מראי_מקומות_שט_טלטול_מן_הצד
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב יהושע ננקינסקי

**סימן שט - טלטול מן הצד**

★עיין תוס' [קכג. ד"ה האי] דנתקשה "בפוגלא אי מניח מ"ט דמאן דשרי וכו' ואי בשוכח מ"ט דמאן דאסר".

לכאורה מקשה הרי משנה מפורשת דטלטול מן הצד שרי [ולכן בשוכח דאין כאן בסיס מ"ט דמאן דאסר].

ותירצו דמיירי במניח ע"מ ליטלה, אע"ג דכשכח דמי וכו', מ"מ לא היה לו להניח באותו ענין שיצטרך טלטול מן הצד וכו'.

והיינו **דניעור שרי** גם בכה"ג, רק טמ"ה אסר.

ולשון התוס' משמע דהוא **קנס** דלא היה לו להניח בצורה שיצטרך לטלטל, וז"ל רע"א [שבת נ:] "מה שמטלטל המוקצה בהגבהת ההיתר זה לא התירו רק בשוכח **דלא פשע**".

ולפ"ז מחלוקת ת"ק וראב"ת בענין קנס **ולא קשור לטלטול מן הצד**, וצ"ע.

ואולי י"ל דזה מוכח מהמשנה של אבן עפ"י חבית דמותר לטלטל, רק יש אפשרות להסביר דטמ"ה לא שמיה טלטול, וזה סיבת ההיתר, וא"כ אין מקום לקנוס, דבפועל לא מטלטל, וכן ס"ל לראב"ת.

משא"כ לת"ק טמ"ה שמיה טלטול, ובכ"ז שרי מתניתין ע"כ שנאמר היתר של **אגב היתר**, וזה שפיר שייך לומר דרק כשאין מקום לקנוס, אבל פוגלא יש מקום לקנסו ולכן אסור.

ועדיין צ"ע א"כ מה מקשה הגמ' [קמא.] על ר"נ דאסר פוגלא מהמשנה של "קש שע"ג המיטה דשרי ע"כ דטמ"ה מותר".

ואולי המשנה מיירי בשוכח דלכו"ע שרי [קושית המשב"ז שיח-ח].

★עיין מהרש"א מה שביאר למה תוס' העמיד דבריו על פוגלא, ולא על עיקר המחלוקת של ת"ק וראב"ת גבי "פגה שטמנה".

וע"ע בשפ"א מה שהקשה על המהרש"א.

★ועיין בהגהות רע"א [על ס"ד] בשיטה שהובא בשו"ע "דהניחם ע"ד שיטלם בשבת מותר להטות ולנער", מוסיף רע"א "אבל מכל מקום אסור **להגביה החבית** היכי דצריך למקומה, כך נ"ל לדייק מדברי תוס' שבת דף קכג. אולם מדברי תוס' פ"ד בשבת משמע דלכאורה דלא ס"ל הכי וכו'".

חידוש רעק"א הנ"ל הובא בביאה"ל.

וצע"ג, הרי דברי תוס' בשיטת רבנן האוסרים [בזה חידש דיש מקום לקנס], משא"כ לדידן דס"ל דטמ"ה שרי, היכן למד שנאסר להגביה בכה"ג.

מוכח דס"ל דמצד רבנן לא היה קשה לתוס' מהמשנה של אבן, דאפשר דהמשנה ס"ל כרבי אליעזר, לכן דקדקו תוס' דאבן זה **טלטול גמור כ"ש טמ"ה**, דהיינו, הרי ע"כ טלטול גמור גם ראב"ת מודה דאסור, ובכ"ז המשנה מתירה אגב היתר כ"ש טמ"ה.

וע"ז תירץ דמיירי במניח ע"ד וכו', דהיינו אע"ג דקי"ל כראב"ת זה רק טמ"ה, ולא טלטול גמור, וטלטול גמור **לכו"ע נאסר במניח כה"ג.**

וע"ע בחזו"א דנקט כרע"א דגם לדידן טלטול גמור כה"ג נאסר.

וע"ע במכתבי החזו"א בסוף הספר [השמטות ס' קנו לסימן שיא].

וגם רע"א מודה שתוס' [נ:] משמע לא כך, [חידושי רעק"א שבת נ:].

לכאו' כונתו מדהקשה על רב דאסר טמ"ה "הרי רק מוקי למעות שעל הכר בשוכח, וכל דבר שעתיד ליטלו בשבת אפי' מניח חשיב כשוכח" דהרי דהשוה מניח לשוכח [ולתוס' בדף קכג לא שוה מניח ע"ד לשוכח, דמניח שרי רק בניעור].

וע"ע בחזו"א [מז-יז] דאין כונת תוס' להשוותם לגמרי, רק כלפי דין ניעור, וא"כ אין הכרח שתוס' בדף נ חולק על תוס' בדף קכג.

עיקר חידוש רע"א צ"ע "מכלכלה מלאה פירות ואבן בתוכה דשרי".

והרי כל הכא דידע שיצטרך לטלטל בשבת נאסר טלטולו, וא"כ איך שרי בכלכלה.

וי"ל דכל הנ"ל בבסיס לאיסור [לחוד] איה"נ אין דינו כבסיס מפני שהונח ע"ד ליטלו, אבל אכתי יש כאן מקצת בסיס ולכן נאסר בהגבהה.

משא"כ בסיס לאיסור והיתר גם רע"א מודה דשרי.

נמצא דיש כאן ד' גווני דטלטול.

**א.** ניעור, דזה מותר תמיד, רק בבסיס גמור נאסר ניעורו.

**ב.** טמ"ה, ובזה נחלקו ת"ק וראב"ת דקמ"ל דשרי.

**ג.** טלטול אגב היתר, וזה הותר רק בשוכח.

**ד.** טלטול איסור והיתר, ואז אם אינו בסיס וא"א לנער שרי להגביה **דבטל המוקצה**.

וכלשון התוס' [ביצה כא:] "דשיורי כוסות גריעי טפי וראויין **להתבטל** אגב הכוס", וכן בתוס' [שבת קמב] **תיבטל** אבן אגב תינוק כמו שהיא **בטלה** אגב כלכלה מלאה פירות".

★וע"ע ברע"א [קכה:] דמבאר בדעת רש"י דסובר [להבנת רע"א] כ"בעל המאור" דכל היכא דהיתר אינו משמש לאיסור אלא אדרבה האיסור משמש להיתר אין דין בסיס, אבל מותר **רק ניעור** **לא להגביה** [כעין חילוק תוס' שיש בסיס ביחס להגביה ולא לניעור].