתר, וכתב דהוא משום דקידוש במקום סעודה ומקמי סעודה איתקין, ועמש"כ לפרש בזה הגר"ז בסימן רע"ט ס"ט והמחה"ש שם סק"ו, ומש"כ הבית אפרים באו"ח סימן ס"ג (ד"ה ובחידושי), ובגל' הגרע"א בסימן רע"א למג"א סק"ו עמד בזה דמאי קשיא לי', הרי יש לחלק דדוקא בקר"ש ולולב דהאכילה אינו איסור בעצמותו, אלא מטעם שלא ישכח מלעשות המצוה, וע"כ ליכא איסור בטעימה בעלמא, משו"ה אם התחילו בהיתר אין מפסיקין, ומשא"כ בקידוש דאפי' טעימה אסור והאכילה בעצמותו האיסור, ל"מ התחילו בהיתר, אך מד' הר"ן נראה דס"ל דאין לחלק כן, אך י"ל ע"ד מש"כ הגר"ז בקו"א סימן רצ"ט סק"ב דהוצרך הר"ן לזה, משום דבהבדלה אם התחיל בהיתר אינו מפסיק, אף דאפי' טעימה אסור והאכילה בעצמותו האיסור, (ויש לפרש לזה כמש"נ בהערה ט' לחלק בין דינא דהתחיל בהיתר לדינא דהתחיל באיסור), וצ"ע. [↑](#footnote-ref-33)
33. ועיי"ש שכתב דהא דקשיא לי' להר"ן בסוגיין בטעם הא דצריך להפסיק לקידוש בהתחיל בהיתר, ולא פירש דהוא משום דאף טעימה אסורה משום דאיתקין דוקא בתחילת הלילה, הוא משום דבהבדלה א"צ להפסיק בהתחיל בהיתר אע"ג דאיתקין בתחילת הלילה, ובע"כ דהא דבקידוש צריך להפסיק הוא מטעם אחר. [↑](#footnote-ref-34)
34. אך בשם י"מ כתב דסעודה גדולה וקטנה משערינן בגדולה דידי' וקטנה דידי', ובס' תשב"ץ קטן סימן כ' כתב די"א דסעודה של שבת שחרית קרוי' סעודה גדולה, וע"כ כששוהין בביהכנ"ס בשחר עד לאחר מנחה גדולה, אסור לאכול סעודת שחרית עד שיתפלל תפילת המנחה, ותמה ע"ז. [↑](#footnote-ref-35)
35. אך בדבריו שם משמע דסעודת חופה וברית מילה חשיבא כסעודה גדולה אף אם אין שם הרבה בנ"א. [↑](#footnote-ref-36)
36. והב"י שם הביא מהגמי"י דגם סעודת יו"ט לא חשיבא כסעודה גדולה, והשעה"צ שם סקכ"א תמה ע"ד החיי אדם בכלל ל"ג ס"ב שכתב דסעודת יו"ט חשיבא כסעודה גדולה. [↑](#footnote-ref-37)
37. וכתב עוד די"מ דהא דחיישינן שמא ישבר הזוג, הוא בזוג שלהן שהי' ב' סכינים בחתיכה אחת, אך בזוג שלנו שהסכינים מחוברין במסמר ונוח לתקן במהרה מותר. [↑](#footnote-ref-38)
38. והא"ר שם כתב עפי"ד הרמב"ם בפיהמ"ש לאסור אף בכה"ג, משום דחיישינן שמא ישברו גם שאר כלי התספורת, ועמש"כ ע"ז הברכ"י שם בסו"ד והראש יוסף בסוגיין. [↑](#footnote-ref-39)
39. והעירו דנפ"מ בזה אם מותר לפועל ליכנס לבורסקי של בעה"ב סמוך למנחה גדולה, דלדעת רש"י ודעימי' לכאו' אין לאסור בזה, דכיון דאין העורות שלו, לא מיטריד, אך לדעת הר"ח ודעימי' יש לאסור בזה. [↑](#footnote-ref-40)
40. ועיי"ש במש"כ לפרש טעם הא דקי"ל הכי, אף דלא קי"ל כריב"ל, ועד"ז כתב בתשו' ברכת אברהם להר"א בן הרמב"ם סימן ל"ז. [↑](#footnote-ref-41)
41. והרשב"א כתב דאף לדרך זו, מ"מ אפשר דסעודה גדולה דהיינו סעודת אירוסין ונשואין וכיו"ב אפי' סמוך למנחה גדולה אסירא משום שכרות, וכמו שאמרו לגבי תפילת ערבית דאף אם שרי המייני' מטרחינן לי' ומשום דבלילה שכיחא שכרות, ואע"ג דאיכא שהות טובא, - אך בדעת הבעה"מ ודעימי' שהתירו סעודה גדולה סמוך למנחה גדולה אף דשכיחא שכרות, צ"ל דהוא משום דעיקר זמן מנחה הוא ממנחה קטנה, או משום דבמנחה איכא ב' זמנים, ומשא"כ בתפילת ערבית, וכמש"נ בדף מס' 1. [↑](#footnote-ref-42)
42. ועיי"ש שכתב דכל הא דשרי סעודה גדולה, הוא רק לפי אומד שלא תמשך עד התפילה, דא"א לומר ששוין יהיו סעודה גדולה וקטנה שמיד קודם ט' יהיו מותרין, שבסעודה גדולה מאריך כפלי כפלים מבקטנה, ואם בקטנה אסרו חצי שעה א"כ בגדולה צריך הרבה יותר, ולכאו' מבו' מדבריו דהא דאסרו לאכול סמוך למנחה, אף שעדיין לא הגיע זמן מנחה, הוא משום דדרך הסעודה לימשך עד שיגיע זמן המנחה, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-43)
43. ועיי"ש שהוכיח כן ממה שאמרו לקמן בסוגיין מאימתי התחלת דין, והרי דלא אסרינן אלא בתחילת דין, והרי דאף לפ"מ דקי"ל דלא כריב"ל ומפרשינן למתניתין בסמוך למנחה קטנה, מ"מ לא אסרינן אלא בתחילת דין ולא בסוף דין, וה"נ לא אסרינן אלא בסעודה גדולה. [↑](#footnote-ref-44)
44. וצ"ע שהרי אמרו בברכות כ"ח ב' דלית הלכתא כריב"ל, ועוד, שהרי בסוגיין מוקמינן לדריב"ל בזמן מנחה קטנה, - וצ"ל דס"ל כדעת הרשב"א דמה שאמרו דלית הלכתא כריב"ל הוא בהא דאם התחילו מפסיקין, אך בהא דאסר טעימה הלכתא כוותי', וטעימה אי"ז טעימה בעלמא, אלא כדטעים בר בי רב ועייל לכלה, וע"כ הגם דהא דקאמר דאף אם התחילו מפסיקין מוקמינן לה בזמן מנחה קטנה, אך הא דאסר אף בטעימה, הוא אף סמוך למנחה גדולה, לפ"מ דקי"ל דסמוך למנחה גדולה אסור אף בסעודה קטנה. [↑](#footnote-ref-45)
45. והרא"ש כתב דהיינו רק כשהתחיל סמוך למנחה קטנה, וזה כדעת התוס' בסוגיין דכל הא דלריב"ל אם התחילו מפסיקין הוא רק כשהתחיל באיסור, (ודלא כמש"כ הרא"ש גופי' בברכות פ"ד סימן י"א דהוא אף כשהתחיל בהיתר), וכתב עוד דא"צ להפסיק אלא כשהגיע זמן מנחה קטנה. [↑](#footnote-ref-46)
46. ועיי"ש שכתב דאי"ז מתישב במש"כ הרא"ש דדוקא אם התחיל סמוך למנחה קטנה מפסיק כשהגיע זמן מנחה קטנה, אך אם התחיל קודם לכן אינו מפסיק, והרי דלא חשיב כמו דליכא שהות. [↑](#footnote-ref-47)
47. והעירו דכן נראה ממש"כ התוס' בסוגיין בד"ה לא ישב ובפסחים צ"ט ב' ד"ה לא יאכל דהא דתנן בפסחים שם דערבי פסחים סמוך למנחה לא יאכל אדם, היינו כשהתפלל, דאם לא התפלל אף בשאר ימים אסור, ואי נימא דסמוך למנחה לא נאסר אלא באכילת קבע, הרי שפיר יש לפרש למתניתין דהתם אף כשלא התפלל, וקתני דלא יאכל אף אכילת עראי, וכמש"כ כן בתור"פ בפסחים שם. [↑](#footnote-ref-48)
48. וצ"ע דבסוכה כ"ו א' אמרינן דכדטעים בר בי רב ועייל לכלה, הוא אכילת עראי, וכ"כ הרמב"ם בהל' סוכה שם, וא"כ הכא שכתב הרמב"ם דאף אכילת עראי אסורה, יש לאסור בשיעור זה. [↑](#footnote-ref-49)
49. והאלי' רבה שם סק"ז והפמ"ג שם באש"א סקי"ז עמדו בסתירת דבריו למש"כ בכס"מ דאכילת פירות יותר מכביצה או כזית פת אסורה, וכן הק' הגרע"א בגליון הרמב"ם, - והברכ"י שם אות י"א כתב דדברי הכס"מ שם הם בדעת הרמב"ם שכתב דאסור אף באכילת עראי, ודבריו בשו"ע הם כדעת הטור ושאר פוסקים דלא נאסר אלא אכילת קבע, ועיי"ש שכתב דאכתי צ"ע שלא ביאר בב"י לפלוגתא זו בין הרמב"ם לשאר פוסקים. [↑](#footnote-ref-50)
50. וזה כמש"כ השו"ע בסימן תרל"ט בדין סוכה דמותר לאכול פירות, וכתב הרמ"א דהיינו אפי' קבע עליהן, ותבשיל העשוי מה' המינים אם קובע עליו חשיב קבע וצריך סוכה, ועיי"ש במ"ב סקט"ו ובביאוה"ל בשיעור הקביעות, ולכאו' ה"נ הכא דכוותה, - ולפ"ז הרי דכ"ז הוא בתבשיל העשוי מה' המינים, אך בפת הבאה בכיסנין, תליא בהפלוגתא שהביא המ"ב שם סקט"ז אם כשאוכל יותר מכביצה צריך סוכה, וכ"ה מבו' בד' השעה"צ בסימן רפ"ו סק"ז, - והפמ"ג באש"א סימן תל"א סק"ד כתב דה' מיני דגן יותר מכביצה אסור, ודוקא פירות שרי. [↑](#footnote-ref-51)
51. וצ"ע אם דעת הבאר שבע דאף שומר גמור אינו מועיל להתיר, או דלא נחלק אלא על קריאת השמש דאי"ז כשומר גמור, ונפ"מ אם אנשי מעשה יש להם ליזהר להתפלל מנחה קודם אף אם מעמידין שומר. [↑](#footnote-ref-52)
52. וי"ל דהראב"ד לטעמי' אזיל דס"ל דטעימה אסורה אף סמוך למנחה גדולה, וה"נ אסור טעימה קודם קריאת המגילה, אך לדעת ש"ר דטעימה מותרת סמוך למנחה, י"ל דה"נ מותרת טעימה קודם קריאת המגילה, וכדעת המג"א ודעימי', וא"צ לקרות מבעו"י, - אך צ"ע דהא דס"ל דטעימה אסורה סמוך למנחה גדולה, נת' בדף מס' 2 דאי"ז טעימה בעלמא, אלא כדעייל בר בי רב ועייל לכלה, וכ"ש דשתיית מים מותרת, וא"כ א"צ להתענות. [↑](#footnote-ref-53)
53. ויש שפירשו דהוא משום דבמקום דאסורה טעימה, אף ל"מ שומר, ויש לפרש הטעם בזה בכמה גווני, וע"כ כיון דס"ל דקודם קריאת המגילה אסור אף טעימה, ע"כ ל"מ בזה שומר, - אך בד' השעה"צ בסימן תרנ"ב סק"ז מבו' דשומר מועיל גם כלפי איסור טעימה, עייש"ה. [↑](#footnote-ref-54)
54. אך י"ל דהגרע"א לטעמי' שהביא לד' הבאר שבע דאין לסמוך על קריאת השמש, וי"ל דה"נ אין לסמוך על שומר. [↑](#footnote-ref-55)
55. עוד עמדו בזה מד' התוס' בברכות ב' ב' ד"ה משעה שהעני והרשב"א שם שהק' דהיאך העני נכנס לאכול פתו במלח, הרי כיון שבא זמן קר"ש אסור להתחיל בסעודה עד שיתפלל, והמהרש"א שם הק' בהא דתנן משעה שהכהנים נכנסין לאכול בתרומתן, והיאך הן מותרין לאכול קודם קר"ש ותפילה, ומ"ט לא תירצו דשפיר יש בידם לאכול ע"י קריאת השמש או ע"י שיעמידו שומר. [↑](#footnote-ref-56)
56. וכתב דזהו שכתב הנחלת צבי שם דמותר ללמוד קודם בדיקת חמץ אם אומר לחבירו שיזכירנו, והביאוהו העט"ז שם סק"א, והאלי' רבה שם סק"ח, והבאה"ט שם סק"ה, ומשמע דהיינו רק ללמוד אבל לדבר הרשות ל"מ. [↑](#footnote-ref-57)
57. ובזה מבו' מש"כ הרמ"א בסימן רל"ב ס"ב להתיר מכח הא שסומכין על קריאת השמש, והמ"ב בסימן רל"ה סקי"ח דימה דה"נ סומכין על כל שומר, והרי דמהני שומר אף לדבר הרשות, - והי' מקום לדון עוד, דשאני לענין איסור קריאה לאור הנר, דצריך להשגיח עליו בכל רגע שלא יטה, ובזה לא התירו אלא בדבר מצוה, ומשא"כ באיסור אכילה קודם תפילה ומצוה דסגי במה שיזכירנו להתפלל ולעשות המצוה, שפיר מהני שומר אף בדבר הרשות, אך בד' הנחלת צבי בסימן תל"א מבו' דעיקר הא דמהני שומר להתיר ללמוד קודם בדיקת חמץ, נלמד מהא דמהני שומר בקריאה לאור הנר, וכ"ה מבו' גם בד' התו"ש בסימן ער"ה סוסק"ד, ועיי"ש שכתב דלמש"כ שם דרק איסורא דשמא יטה התירו בב' בנ"א ולא בשאר גזירות חז"ל, ה"נ אין להתיר ללמוד קודם בדיקת חמץ אף אם העמיד שומר. [↑](#footnote-ref-58)
58. והתוס' הכא כתבו דמותר לבטלה גם מפני מצוה שאינה עוברת, אך התוס' בברכות כ"ו ב' כתבו דאין לבטלה אלא משום מצוה עוברת, והמער"ק בפ"ו מתפילה ה"ז כתב דלא פליגי, דדברי התוס' הכא אם כשיש שהות להתפלל אח"כ, וד' התוס' התם הם כשאין שהות להתפלל אח"כ, ועיי"ש שהוכיח כן, דאל"כ ל"ה לנו לפטרו מתפילה מכח הא דשרי המייני', וכתב לדקדק כן מל' הר"ן שכתב דלא מטרחינן לי' להפסיק אלא יגמור "ואח"כ יתפלל", - אך המהרש"א בסוגיין נקט בפשיטות דכל דשרי המייני' לא מטרחינן לי' אף אם ליכא שהות אח"כ להתפלל, עיי"ש, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-59)
59. והרא"ש בברכות פ"ד סימן ב' תמה ע"ד הבה"ג, עיי"ש, אך לפ"ד הבה"ג שלפנינו ניחא. [↑](#footnote-ref-60)
60. וכתב לפ"ז לדעת הרשב"א, דאם שרי המייני' קודם נטילת לולב, צריך להפסיק, דכיון דכולא יומא זימני' הוא אתי למיפשע, והיינו משום דלדעתו אין מקור לחלק בזה בין תפילת ערבית לנטילת לולב.

    ויש לסייע לד' הבית מאיר, ממש"כ הרשב"א לעיל בסוגיין דהא דקודם מעריב אסור סעודה קטנה, אף אם סמוך למנחה גדולה מותר סעודה קטנה, הוא משום דשכיחא שכרות, וצ"ע דא"כ מ"ט קודם נטילת לולב אסור סעודה קטנה, ובע"כ דהוא משום דכולא יומא זמן לולב ולא מירתת ואתי למיפשע, והרי דגם לענין לולב איכא לה"ט. [↑](#footnote-ref-61)
61. ובחי' הגרע"א כתוב דהגרע"א העביר ע"ז קולמוס. [↑](#footnote-ref-62)
62. אך בשיטה להר"נ מבו' דהא דפריך דליקו הכא וליצלי היינו דאם הי' ראוי להתפלל כן, ל"ה חשבינן לה כתחילת אכילה, עיי"ש, וכ"כ בחי' המהר"ל, ולפ"ז ניחא, - אך אכתי צ"ע בהא דפריך דטריחותא למיסר המייני', ולמש"כ המהרש"א הרי הא דאין מפסיקין אי"ז כלל מכח דלא מטרחינן לי' למיסר המייני', ולמש"כ המהר"ל שם, ניחא. [↑](#footnote-ref-63)
63. ובד' הרשב"א לעיל בסוגיין מבו' דסגי בטעמא דשכיחא שכרות לאסור, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-64)
64. ומסתימת דברי הפוסקים בסימן תרצ"ב משמע דאף שתיית מים אסורה, אף דלענין הבדלה שאמרו דאסור לטעום, ליכא איסור בשתיית מים, וע"כ לא התירו אחר התענית לשתות מים קודם קריאת המגילה, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-65)
65. וכתב דאין לפרש דהוא משום דכיון דלילה זמן שינה חמיר טפי, דהתוס' בסוכה ל"ח א' ד"ה יו"ט שני דחו לטעם זה, - אך לכאו' למש"כ התרוה"ד בתו"ד דהטעם הוא משום דשמא תחטפנו שינה, וכנראה למד לזה מהא דתניא בברכות שם דלא יאמר אדם אלך לביתי ואוכל קימעא ואשתה קימעא ואישן קימעא ואח"כ אקרא קר"ש ואתפלל וחוטפתו שינה ונמצא ישן כל הלילה, והרי דטעם האיסור בטעימה הוא משום דשמא תחטפנו שינה, הדין נותן דאין לאסור בזה אלא בלילה דהוא זמן שינה, ונפ"מ דקודם קריאת המגילה בשחרית, וקודם נטילת לולב ותקיעת שופר מותר בטעימה, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-66)
66. וכתב דל"ד לקידוש והבדלה דאסור לטעום, דהתם הוא משום דנתקנו בתחילת הלילה בכניסתו וביציאתו. [↑](#footnote-ref-67)
67. והמג"א שם כתב להוכיח מד' התוס' בסוכה מ"ו ב' סוד"ה אתרוג דטעימה אסורה קודם נטילת לולב, ודבריהם קיימי בשאר ימים דנטילת לולב דרבנן, ועיי"ש במש"כ לדחות, והאלי' רבה שם סק"ד דחה לדחייתו, - והפמ"ג שם כתב להוכיח מד' רש"י שם ל"ח א' ד"ה יטול על שלחנו שכתב דהיינו אם שכח ולא נטל קודם אכילה, ולא פירש דאיירי בטעימה בעלמא, והרי דאף טעימה אסורה, וצ"ע דהיאך מצינו לפרשה בטעימה בעלמא, הרי בכה"ג ל"ש דינא דאם התחילו אין מפסיקין, דמעיקרא לא התחיל אלא בטעימה. [↑](#footnote-ref-68)
68. וצ"ע דמ"ש דקודם קר"ש ובדיקת חמץ התירו טעימה אף שלא במקום צורך גדול, וקודם קריאת המגילה ונטילת לולב לא התירו אלא במקום צורך גדול, ובד' המג"א הי' מקום לפרש דהוא מכח מש"כ התרוה"ד דמגילה חמירא טפי דכל המצוות נדחות מפני', אך לא נתישבו בזה ד' החיי אדם והמ"ב שכתבו כן גם בנטילת לולב, וביותר צ"ע במש"כ כן אף בנטילת לולב בשאר ימים דאינו אלא מדרבנן, - והא"ר בסימן תרצ"ב סקי"א כתב דקודם קריאת המגילה יש לאסור בטעימה, דכיון דשרוי בתענית אם נתיר לו טעימה ודאי ימשך לאכול, אך הביא דהמהרי"ל כתב בגונא שחל פסח בשבת ומתענים תענית בכורים ביום ה', דמותר לטעום קודם בדיקת חמץ, והרי דאף בגונא דהוא שרוי בתענית שרי בטעימה, ולטעם זה אין לאסור טעימה קודם נטילת לולב, - עוד נפ"מ בזה בין הטעמים, אם מותר לטעום קודם קריאת המגילה בפורים דמוקפין, וכן בפורים דפרזים במי שאינו מתענה, וכן נפ"מ כששמע קריאת המגילה קודם קר"ש, אם מותר לטעום שלא במקום צורך גדול קודם קר"ש. [↑](#footnote-ref-69)
69. לכאו' מכוון דבריו הוא ע"ד מש"כ התפארת שמואל בסוגיין, דכל שהחמירו וחששו טובא ואסרו אף טעימה, החמירו ג"כ דאף אם התחילו מפסיקין, וכל שלא החמירו לאסור בטעימה, אף לא החמירו להטריחו להפסיק. [↑](#footnote-ref-70)
70. אך אי נימא דעיקר מה שאמרו דאין הלכה כריב"ל הוא בהא דאם התחילו מפסיקין, וכדעת הראב"ד והרשב"א ודעימייהו, אין מקור מהתם דדין טעימה ודין הפסקה תליא זב"ז. [↑](#footnote-ref-71)
71. ולכאו' בזה י"ל דיש לפרש למשנתינו כפי' הרמב"ם דהא דמפסיקין לקר"ש קאי על חברים שהיו עוסקין בתורה, - אך אכתי צ"ע דבסוגיית הגמ' הכא מפורש דאם תפילת ערבית חובה אף אם שרי המייני' מטרחינן לי', וכ"ש דאסור להתחיל לאכול, וגם דלכאו' כ"ה דאסור לאכול קודם מנחה, יש לאסור לאכול קודם קר"ש ותפילת ערבית. [↑](#footnote-ref-72)
72. וצ"ע דאם עיקר מכוון התוס' הוא לחדש דאסור אך לטעום, מ"ט כתבו דאסור לסעוד, ולא כתבו דאסור לטעום, דאמנם אם מכוון התוס' הוא ללמוד מהתם לעיקר איסור האכילה, י"ל דמה שנקטו סעודה ל"ד וה"ה טעימה אסורה, אך אם כל דבריהם הם דיש ללמוד מהתם דאף טעימה אסורה, היאך נקטו לזה בל' סעודה.

    ועוד העירו בזה, דאם מכוון התוס' ללמוד מעיקר הברייתא שאמרו דלא יאמר אדם אוכל קימעא וכו', מ"ט העמידו לדבריהם על הא דתניא דקורא קר"ש ומתפלל, והתוס' הרא"ש העמיד לזה על הא דתניא דקורא קר"ש ומתפלל ואוכל פתו ומברך, - ולכאו' בע"כ דהתוס' ס"ל דעיקר הברייתא לא קיימא כלל על איסור אכילה קודם קר"ש, כמו שפירשו תר"י בריש ברכות והרשב"א שם ט' א', אלא על מה שתיקנו חכמים לקרוא קר"ש קודם חצות, וכמו שפירש כן הרא"ה שם, ולא נתפרש כלל בברייתא זו דאסור לאכול קודם קר"ש, וע"כ לא למדו התוס' לזה אלא מהא דתניא בסיפא דקורא קר"ש ומתפלל ואוכל פתו, דמזה משמע דאסור לאכול קודם קר"ש, ובזה ניחא מה שעמד הגרע"א בתשובתו להתפא"י במש"כ התוס' דמכאן משמע, דאי"ז מפורש בברייתא, דעיקר דינא דברייתא אינו לאסור אכילה קודם קר"ש, וכ"ה מבו' גם בד' התוס' שם ב' ב' ד"ה משעה שהעני דלא למדו לאיסור אכילה קודם קר"ש, אלא מסיפא דברייתא, והרשב"א שם למד לזה מרישא דברייתא, והוא לטעמי', ולפ"ז הרי אין לפרש דמכוון התוס' הוא לאסור אף בטעימה, דאין ללמוד לזה כלל מסיפא, והעירו עוד, דבזה ניחא עיקר מש"כ התוס' לאסור רק בסעודה, ולא ס"ל כמש"כ התרוה"ד לדקדק מלישנא דאוכל קימעא דאף טעימה אסורה, שהרי לדעתם רישא דברייתא לא קאי כלל על איסור אכילה קודם קר"ש. [↑](#footnote-ref-73)
73. והצד לאסור בטעימה קודם תפילת ערבית, ול"ד לקודם תפילת מנחה דמותר בטעימה, י"ל למשמעות ד' התרוה"ד דהא דטעימה אסורה, הוא משום דשמא תחטפנו שינה, וי"ל עוד כמש"כ הגרע"א שם בתו"ד דהוא מכח מה שאמרו בסוגיין דכיון דכולא לילא זימני' אתי למיפשע. [↑](#footnote-ref-74)
74. והעירו דלכאו' יש ללמוד לאסור בזה מהא דאסרינן סעודה קטנה קודם נטילת לולב, והוא או משום דהתם ליכא ב' זמנים, או משום דכולא יומא זמן לולב ולא מירתת ואתי למיפשע, וה"נ יש לאסור סעודה קטנה קודם מעריב. [↑](#footnote-ref-75)
75. והרמ"א בסימן תפ"ט ס"ד כתב דכשהגיע הזמן אסורין לאכול עד שיספור, והמג"א שם סקי"א הק' דאף חצי שעה קודם הזמן אסור לאכול, וכתב דשמא ס"ל דכיון דיש לו זמן לספור כל הלילה וכל היום שלאחריו לא מחמרינן כולי האי, או דאיירי במקום שנהגו שהשמש קורא לספור ספירה, והגר"א שם כתב דד' הרמ"א שם הם כדעת התוס' והטור דלא אסרו סמוך ללילה, אך לפ"מ שפסק השו"ע בסימן רל"ה ס"ב לאסור סמוך ללילה, יש לאסור אף התם. [↑](#footnote-ref-76)
76. וזה מתפרש היטב למש"כ הגרא"מ הורוויץ דעיקר מש"כ התוס' הוא דמהתם נלמד דאף סעודה קטנה אסירא, וי"ל דבאמת אי"ז דומיא דהאיסור להתחיל בסעודה קטנה סמוך למנחה קטנה, דאדרבה דמי לסמוך למנחה גדולה דשרי, אלא הוא משום דבלילה החמירו טפי, משום דשכיחא שכרות, או משום דכולא לילא זמן ערבית, או משום דהוא זמן שינה, ובזה לא החמירו אלא בלילה ולא סמוך לה. [↑](#footnote-ref-77)
77. וזה דלא כמש"כ הב"ח בסימן רפ"ו בדעתו דאף סעודה מותרת. [↑](#footnote-ref-78)
78. וצ"ע דהרא"ה גופי' שם כתב דקודם מנחה גדולה מותר אף סעודה גדולה, משום דאיכא שהות טובא, וא"כ מ"ט אסור סעודה גדולה קודם מוסף, הרי אף דאחר ז' שעות נקרא פושע, אכתי איכא שהות טובא. [↑](#footnote-ref-79)
79. והמ"ב שם סק"ט כתב דאם חלש לבו יכול לאכול פת עד שתתיישב דעתו אף שהוא יותר מכביצה, ובשעה"צ שם ציין מקורו מד' השו"ע בסימן פ"ט ס"ד והחיי אדם בכלל ט"ז ס"א, - וצ"ע דד' השו"ע והחיי אדם שם קיימי בהאיסור לטעום קודם תפילת שחרית, משום לא תאכלו על הדם, ולא קיימי כלל בהאיסור לקבוע סעודה קודם התפילה משום שמא ימשך, דבזה לא מצינו שהתירו למי שחלש לבו, - וצ"ל דמסתימת דברי השו"ע והחיי אדם שם משמע דהתירו לו לאכול אף סעודה, ולא אסרו בזה משום אכילה קודם קר"ש ותפילה, וכ"ה בל' השעה"צ בסימן תרצ"ב סקכ"ט.

    ובעיקר מש"כ השעה"צ שם דמה שהתירו במי שחלש לבו, הוא אף שיש עליו מצות קר"ש, יש להעיר ממש"כ במחנה ישראל ח"א פ"ז ס"ג, ז"ל, דבעניננו בלא"ה אסור משום שלא הניח תפלין עדיין דהוא חיובא דאורייתא, וקי"ל דבזה אפי' התחיל לאכול פוסק, ואפי' אם חלש לבו, כדמוכח בח"א כלל קמ"ח בדין ט"ז עי"ש, והח"א מיירי בעניננו במי שקיים כבר ק"ש ותפלין רק משום תפלה נגע בה, עכ"ל, וצ"ע במה שהביא מד' החיי אדם בכלל קמ"ח, דהרי דברי החיי אדם שם קיימי בלולב בשאר ימים דאינו אלא מדרבנן, ואפ"ה אסר לקבוע סעודה אף למי שחלש לבו, וצ"ע, - ועיי"ש במחנה ישראל שכתב עוד דלא התיר החיי אדם אלא היכא דאיכא שהות טובא, אך איסורא דסעודה קטנה קודם מנחה קטנה, הוא אף במי שחלש לבו. [↑](#footnote-ref-80)
80. וכתב לדון דבמוסף יש לאסור טפי, משום דכל היום זמנו ואתי למיפשע, ומכח זה יש לאסור אף בסעודה קטנה, ולכאו' מוכח כן מהא דאסרינן סעודה קטנה קודם נטילת לולב, אך כתב דכ"ז הוא לרבנן דזמן תפילת מוסף הוא כל היום, דלר' יהודה דהוא עד ז' שעות ואין כל היום זמנו, אין לאסור מכח זה, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-81)
81. והראו בד' המחנה ישראל ח"א פ"ז ס"ג שכתב בתו"ד, ז"ל, אם בא מן העבודה קודם חצות וצריך לו לאכול מפני חולשת הלב וכו', נראה דאסור דחיישינן שמא ימשך עד חצות ויאבד התפילה, דומיא דמאי דקי"ל בסימן רל"ב דבמקום שאין קורא השמש לבהכ"נ אסור אפילו סעודה קטנה סמוך למנחה קטנה דלמא אתי לאימשוכי, ול"ד להא דח"א הנ"ל דהוא מיירי בבוקר דאיכא שהות טובא קודם שיעבור הזמן משא"כ בזה, עכ"ל, והרי דס"ל דאף במקום דליכא ב' זמנים יש לחלק בין היכא דאיכא שהות טובא להיכא דליכא שהות טובא. [↑](#footnote-ref-82)
82. וצ"ע שלא הביא להא דקי"ל בסימן רל"ה ס"ב כדעת הרשב"א דאם התחיל באכילה ממש אינו מפסיק, ורק בשרי המייני' מפסיק. [↑](#footnote-ref-83)