ב - צירוף לעשרה (ולענות עם הציבור) לדעת התוס_ ודעימייהו, ובדין תיבה שבביהכנ_ס, ועוד_
קטגוריות: ש_ס / א ברכות / ברכות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / צירוף לציבור בב_ מקומות, וע_י רואין אלו את אלו, והמסתעף

יום א' י"א ניסן תש"פ

סימן ב'

בדין צירוף לעשרה ולענות עם הציבור לדעת התוס' ודעימייהו, ובדין תיבה שבביהכנ''ס, ובדין צירוף בחדרי מדרגות

**א**

א] פסחים פ"ה ב', מן האגף ולפנים כלפנים מן האגף ולחוץ כלחוץ, החלונות ועובי החומה כלפנים, ובגמ' שם א"ר יהודה אמר רב וכן לתפילה, ופליגא דריב"ל דאמר ריב"ל אפי' מחיצה של ברזל אינה מפסקת בין ישראל לאביהם שבשמים.

והתוס' שם ובעירובין צ"ב ב' ובר"ה כ"ז ב' כתבו דהא דריב"ל דאין מחיצה של ברזל מפסקת, אי"ז לענין צירוף, אלא הוא לענות קדושה ואיש"ר, דלרב אינו עונה עמהן, כיון דגם העני' על דבר שבקדושה צריכה י', והוכיחו כן ממה שאמרו בעירובין צ"ב ב' בחצר גדולה שנפרצה לקטנה, דט' בקטנה ואחד בגדולה אין מצטרפין, ונחלקו ע"ד רש"י שפירש לההיא דריב"ל לענין צירוף, ועמש"נ בסימן א' בדעת רש"י.

וכ"כ הרשב"א והריטב"א בעירובין ור"ה שם והר"ן בר"ה שם, וכ"כ הסמ"ג עשין כ', והסמ"ק בסימן י"א, והראבי"ה בסימן קל"ד, ובתשו' מהר"ם מר"ב ד"פ סימן תק"ל, ובתשו' הרשב"א ח"ג סימן רפ"ו, ועד"ז כתב האו"ז בהל' קר"ש סימן ה' בשם תשו' הגאונים, וכ"כ המאירי בעירובין ובפסחים שם בשם הראב"ד, וכ"כ הרשב"א בעירובין שם ובתשו' ח"א סימן צ"ו בשמו, וכ"כ בס' הבתים שערי תפילה שער ט', וכ"נ בד' הרוקח בסימן שכ"ד.

ב] ובטעם הא דהוא עונה עמהן קדושה ואיש"ר, בפשוטו הי' מקום לפרש דהוא משום דלענות קדושה ואיש"ר ל"ב שיהא מכלל הציבור, דאף דאין דבר שבקדושה פחות מי', היינו רק לעיקר אמירת הדבר שבקדושה, אך לענות על דבר שבקדושה, ל"ב שיהא מכלל העשרה.

אך מלישנא דריב"ל דאין מחיצה של ברזל מפסקת בין ישראל לאביהן שבשמים, משמע דלעולם לא מצי לענות קדושה ואיש"ר אלא כשהוא מכלל הציבור, ואך דאין מחיצה של ברזל מפסקת והוי בכלל הציבור, וכ"נ בל' התוס בעירובין שם שכתבו דהוי בכלל ציבור לעניית ברכת כהנים ולענות דבר שבקדושה, וכ"ה להדיא בד' הרשב"א והר"ן בר"ה שם, דלריב"ל אין מחיצה של ברזל מפסקת והרי הוא כעומד בתוך עשרה שבפנים,[[1]](#footnote-2) ועמש"כ בתשו' בנין עולם או"ח סימן י"ג סקל"ב.

ג] ועפי"ז קרוב הדבר דאף דבידו לצרף עצמו עם הציבור ולענות עמהן, מ"מ כל שאינו רוצה לצרף עצמו עם הציבור, א"צ לענות עמהן, וכאשר כ"ה משמעות ל' התוס' וש"ר בעירובין ול' כמה מקמאי ול' הטוש"ע שכתבו דרשאי ודיכול לענות עמהן, וכן הורו כמה מחכמי הדור.

וכ"נ להדיא ממש"כ הלבוש בסימן נ"ה ס"כ, ז"ל, שכיון שעשרה הם במקום אחד שכינה שרוי' ביניהם, ואז אפי' מחיצה של ברזל אינה מפסקת בין כל מי "שרוצה לצרף עצמו" עם אביו שבשמים השוכן בתוך אלו העשרה, עכ"ל, וכ"כ המ"ב שם סק"ס, ומשמע להדיא דרק כשרוצה לצרף עצמו הוא דאמרינן דאין מחיצה של ברזל מפסקת והוא מצורף עמם ויכול לענות, אך כל שאינו רוצה לצרף עצמו רשאי.

אך הריטב"א בר"ה שם כתב, ז"ל, ואפי' בדבר שבקדושה דבעינן עשרה "חייב" הוא לענות עמהם, עכ"ל, ומבו' דלא תלי זה בדעתו, אלא הוא חייב לענות עמהן,[[2]](#footnote-3) וצ"ע.

ד] ונראה עוד נפ"מ בזה, דאי נימא דהא דעונה עמהן הוא משום דלענות על דבר שבקדושה ל"ב שיהא מכלל העשרה, הרי דכ"ז הוא לענות עמהן, אך ל"מ להצטרף עם הציבור שתהא תפילתו כתפילה בציבור, אך לפי הנ"ל דהא דעונה עמהן הוא משום דהוי בכלל הציבור, י"ל דאף הוא מצטרף עם הציבור שתהא תפילתו כתפילה בציבור.[[3]](#footnote-4)

ומצינו כן בד' הס' הבתים שם, ז"ל, עונה עמהם וכו' ויוצא ידי תפילת ציבור, עכ"ל, וכ"כ המאירי בפסחים פ"ה ב', ז"ל, שהיחיד העומד בחוץ וכו' ויוצא בה ידי חובת תפילת ציבור וכו', ולדעת האומר כבחוץ וכו' ואינו יוצא יד"ח תפילת ציבור, עכ"ל, ובפשוטו מכוון דבריהם הוא דחשבינן לה כתפילה בציבור, אף יש לדחוק שכונתם דכל שהוא אינו בקי ה"ה יוצא יד"ח בתפילת הש"צ, (וכמש"כ כן הראבי"ה בסימן קל"ד, וכ"כ האו"ז בהל' קר"ש סו"ס ה' בשם תשו' הגאונים, וכ"נ בד' המאירי בעירובין צ"ב ב'), וכ"כ המחזיק ברכה בסימן נ"ה אות ט' בשם ס' מלכי בקדש, וכ"כ הערוה"ש שם סכ"ג, וכן כתבו בשם החזו"א.

אך בתשו' הרדב"ז ח"ב סימן תר"נ מבו' דבכה"ג לא חשיבא תפילתו כתפילה בציבור, וכ"כ החיי אדם בכלל ל' ס"א, והמ"ב בסימן נ"ה סקנ"ח.[[4]](#footnote-5)

**ב**

ה] האו"ז בהל' קר"ש סימן ה' כתב בתו"ד, דהתיבה שבביהכנ"ס אינה מפסקת, משום דאין מחיצה מפסקת בין ישראל לאביהם שבשמים, וכ"ה מבו' בד' הריא"ז בסוטה פ"ז ה"ב דין ז'.

ואמנם כ"ז הוא לטעמייהו דהא דאין מחיצה מפסקת הוא אף לענין צירוף וקי"ל הכי, ונתבאר בסימן א', אך לדעת ש"ר דמחיצה מפסקת לענין צירוף, ליכא למיתי עלה מכח ה"ט.

ו] ונחלקו הראשונים בזה, דבס' הבתים בשערי התפילה שער ט' כתב בשם קצת גאונים דהתיבה חלקה רשות לעצמה ואין העומדין שם מצטרפין לעומדים בביהכנ"ס, וכן צידד הגר"א בסימן נ"ה סי"ט.

אך דעת ש"ר דהעומדים על התיבה מצטרפין לעומדים בביהכנ"ס, ומצינו בזה כמה טעמים, **א** בתשו' הרשב"א ח"א סימן צ"ו כתב לפרש הטעם בזה, ז"ל, כל מה שאמרו בפרק כל גגות בקטנה שנפרצה במלואה לגדולה, לא אמרו אלא בבתים מוחלקים, לפי שזה בפנ"ע לתשמישו וזה בפנ"ע לתשמישו וכו', אבל התיבה עם היותה גבוהה ורחבה ובעלת מחיצות לא לתשמיש בפנ"ע עומדת אלא לתשמיש ביהכנ"ס ורגלי ביהכנ"ס בתיבה, ואפי' לרב דלית לי' דריב"ל אינה מפסקת וכו', עכ"ל, וכ"כ השו"ע בסימן נ"ה סי"ט.

**ב** הרשב"א שם כתב דאפשר לומר דכיון דהן רואין זא"ז, הו"ל כאילו הן בבית אחד ומצטרפין, וכ"כ הראבי"ה בסימן קל"ד, ונתבאר בסימן ג'.

**ג** בהגה' רבינו פרץ לסמ"ק סימן רפ"ב כתב דאף דהמחיצות שסביב לתיבה גבוהות עשרה, מ"מ כיון שאינם מגיעות לתקרה אינם מפסיקות,[[5]](#footnote-6) דהגג מחבר אותם,[[6]](#footnote-7) וכ"כ השו"ע בסימן נ"ה סי"ט בשם י"א.

**ד** בס' הבתים שם כתב דכל שאין לה מחיצה עשרה, אף שהיא גבוהה עשרה, כיון שהיא באויר ביהכנ"ס, הויא כחצר קטנה שנפרצה לגדולה,[[7]](#footnote-8) אך כל שיש לה מחיצה גבוהה עשרה, אין העומד שם מצטרף עם אותם שבביהכנ"ס.

**ה** הב"י בסימן נ"ה סי"ט כתב בשם המהר"י אבוהב, דהתיבה בטילה לגבי ביהכנ"ס שאינה אלא כמו תשמיש ביהכנ"ס והיא כתל ועפר שהוא בביהכנ"ס גבוה שמצטרף, והנה המחיצות שיש לתיבה אינו אלא לנוי לא להבדל מחיצה בפנ"ע, עכ"ל, ובד' הב"י שם משמע שהשוה דבריו לד' הרשב"א.[[8]](#footnote-9)

**ג**

ז] בעיקר מש"כ הרשב"א דהא דאינה מפסקת דהוא משום "דרגלי ביהכנ"ס בתיבה", י"ל דכ"ז הוא היכא דציבור בביהכנ"ס וש"צ ע"ג התיבה, או ט' בביהכנ"ס וא' ע"ג התיבה, אך אם יהיו ציבור ע"ג התיבה וש"צ בביהכנ"ס, או ט' ע"ג התיבה וא' בביהכנ"ס ל"מ.

והטעם בזה הוא, משום דדמי למש"כ הרשב"א שם סימן ס"ג בדין בית פנימי וחצר, דרגלי הפנימית בחצר ואין רגלי חצר בפנימית, וע"כ היכא דציבור בחצר וש"צ בפנים ל"מ, דדמי לחצר קטנה שנפרצה לגדולה, דדיורי גדולה בקטנה ואין דיורי קטנה בגדולה, ול"מ אלא כשיש ציבור בגדולה וש"צ בקטנה, או ט' בגדולה וא' בקטנה, אך אם ציבור בקטנה וש"צ בגדולה, או ט' בקטנה וא' בגדולה ל"מ, וצ"ע בזה לדינא.[[9]](#footnote-10)

ח] ויש להוסיף עוד בזה, דהנה למש"כ הרשב"א דהא דחצר גדולה וקטנה אין מצטרפין הוא משום דזה בפנ"ע לתשמישו וזה בפנ"ע לתשמישו, שמעתי לדון בדין חדרי מדרגות המצויין בבנינים החדשים, דאינם משמשין אלא למעבר, די"ל דאף דכל קומה חלוקה משאר הקומות במחיצות, מ"מ שפיר מצטרפין העומדים בהן לתפילה, כיון דהם משמשין יחד, וכל הא דחצר גדולה וקטנה אין מצטרפין הוא משום דזה בפנ"ע לתשמישו וזה בפנ"ע לתשמישו, וכמש"כ הרשב"א.

אך למש"נ דמשמעות ד' הרשב"א דכל הא דהעומד ע"ג התיבה מצטרף לעומדין בביהכנ"ס, הוא רק כשט' בביהכנ"ס וא' בתיבה, ומשום דרגלי ביהכנ"ס בתיבה, הרי דכל מש"כ הרשב"א דבב' חצירות זה בפנ"ע לתשמישו וזה בפנ"ע לתשמישו, עיקרו הוא לאפוקי דאין חצר אחת משמשת לחצר השני', אך בכה"ג דחדר מדרגות דאין קומה אחת משמשת וטפילה לחברתה, אינם מצטרפין, וצ"ע.

ט] ובעיקר דין זה דצירוף כמה קומות, הנה בגונא דאין מחיצות בין הקומות אלא ע"י המדרגות, שהם כתל המתלקט, יש מקום לדון מטעם אחר דהן מצטרפין.

והיינו דלא מיבעיא אי נימא דאין עליהן תורת מחיצה משום דהו"ל כמחיצה הנדרסת, וזה תליא בפלוגתת האחרונים בביאור ד' התוס' בעירובין כ"ב ב' (ד"ה ואיזהו), ואם קי"ל הכי, אלא אף אם יש עליהן תורת מחיצה, י"ל דכיון דסולם תורת פתח עליו להקל, ומצינו לדון דאין מחיצה ביניהם, שפיר הן מצטרפין.[[10]](#footnote-11)

ואמנם כ"ז הוא לפי המבו' בפירש"י בעירובין ס' א' ד"ה תורת מחיצה דמכח הא דסולם תורת פתח עליו אף ה"ז מועיל לבטל המחיצה, והא דאי"ז מבטל המחיצה, בכותל שרצפו בסולמות, הוא משום דלהקל דנים דתורת מחיצה עליו, ולפ"ז הרי דלענין להקל שפיר אמרינן דמהני הסולם לבטל את המחיצה, וכ"ה להדיא בד' הגר"א בסימן שנ"ח ס"ב, - אך למש"כ הגאו"י שם דהא דתורת פתח עליו ותורת מחיצה עליו, היינו דאי"ז פתח גמור, ולא סגי בפתח זה לבטל המחיצה, וכ"ה מבו' בד' התוס' שם ע"ד א' (ד"ה עד שיהיו), ונתבאר במקומו, הרי דאי"ז טעם שיצטרפו העומדים בב' הקומות לציבור.

1. ובזה מתפרש מש"כ המהר"י אבוהב בסימן נ"ה בשם הירושלמי דהשומע קדיש אין לו לענות אם יש באמצע מקום מטונף, והביאו הב"י שם, וכ"כ בשו"ע שם בשם י"א, והיינו משום דכל הא דמותר לענות הוא משום דאין מחיצה מפסקת וה"ה מצטרף עם הציבור והשכינה שורה אף במקומו, וכל דיש באמצע מקום מטונף, ה"ז מפסיק וא"א לו להצטרף עם הציבור ואין השכינה שורה במקום זה. [↑](#footnote-ref-2)
2. וכן הביאו בשם החזו"א, וכן האריך בתשו' קנה בשם ח"ג סימן ד', עיי"ש, ואין דבריו מוכרחים. [↑](#footnote-ref-3)
3. וגדולה מזו מצינו בד' הרשב"א בעירובין שם שהק' דמ"ט ציבור בקטנה וש"צ בגדולה אין יוצאין יד"ח אף שיש ציבור בקטנה, וכתב דהוא משום דכל הא דאין מחיצה של ברזל מפסקת, הוא כשיש במקומו של מוציא עשרה, שהמוציא ראוי להוציא, אבל כשאין במקומו של מוציא עשרה אינו ראוי להוציא ואין רשאי לומר דבר דבקדושה דיחיד הוא, והלכך כשהצבור בקטנה ושליח צבור בגדולה הרי אנו רואין את השליח כיחיד לפי שאין ציבור עומד במקומו, וכ"כ הריטב"א שם, - והרי דס"ד דכיון דכל שיש ציבור במקום אחד מצי להצטרף עמהן, אף מצי ליעשות ש"צ להוציאן יד"ח, וע"כ מסתבר דאף לפ"מ שתירצו דכל שאין במקומו של מוציא עשרה אינו ראוי להוציא ואין רשאי לומר דבר שבקדושה, מ"מ כל שהציבור מתפללין מצי להצטרף עמהן וחשיבא תפילתו כתפילה בציבור. [↑](#footnote-ref-4)
4. וכ"נ ממה שהוצרכו התוס' וש"ר לפרש לפלוגתא דרב וריב"ל לענין לענות עמהן קדושה ואיש"ר, ולא פירשו דהוא לענין להצטרף עמהן שתהא תפילתו תפילה בציבור, אשר הוא מתישב טפי בלישנא דרב דוכן לתפילה, ובע"כ דס"ל דכיון דמודה ריב"ל דאינו מצטרף להשלים לציבור, אף אינו מצטרף עם הציבור שתהא תפילתו כתפילה בציבור, אך זה דלא כמש"נ בהערה הקודמת דמד' הרשב"א והריטב"א משמע דחשיבא כתפילתו כתפילה בציבור, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-5)
5. נתחדש בדבריו דהא דמחיצות שאינם מגיעות לתקרה אינם מפסיקות, הוא אף במחיצות קבועות, ודלא כמש"כ התוס' בעירובין ע"ט א', ונחלקו בזה עוד מקמאי, ונתבאר במ"מ לעירובין ע"ב א', עיי"ש. [↑](#footnote-ref-6)
6. והשכנה"ג בסימן נ"ה בהגב"י אות ו' צידד דאי"ז מועיל אלא בצירוף הא דהתיבה היא לתשמיש ביהכנ"ס, אך היכא דליכא לה"ט, אף מחיצות שאין מגיעות לתקרה מפסיקות, - אך החקרי לב בסימן כ"ח ד"ה והם דברי תימה תמה ע"ז דהעיקר חסר מן הספר, וגם דכיון שלמד ר"פ להך מילתא מדינא דה' חבורות ששבתו בטרקלין, הרי דבע"כ דהא דאינם מפסיקות הוא גם בלא ה"ט דהתיבה היא לתשמיש ביהכנ"ס, דבההיא דה' חבורות הרי ליכא לה"ט, וכתב דרבינו פרץ פליג וס"ל דאף אם התיבה לתשמיש ביהכנ"ס, מ"מ כיון דאין המחיצות מגיעות לתקרה אינם מפסיקות, ועמש"כ בתשו' בנין עולם או"ח סימן י"ג סקל"ג. [↑](#footnote-ref-7)
7. ולכאו' לפ"ז ל"מ אלא כשיש ט' בביהכנ"ס וא' ע"ג התיבה, או ציבור בביהכנ"ס וש"צ ע"ג התיבה, אך אם יש ט' ע"ג התיבה וא' בביהכנ"ס, או ציבור ע"ג התיבה וש"צ בביהכנ"ס, ל"מ. [↑](#footnote-ref-8)
8. ויש להעיר במה שדימה הב"י זל"ז, דלכאו' למש"כ הרשב"א הדין נותן דאף אם נעשו מחיצות התיבה לשם מחיצה, ג"כ אין מפסיקין, ולד' המהרי"א כל הא דאין מפסיקין הוא כשנעשו לנוי, - ומאידך בד' המהרי"א נראה דכיון דהיא לתשמיש ביהכנ"ס ה"ה בטילה לביהכנ"ס ומצטרפת לגמרי לביהכנ"ס, ובד' הרשב"א מבו' דל"מ הא דהיא לתשמיש ביהכנ"ס אלא דמה"ט אמרינן דרגלי ביהכנ"ס בתיבה, ולפ"ז הדין נותן דאם יהיו ציבור ע"ג התיבה וש"צ בביהכנ"ס, או יהיו ט' ע"ג התיבה וא' בביהכנ"ס, ל"מ, וכמש"נ לעיל בהערה, וצ"ע [↑](#footnote-ref-9)
9. שו"ר מש"כ בזה בתשו' מנחת יצחק ח"ד סימן ט', ודבריו אינם מוכרחים כלל, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-10)
10. ואמנם יש מקום לדון דהא דסולם תורת פתח עליו להקל הוא רק לענין עירוב, וכמש"כ בפירש"י בעירובין ס' א' (ד"ה תורת מחיצה) דהוא משום דכל בעירובין להקל, אך לענין צירוף לתפילה תורת מחיצה עליו, - אך א"כ יהא הדין דלענין צירוף לתפילה א"א לנו לצרף ב' קומות אף כשהן רואין זא"ז, כיון דאין פתח ביניהם, שהרי אמרו בעירובין נ"ט ב' דאלמלי הא דסולם תורת פתח עליו להקל, ל"ה מערבין ב' חצירות שיש סולם ביניהם, והוה חשבינן לה כב' חצירות שאין פתח ביניהם דאינם מערבין יחד. [↑](#footnote-ref-11)