11. ביטול ברוב לגבי ברכה ואיסורי גברא
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב מאיר קאופמן / שיעורי ליל שב_ק / תשפג

#### ליל שב"ק וארא כ"ז טבת תשפ"ג – שיעור בית המדרש נוה יעקב

# בדין ביטול ברוב לגבי חיובי ברכה ודברים שזה על הגברא

### בדין בירך על פרי ונתערב באחר

א] מבואר בשו"ע שאם בירך על פרי ונפל בידו ולוקח אחר עד כמה שלא היה דעתו לאכול הפרי האחר צריך לחזור ולברך דהינו שהברכה חלה על הפרי שבירך ולא שזה חל לגבי שיוכל לאכול פרי אחד והנה יש לדון במי שבירך על פרי ונתערב בפרי אחר מה דינו והנה כאן לא שייך לומר ספק דרבנן לקולא כיון שזה תערובת של חד בחד ואחד מהם ודאי צריך ברכה וא"כ לא יכול לאכול ללא ברכה ועיין שיעור קודם שהארכנו בזה

### בדין בירך על פרי ונתערב באחרים

ב] והנה יש לדון בבירך על שני פירות ונתערב בהם פרי שלא בירך האם יש בזה ביטול ברוב וממילא זה נפטר בברכה או שלא שיך בזה ביטול ברוב וכדלקמן והנה אם נימא שלא שייך בזה ביטול ברוב עדין יכול למשוך אחד ולברך עליו מדין כל דפריש מרובא פריש אמנם לגבי השנים האחרונים מבואר ברא"ש שכבר לא שייך רוב וכן לגבי לאכול את כולם אמנם בעיקר הדבר האם יכול למשוך יש לדון שעד כמה שאין כאן ביטול א"כ זה קבוע וכל קבוע כמחצה על מחצה דמי אמנם זה תלוי בשיטות הראשונים האם קבוע שאינו ניכר חשיב קבוע דיש ראשונים שהוכיחו מכל ביטול ברוב שזה לא קבוע ויש שכתבו שלגבי ביטול אין חסרון של קבוע אבל באמת קבוע שאינו ניכר חשיב קבוע אמנם בחזו"א מעשרות סימן ז' סק"ו ובאחיעזר יור"ד סימן י"ב סק"ו נקטו שבנתערב היתר באיסור שלא חל ביטול אבל יכול לקחת אחד ולהכריע מדין כל דפריש וביארו שכל שהסיבה שהוא לא מתבטל לא מחמת חשיבותו אלא שלא מתאים בזה בדין ביטול ברוב בזה ודאי חל הביטול לגבי שלא יחשב קבוע ויהיה על כל אחד דין כל דפריש והוכיחו דבר זה מהגמ' במנחות כ"ג אמנם מבואר בגמ' שם שאם זה מין במינו שלא בטל זה אחרת ויש לדון לגבי ברכות כשאין ביטול ברוב למה זה דומה ועיין לקמן

ויש לדון גם במקרה הפוך שבירך על פרי אחד ונתערב בשנים שלא בירך עליהם האם שיך ביטול ברוב שיחשב שלא בירך עליו אמנם גם אם נימא שלא חל ביטול ברוב אבל יש לדון שימשוך אחד ומדין כל דפריש נכריע שלא בירך עליו וכנ"ל

והנה העונג יו"ט סימן ד' דן מה הדין חוט ציצית שנטוה שלא לשמה שנתערב בחוטים שנטוו לשמה האם יש ביטול ברוב ונחשב שכולם נטוו לשמה או שלא שייך ביטול כה"ג וסברתו שכל מה שמצאנו ביטול זה רק להוריד את דיני המיעוט אבל לא מצאנו שזה מחיל דין על המיעוט, ונבילה בטלה בשחוטה יורד ממנה איסור נבילה אבל לא מצאנו ביטול של שחוטה בנבילה שיחול עליו איסור נבילה וע"ש שתלה את זה במחלוקת רש"י ותוס' בזבחים האם כשיש רוב כזית של איסור ונפל בו כזית משם איסור אחר האם לוקה דרש"י נקט שלוקה ותוס' נקטו שלא לוקה וביאר הנ"ל שהביטול ברוב לא יכול להחיל איסור [ויש לדון בזה עוד שכל נבילה יש בזה שני דברים א. שזה מציאות של נבילה ב. שיש בזה איסור נבילה והביטול הוא לא על המציאות אלא על החלות דין וממילא כשהנידון להחיל דין הרי לא מספיק הדין לבד אלא צריך גם שיהיה מציאות של נעשה לשמה ואת זה הביטול לא יכול לעשות]

ולפ"ז יש לדון איך דנים הנידון לגבי ברכות [ונפק"מ גם אם נימא שיש כל דפריש אבל לגבי לאכול את כולם או לגבי שנים האחרונים] והנה לגבי האיסור לאכול בלי ברכה בזה מסתבר שזה נחשב ביטול להוריד את האיסור אמנם לגבי הדין מצוה שבזה לכאורא יש מקום לדון שלהחשיב שהוא בירך זה להחיל חלות שם ברכה על הדבר ולפ"ז בבירך ונתערב בשני פירות שלא בירך שייך לדון שהדין ביטול הוא שפוקע מזה השם ברכה אמנם בבירך על שני פירות ונפל בהם אחד שלא בירך לא שייך לדון שחל על זה חלות ברכה אמנם יתכן לדון בנוסח הפוך שאם בירך על שני פירות ונפל בהם פרי שלא בירך פוקע מזה החיוב ברכה אמנם אם לא בירך על שני פירות ונפל בהם פרי שבירך לא שייך שיחול על זה חלות חיוב ברכה שזה להחיל על זה דין חדש [והנה ביחס לדין האיסור לאכול ללא ברכה יתכן שזה תוצאה מהחיוב וכל שמצד החיוב ברכה הוא חייב ממילא יש האיסור וכל שמצד החיוב הוא פטור כי זה בטל ממילא אין האיסור]

### בדין רוב לגבי הזכרת פרות א"י בברכה אחרונה או דברים שאין ברכותיהם שוות

ג] והנה באוכל פירות ז' המינים מברך מעין ג' ומסים על הפירות ומבואר בגמ' ברכות מ"ד שבפירות א"י מסיים על פרותיה והנה באכל מפירות א"י וחו"ל הביא בספר וזאת הברכה מהקה"י והגריש"א שיברך על פירותיה שבכלל זה פירות חו"ל וכן מדויק שם בתר"י [ויש לדון בפרי ספק מא"י ויש לדון שכיון שיש דיעות שפירות חו"ל בא"י גם מברך על פרותיה א"כ יש כאן ס"ס לברך והרי בדיעבד יוצא גם בעל פרותיה שזה כולל את פרות א"י וצ"ע בזה] ויש לדון בדין נתערב פרי א"י בפירות חו"ל האם יש דין ביטול ברוב [ונפק"מ באכל את כולם] או פרי חו"ל בפרי א"י [ואכל אחד מהם] והנה בפשוטו בנתערב פרי א"י בפירות חו"ל זה בטל ברוב ופקע ממנה מעלת א"י וגם אם יאכל את שלשתם אינו צריך להזכיר על הפירות אמנם בנתערב פרי חו"ל בפירות א"י יש לדון האם מדין ביטול ברוב זה מקבל מעלת א"י ובפשוטו אם נימא שביטול ברוב לא מחיל דינים וודאי שזה לא יחיל עליו שם פרי א"י

אמנם כאן יש מקום לדון עוד דהנה כתב המנח"ח במצוה של אכילת מצה שאפילו שאם נתערב מצה שלא נאפתה לשמה במצות שנאפו לשמה כולם כשרים למצות מצה מצד ביטול ברוב אבל אם נתערבה מצה מבושלת שאין לה טעם מצה בזה לא יעזור ביטול ברוב שהרי אין לה טעם מצה דהינו שאפילו שכל ביטול ברוב זה גם חלב [שומן] שבטל בבשר דהינו שזה גם איסור שמחמת מציאות שונה אבל הכונה שהשם איסור שמחמת זה בטל אבל כאן שצריך אכילה של דבר חיובי הביטול לא יכול להחשיבו כמציאות אחרת ממה שהוא ולפ"ז ודאי שגם אתרוג מורכב שיתערב באתרוגים לא מורכבים לא שייך ביטול ברוב שכיון שהוא לימון לא שייך שיחשב אתרוג [ועיין נפש חיה סימן א' שדן בזה] ולפ"ז יש לדון שגם הדין של פרי א"י זה מעלה מציאותית שהוא גדל בא"י ולא שיך שביטול ברוב יחשיבו כמציאות של פרי א"י

ויתכן הדבר גם נפק"מ בדברים שאין ברכותיהם שוות כגון אם התערב מזונות בדבר שברכתו המוציא ונראים אותו דבר וטעמם שוה [וכגון קורטונים שאם זה נעשה מלחם רגיל זה המוציא אבל אם מראש אפו כדי לעשותו קורטונים ברכתם מזונות כמבואר בברכי יוסף שזה המאכל המבואר בסימן קס"ח וכן יתכן שעיסה מתובלת שעשו אותה לקביעות סעודה ברכתה המוציא ואם לקינוח ברכתו מזונות וזה התערב [וכן לאלו הסוברים שיש לחמניות מזונות אמנם שם טעמם שונה] או אם נימא שלחם שגדל בעציץ שאינו נקוב לא חשיב לחם מן הארץ עיין אבני נזר או"ח סימן ק"נ שהביא כן מהירושלמי ויתערב בלחם רגיל האם יהיה שיך דין ביטול ברוב דכאן בפשוטו זה לא רק חלות דין אלא זה חשיבות מציאותית

### בדין ביטול בדברים שזה על הגברא

ד] והנה בעיקר הדין ביטול בפשוטו הוא כל שנתערב שני דברים שדין שונה דנים במיעוט כמו רוב ולכן יש מקום לדון שגם לגבי חיוב ברכות בין אם הנידון האם צריך לברך ובין אם הנידון מה לברך שייך ביטול ברוב אמנם יש מקום גדול לדון שלא שיך לגבי ברכות ביטול ברוב והסברא בזה שכל יסוד הדין ביטול הוא במקום שיש שני חפצים ולכל אחד יש דין הנהגה אחרת בזה שיך דין ביטול אבל במקום שאין זה מדיני החפצא כלל אלא שיש דין על הגברא איך הוא צריך להתנהג בזה לא שייך דין ביטול והנה מבואר בגמ' בביצה מ. שממונא לא בטיל ועיין שערי יושר ש"ג פכ"ד שביאר שכיון שלקבוע מי הבעלים בחפץ זה לא מדיני החפץ כלל לכן לא שייך בזה ביטול ולכן כתב שמי שעשה קונם שלא יהנה מחברו והתערב חפץ של חברו בחפציו בזה לא שייך ביטול מצד שאין החפץ אסור אלא מתי שהוא נהנה ממנו הוא נהנה מחברו והנה יש בזה כמה דרגות

א. מסתבר שאם אדם קיבל על עצמו שאם יאכל ככר מסוים ילמד פרק משניות וזה נתערב ברוב וכי נימא שזה בטל הרי כל הככרות דינם שוה ומה שיש על הגברא הלכה שאם יאכל הככר הוא יתחיב בדבר מסוים זה לא מעמידו כדבר שונה ממילא לא שייך בזה ביטול וכן מסתבר שאם הככר של עירובי תבשילין התערב באחרים לא שייך לדון ביטול ברוב כיון שאין בו שום דין וגם האדם אין לו שום דין הנהגה כלפי החפץ

ב. וממילא לגבי ברכה אם התערב דבר שהוא בירך בדבר שלא בירך עליו הרי כל פרי יש עליו דין ברכה ואין שום הבדל ביניהם וכל ההבדל מצד האדם שביחס לפרי אחד הוא עדין חייב וביחס לפרי האחר הוא לא חייב וודאי יתכן שכה"ג לא שייך בזה ביטול דזה לא נחשב שדין ההנהגה של השנים שונה

ג. גם לגבי מה שהבאינו לדון בסק"ג בדומגאות שיש חפצים שברכתם שונה ששם יש כן הבדל בדין האוכל מה ברכתו אבל בזה יש לדון שכיון שכל ההבדל הוא ביחס לחיוב גברא של הבן אדם יתכן שבזה לא שייך דין ביטול ברוב שרק ביחס לדינים שהם על החפץ כגון נבלה או איסורים שייך דין ביטול אבל דבר שכל הנידון רק ביחס לגברא בזה לא שייך כלל דין ביטול ברוב

ד. ועיין זכר דבר סימן ז' שכתב לדון יותר שאתרוג כשר שנתערב בשני אתרוגים מורכבים שלא שיך בזה ביטול ברוב ואם יקח את כולם הוא יצא ידי חובתו שכיון שיסוד הדין הוא לא מדיני החפץ אלא הוא ביחס לגברא יתכן שבזה לא שייך דין ביטול ברוב דהינו שאפילו שיסוד החילוק מצד מציאותו של החפץ שמצה זו נעשתה לשמה ומצה זו לא נעשתה לשמה או אתרוג זה הוא כשר ואתרוג זה מורכב ושיך לדון ביטול שזה לא יחשב אתרוג אבל כל שכל הנידון הוא לא בדין הנהגת החפץ אלא בצורת קיום חובת האדם לא שייך בזה ביטול ועיין שו"ת רעק"א סימן קל"ב שהוכיח מהגמ' שקרבן פסח שבטל ברוב שאינם קרבן פסח אם אוכלו מקים מצותו ולמד מזה שמצוה לא בטלה והנה שם הוא חידוש שהרי יש גם דין במצד החפצא שיאכל אמנם כיון שיש גם מצוה על הגברא דבר זה לא בטל ועיין שטמ"ק זבחים ע"ח שהגמ' שם דנה לגבי נתערב דם קדשים בדם חולין דיש בזה ביטול ברוב וכתב שכל זה בלח אבל ביבש כגון אם נתערב כוס של דם כשר בשני פסולים אם יזרוק את כולם ודאי יצא ידי חובתו ולכאורא הוא מטעם הנ"ל אמנם מבואר שחלוק בזה תערובת לח בלח מיבש ביבש וראיתי משמיה דהגרד"ל שכתב שהשטמ"ק שם ס"ל כרי"ד שבתערובת יבש ביבש אם אותו אדם אוכל הכל חייב חטאת ואין זה ראיה לדידן [ובאמת בגמ' מבואר נידון האם מצות מבטלות זו את זו ויש ראשונים שזה מדין ביטול אמנם שם זה לח בלח ויתכן עוד דשם זה נידון של החשיבות של הדבר שהרי זה מין בשאינו מינו ויש נותן טעם וצ"ע בסוגיא שם]

אמנם יש מקום לדון עוד סברא שבמצוה אין ביטול דבמצוה אין שום חלות דין על החפץ אלא שהתורה ציותה לאכול מצה וממילא הביטול לא יכול לעשות שזה לא יהיה מצה שרק באיסורים שתמיד יש כאן חלות איסור שהוא בטל אבל כאן אין איזה חלות כשרות אלא שכל שזה המציאות של המצוה ממילא אדם יכול לצאת בזה ידי חובתו וממילא זה כמו שביטול לא יכול לעשות מחמץ מצה וכנ"ל סק"ג מהמנח"ח ה"ה בכה"ג

ה. והנה עיין זכר דבר שם שדן מסברא שאם אדם נשבע על ככר דלא יאכלנו ונתערב באחרים לא יהיה בזה ביטול ברוב כיון שזה איסור גברא דהינו שיסוד האיסור בזה שמחלל את דיבורו ואין החפץ דבר האסור אמנם הביא מהרמב"ם פ"ה ה"ט מהלכות נדרים דמשמע שיש בזה ביטול וכבר תמה כן על הרמב"ם בחזון יחזקאל נדרים פ"ג [ועיקר הדין דבשבועה יש ביטול עיין פ"ת ק"ב סק"י ובחוו"ד ק"י סק"ו וביד יהודה ק"י סקכ"ה שנקטו שיש בזה דין ביטול] אמנם יש לדון ששם מדובכ בלח בלח ועיין עוד ר"ן נדרים י"ז ששבועה זה גם חפצא ע"ש

ו. וכן עיין סימן ט"ז ש"ך סקכ"ה שדן לענין אותו ואת בנו שזה יתבטל ברוב ורק מצד שזה דבר חשוב זה לא בטל ועיין פ"ת שהביא מהחות יאיר שכיון שזה לא דבר שבגופו אין בזה דין דבר חשוב ודשיל"מ ומבואר מדברי כולם דשיך בזה ביטול ברוב אפילו דשם זה רק איסור גברא על השחיטה ולא שזה חפץ אסור אמנם אינו מוכרח שזה לא איסור שחיטה שחל על החפצא ועיין שיעור הגר"ד ב"מ ו: שהביא מרעק"א תשובה ה' שמוקצה זה איסור גברא ולא איסור חפצא ובכל אופן מבואר בגמ' ביצה ג. דשיך בזה ביטול

אמנם עדין יתכן לחלק דבשבועה או באותו ואת בנו היום לחפץ זה יש דין הנהגה מסוימים ובזה הוא נחשב שונה מהחפץ האחר ולכן שייך בזה ביטול אבל לגבי ברכה או מצוה אין זה דין הנהגה בחפץ אלא רק חיוב על האדם ויתכן שבזה ודאי לא שייך ביטול ברוב [ואולי לגבי האיסור להנות ללא ברכה כלפי זה יהיה דין ביטול וצ"ע]

ויתכן עוד שגם אם במצוה שייך ביטול ברוב שבחפץ אין לקים המצוה או שכן יקים המצוה דשם יסוד הנידון בדין החפץ לגבי קיום המצוה אבל ברכה החיוב ברכה אין הוא קשור לחפץ כלל ואין זה כלל מדיני החפץ אלא כל הנידון הוא מה חובת האדם בגלל החפץ ויתכן שבזה ודאי לא שייך ביטול ברוב ויש לדמות לאותו ואת בנו שהביטול יהיה באם שלא מסתבר שיחול ביטול לגבי שיהיה אפשר לשחוט את הבן כיון שאין שום דין הנהגה באמא

[וראיתי מביאים דבשנות אליהו מכשירין פ"ב כתב ששיך ביטול של פרות משנה רביעית בחמישית וצ"ע דשם הכל חייב במעשר ורק שאי אפשר לעשר משנה לחברתה ולכאורא זה כמו בדבר שזה דין על הגברא וצ"ע]

והנה יש לדון לגבי אם התערב דבר הצריך נט"י בדברים שאינם צריכים נט"י [וכדוגמאות הנ"ל סק"ג] האם יש דין ביטול ויש לדון בגדרי דשיל"מ בנט"י ובפשוטו מבואר במ"ב שאין בזה דין דשיל"מ ויש לדון כנ"ל שזה דין על הגברא ואין זה הלכה כלל באוכל וממילא לא שייך בזה ביטול אמנם יתכן שיסוד הדין הוא דין איסור אכילה של דבר ללא נט"י וממילא ודאי שזה מדיני החפצא ושייך בזה ביטול ובמקרה הפוך שהרוב חייב בנט"י יש לדון לנ"ל האם הביטול יכול להחיל חיוב נט"י עוד יש לדון שזה כמו להחיל על חמץ שם מצה שלא שייך כזה ביטול וכנ"ל מהמנח"ח וצ"ע בזה

### בדין דשיל"מ

ה] והנה בעיקר מה שכתבנו לדון דין ביטול לגבי האם צריך לברך וכן לגבי מה לברך יש לדון עוד דהוי דשיל"מ שיכול לקחת משהו אחר ולברך עליו או שיכול לא לאוכלו עכשיו אלא לאוכלו אחרי זה לאחר היסח הדעת אמנם בכל ספק ברכות להקל לא מצאנו שיש בזה חומר של דשיל"מ שיאכלנו אחרי זה אם ברכה ועיין קה"י ברכות סימן ה' שכל שהנידון האם צריך לברך מה שיחכה שיצטרך לברך אין זה בכלל דשיל"מ שרק ביחס לאיסור שיך לדון שלא יצטרך להגיע לדין ביטול או צד שיעבור האיסור אבל לא לגבי שיעשה את חיובו בדבר וצ"ע בזה

ובשש"כ ח"ג במילואים לפמ"ח כתב הגרשז"א שיתכן שכיון שהאוכל ללא ברכה כאילו מעל ממילא זה כמו ממון שאין בזה ביטול ברוב ויש לעיין בזה אם זהו יסוד האיסור או שזה רק תוצאה עוד יש לדון האם זה שייך בנידון מה הברכה שבזה בפשוטו אין איסור גזל אלא הוא רק דין לכתחילה

### בדין ביטול בלח בלח לגבי ברכות ודוגמאות של טפלות שיש לדון האם צריך ברכה

ו] והנה מי שבירך על משקה כגון כוס חלב ולא היה דעתו לשתות יותר והחליט להוסיף כדי שיהיה לו רביעית והנה תמיד לגבי ברכה הקובע הוא הרוב אמנם הגדר שהברכה על הכל ואם לא כיון על הטפל מבואר בתוס' ברכות מ"ד. שצריך לברך וכ"ש כאן שזה לא טפל אלא רק מיעוט וא"כ מיעוט זה צריך ברכה וכן הוא בט"ז ר"ב סק"ב לגבי שבירך על האניגרון והוסיף שמן ולא כיון עליו שצריך לברך עליו דאפילו שאם זה היה מעורב מראש היה מברך על האניגרון והשמן נפטר בתור שזה מיעוט וכן עיין פרמ"ג שם שבהוסיף יין על שכר צריך לברך עליו אפילו שמראש ברכת השכר פוטרת היין המעורב בו והנה בדבריהם טעמו ניכר ולא שיך ביטול

אמנם יש לדון כנ"ל במין במינו כגון שהיה לו כוס חלב והוסיף לזה עוד חלב ויש לדון האם שייך דין ביטול שיחשב כאילו בירך עליו ויש לדון האם זה כמו להחיל דין ברכה ולעונג יו"ט אין כזה דין ביטול ויצטרך לברך או שזה נחשב לבטל ממנו החיוב ברכה וממילא לא יצטרך לברך וכנ"ל סק"ב והנה מין במינו צריך שישים אמנם זה רק גזירה אטו אינו מינו ויש לדון שזה רק ביחס לאיסורים ולא שזה יחיב ברכה וצ"ע בזה [אמנם בפשוטו ביטול ברוב זה גם מחיל דינים כדמבואר בהרבה דוכתי ובפרט בתערובת לח בלח עיין תוס' זבחים פ"א:]

והנה גם כה"ג יש לדון מצד שברכה זה על הגברא ובזה אין ביטול אמנם לגבי זריקת דם קדשים חזינן שבלח בלח חל ביטול וכן הגמ' דנה האם מצות מבטלות זו את זו ויש ראשונים שזה נידון של ביטול ובפשוטו כאן שזה נהיה דבר אחד ממש שייך ביטול בכל המצבים ובפרט לגבי מצות שצריך חשיבות של הדבר ויתכן שגם לגבי ברכה זה כך ועיין סימן רי"ז בסוף הסימן דמובא שיטת הרמב"ם שאם יש תערובת של בשמים שחלקם של מתים וחלקם של חיים דזה תלוי ברוב ומבואר ששיך בזה ביטול ברוב אמנם שם זה תערובת של לח בלח [והנה הבה"ל שם דן לדמות לתערובת של כמה סוגי ברכות בשמים האם הולכים לפי הרוב והנה שם זה נותן טעם ומאידך הרי תמיד לגבי אוכל בתערובת מברכים על הכל לפי הרוב וצ"ע למה שריח זה יהיה אחרת ואכמ"ל] ובבר אלמוגים סימן ק"ד דייק מהפמ"ג שמברך בתערובת רק בנותן טעם והנה בפשוטו אם בירך על כוס תה והחליט שרוצה להוסיף סוכר או קפה וכן אם רוצה להוסיף מלח במאכל וכדו' ולא היה דעתו אליו בפשוטו צריך לברך על זה וכאן זה נותן טעם וזה לא בטל אמנם היה מקום לדון שברכה זה רק על ממשות ולא על טעם וממילא כל שזה טעמו ולא ממשו זה לא סיבה לברכה ויש לדון איך דנים מלח וסוכר אמנם עיין סימן ר"ג ס"ו שאם שחקו בשמים בסוכר אפילו שהרוב סוכר מברך העץ אמנם יתכן דשם היה כזית בכדי אכילת פרס וצ"ע בזה ובחוט שני שבת ח"ב עמוד ש' יצא לחדש שיש סוג טפל שהוא לא מחיב ברכה כמו כאן שכל סיבת אכילתו בתור להטעים את הדבר השני והדברים מחודשים אמנם במקרה שרוצה להוסיף חלב או מים שיהיה כמות גדולה בזה מעונין בשתיה שלו עצמו ובזה ודאי צריך לברך והנה שם כתב שגם אם שם קובית קרח ויש לעיין ששם זה נמס ויש כאן עוד שתית מים ולכאורא היום שותה את זה בתור שתיה והרי הוא גומר את כל הכוס ולא מסתפק בכמות הראשונה וזה חידוש שזה לא מחיב ברכה וכן נפק"מ במוסיף מים כי זה יותר מדאי חם וצ"ע

### רשימות

ראיתי לדון בטלית שעשויה שלא לשמה שהתערבה בשני טליתות האם יש ביטול לגבי הלבישה ופשוט שלא שיך ביטול שהרי על שלשתם קים האיסור ללבוש ללא ציצית רק שבשנים מקים המצוה אמנם הגר"א גניחובסקי הסתפק בכלי שאינו טבול שהתערב בכלים טבולים שלא חל דינים יש לדון שבכל אופן אין האיסור כי חל עליו ביטול או שכיון שזה תוצאה מהמצוה ממילא יש האיסור

א. בירך על פרי ונתערב באחר

ב. נתערב פרי שלא בירך בשני פירות שבירך עליהם או פרי שבירך בשני פירות שלא בירך האם יש בזה ביטול ברוב ויסוד הנידון מה נחשב להחיל דין האם שיחשב שבירכו עליו או שיחול עליו חיוב ברכה

ג. פרי חו"ל בפרות א"י האם יש ביטול ברוב שיברכו על העץ נידון המנח"ח לגבי מצה מבושלת וכן אתרוג **מורכב** באתרוג לא מורכב וכן לגבי מזונות בהמוציא כגון קורטונים

ד. ביטול בדיני ממונות

ה. ביטול בנשבע שאם יאכל ילמד משניות

ו. ביטול לגבי נטילת ידים כגון לחמניות מזונות

ז. ביטול לגבי שבת כגון כוס לא מבושל בכוס מבושל א. עיין אבני נזר שבשניהם יש דין בישול רק הוא כבר מבושל דהינו שלא שיש בו הלכה שאין בו בישול

ח. עוד יש לדון שיסוד הדין זה התיקון ולמעשה נעשה תיקון

ט. עוד יש לדון שזה דין על הגברא ולא שייך בזה ביטול ברוב

י. אם היה שני חתיכות על האש וזרק חתיכה האם יש ביטול ברוב או שכיון שבהכל יש בישול רק הוא עושה מלאכה באחת בזה לא שייך ביטול

י"א. לגבי איסור חזרה הוריד שלשה קדירות מהאש בשנים דעתו להחזיר ואחד אין דעתו להחזיר