2. שעיר מיל ומנין שעות היום
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / ענייני במה מדליקין / זמני יום ולילה - הרב מאיר קאופמן

כ"ח אד"ב ע"ד

**שיעור מיל ובמנין שעות היום**

**שיעור זמן שמעלות השחר עד הנה"ח**

א]מבואר במשנה פסחים צ"ג: איזהו דרך רחוקה מן המודעים ולחוץובגמ' אמר עולא הוא חמשה עשר מיל והגמ' מבארת שס"ל כר' יוחנן שמהלך אדם ביום עשרה פרסאות מעלות השחר עד הנץ חמשת מיל ומשקיעת החמה עד צאת הכוכבים חמשה עשר מיל ושלושים מנה"ח עד שקיעת החמה וממילא מחצי היום זה חמשה עשר מיל ורבא אומר נמצא עוביו של רקיע אחד מחמשה ביוםוהגמ' שואלת מבריתאדמבואר שר' יהודה אומר עשר פרסאות הוי היום וארבע מיל מעלות השחר עד נה"ח וארבע מיל מהשקיעה עד צאת הכוכבים ומוכיחה דלא כעולא ואומרת שר' יוחנן רק אמר שעשר פרסאות הוי היום והאמוראים ביארו שזה חמש על נה"ח אבל האמת שזה ארבע ועיין רש"י ור"ח שביארו שכונת ר' יהודה שיש מנה"ח שלושים ושתים מיל והיום שזה ארבעים מיל זה מעלות השחר וכמו בדברי עולא והנה לענין הלכה בפשוטו צריך לפסוק כר' יהודה וכן מבואר ברמב"ן בתורת האדם וכן הוא בראבי"הובשו"ע סימן רס"א אמנם מצאנו כמה ראשונים שהעתיקו כעולאא.תוס' בפסחים י"א: ובסנהדרין מ"א: ב. רש"י ברכות ב: ג. הרא"ש בתענית י"ב. ד.המרדכי בשם הראב"ן ה. הרמב"ם פ"ה מק"פה"ח וצ"ע שזה נגד סוגין ועיין מעדני יו"ט פ"קדברכותס"י שכתב לבאר דס"לשעולא ידע המציאות כמה היה מין המודעין וא"כ בהכרח שזה דעת ר"ע וחולק על ר' יהודה וכיון שיש סתם משנה לכן הלכה כסתם משנה אמנם עדין צ"ע שהגמ' אומרת תיובתא ועיין ביאור הגר"א סימן תנ"ט דבהכרחדהיה להם גירסא אחרת

**כמה זמן הוא שיעור הליכת מיל**

ב]והנה יש כמה דינים בתורה דחז"ל שיערו בשיעור מיל א. כגון שיעור חימוץ שאם השאירו העיסה ללא עסק שיעור זה מתחיל להחמיץ [סימן תנ"ט ס"ב] ב. לגבי שיעור מליחה שצריך העוף לעמוד במלחו זה שיעור מיל [יור"ד סימן ס"ט] ג. לענין צאת הכוכבים לר' יהודה שזה שלשת רבעי מיל לאחר שקיעת החמה [או"ח סימן רס"א] ד.לענין עלות השחר דהבאינודנחלקו האם זה ארבע מיל קודם נץ החמה או חמש מיל וצריך לדעת כמה זה שיעור מיל

והנה מבואר במדרש שביום ולילה שוים יש שתים עשרה שעות ביום ושתים עשרה שעות בלילה דהינו שעות שוות וזה הסיבה שחילקו היום לשתים עשרה שעות דביוםשוה זה מספר השעות שיש ביום והנה כפי שידוע מהתוכנים כמו שכתבו כל האחרונים השתים עשרה שעות זה מנה"ח עד שקיעתה ולפ"ז יש שבע מאות עשרים דקות בזמן זה ולפ"ז אם יש שלושים מיל בזמן זה א"כ שיעור מיל זה עשרים וארבע דקות ואם יש שלושים ושתים מיל א"כ מיל זה עשרים ושתים וחצי דקות ועיין רמב"ם בפיה"מ פ"ג דפסחים שכתב שזה שיעור שני חומשי שעה משעות שוות דהינו עשרים וארבע דקות וזה כשיטתו שפסק כעולא ולמי שפסק כר' יהודה זה יוצא עשרים ושתים וחצי דקות וכנ"ל

והנה עיין שו"ע סימן תנ"ט שהביא מהתרומת הדשן ששיעור מיל זה שמונה עשרה דקות וטעמו כמבואר בדבריו שחילק את הארבעים מיל לשתים עשרה שעות דהינו שבע מאות ועשרים דקות וזה יוצא שמונה עשרה דקות ותמהו על זה הגר"אוהחק יעקב והפר"ח שהרי הארבעים מיל מבואר ברש"י שזה מעלות השחר והשתים עשרה שוות זה מנה"ח עד שקיעתה וא"כ שיעור מיל הוא יותר גדול אמנם התרוה"ד נקט שהמציאות שיום ולילה שוים זה מעלות השחר עד הנח"ח ולכן הגיע לכזה חשבון וכן הבינו בדבריו כל האחרונים וכדלקמן[וכן הוא בבה"ל רס"א ס"ב ד"ה ולהקדים] ותמהו על זה שזה נגד החוש אמנם כן מבואר גם ברמב"ם בפיה"מ ריש ברכות שכתב שעלות השחר זה שעה וחומש והנה בנדפס היה כתוב שעה זמנית ולפ"ז הוא שעה וחצי שוה וזה מתאים אם ס"ל שהשעות מעלות השחר עד צאת הכוכבים ששעה זה שבעים וחמש דקות וכמו שהאריך הגר"א אמנם הרי דעתו דלא כר"ת וא"כ בהכרח השעות מנץ החמה וכדלקמן וא"כ שעה זמנית שוה לשעה שוה רק שבימים ארוכים צריך שעה זמנית כיון שהזמן בין עלות השחר לנה"ח גדול ולפ"ז הדרא קושיא לדוכתא איך זה יצא שעה וחומש ובתרגום החדש כתוב שעות שוות ולפ"ז מפורש שאין כונתוכר"תוצ"ע כנ"ל שזה נגד הגמ' ואין לומר שס"ל שהשעות שוות זה מעלות השחר דהרי בדבריו בפ"גדפסחים מבואר שנקט שמיל זה עשרים וארבע דקותוזה בהכרח מצד ששעות שוות זה מנץ החמה וכנ"ל

ועיין שנות אליהו ריש ברכות בזקנותו של הגר"א[עיין חלופי גרסאות סנהדרין מ"א: שכתב שדבר זה לא נמצא בכי"ק על השו"ע ורק המדפיס הכניסו משנות אליהו וכן מוכח בדבריו שם בסימן תמ"ג שנקט פשוט דלא כתרוה"ד וכן בדבריו בסימן תנ"ט לאחר התירוץ הוא ממשיך לשאול ע"ש וכן בספר סדר זמנים לגרי"א חבר שהיה תלמיד הגר"מ משקלוב וכל דבריו שם לבאר שיטת הגר"א הביא כמו כדבר פשוט ששיעור מיל זה כ"ב דקות וחצי והאריך בכל זה בשלום יהודה] שכתב לבאר דהרמב"ם נקט שכונת ר' יהודה שיש ארבעים מיל מנה"ח עד שקיעתה דהינו שהגמ' מוכיחה שני דברים דלא כעולא א. שיש רק ד' מיל מעלות השחר עד הנה"ח ב. שהארבעים מיל זה לא מעלות השחר אלא מנץ החמה עד שקיעתה ובזה מדויק מאוד לשון הגמ' נמצא עביו של רקיע אחד מעשרה ביום דומיא דאחד בששה ביום של תחילת הגמ' שהזמן שבין עלות לנץ הוא לא בכלל הזמן של היום ע"ש ולפ"ז א"ש שאם נחלק שבע מאות עשרים דקות לארבעים זה יוצא שמונה עשרה [אמנם יש בזה דוחק גדול דהאמוראים נחלקו בהבדל של שעתים ובפשוטו זה דבר שאפשר לבודקו] ולפ"ז מיושב פסק השו"ע אמנם לא מטעם התרוה"ד והנה המ"ב סימן תנ"ט נקט לעיקר כביאור רש"י ולכן כתב שיש להקל לגבי חמץ עד עשרים ושתים וחצי דקות אמנם החזו"איור"ד סימן י' נקט שהעיקר כביאור הגר"א הנ"ל וממילא לענין מליחה אפשר להקל כשיעור שמונה עשרה דקות ובפשוטו הוא נגד כל הראשונים דהרי רש"י ור"ח ביארו מפורש דלא כנ"ל וכן ברמב"ן בתורת האדם וברשב"א ברכות ב:ובריטב"א ג. שם וברא"ה כ"ז: נקטו מפורש שיש ארבע מיל כמסקנת הגמ' ושהארבעים מיל זה מעלות השחר על שקיעתה ועיין לקמן

ועיין בקונטרס מהרי"מ שלזינגר שכתב לדון שהרמב"ם למד שזה ודאי מר"ע מוכח שיש מנץ החמה שלושים מיל דעולא ידע המציאות כמה יש ממודעים עד השקיעה ורק עולא אמר שמעלות השחר יש חמש מיל ומצד שזה שישית מהיום ובזה הגמ' הוכיחה מר' יהודה שזה אחד מעשר ביום וממילא לר"ע מעלות השחר יש שלש מיל וכיון שביום יש שלושים מוכח שמיל זה עשרים וארבע דקות ושלש מיל זה שבעים ושתים דקות וכן ביאר בארוכה בספר בני יונה יור"ד סימן ס"ט וכל זה דוחק

**במנין השעות האם זה מעה"ש עד צאה"כ או מנה"ח עד שקיעתה**

ג]והנה מצאנו בחז"ל שחילקו את היום לשעות להרבה מדיני התורה כגון סוף זמן ק"ש שזה שלש שעות [ברכות ט:] וסוף זמן תפילה שזה בארבע שעות [ברכות כ"ו.] וסוף זמן אכילת חמץ והנאה מחמץ [פסחים י"א:] וכן פלג המנחה שזה שעה ורבע לפני סוף מנין השעות [ברכות כ"ו:] וכן לענין עדות [פסחים י"ב:] ודנו האחרונים איך נמנה שעות אלו האם מעלות השחר עד צאת הכוכבים או מנץ החמה עד שקיעתה והנה בתרומת הדשן נקט שזה מעלות השחר עד צאת הכוכבים וכן מוכח מדברי התוס' בפסחים י"ב: וסנהדרין מ"א: שנקטו שהנץ החמה זה בשעה וחצי מתחלת מנין השעות וכן מבואר ברמב"ן ורשב"אורטב"אורא"ה שנקטו שפלג המנחה זה כמה דקות קודם שקיעה ראשונה וכנ"לדהינו שמנין השעות זה עד צאת הכוכבים אמנם דעת הגר"א ולבוש שזה מנץ החמה עד שקיעתה וטעמם כיון שהמושג שתים עשרה שעות זה בזמן שיום ולילה שויםוזה מנץ החמה עד שקיעתה א"כ גם חלוקת שעות של חז"ל שחלקו לשתים עשרה זה גם באותם זמנים רק שכיון שהיום יותר גדול ממילא השעה זמנית יותר גדולה או הלילה אבל ודאי שהמנין הוא באותו זמן

ובדעת החולקים הנה התרוה"ד הרי נקט שהיום השוה זה מעלות השחר עד צאת הכוכבים ולפ"ז ודאי שגם את מנין השעות של חז"ל עשו מעלות השחר עד צאת הכוכבים וזהו טעמו, וכן נקט המג"א סימן תמ"ג שכתב שבשאלה זו תלוי כמה זה מיל האם שמונה עשרה דקות או יותר וכונתו דאם השעות זה מעלות השחר א"כ יום שוה זה מעלות השחר ויש בו ארבעים מיל משא"כ אם מונים מנץ החמה מצד שיום שוה זה מנץ החמה א"כ זמן זה מתחלק לשלושים מיל או שלושים ושתים וזה יותר ששיעור מיל יותר גדול וכנ"ל וכן ביאר בגר"ז סימן תנ"ט ס"י וכן הוא בבה"ל רס"א ס"ב ד"ה להדליק וכן הבינו הלבוש והמעדני יו"ט ולחם חמודות שכתבו שאלו שמונים השעות מעלות השחר זה מוכחש מהחוש מצד שהבינו שסברתם מצד שס"ל שהשעות השוות זה מעלות ולכן נקטו שזה מוכחש מהחושדהינו שאחרונים אלו נקטו כדבר פשוט שחז"ל קבעו את מנין שעות היום לשתים עשרה מגביל ליום ולילה שוה שאז יש שתים עשרה שעות ביום ושתים עשרה שעות בלילה וכנ"ל מהגר"א

אמנם עיין ביאור הגר"א סימן תנ"ט וכן בקונטרס דבי שימשי לפר"ח שכתבו שזה ודאי שהיום השוה זה מנץ החמה וזה דבר שאי אפשר להכחישו ורק שיתכן שכיון שדיני התורה זה מעלות השחר א"כ גם המנין הוא מעלות השחר וחז"ל חלקו היום שתים עשרה שעות כמו ביום ולילה שוה שדרך בני אדם לחלק היממה לעשרים וארבע שעות שיש שתים עשרה שעות שוות וזהו כונת הראשונים הנ"ל שכתבו שמנין השעות זה מעלות השחר עד צאת הכוכבים

והנה בפשוטו נידון זה בצורת מנין השעות אינו ענין למחלוקת ר"ת והגאונים בזמני צאת הכוכבים ולר"ת מונים עד ד' מיל אחרי שקעת החמה ולגאונים שהלילה הוא שלשת רבעי מיל לאחר שקעת החמה מונים עד אז או עד שקעת החמה שעד אז זה ודאי יום ולא עד צאת הכוכבים וכן היה המנהג אצל הספרדים בא"י שנהגו כגאונים ובמנין השעות נהגו לעשות מעלות השחר ועיין מאמר מרדכי סימן רל"ג שכתב שלפ"ז שש שעות אין זה כלל בחצות דהרי זה מפורש בגמ' שחצות היום זה מתי שהשמש עומדת בראש כל אדם ומסברא אין זה קשה שהחצות המבואר בגמ' אין זה חצות של מנין השעות אלא חצות היום אמנם עיין שו"ת הגר"א קוטלר סימן ב' שהביא להקשות דהרי מפורש בגמ' בפסחים י"א: שחצות זה בין השעה השישית לשעה השביעית וכן מבואר ביומא וגבי מנחה גדולה ובעוד כמה דוכתי וא"כ לא יתכן למנות את מנין השעות אלא או מעלות השחר עד צאת הכוכבים דר"ת או מנץ החמה עד שקיעתה שאז בסוף השעה השישית החמה בדיוק באמצע הרקיע

אמנם היה מקום לדון שאפילו שהיום נגמר שלשת רבעי מיל לאחר שקיעת החמה אבל את מנין השעות חז"ל עשו עד צאת הכוכבים דר"ת ומצד שכיון שהתחילו המנין מתחילת האור כך עשו כנגדו עד סוף האור שזה צאת כל הכוכבים כמו שכתב הגר"א וכן הגרימ"ט עשה בלוח א"י שאת זמן ק"ש של המג"א עשה עד צאת הכוכבים דר"תדאל"כ זה לא יתכן וכנ"ל אמנם לפ"ז יוצא שפלג המנחה שזה שעה ורבע קודם סוף השעות וכמבואר בגמ' שזה נגד גמר התמיד שהיה נשחט בתשעה ומחצה ונעשה שעה ורבע זה שלש דקות קודם השקיעה וזה לא יתכן מכמה דינים א. דהרי נחלקו ר' יהודה ורבנן בזמן מנחה דלר' יהודה אפשר עד פלג המנחה ולרבנן עד הערב וא"כ אין ביניהם אלא שלש דקות ולעולא שיש חמש מיל א"כ אין ביניהם ולא כלום דפלג המנחה זה לאחר שקיעה ראשונה והרי מאז זה ספק לילה כבר ועוד דהגמ' דנה שר' יהודה זה עד פלג המנחה והכונה בכלל ואיך זה יתכן הרי ברוב זמן פלג המנחה זה לילה ואי אפשר להתפלל ב. דעת הרא"ש שאין להדליק נרות שבת אלא מפלג המנחה וא"כ אי אפשר להדליק אלא שלש דקות קודם שקיעת החמהג. מבואר בשו"ע שהדין שאם קבלו שבת בטעות זה חל זה רק מפלג המנחה ולנ"ל זה רק טעות שלש שלש דקות והנה הראיות האחרונות זה מראשונים שנקטו כר"ת והיה מקום לפסוק דלא כמותם אמנם הרי השו"ע וכל הפוסקים נקטו כך וא"כ זה עצמו סיבה להכריע לדידן שהשעות זה מנץ החמה עד שקיעת החמה

והנה גם לר"ת שצאת הכוכבים זה ד' מיל לאחר שקיעת החמה אמנם עדין אפשר לספור השעות מנה"ח עד שקיעתה וכמו ששיטת הלבוש שאפילו שנקט שהלכה כר"ת בכל אופן לגבי מנין השעות נקט שזה מהנץ עד שקיעת החמה והסברא כנ"ל שזה כמו מנין השעות השוות אמנם בראשונים לא מצאנו שיטה כזו[[1]](#footnote-2) והנה בפשוטו יש להוכיח מכמה ראיות שמנין השעות זה מנץ החמה עד שקיעתה ולא מעלות השחר

א.עיין בסדר הזמנים שהביא ראיה מגמ' מפורשת בנדה ס"ג: דמבוארדוסתות נקבע לפי נץ החמה ואם ראתה קודם הנץ אסורה בעונת הלילה ואם ראתה לאחר הנץ אסורה בעונת היום ומבואר שם שיש מ"ד שאסורה רק שש שעות ומבואר בגמ' שאם ראתה לאחר הנץ החמה אסורה שש שעות ראשונות של היום ואם מונים מעלות השחר א"כ בשעה וחצי הראשונים של היום אין היא אסורה [אמנם הראוני דבריטב"א נדה נ"ד כתב שדין וסתות זה מעלות השחר דהינו שלשון הגמ' נה"ח לאו דוקא ולפ"ז א"ש אמנם הוא מחודש טובא וכל הפוסקים נקטו לא כך

ב. הגמ' בפסחים י"ב. אומרת לגבי טעות של עדים שלא נותנים להם טעות של קודם שעה ראשונה כיון שבין יממה ללילה לא טעו אינשי והנה אם הכוונה בין עלות השחר לקודם א"כ למה שלא יטעו הרי זה חושך גמור

ג. עיין מנחת כהן פ"ז שהביא את הגמ' שלייט עלה אביי על מי שמתפלל אם דמדומי חמה ועוד מבואר בגמ' שזמן מנחה זה עד סוף שתים עשרה שעות והנה אם נימא שהשעות זה עד צאת הכוכבים א"כ זה הרבה אחרי דימדומי חמה

ד. הגמ' אומרת שפעם טעו והתפללו של ליל שבת וזרחה החמה והגמ' אומרת שכיון שהתפללו התפללו וכתב התר"י שכל זה בטעות שמזמן פלג המנחה שזה זמן תפילה ולא קודם ואם נימא שהשעות זה עד צאת הכוכבים א"כ איך יתכן שזרחה החמה הרי פלג זה שלש דקות קודם השקיעה וביותר בחורף זה לאחר שקיעת החמה

ה. עיין תוס' בפסחים שהקשו דהגמ' אומרת שעדים יכולים לטעות בין שעה ראשונה לשניה והרי זה קודם הנץ החמה וזה לאחר הנץ החמה והרי הגמ' אומרת שאדם לא טועה בין קודם הנץ החמה לאחר נץ החמה

והנה בעיקר דין תוספת שיטת הרמב"ן שזה רק משקיעה ראשונה אמנם ברא"ש וסיעתו מבואר שזה מפלג המנחה ועיין פרמ"ג הובא בבה"ל סימן רס"א שדן ששקיעת ראשונה זה דאוריתא ופלג זה דרבנן אמנם לכאורא לגאונים בהכרח שפלג זה דאוריתא דהרי משקיעה ראשונה זה ספק וגם לר"ת הרי מפורש בגמ' שרב התפלל בערב שבת בפלג המנחה והרמב"ן ביאר כי זה סמוך ועד כמה דנימא שהשעות זה עד שקיעה ראשונה א"כ פלג זה מופלג ואז בהכרח שהדין תוספת הוא קודם ודו"ק בזה

**עד מתי זמן תפילת מנחה**

ד]והנה עיין מנחת כהן מ"ב פ"י וכן בשער הציון רל"ג סק"י שכתבו דאם נימא שמונים השעות מנץ החמה עד שקיעתה א"כ מוכח שסוף זמן מנחה זה בשקיעה ראשונה גם לר"ת ולא בשקיעה אחרונה דר' יהודה אומר שזמן מנחה זה עד פלג המנחה והגמ' מסתפקת האם זה עד בכלל או ולא עד בכלל והגמ' שואלת שאם זה עד בכלל א"כ ר' יהודה זה כמו רבנן שעד הערב ואם נימא שלרבנן אפשר להתפלל גם לאחר שקיעה ראשונה א"כ יש נפק"מ לשלשה מיל ורבע אלא מוכח שאם השעות זה עד שקיעת החמה בהכרח שזמן מנחה זה עד שקיעה ראשונה והטעם כמבואר בתוס' זבחים נ"ו. שדם נפסל בשקיעה ראשונה וגם אם מדאוריתא זה לא כך אבל מדרבנן יתכן שזה נפסל וכדמוכח מסוגיא דפסחים צ"ג כמבואר בתוס' מנחות כ: ולפ"ז צע"ג מנהג הרבה יהודים שנהגו בזמן ק"ש כהגר"א ובכל אופן לאחר שקיעת החמה התפללו מנה"ח עד שקיעת החמה דר"ת ועיין מנחת כהן שכתב שבאמת זה רק מדין תשלומין וכמו תפלת שחר שזמנה עד ד' שעות שאפשר עד חצות ומדין תשלומין [אמנם בפשוטו לשיטה זו זמן מעריב מתחיל מיד בשקיעה ראשונה וא"כ לא שיך להתפלל מנחה לפני מעריב וצ"ע] עוד יש לישב דהנה הראשונים כתבו בשם הירושלמי שמנחה זה נגד קטורת וביארו שלכן אפשר לאחר עד סמוך לסוף הזמן ולפ"ז הוא גם סברא שאפילו אם דם נפסל בשקיעה ראשונה אבל מנחה זה לא נגד דם אלא נגד קטורת ולפ"ז יתכן שהגמ' זה כמבואר בסוגין שזה נגד תמיד אבל לפי הירושלמי אפשר להתפלל עד סוף היום וכמדומה שזה כונתהגר"א בסימן רל"ג אמנם ודאי שכל זה דוחק לפסוק דלא כגמ' מפורשת

והנה בעיקר הדין דסוף זמן מנחה עולה לנ"ל,דאם נימא דאת השעות מונים עד צאת הכוכבים א"כ סתמא דגמ' שדנה שר' יהודה אומר עד בכלל וזה כרבנן א"כ משמע שאפשר להתפלל עד צאת הכוכבים ממש וכלשון הרמ"א שם אמנם אם נימא שהשעות זה עד שקיעה ראשונה או מצד שזה תמיד השקיעה או שכאן גם לר"ת זה כך מצד שדם נפסל בשקיעת החמה א"כ אדרבא מפורש בגמ' שזמן המנחה זה רק עד שקיעת החמה וכמבואר מהא דהגמ' שואלת שאם ר' יהודה זה עד בכלל זה כמו רבנן ובאמת שכן הוא פשטות הגמ' ברכות כ"ט: שלייט עלה אביי אמאן דמתפלל אם דימדומי חמה ובפשוטו הכונה סמוך לשקיעת החמה הרי מפורש שסוף זמנה זה שקיעת החמה

ובאמת הדבר מפורש כן בכמה ראשונים א. עיין לשון הרמב"ם פ"ג מתפילה ובפירוש המשניות שכתב מפורש שזמנה עד שקיעת החמה ב.עיין הגהות מימוני ובמרדכי שהביאו כן בשם רב האי גאון ור"ח שזמנה עד שקיעת החמה ג.עיין תר"י שכתב מכח הגמ' בזבחים שדם נפסל בשקיעת החמה וודאי כונתו שקיעה ולא צאת הכוכבים דא"כ פשיטא הרי זה לילה והרי דעתו כגאונים

אלא שטעמא בעי למה שלא יוכל להתפלל מצד ספק דרבנן לקולא שהרי זה ספק יום והנה לענין לכתחילה יתכן ודאי שאסור כמבואר לגבי ספירת העומר שאין לעשות ספק דרבנן לכתחילה אמנם אם לא הספיק להתפלל שיוכל להתפלל מצד ספק וברמב"ם מפורש שאם לא התפלל עד שקיעת החמה מתפלל מעריב שתים ובפשוטו הביאור שכאן רבנן תיקנו בתורת ודאי זמן מנחה עד שקיעת החמה והסברא או אם נימאדדם נפסל בשקיעת החמה בתורת ודאי וכשיטת רבינו יונה או גם אם נימא שזה רק מדין ספק אבל כתב בספר סדר זמנים שכיון שבפועל את התמיד הקריבו עד שקיעת החמה ממילא תיקנו כך גם את זמן התפילה וכדמצאנו לר' יהודה שלכן זמן מנחה רק עד פלג המנחה

ויש להוכיח דבר זה דתיקנו בתורת ודאי שזמן מנחה זה עד שקיעת החמה דמפורש בכמה ראשונים דזמן מעריב זה משקיעת החמה ומקורם דכמודלר' יהודה בזמן שנגמר מנחה מבואר בגמ' שמתחיל מעריב ולכן מותר לשיטתו להתפלל מעריב מפלג המנחה ה"ה לרבנן כיון שנגמר זמן מנחה בשקיעת החמה ממילא מתחיל זמן מעריב מיד ודבר זה מבואר א.עיין מרדכי פ"ד אות צ' שהביא מרב האי גאון שזמן מנחה עד שקיעת החמה וזמן מעריב משקיעת החמה וכן הוא בספר הבתים הלכות תפילה שער ג' ה"וב.כן מבואר בלשון תר"י וכן הוא בשנות אליהו ע"ש ועיין שער תשובה סימן רל"ה שהביא כן מהאריז"ל שהיה מתפלל מנחה סמוך לשקיעת החמה ומעריב מיד לאחר שקיעתה ולא הוי תרתי דסתרי

אמנם עיין לשון הגהות מימוני שהביא מרבינו חננאל שמתפללים מנחה עד שקיעת החמה ומעריב מצאת הכוכבים ומשמע שנקט שמנחה נגמר בלילה ומעריב מתחיל בלילה ולכן משקיעת החמה אין להתפלל שום תפילה מצד ספק וכן מבואר במ"ב שנקט שמנחה עד שקיעת החמה ומעריב מהלילה ולפ"ז צ"ב כנ"ל למה לא להקל בדיעבד להתפלל מנחה לאחר שקיעת החמה מדין ספק דרבנן לקולא [ ובאמת עיין שו"ת רב פעלים ח"ב סימן כ"א שהביא שהמנהג בעירם להתפלל מנחה בבין השמשות ועין פסקי תשובות שהביא כן מעוד אחרונים אמנם פשטות הראשונים כנ"ל וכמבואר במ"ב שאין להתפלל מנחה משקיעת החמה] והנה אם נימא כנ"ל שרבנן תיקנו שזמן מעריב צמוד לסוף זמן מנחה וכנ"ל וכמבואר בשנות אליהו שלכן נקטה המשנה הלשון תפלת הערב אין לה קבע שזמנה לאחר מנחה א"כ א"ש ששאלה זה האם זה לילה או לא יש לה נפק"מ לקולא וחומרא דהרי בנידון זה יש קולא להתפלל מנחה ויש חומרא שלא להתפלל מעריב ובזה לא שיך ספק דרבנן לקולא וזה ברור [ובאמת בכל הקולא בדרבנן בבין השמשות צ"ע כיון ששאלה זו אם הוי יום או לילה יש לו השלכות לקולא ולחומרא א"כ מה זה שונה מהראשונים בביצה י"ד. שכה"ג לא אמרינן ספק דרבנן לקולא והא פלא אמנם צ"ל ששם חשיב שאין קשר בין נידון לנידון אבל כאן שזה תלוי אחד בשני זה לא שייך] ועיין בה"ל סימן רס"ז מה שכתב לדון להתפלל מעריב לאחר שקיעת החמה כדין ספירת העומר ע"ש

ועיין פמ"ג סימן ק"ו שכתב לבאר מטעם אחר שאין להתפלל מנחה בשקיעת החמה דהרי מבואר בר"ן שמי שלא לקח לולב בחול המועד לא צריך לקחת אחרי שקיעת החמה וא"כ ה"ה כאן אדרבא הוא פטור ממנחה אם הגיע שקיעת החמה אמנם הרי צ"ב דהרי לענין ספירת העומר מבואר בתוס' [מנחות ס"ו.] שמותר לספור משקיעת החמה מצד ספק דרבנן לקולא ובפשוטו החילוק דשם כיון שיש עליו חיוב ודאי א"כ יכול לנקוט כצד הקולא שיכול כבר לקיים המצוה משא"כ בלולב אדרבא צד הקולא שעכשיו לא צריך לקחת ולפ"ז לכאורא לגבי מנחה אם הוא היה מזיד שאין דין תשלומין זה דומה לדברי הר"ן אמנם אם הוא שוגג שיש לו דין תשלומין א"כ לכאורא הקולא שיכול להתפלל עכשיו [אמנם צ"ב למה לא נדון דמראש יכול לדחות לאחר שקיעת החמה מדין ספק דרבנן לקולא ויש מקום לומר שזה מצד שכיון שאסור לעשות ספק דרבנן לכתחילה א"כ מראש לא שיך להעמיד כזה נידון ובהכרח מדובר שלא היה לו אפשרות לקים המצוה רק עכשיו א"כ יש בזה ספק דרבנן לקולא אמנם זה דלא כתוס' בספירת העומר אלא כר"ן והרשב"א שחלקו עליהם]

ובעיקר הדבר שבין השמשות יש בזה דין ספק דרבנן לקולא כן מבואר בדברי הר"ן לענין לולב [הובא במ"ב סימן תרנ"ב] והתוס' לגבי ספירת העומר אמנם הרי לגבי שבות בין השמשות רבנן אוסרים וגם לרבי רק לדבר מצוה מותר חזינן שאין כאן דין ספק דרבנן רגיל ועיין חידושי בית מאיר שבת ל"ד. שהביא מהמרדכי שהוכיח מזה שלא כל דבר אומרים ספק דרבנן לקולא ובבית מאיר שם דן שזה דשיל"מ אמנם זה לשיטתו שגם בספיקא דדינא לא אומרים סד"ר לקולא אמנם בפשוטו קי"ל כרעק"א שבספיקא דדינא אומרים סד"ר לקולא וכמבואר בפר"ח סימן תצ"ז, ובחוות דעת יור"ד סימן ק"י כתב שזה כמו איקבע איסורא ושכה"ג לא אומרים ספק דרבנן לקולא אמנם הרי דעת הפר"ח שגם נגד חזקה אומרים ספק דרבנן לקולא וכן הוא חידוש לדון את הזמן כאיקבע איסורא ובתוס' כריתות י"ז: כתבו שעל מוצאי שבת זה איקבע איסורא ולא על תחילת שבת וביותר דבפשוטו באיקבע איסורא אומרים סד"ר לקולא ורק בחזקה דנו האחרונים ועיין אבני נזר סימן תכ"ט שדן שכיון שיש כאן שאלה על ערב שבת ומוצאי שבת וזה אותו שאלה לכן בזה לא שייך ספק דרבנן לקולא,ולענין לאכול קודם הבדלה דעת הט"ז סימן רצ"ט להקל אמנם דעת המג"א להחמיר וכן פסק המ"ב וצ"ב למה לא נימא ספק דרבנן לקולא ואולי כיון שיכול להבדיל מצד ספק וזה שורש הספק ממילא אסור לאכול וצ"ע ובעיקר דברי הר"ן לגבי לולב עיין רעק"א סוכה מ"ו שהקשה מה זה שונה מסוכה שמיני ספק תשעי דמבואר בגמ' שצריך לשבת וע"ש שחילק שדבר שנוגע לכל הזמן יו"ט שני כמו ראשון ורק כאן שזה מקרה שלא לקח בזמן בזה דנים לפי הכללים הרגילים ע"ש עוד צ"ע בתפילין דמבואר בגמ' שמשקיעת החמה אין להניחם אפילו שכל האיסור מדרבנן וצ"ע

1. **תמוז ע"ה:** בפשוטו דעת תר"י כר"ת רק שבמנין השעות נקט שזה עד הנץ החמה וכן מתבאר בדבריו תחילת ברכות שנקט שבשקיעת החמה זה זמן מעריב ובכל אופן נקט שודאי לא יוצא מצות ק"ש ובפשוטו מצד דס"ל כר"ת עיין מה שביארנו בסוגיא דריש ברכות [↑](#footnote-ref-2)