74 חדש בחו_ל
קטגוריות: ש_ס / מ מנחות / מנחות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

מוצש"ק וארא אור לב' שבט תשס"ד

**בדיני חדש - סימן**

**בדין חדש בחו"ל**

א] קידושין דל"ו:, כל מצוה שהיא תלוי' בארץ אינה נוהגת אלא בארץ וכו', חוץ מן הערלה וכלאים, ר"א אומר אף החדש, ובגמ' שם איבע"ל ר"א לקולא פליג או לחומרא פליג וכו', אבל חדש בארץ אין בחו"ל לא מ"ט מושב לאחר ירושה וישיבה משמע וכו', אף חדש נוהג בין בארץ בין בחו"ל מ"ט מושב בכל מקום שאתם יושבים משמע וכו', ומסקינן ת"ש דאמר אביי מאן תנא דפליג עלי' דר"א ר' ישמעאל היא וכו', מדאמר אביי מאן תנא דפליג עלי' דר"א ר' ישמעאל, ש"מ ר"א לחומרא פליג ש"מ. [[1]](#footnote-2)

ולהלכה פסקו הר????? יד רמה קידושין שם, ומד' הרא"ש בתשובה ריש כלל ב' שתמה ע"ד רבינו ברוך, מבו' להדיא שדעתו שדבר ברור הוא דחדש בחו"ל דאורייתא ואי"ז ספיקא בעלמא, וכן נ' גם בדבריו בתחילת התשובה עיי"ש, ??????, וכ"ה בשערי תשובה לרבינו יונה ש"ג סי' ק"ה, ז"ל, החדש אסור מה"ת גם בחו"ל, ונ' מדבריו שם דהיינו אף בזה"ז.

אך דעת האו"ז סי' שכ"ח, דקי"ל דחדש בחו"ל דרבנן, וכן ???

והנה עיי"ש באו"ז, שכתב מכח זה להתיר בספק חדש, ותמוה שהרי חדש הוי דשיל"מ, ואין מתירין בספק דרבנן בדשיל"מ, וכמש"א רב אשי בפ"ק דביצה, וכבר עמד ע"ז בתוס' טוך קידושין דל"ו:, וכתב לישב בזה, ז"ל, וי"ל דהחמירו בביצה דהא ביצה שנולדה ביו"ט שני אסורה, וחדש הוו אכלי באורתא דשיתסר, וצ"ב מאי מדמי זל"ז, הרי ודאי דביו"ט שני נוהג גם כל איסורין דרבנן, ודוקא בחדש דהוי זה ספיקא דיומא במסוים על איסור חדש הוא דלא חיישי' לספיקא דיומא, ועוד דהקילו בחדש לפי שהכל רצין לבית הגרנות וכל שכן שאין להחמיר בספק חדש כל השנה להמתין עד עומר הבא, עכ"ל.

ב] והנה הטעמים לפסוק בזה כמ"ד דחדש בחו"ל דאורייתא הם, חדא, משום דסתם לן תנא דמתני' בשלהי ערלה כוותי', כ"כ הרי"ף???, ב', דכ"ה דעת ר"ע דס"ל בנסכים דמושבותיכם כל מקום שאתם יושבים משמע, וה"ה גבי חדש, כ"כ הרא"ש בריש כלל ב', (וכתב שם הרא"ש דגם ר' ישמעאל ס"ל כן, ועמש"נ בזה להלן סק"??), ותוס' טוך קידושין דל"ו:, ???, ג',

והסוברים דחדש בחו"ל לאו דאורייתא, פליגי על טעמים אלו, דטעמא קמא דסתם לן תנא בשלהי ערלה דחדש בחו"ל דאורייתא, כתב האו"ז שם דסתמא דמתני' ר"פ כל קרבנות הציבור ס"ל דחדש בחו"ל דרבנן, ועמש"נ בפרט זה בסימן ?? סק"??, והך סתמא עדיפא דתני לי' בהדי קרבנות ושתה"ל, עוד כתבו ה??? לתמוה על טעם זה, שהרי הוי זה סתם ואח"כ מחלוקת, וכבר עמדו בזה ביד רמ"ה קידושין דל"ו: ובתוס' טוך שם, עיי"ש בדבריהם, והטעם הב'

ב] והנה במנחות דס"ח:,?? ר"פ ור"ה ברי' דר"י וכו', קסברי חדש בחו"ל דרבנן וכו', ומבו' דאף דס"ל דאין חדש אסור בחו"ל מה"ת מ"מ הוא אסור בו מדרבנן.

והפנ"י בקידושין שם תמה בזה, דלכאו' אי"ז כחד תנא, שהרי לדעת ר"א במתניתין אסור חדש בחו"ל מדאורייתא, וכמש"א בגמ' שם דילפי' לה מדכ' מושבותיכם כל מקום שאתם יושבים משמע, ולת"ק אף אינו אסור מדרבנן, דאי נימא דאף דס"ל דאינו אסור בחו"ל מדאורייתא מ"מ מדרבנן אסרו חדש אף בחו"ל, א"כ מ"ט לא תני לי' במתני', דהרי תני במתני' כלאים דאינו בחו"ל אלא מדברי סופרים וכדתנן בשלהי ערלה, ומייתי' לה בקידושין דל"ח:, (והאמנם דלרשב"י בקידושין דל"ח. כלאים אסור בחו"ל מה"ת, ואך דע"כ מתני' דלא כוותי', דהרי כל עיקר מה דס"ל דכלאים אסור בחו"ל הוא משום דיליף לה מק"ו מחדש, ולתנא דמתני' דחדש אינו אסור בחו"ל מה"ת, א"כ ל"מ למילף כלל דכלאים ינהגו בחו"ל מה"ת), ובע"כ דת"ק ס"ל דאינו נוהג אף מדרבנן, וא"כ הנך אמוראי במנחות דס"ל דחדש בחו"ל דרבנן הוו דלא כמאן.

ומצאתי מפורש כן ביד רמה בקידושין שם, ז"ל, ברם צריך את למידע, דכי קתני רישא דחובת קרקע אינה נוהגת אלא בארץ, לא תימא ה"מ מדאורייתא, אלא אפי' מדרבנן נמי אליבא דהאי תנא אינה נוהגת אלא בארץ, ממאי מדקאמר חוץ מן הערלה והכלאים, וקתני כלאים דרבנן, והא כלאים דכי אסירי בחו"ל מדרבנן הוא דאסירי כדאיתא בגמ', וקתני לה, מכלל דשאר מצוות דחובת קרקע נינהו אפי' מדרבנן לא אסירי אלא בארץ, עכ"ל.

ובקונטרס חדש הוכיח הפנ"י מכח זה, דלמ"ד דחדש אינו נוהג בחו"ל מה"ת, אף אינו נוהג בשל נכרים, עיי"ש טעמו, ונת' בזה בסימן ????, וע"כ לא תני לי' במתני', דלא תני אלא דברים הנוהגין בישראל ובגויים, וכמש"א בירושלמי דמה"ט לא תני חלה, עכ"ד, אך הנה כבר הבאנו בדברינו בסימן ??? דבד' האו"ז בסי' שכ"ח מבואר, דהגם דחדש בחו"ל דרבנן מ"מ הוא נוהג בשל נכרים, ולדידי' הדק"ל, וגם עיקר ישוב זה אינו נ' מד' התוס' במתניתין, שהביאו לד' הירושלמי דלא תני חלה משום שאינה בעיסה של גויים, והוכיחו מזה דערלה וכלאים נוהגין בשל גויים ודחדש נוהג בשל גויים, ולא הזכירו כלל דגם מהבבלי מוכח כן, מהא דת"ק לא תני חדש ור"א מוסיף חדש, אשר בע"כ היינו משום דלת"ק דחדש בחו"ל דרבנן אינו נוהג בשל נכרים, ולר"א דחדש בחו"ל דאורייתא אף ה"ז נוהג בשל נכרים.

ג] והנה כעי"ז הק' גם השאג"א בדיני חדש סי' א', אלא דהק' להיפך, דהא גם למ"ד דאין חדש אסור בחו"ל מדאורייתא מ"מ אסור מדרבנן, וא"כ מ"ט לא תני לי' במתני', ועיי"ש בתחילת דבריו שכתב להוכיח מזה כשיטת רבינו ברוך, שהביא הרא"ש בכלל ב' סי' א, ונד' תשובתו בשו"ת מהר"מ מר"ב ד"ל סי' קצ"ט, דלמ"ד דחדש בחו"ל דרבנן אינו נוהג אלא בארצות הסמוכות, ולדעתו ניחא דע"כ לא תני לי' במתניתין.

אך יעו"ש בשאג"א, שמסיק להיפוך, דאדרבה מהך סוגיא מוכח דלא כרבינו ברוך, דהנה במש"א הש"ס לחומרא פליג וה"ק חוץ מן הערלה והכלאים דהלכתא גמירא לה, ילה"ע דבהדי פלוגתא למ"ל, שהרי נחלקו אמוראי אם ערלה הוי הלל"מ או הלכות מדינה, ולמ"ל להגמ' למימר דהלכתא גמירא לה ואערלה לחודה קאי, ואינו אלא לר' יוחנן ולא לר"י אמר שמואל, והרי איבעיא זו לא תליא בפלוגתייהו כלל, ובעכצ"ל דכל הך איבעיא דדילמא לחומרא קאמר, לא אתיא אלא לר' יוחנן, דאילו לר"י אמר שמואל דערלה בחו"ל דרבנן ואפ"ה קא חשיב ת"ק ערלה, א"כ הו"ל למיתני נמי חדש, דאסור נמי מדרבנן בחו"ל, ורק לר' יוחנן דאמר דערלה בחו"ל הלל"מ א"ש דאי ר"א לחומרא פליג הא דלא חשיב ת"ק חדש, הוא משום דלא חשיב אלא דברים הנוהגין בחו"ל מה"ת, והיינו ערלה שהיא הלל"מ וכלאים דמתני' איכא לפרושי בהרכבת אילן דנוהג מה"ת בחו"ל, אבל חדש שאינו נוהג בחו"ל אלא מדרבנן לא קחשיב, אבל לר"י אמר שמואל דערלה בחו"ל דרבנן ואפ"ה חשיב לי' תנא דמתני', ואילו חדש דאסור נמי בחו"ל עכ"פ מדרבנן לא קחשיב, בעכצ"ל דס"ל דר"א לקולא פליג, וה"ט דלא חשיב חדש משום דכ"ש הוא, ולפ"ז הרי דממה שהעמיד הגמ' לכל האיבעיא רק למ"ד דערלה בחו"ל הלל"מ, ומשום דלמ"ד דאינה אלא מדרבנן ליכא למיבעי, דליכא למימר דת"ק ס"ל דחדש בחו"ל דרבנן, דא"כ אמאי לא תני לי' כ"ה דתני ערלה דאינה אלא דרבנן, הרי מוכח דלא כדעת רבינו ברוך, שלפי דעתו דלמ"ד דחדש בחו"ל דרבנן אינו נוהג אלא בארצות הסמוכות, א"כ הרי שפיר י"ל דת"ק ס"ל דחדש בחו"ל דרבנן, והא דלא תני לי' הוא משום דאינו נוהג אלא בארצות הסמוכות, ובע"כ מוכח מזה דאף למ"ד דחדש אינו נוהג בחו"ל אלא מדרבנן מ"מ גזרו עליו בכל מקום, עכ"ד השאג"א.

ד] והנה אמנם מד' הראשונים יש להוכיח דלא פירשו כד' השאג"א, דהנה בפירש"י במתניתין שם פירש ז"ל, חוץ מן הערלה והכלאים וכו' הערלה הלכה והכלאים מד"ס, והרי דמפרש למתני' דקאי אאיסור כלאי הכרם דהוי מד"ס, ולא קאי אאיסור הרכבת האילן דהוי מה"ת, ואי נימא דלפ"מ דמסיק דר"א לחומרא פליג מתפרש הא דתנן הכלאים על איסור הרכבת האילן, א"כ מ"ט לא פירש כן רש"י.

וכן מבו' ג"כ להדיא בתוהרא"ש במתני', יעו"ש שהביא ד' ר"ת, בהא דפריך בירושלמי מ"ט לא תני חלה, ולא פריך מתרו"מ, דהוא משום דס"ל כרבנן דבי רב דחלה בזה"ז דאורייתא ותרומה דרבנן, ולא תני אלא מידי דאורייתא, וזהו גם מכוון התוס' בע"ז דע"ג: ד"ה אין, שכתבו דהמקשה ס"ל דחלה בזה"ז דאורייתא כרבנן דפליגי עלי' דרב הונא וכו', עכ"ל, והרש"ש שם תמה ע"ז דמה ההכרח לזה, אך פשוט דמכוון ד' התוס' הוא כמו שהביא הרא"ש משם ר"ת דמה"ט לא פריך מ"ט לא תני תרומה, והק' ע"ז הרא"ש שהרי תני כלאים במתני' הגם דאינו אלא דרבנן,[[2]](#footnote-3) ומבו' להדיא בד' הרא"ש שדעתו דאאל"פ כלל למתני' על הרכבת אילן דהוא דאורייתא, אלא מכוון מתני' על כלאי הכרם שאינם אלא מדרבנן, וכ"ה מבו' להדיא גם בד' התוס' בקידושין דל"ט. ד"ה תני חדש ותוהרא"ש שם דאאל"פ כלל למתני' על הרכבת אילן, דאי מצינו לפרושי למתני' על הרכבת אילן, א"כ מהו שתירצו התוס' דהא דהוצרך למחוק, הוא דכיון דכלאים דרבנן וחדש דאורייתא אין שייך למיתני אף אכלאים, ומ"ט לא מפרשי' לה אהרכבת אילן דהוי דאורייתא, ול"ה צריך למחוק, וכמו שעמד בזה הגרע"א שם, אלא בע"כ דאאל"פ כלל למתני' על איסור הרכבת אילן, ונ' בדעתם, דאיסור הרכבת אילן ל"ח כלל חובת קרקע, וצ"ב בזה.

ובאמת שמעיקר ד' התוס' בדל"ט. הנז' מבו' דלא כהשאג"א, שהרי הגמ' שם אתיא דמש"א אף החדש לחומרא פליג, וע"ז פירשו התוס' דכלאים ל"ה אלא דרבנן, ובע"כ דאף דכלאים דתני במתני' אינם אלא מדרבנן, מ"מ שפיר יל"פ דר"א לחומרא פליג.

וביותר מבו' כן בתוס' שם, במש"כ דלא פריך אלא אליבא דמ"ד ערלה הלל"מ, ועיי"ש במהרש"א שנתחבט בדבריהם, אך עיי"ש בתוהרא"ש שמת' היטב כונת דבריהם, ומבו' לפ"ז בדבריהם להדיא דלמ"ד דערלה הלכות מדינה, א"צ למחוק תיבת אף, ושפיר אמר ר"א אף על כלאים, עיי"ש, והרי להדיא דגם למ"ד דערלה הוי הלכות מדינה, נמי מפרשי' דר"א לחומרא פליג, וזה דלא כמש"כ השאג"א דכל מש"א דלחומרא פליג אתיא רק כמ"ד דערלה הלל"מ, ואדרבה עיי"ש בתוהרא"ש שכתב דל' הסוגיא בדל"ז. אתי כמ"ד דערלה הלכות מדינה, דלאידך מ"ד הרי לא תני' אף, עיי"ש, וזה ממש להיפך מד' השאג"א, שכתב דכל הסוגיא בדל"ז. אתיא רק כמ"ד דערלה הלל"מ.

וכן מבו' גם בד' הרמ"ה במתני', דפירש למתני' דר"א לחומרא פליג, ופי' שם דהא דכלאים נוהג בחו"ל היינו מדרבנן, ולמד מזה דחובת קרקע דתנן במתני' שאינה נוהגת אלא בארץ, היינו אף מדרבנן, וכמו שהבאנו דבריו לעי' סק"ב.

ועכ"פ כיון דחזינן מד' הראשונים שפירשו דהא דמסיק דר"א לחומרא פליג, הוי אף אם ת"ק תני נמי מילי דרבנן, ודלא כמו שפירש השאג"א בד' הגמ' דאי ת"ק תני מילי דרבנן אין לפרש דר"א לחומרא פליג, דא"כ אמאי לא תני חדש, א"כ שוב אין להקשות מסוגית הגמ' ע"ד רבינו ברוך, אלא אדרבה יש להביא סייעתא לדבריו, מהא דלא תני ת"ק חדש, הגם דלכו"ע חדש נוהג בחו"ל עכ"פ מדרבנן, ובע"כ דאינו נוהג אלא במקומות הסמוכין, וע"כ לא תני לי'.

] והנה בגמ' שם דל"ז: אמר אביי, האי תדבר"י מפיק מאידך תדבר"י, דתנא דבי ר' ישמעאל, הואיל ונאמרו ביאות בתורה ופרט לך הכתוב בא' מהן לאחר ירושה וישיבה אף כל לאחר ירושה וישיבה, ופירש"י, האי תדבר"י דלעי' דלי"ל ירושה וישיבה אלא היכא דכתיב מושב עם ביאה, מפיק מאידך תנא, מוציא מדעתו של תנא אחר דאפי' לא כתיב אלא ביאה לחודה אינו אלא לאחר ירושה וישיבה.

והנה לכאו' נ', דלאידך תדבר"י, דס"ל דאף היכא דכתיב ביאה לחודה נמי היינו לאחר ירושה וישיבה, א"כ הא דכתיב בחדש בכל מושבותיכם, אינו מתפרש לאחר ירושה וישיבה, שהרי לזה סגי הא דכתיב בי' ביאה ול"ב לקרא דמושב, אלא דרשי' מיני' בכל מקום שאתם יושבים, ונמצא לפ"ז, דכל מש"א אביי לעי' בסוגיא דר' ישמעאל ס"ל דאין חדש אסור בחו"ל, היינו רק להאי תנא דבי ר' ישמעאל, אך לאידך תדבר"י, ודאי דחדש אסור אף בחו"ל.

ומצאתי כן בד' האחרונים, דהנה בשו"ת הרא"ש כלל ב' סי' א' כתב דר' ישמעאל ור"ע ס"ל כר"א דחדש אסור בחו"ל, והט"ז ביו"ד סי' רצ"ג סק"ד כתב שהוא ט"ס, שהרי בהדיא אמרו בגמ' דתנא דפליג עלי' דר"א ר' ישמעאל היא, ותמה על הב"י שהעתיק תשובה זו ולא הרגיש בט"ס שיש בה, ועיי"ש בדגמ"ר שכתב דבחינם הגי', דבהדיא אמר שם בגמ' דהך תדבר"י מפיק מאידך תדבר"י, וא"כ לאידך תדבר"י ביאה לחוד מיירי לאחר ירושה וישיבה, וא"כ אייתר מושבותיכם דחדש לכל מקום שאתם יושבים, עכ"ל, וראיתי שכ"כ גם בשו"ת כנסת יחזקאל סי' מ"א.

וע' גם בפנ"י בקידושין שם, שכתב דלכאו' הוא כן, אך כתב לדחות ע"פ הירושלמי, די"ל דדריש להא דכל מקום שאתם יושבים, לחדש שיצא מא"י לחו"ל, אך בפשוטו הבבלי לא ס"ל דמצינו לאוקמי קרא להכי, שהרי נ' להדיא בכל הסוגיא בדל"ז. דכל הצד לומר דאין חדש אסור בחו"ל הוא רק משום דדרשי' למושבותיכם לאחר ירושה וישיבה, וצ"ע בזה, וע' עוד בחזו"א ??? שכתב דצ"ע לאידך תדבר"י מושבותיכם דכתיב בחדש מאי עביד בי', ולד' האחרונים הנז' ניחא, דדריש מיני' דאסור חדש בכל מקום שאתם יושבים.

ומקור לזה נ' מד' הירושלמי בקידושין ספ"ק ובערלה ספ"ג, דאמרי' התם מ"ט דר"א, בכל מושבותיכם בין בארץ בין בחו"ל, מה מקיימין רבנן טעמא דר"א, בכל מושבותיכם בחדש שיצא לחוץ, ע"כ, והיינו דלרבנן הא דמרבי' מבכל מושבותיכם שאסור חדש בכל מקום שאתם יושבים, היינו רק בחדש שגדל בארץ ויצא לחו"ל.[[3]](#footnote-4)

וילה"ע מ"ט לא אמרו בירושלמי כמש"א אביי בתלמודין, דתנא דפליג עלי' דר"א הוא ר' ישמעאל דדריש לקרא דמושבותיכם לאחר ירושה וישיבה, ונ' פשוט דהירושלמי לטעמי' אזיל, דהירושלמי בפ"ב דחלה ה"א ובפ"ק דערלה ה"ב, מייתי להא דר' ישמעאל דאמר כל ביאות שנאמרו בתורה לאחר י"ד שנה נאמרו ז' שכיבשו וז' שחילקו, והיינו אידך תדבר"י דאף היכא דכתיב ביאה לחודה הוי לאחר ירושה וישיבה, וכבר נתבאר דלדידי' הא דכתיב מושבותיכם ע"כ היינו כל מקום שאתם יושבים, וע"כ ל"ה מצי הירושלמי לפרש דתנא דפליג עלי' דר"א הוא ר' ישמעאל, שהרי למה דמייתי הירושלמי לאידך תדבר"י, מודה הוא להא דמושבותיכם כל מקום שאתם יושבים משמע, וע"כ בע"כ לפרש דרבנן דפליגי עלי' דר"א ס"ל דרבויא דכל מקום שאתם יושבים אתי לחדש שיצא מהארץ לחו"ל, וז"ב.

אמנם שו"ר בשאג"א דיני חדש סי' ג' דכ"ט:, שפירש בד' הירושלמי רפ"ב דחלה, דהא דמשני התם וכר' ישמעאל, היינו דלדידי' אין חדש נוהג בחו"ל, וע"כ שפיר אכלו בפסח שאחר י"ד שנה מן הגדל בחו"ל או מן הגדל ביד נכרי, עיי"ש שהאריך בזה, והק' ע"ז דהרי הירושלמי מייתי לאידך תדבר"י, ולדידי' בע"כ דמושב דכתב רחמנא לאו לאחר ירושה וישיבה משמע, דהא מילתא מביאה לחוד שמעי' לי' לדידי', וא"כ ע"כ לכל מקום שאתם יושבים משמע וחדש נוהג אפי' בחו"ל מה"ת וא"כ הדק"ל היאך אכלו מצה בפסח שאחר י"ד שנה, וכתב בזה השאג"א, די"ל דהירושלמי ס"ל דהך תדבר"י שאמר דכל ביאות שנאמרו בתורה לאחר ירושה וישיבה, היינו ביאה עם מושב, והק' ע"ז השאג"א דא"כ מ"ט אמרו בירושלמי שלהי ערלה דרבנן דס"ל דחדש אינו נוהג בחו"ל מקיימי לקרא דבכל מושבותיכם לחדש שיצא לחו"ל, ומ"ט לא אמרו דרבנן ס"ל דמושב לאחר ירושה וישיבה משמע, ומ' מזה שדעת הירושלמי דלכו"ע מושב בכל מקום שאתם יושבים משמע, וכתב די"ל דהגם דמודה הירושלמי דלר' ישמעאל מושב לאחר ירושה וישיבה משמע, מ"מ ניח"ל לאוקמה טעמייהו דרבנן דפליגי אדר"א דאמר חדש בחו"ל דאורייתא, אפי' כר"ע דס"ל מושב כל מקום שאתם יושבים משמע, עכ"ד.

1. והנה מבו' מכל הסוגיא, דהא דחדש נוהג בחו"ל הוא משום דמושב בכל מקום שאתם יושבים משמע, והיינו דהגם דהויא חובת קרקע והי' לנו לומר שאינה נוהגת אלא בארץ, ילפי' מקרא דבכל מושבותיכם דנוהג איסור חדש בכל מקום שאתם יושבים.

   וצ"ע רב בזה במש"כ הרמב"ם בפיהמ"ש שלהי ערלה, ז"ל, ואמרו החדש אסור מה"ת בכל מקום, שנא' ולחם וקלי וכרמל לא תאכלו, ולא תלה את זה בארץ, אבל ערלה וכלאי הכרם אינן אסורין מה"ת אלא בארץ ישראל לפי שהן תלויין בארץ, שהרי אמר ד' בערלה כי תבואו אל הארץ ונטעתם וערלתם ובכלי הכרם אמר לא תזרע כרמך כלאים והכוונה על כרם שיהי' לו בארץ ישראל כמו שנא' שדך לא תזרע וכרמך לא תזמור וזה אינו אלא בארץ ישראל וכו', עכ"ל.

   והנה מבו' בד' הרמב"ם דהא דחדש אסור בחו"ל, הוא משום שלא תלה את זה בארץ, דהיינו דל"ב כלל קרא לרבויי שהוא אסור בחו"ל, אלא אדרבה כל דלי"ל קרא שאינו אסור אלא בארץ, יש לנו לאסור אף בחו"ל, וע"כ נמי הוצרך הרמב"ם למילף מקראי דערלה וכלאים אין נוהגין מה"ת אלא בארץ, ול"מ לפרש שהטעם הוא משום דהוו חובת קרקע, שדעתו דאף הא דחובת קרקע אינה נוהגת אלא בארץ הוא דוקא היכא שתלה הכתוב בארץ, וע' גם ברמב"ם פ"י ממאכ"א ה"י שכתב לגבי ערלה, בד"א בנוטע בא"י שנא' כי תבאו אל הארץ, והלח"מ שם כתב דאע"פ שבפ"ק דקידושין אמרו שהטעם משום שהיא חובת קרקע מ"מ כתב רבינו הטעם דכתיב כי תבואו דמשמע לי' דהיא דרשה פשוטה יותר אע"פ דנדחית בגמ', עכ"ד, אך מכל ד' הרמב"ם בפיהמ"ש נ' דלא ס"ל כלל דילפי' מקרא דחובת קרקע אינה נוהגת אלא בארץ, שהרי א"כ הא דחדש אסור בחו"ל בעי' למילף לזה מקרא, והרמב"ם הרי כתב שהוא משום שלא תלה את זה בארץ, וכן נ' גם מד' הרמב"ם בפ"י ממאכ"א שכתב דחדש אסור בחו"ל ולא הזכיר לזה ילפותא כלל, ואח"כ כשכתב דערלה הוי רק בא"י יליף לה מקרא, וזהו כפי המבו' בדבריו בפיהמ"ש, דהא דחדש אסור בחו"ל אינו מכח ילפותא דקרא, אלא משום דלא תלאו הכתוב בארץ, ומהיכ"ת שלא ינהג בחו"ל, והא דערלה אינו אסור בחו"ל ילפי' לה מקרא שתלאו הכתוב בארץ.

   ובזה מתבאר גם מש"כ הרמב"ם בפ"ה מביכורים ה"ה, אין חייבין בחלה מה"ת אלא בא"י בלבד שנא' באכלכם מלחם הארץ, והמקנה בקידושין דל"ו: עמד בזה, דמה בעי' קרא להכי, הרי הויא חובת קרקע שאינה נוהגת אלא בארץ, ועיי"ש שכתב דכיון דפירות חו"ל שנכנסו לארץ חייבין ופירות א"י שיצאו לחו"ל פטורין, ע"כ ל"ח חובת קרקע, וכעי"ז י"ל עוד, (ואולי לזה כיון המקנה), דל"ש למיתי עלה מדינא דחובת קרקע אינה נוהגת אלא בארץ, דאי משום הך דינא ל"ה מצי לחייב בפירות חו"ל שנכנסו לארץ, דמשום דינא דחובת קרקע אינו נוהג אלא בארץ בעי' שיהא הקרקע המחייבתו קרקע א"י, וע"כ ודאי ניבעי שיהא גידולו בארץ, (ומה"ט לגבי תרו"מ אין מתחייב מה"ת בפירות חו"ל שנכנסו לארץ, ע' כעי"ז בחי' הגר"ח פ"א מתרומות), וע"כ בע"כ דבחלה לא נאמר הדין דחובת קרקע אינו נוהג אלא בארץ, והא דאי"ז נוהג אלא בארץ ילפי' לה מקרא דמלחם הארץ, אך להנ"ל ניחא דהרמב"ם לטעמי' אזיל דס"ל דהא דחובת קרקע אינו נוהג אלא בארץ הוא דוקא היכא דתלאו הכתוב בארץ, וע"כ גם בחלה בעי' לקרא דמלחם הארץ.

   אך הדברים צ"ע רב, שהרי מבו' בסוגיין דהא דחדש נוהג בחו"ל ילפי' לה מדכתיב בכל מושבותיכם, והרי דבעי' למילף לה מקרא, והיינו משום דילפי' מקרא דחובת הגוף נוהגת בחו"ל, ועל חובת קרקע דלא קאי הך ילפותא קיימי' בהא דאינה נוהגת אלא בארץ, וע"כ בעי' לקרא דכל מושבותיכם לרבויי דנוהג בכל מקום שאתם יושבים, ולכאו' צ"ל, דבכל מקום שאתם יושבים אינו ילפותא שנוהג אף בחו"ל, אלא רק אתי לאפוקי דלא מפרשי' לי' לאחר ירושה וישיבה, דא"כ לא הי' נוהג אלא בארץ כיון שתלאו הכתוב בארץ, וע"כ מפרשי' לקרא בכל מקום שאתם יושבים, ולא תלאו הכתוב בארץ, וע"כ ממילא דנוהג אף בחו"ל, אך באמת אין לומר כן כלל, שהרי בסוגית הגמ' בדל"ז: מת' להדיא דמושב בכל מקום שאתם יושבים הוי זה ילפותא שנוהג אף בחו"ל, שהרי אמרו שם והשתא דאמרת חובת הגוף נוהגת בין בארץ בין בחו"ל, מושב דכתב רחמנא גבי שבת למ"ל וכו', והרי להדיא דמושב הוי ילפותא דנוהג אף בחו"ל, וזהו דמקשה דכיון דבלא"ה חובת הגוף נוהג בחו"ל, מה בעי' לקרא דמושב למילף מיני' דנוהג בחו"ל, ועוד דאי נימא דהא דחדש נוהג בחו"ל הוא משום שלא תלאו הכתוב בארץ, א"כ תיקשי נמי מושב דכתב רחמנא גבי חדש למ"ל, וצ"ע רב בזה.

   אמנם יש להביא מקור לד' הרמב"ם, ממש"א בקידושין דל"ט. דהא דכתיב שדך לא תזרע כלאים, אתי למעוטי זרעים שבחו"ל, והתוס' שם פירשו דלא קאי אכלאי זרעים, דבהו לא איצטריך קרא, דכיון דחובת קרקע הוא פשיטא דאינו נוהג אלא בארץ, אלא קאי על זרעים שבכרם, דאע"ג דחובת קרקע הוא ס"ד למילפינהו מק"ו דחדש, והגרע"א שם הק' דלמ"ד דחדש אינו אסור בחו"ל תיקשי דמה בעי' קרא, ולד' הרמב"ם ניחא, דכל הא דחובת קרקע אינו נוהג אלא בארץ, הוא דוקא היכא שתלאו הכתוב בארץ, וע"כ בעי' למילף בכלאים מקרא שאינן נוהגין אלא בארץ. [↑](#footnote-ref-2)
2. וצ"ב רב, דמאי מדמי הרא"ש זל"ז, הרי כלאים בא"י הוי דאורייתא, כ"ה דחלה בזה"ז דאורייתא להך מ"ד, דהרי אף כלאים הי' נוהג בז' שכיבשו וז' שחילקו, (אך ע' בדברינו בדין קדושה ראשונה סי' א' סקכ"א בהערה, שהבאנו שנחלקו בזה האחרונים אם נהג כלאים קודם כיבוש וחילוק), ול"ד לתרו"מ דאף בא"י הוי רק דרבנן, ואין לומר דפירש הרא"ש במכוון ד' ר"ת דלא תני אלא דבר דהוי אף בחו"ל מדאורייתא, שהרי אף חלה הוי בחו"ל מדרבנן, ומ"מ פריך דליתני לי' משום דבא"י הוי מדאורייתא בזה"ז, וצע"ג,

   ואולי פירש הרא"ש בד' ר"ת, דודאי בהא דתני מתני', ליכא נפ"מ אם ה"ז נוהג בזה"ז מדאורייתא או מדרבנן, אלא הא דפריך דליתני חלה ולא פריך דליתני תרו"מ, הוא משום דלמ"ד דחלה בזה"ז דאורייתא אע"פ שבטלה קדושת הארץ, ה"ה דנוהג חלה בחו"ל מדאורייתא, דמהא דנהג חלה בז' שכבשו וז' שחלקו ילפי' דאין דין חלה תלוי בקדושת הארץ, וע"כ ה"ז נוהג אף בחו"ל מדאורייתא, וע"כ הוא דפריך הירושלמי דליתני לי', ומשא"כ תרו"מ שאינו נוהג בחו"ל אלא מדרבנן לא תני לי', וזשה"ק הרא"ש שהרי כלאים אינו נוהג בחו"ל אלא מדרבנן ואפ"ה תני לי', אך הדבר תמוה לומר דלהנך רבנן חלה בחו"ל דאורייתא, שהרי ד"ז מפורש במשניות דחלת חו"ל דרבנן, וגם צ"ע דאי להך מ"ד הוי חלה בחו"ל מדאורייתא משום דלא תליא בקדושת הארץ, א"כ בדין דאף כלאים בחו"ל יהא דאורייתא, שהרי בפשוטו אף כלאים נהג קודם כיבוש וחילוק, ודמי בזה לחלה, אך ע"ז י"ל, שדעת הרא"ש דלא נהג כלאים קודם כיבוש וחילוק, וע"כ אף אינו נוהג בחו"ל מה"ת.

   ויל"פ עוד, שמכוון הרא"ש הוא, דכיון שאמרו בגמ' דכלאים בחו"ל דרבנן, א"כ ה"נ כלאים בזה"ז דרבנן, כיון דבטלה קדושת הארץ והוי כחו"ל, וס"ל דלא נהג כלאים קודם כיבוש וחילוק, וע"כ דמי לתרו"מ שאינו נוהג בזה"ז שבטלה קדושת הארץ, ול"ד לחלה דהוי בזה"ז מדאורייתא, וא"כ אמאי תני לה במתני', אך זה סתום בד' הרא"ש, וצ"ע עוד בזה. [↑](#footnote-ref-3)
3. דס"ד למיפטרי' כ"ה דפירות א"י שיצאו לחו"ל פטורין מן החלה, ודעת הרמב"ם דה"נ פטורין מתו"מ, וע"ז ילפי' מקרא שהחדש הגדל בא"י אסור בכל מקום, והאחרונים כתבו, דר"א דיליף מהך קרא שנוהג חדש בגידולי חו"ל, ולא מוקים לה לרבות גידולי א"י שיצאו לחו"ל, אזיל לטעמי' דס"ל ברפ"ב דחלה דפירות שיצאו מכאן לשם חייבין בחלה, ולדידי' ליכא ס"ד שלא ינהג בהן איסור חדש, ול"ב קרא לרבויי, וע"כ בע"כ דהא דרבי קרא כל מקום שאתם יושבים, היינו שינהג חדש אף בגידולי חו"ל. [↑](#footnote-ref-4)