זיעה וניצוק
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב וורצל / תערובות ובב_ח

סי' צב-ח, קה-ג. זיעה וניצוק

**א. פרטי דיני זיעה-**

א. כתב בתשובת הרא"ש כ-כו מחבת של חלב שנתנו בכירה תחת קדירה של בשר הזיעה של המחבת עולה לקדירה ואוסרתה, והוא בשו"ע צב-ח.

מקורו כתב ממשנה מכשירין פ"ב שזיעה מדבר טמא ג"כ טמאה.

במשכנו"י-לד נקט דכמה ראשונים חולקים על הרא"ש ואין דין זיעה אלא לענין טומאה דתולדת משקה נמי מטמא אבל לא לענין איסור, עיי"ש שמכח זה היקל באיסור דרבנן בזיעה.

ב. ברמ"א הוסיף שכל האיסור הוא דוקא אם יס"ב בזיעה והוא בתרוה"ד ב-קג, ומה"ט התיר לתלות בשר לייבש ע"ג קדירות אם אין יס"ב בזיעה.

אבל מבואר שם בתרוה"ד דמ"מ אם הקדירה העליונה יס"ב הרי גם אם אין בזיעה יס"ב נאסר שהרי הזיעה מתחממת מכח הקדירה ונבלעת בה[[1]](#footnote-2), וכן פסקו בפמ"ג ורעק"א [ואמנם לשון תרוה"ד ולבוש צב-ח משמע דלא סגי מה שבזיעה עצמה יס"ב ובעינן שהקדירה העליונה תתחמם ע"י הזיעה (כשהעליונה צוננת), ועי' לקמן שהפוסקים לא נקטו כן].

וכתב ביד יהודה דבכה"ג לא תאסר כל הקדירה שהרי ת"ג והזיעה צוננת היא [אא"כ הקדירה על האש דלא שייך בו ת"ג].

ובבדה"ש ס"ק קעו ובביאורים רצה לדון דהזיעה עצמה מתחממת ע"י הקדירה וממילא חוזר להיות כחם לתוך חם ואוסר כולו, ואף דמבואר פסחים עו. דאם נתחמם מחמת העילאה הוי כחום של כ"ש ואינו נידון כחם לתוך חם [לדעת הרמ"א צב-ז שחולק על המנ"י בזה] ה"מ לענין בישול אבל לענין או"ה החמירו הפוסקים גם בכ"ש א"כ ה"נ בכה"ג ייחשב כחם לתוך חם.

אבל בבדה"ש קה-ב בביאורים ד"ה ויש דחה זה עפמש"כ שם דאף להאוסרים כ"ש אין בו איסור אלא באופן שנתחמם מעיקרא ע"י האש ואח"כ ניתן בכ"ש, אבל אם מתחילה כל החימום שלו הוא בתורת כ"ש אין בו איסור לכו"ע, עיי"ש שהוכיח כן.

אבל ביד יהודה סקנ"ה חלק על עיקר הדין בזה ונקט דכל שיש מקום לזיעה להתפשט וגם אין בזיעה יד סולדת אין לחוש לאיסור זיעה כלל אף אם הקדירה שקיבלה את הזיעה רותחת, ואין בו אלא נידון של ריחא.

ואף שמתרוה"ד מבואר לאסור גם בכה"ג שיש לזיעה מקום להתפשט וגם אם אין בה יד סולדת מ"מ נקט שהרמ"א היה לו גי' אחרת בד' תרוה"ד דאפי' אם היד סולדת בזיעה שרי, עיי"ש שהרחיב בזה, וזה דלא כרעק"א ופמ"ג.

ומקור לד' היד יהודה (ביד יהודה עצמו הביא מג"א זה והק' לשיטתו דאיירי במקום סגור וכתב מטעם דנאסר רק קליפה ואף שחוזר לקדירה א'"א לקלוף ושרי) ראיתי מביאים מד' המג"א תנא-מד שדן במניח קדירה בתנור של חמץ אין לאסור שאין בלוע הולך מכלי לכלי בלא רוטב, והוסיף דאף אם יש שם איזה בעין מ"מ די בקליפה כיון שאין שם רוטב והתבשיל מותר, והוסיף דאי משום שיש כיסוי למעלה והולך הזיעה הרי אין היס"ב בזיעה למעלה.

ותמה עליו בהג' רעק"א דהא מ"מ יש לאסור משום שהכיסוי חם ומקבל את הזיעה גם אם אין יס"ב כמבואר בתרוה"ד, ולדרכו של היד יהודה לק"מ. אמנם לפשט הב' במחצה"ש שם אין ראי' וכן משמע במג"א שם בהמשך שלא איירי בכסוי חם.

ג. ולפי"ז מתבאר דד' הרמ"א איירי גם באופן שקדירה העליונה צוננת וגם בזה נאסר ע"י שהזיעה יס"ב.

וכבר הבאנו במקו"א נידון האחרונים בגוונא שקדירה צוננת מונחת על איסור חם אם התבשיל שבה נאסר, דדעת הש"ך צב-לב וש"א שנאסר, אבל ביד יהודה צב-מד,מט, תמה ע"ז דאף אם אמרינן ת"ג ה"מ ביחס שבין הקדירה להאיסור החם שתחתיה, אבל התבשיל עצמו לא נתחמם, ואם מניח עליו משהו וודאי לא נאסר וכיסוד זה כ"ה בחוו"ד צא-ה כן.

ולפי"ד היד יהודה נתקשה הכא בסקנ"ה מ"ט אסר הרמ"א את כל התבשיל, וכתב דאיירי במקרה שנתחממה הקדירה ע"י הזיעה.

ודקדק כן מלשון הלבוש צב-ח דאיירי דוקא בכה"ג שהקדירה מתחממת ע"י הזיעה [ובאמת בלבוש משמע שכל עיקר איסור זיעה הוא רק בכה"ג שהקדירה מתחחמת ע"י ובלא זה א"י הזיעה להבליע], אמנם הוא בפשוטו דוחק גדול בד' הרמ"א ועיי"ש מש"כ בזה באורך, ומ"מ בפוסקים לא נקטו כן עיין בש"ך צג-ה נראה פי' ד' הרמ"א דסגי ביס"ב בזיעה עצמה.

ד. בשו"ת הב"ח ב-כד (הו"ד בגליון רעק"א) נקט שאין לאסור אלא בכירה של זמנם שהיא כולה מכוסה ע"י הקדירה ואין מקום לזיעה של מחבת התחתונה להתפשט אבל בכירה של זמנינו אין לאסור שאינו וודאי שבלע מן הזיעה.

והוכיח מהא דנבילה שנאפתה עם השחוטה בתנור אחד גדול שיש בו מקום קי"ל בסי' קח להתיר.

אבל כתב דמד' תרוה"ד שדן היאך תולין בשר לייבש וכתב משום שאין היס"ב בזיעה מבואר דפשיטא ליה דאף בכירה שלנו יש לאסור אף שיש מקום לזיעה להתפשט.

וכתב דלפי"ז צריך לחלק דהא דקי"ל להתיר בתנור הוא דוקא בעומדים זה אצל זה אבל אם אחד מעל השני שפיר נאסר שדרך הזיעה לעלות למעלה.

ה. אבל מ"מ גם לדידן יש נפק"מ אם אין מקום לזיעה לצאת, שכבר כתב בדגמ"ר שכשם שאוסרים את הקדירה העליונה מחמת הזיעה ה"נ אמרינן שהזיעה חוזרת למטה לקדירה התחתונה ואוסרת אותה, ומקורו מד' הרמ"א קח-א.

וכתבו בהג' אמ"ב וביד יהודה סקנ"ב דה"מ דוקא באופן שאין מקום לזיעה להתפשט וכגון כירות של זמנם, אבל אם הוא מקום פתוח אין לחוש שחזרה הזיעה למטה שדרך הזיעה לעלות למעלה [ועיין בדה"ש ס"ק קסו דלשון הלבוש ל"מ כן].

ו. עוד הוסיף ברמ"א דדוקא אם יש במחבת התחתונה חלב נאסר, ומשמע שאם אין בה חלב אין לאסור וכתב בפמ"ג ההיתר משום דהוי כנ"ט בר נ"ט, אבל בכלי הבלוע מאיסור אין היתר נ"ט בר נ"ט ואף במים אסור.

ובבדה"ש ס"ק קסח ובביאורים רצה להחמיר בזה באופן שהקדירה מכסה את הקדירה התחתונה ונתבאר דבכה"ג יש לחוש גם שהזיעה חוזרת לתחתונה ובכה"ג לא יהיה היתר של נ"ט בר נ"ט שהרי הוא דרך בישול ובכח אחד ולדעת רעק"א וחוו"ד אין בכה"ג היתר נ"ט בר נ"ט.

ז. זיעה בדבר יבש, עיין יד יהודה סקנ"ג הביא מהפמ"ג בהג' שואל ונשאל סדר ב-לז (הו"ד בפתחי תשובה צב-לז) שנסתפק אם גם באוכל יש דין זיעה כמו משקה, והביא משו"ת משאת משה-ד דלית ביה דין זיעה.

וכתב להוכיח מר"מ פ"ז טו"א ה"ד דמשמע מלשונו שאין דין ניצוק באוכלין רק במשקה, והרי מבואר בר"מ בה"ב דעיקר דין ניצוק הוא מכח הזיעה העולה.

וביד יהודה קח-טז תמה על הפמ"ג שאין ראיה כלל מד' הר"מ שלא אמר אלא לענין ניצוק של צונן בצונן אבל צונן לתוך חם שפיר איכא אף באוכלין, ועיי"ש שגם דחה ראייתו ממשאת משה הנ"ל.

ובטור תנא-טו הצריך הגעלה וליבון לכיסוי של ברזל שמשימים אותו על החררה שנאפית על הכירה שהוא מזיע מהלך החררה שתחתיו, וכתב בפמ"ג א"א תנא-ל למד מזה שיש זיעה באוכלין.

ברמ"א קח-א אם אפו איסור והיתר תחת מחבת אחת אסור כגון בפת עם בשר, אבל בזא"ז אין לחוש אא"כ הזיע המחבת משניהם, מבואר שיש מושג של זיעה גם באוכלין, אלא דמן הסתם אין לחוש לזיעה באוכלין.

וע"ע בד"מ סי' קח הק' מ"ש הכא שאין איסור ריחא ומ"ש מסוס"י צב לענין זיעה, וכתב דאין בפשטידא לחלוחית כמו בקדירה, משמע שאם ידוע שיש בהם זיעה היה אוסר, ועי' בתורת חטאת לה-ו הואיל והנאפה יבש אינו מעלה זיעה כמו קדירה.

אמנם צ"ע מ"ש מכיסוי של חררה שכתב הטור בהל' פסח דהתם מבואר דאף בסתמא חיישינן לזיעה, ועי' במנ"י לה-כא דכיון שנשתמש בו כל השנה חיישינן לזיעה גם ביבש משא"כ בסי' קח איירי בשימוש חד פעמי.

עוד תי' דבהל' פסח איירי לענין לכתחילה לעשות ליבון והגעלה, ועוד דחמץ בפסח במשהו ואף שאינו מזיע הרבה מ"מ לענין חמץ סגי במשהו.

ובבי"מ תסא-א תי' דשאני כיסוי של חררה שהוא קרוב ממש עד טפח למאכל יש בו זיעה, אבל לא ברחוק ממנו, ובמ"ב שם סק"ג הזכיר דבריו [ועי' שעה"צ תנא-קפ דלענין לח פקפק ע"ד הפמ"ג משום הבל הקדירה] וכ"כ ביד יהודה קח-טז, ובמנח"ש ב-סב כתב שהלכה כדעת הבי"מ.

ועי' באגרו"מ יו"ד-מ שנקט דמד' הרמ"א סי' קח הנ"ל מבואר דאף במשקין בסתמא אין חוששין לזיעה, אמנם כבר העיר עליו בבדה"ש סי' צב-ח וסי' קח דבד"מ ותו"ח מבואר שלא אמר כן אלא בדבר יבש.

ועי' באגרו"מ דלפי"ז יש סברא גדולה להקל בתנורים שלנו שהם גדולים ודפנותיו אין סמוכים למאכל שלא לחוש לזיעה בסתמא אלא אם ידוע שהזיע הרבה [אבל לפי תי' המנ"י בשימוש תדיר יש לחוש לזיעה], אבל חוכך שם דשמא בזה"ז שהתנור סתוך בגג וכתלים יותר נוטה שיזיע, ומסיק דמ"מ בדבר יבש יש לדון להקל דמסתמא אינו מזיע ולא אמר הרמ"א אלא בלח, ועי' בדה"ש שם מה שהעיר ע"ז דד' הרמ"א ג"כ אמורים בדבר יבש ועיי"ש עוד.

ח. עוד כתב הרמ"א שאם הקדירה התחתונה מכוסה יש להתיר, דלא גרע משתי קדירות הנוגעות זה בצד זה דקי"ל דשרי.

ומ"מ כתב דלכתחילה יש ליזהר בזה, ופי' בשו"ת כת"ס-נד דחיישינן שמא לא יכסה יפה.

עיין בדה"ש בביאורים מה שהאריך בזה לענין תנורים שלנו אם מותר לכתחילה לבשל ע"י כיסוי ומסקנת דבריו דאף במכוסה יש לאסור לכתחילה וכש"כ הרמ"א, וממילא יש לחוש גם בזא"ז שלא לבשל במכוסה.

אלא שנטה להתיר אף לכתחילה בשני אופנים, או אחר מעל"ע דהוי נטל"פ, או באפי' בתוך מעל"ע אם הוא דבר יבש דבלא"ה אין איסור זיעה מוסכם בדבר יבש.

אבל במגי"ס ראיתי שדן דכל עיקר החומרא שכתב הרמ"א דלכתחילה אין לסמוך על הכיסוי אינו אלא במבשל בשר וחלב יחד, אבל בזא"ז לא נהגו לאסור כלל אף לכתחילה [ואף שאין בזה טעם לחלק שהרי בשניהם יש איסור תורה בשוה מ"מ כך הוא המנהג, וצ"ע].

ומקור לזה הביא מהמ"ב תנא-קלו שהתיר לתת הקדירה עם כיסוי בתנור של חמץ אף לכתחילה ולא חשש לחומרת הרמ"א זו, וע"כ דכיון שאינו נותנו יחד עם החמץ אין בו איסור לכתחילה.

ט. לפי כל האמור יש לדון במה שמצוי שיש כמה קדירות על האש והולך זיעה מזל"ז הרי לפי"ד רעק"א ופמ"ג יש לאסור גם אם אין יס"ב בזיעה שהרי שאר הקדירות ג"כ חמות.

ואף בקדירה שאינה חלבית ממש רק פרוה מ"מ נבלע בתבשיל זיעה ואסור לאוכלו גם חלב אף בדיעבד, לדעת החוו"ד ורעק"א דכל שהולך דרך בישול לא חשיב נ"ט בר נ"ט ורק להבי"א דחשיב נ"ט בר נ"ט גם בכה"ג אין חשש אלא בקדירה חולבת ממש.

מיהו אם הקדירות מכוסות לכאו' אין חשש בזה [עכ"פ בדיעבד] מיהו בכיסויים המצויים שלנו אינו מכוסה כ"כ ועדיין יוצא זיעה, וצ"ע.

אח"כ ראיתי במנח"ש ב-צז מש"כ לדון בשופך מן המיחם לקדירת בשר והזיעה עולה למיחם שאם אין היס"ב בזיעה שרי אף שהמיחם עצמו רותח ועל האש, וטעמו משום שהיתרא בלע וגם אין הזיעה הולכת ישירות למיחם, וגם מסתמא יש שישים כנגד אותה זיעה צוננת, וצ"ע טעמים אלו.

ט. בתשובת הב"ח מבואר שאם יצא זיעה צריך שישים כנגד כל החלב וכמו בחתיכה של יבש שנתבשלה שצריך לשער כנגד כולה.

אבל לפי"ד האגרו"מ ומשיב דבר שהבאנו במקו"א הרי בלח יכול לשער במה שנשאר כמה נבלע ולא דמי ליבש, ואכ"מ.

ומ"מ הכא לענין זיעה יש עוד פתח קולא בזה, עיין בתשובת באר משה יו"ד-כו כתב שמתחילה היה נראה לו לדון שאם אין בזיעה יס"ב לא חשיבא ממשות של זיעה גם אם הקדירה יס"ב שרי, אבל הביא ד' תרוה"ד שהבאנו לעיל מרעק"א ופמ"ג לאסור גם בזה.

ומ"מ כתב דנראה דבכה"ג יש להקל שאי"צ לשער כנגד כולו רק באומד כמה כמות זיעה יכולה להתקבץ על הקדירה, שלא החמיר הרמ"א לשער כנגד כולו אלא באופן שיש יס"ב בזיעה עצמה שאז יתכן שיעלה עמו את כל הבליעה אבל במקום שאין בזיעה יס"ב כל החשש משום הממש שעולה ונדבק בקדירה אין להצריך כנגד כולו רק כנגד הזיעה, עיי"ש מה שהאריך עפי"ז בלשון תרוה"ד והרמ"א.

י. אם זיעה מפליט או רק מבליע, דעת הפר"ח קכא-טו ופמ"ג מ"ז צד-א ד"ה ודע ורעק"א קח-ג שאם נבלע ע"י זיעה מהני הגעלה בזיעה מבואר דאף מפלטת [ומזה למד הפמ"ג שאם תחב כף לכלי שיש בו זיעה הרי אף שלא נכנס כל הכלי לתבשיל מ"מ צריך לשער כנגד כל הכלי שיש לחוש שהזיעה הפליטה ממנו].

ועיין חוו"ד צב-כו דעתו שאין הזיעה יכולה להפליט כלל רק להבליע, ומזה דן במהרש"ם א-צב דל"מ הגעלה בזיעה שיש לחוש לדעת החוו"ד [ועי' בבית שלמה ח"ג יו"ד-קנב דזיעה אינה מפלטת ממאכל בעין אבל מוציאה את הבלוע ושפיר מהני להגעיל בזיעה דלא כמהרש"ם].

אמנם ביד יהודה צד-ב הביא מד' הרמ"א צב-ז דמשמע להדיא שיש בכוחה של זיעה להפליט וכ"נ להדיא ברמ"א קח-א שאם צולה בזא"ז לא נאסר אלא אם הזיע התנור משניהם, מבואר שיש בכח הזיעה להפליט הבלוע, וע"ע מש"כ לענין הגעלה בזיעה.

**ב. ניצוק-**

רמ"א קה-ג כתב שאסור לערות מכלי שיש בו היתר לכלי שיש בו שומן איסור חם אבל בדיעבד אין לחוש.

[הטעם שאינו נאסר בדיעבד והרי הוא מחובר להאיסור רותח, עי' חוו"ד צא-ו שהוכיח מזה דלח אינו חיבור[[2]](#footnote-3), ועי' מש"כ לענין שיעור שישים בלח שהרבה אחרונים חולקים עליו.

ולדעתם צ"ל כש"כ במשיב דבר ב-כג דשאני ניצוק שאינו מחובר אלא לזמן מועט וגם דרך הטעם לירד למטה ורק אח"כ לעלות למעלה לכך אינו נותן בו טעם].

יסוד האיסור מבואר בתרוה"ד ב-קג ממשנה מכשירין ה-י המערה מצונן לחם נטמא העליון, אלא שבתרוה"ד פקפק על הדימוי של או"ה לטומאה וטהרה ומסיק שאין לאסור בדיעבד רק לכתחילה יש לחוש לזה.

בטעם דין המשנה עיין בר"ש משום שהתחתון מעלה הבל לעליון, וכן העתיק הש"ך [ובתויו"ט תמה דא"כ בלא ניצוק נמי יש לאסור כל שהעלה הבל משום זיעה, עיי"ש].

בט"ז כתב הטעם משום שהוא מחובר ע"י ניצוק, וכעי"ז בר"מ בפיה"מ שם שהאדים עולים ע"י שהוא מחובר בניצוק.

ועיין בפמ"ג מ"ז קה-ו כתב דלא פליגי והכל היינו הך, ובאר במנח"י ה-פא דע"י הניצוק עולה ההבל לאסור, ומיירי דבלא הניצוק לא היה ההבל יכול לאסור שאין יס"ב בו בהבל, ועיי"ש סמך לפי' זה מפיה"מ להר"מ.

מיהו ביד יהודה קה-יט הבין דלאו היינו הך וכ"נ בתויו"ט, ולא נתברר לי הענין.

ולפי"ד הפמ"ג נמצא לנו קולא גדולה דכל מקום שאין ההבל עולה כלל שוב אין איסור בניצוק, וכגון בברז שאין ההבל העולה נכנס בו להגיע אל המים שבצינור שוב לא יאסור, ועי' מנח"י ה-פא דמסיק כהפמ"ג ועיי"ש מה שהביא מהיש"ש.

[ועי' בכו"פ סק"ח דלדעת הט"ז שהוא משום חיבור ה"נ בצונן לצונן אסור, ותמה ע"ז ממתני' מכשירין דשרי, וביד יהודה כתב שהכו"פ שכח מש"כ בט"ז עצמו דתתאה גבר ובפמ"ג כתב דוודאי אף להט"ז שרי בכה"ג, עיי"ש].

עוד מבואר שם במשנה דבחם לחם אינו נטמא, ולדעת הר"ש מתבאר בזה דאף לענין זיעה אין לחוש בחם לתוך חם וכ"כ יד יהודה קה-יט והביא משו"ת הרא"ש שהבאנו לעיל שכבר נסתפק בדין זיעה בחם לתוך חם אם אוסר.

ולענין ניצוק החכמ"א היקל בזה בחם לחם[[3]](#footnote-4).

ובחם לצונן לכאו' לכו"ע אין לחוש ולכך מותר לערות מן הדוד על חלב צונן, וכ"כ בכו"פ סקי"א.

אמנם לאו מילתא דפשיטא הוא כ"כ, עיין בט"ז תנב-יא ז"ל:"הנשים נוהגות שלא להשתמש בקדירה ששופכין רותחין על האבן שמכשירין בו כלים מטעם שהריח של חמץ נכנס בו, ואין בו ריח ולא טעם שאין בו איסור כלל בפסח".

ובח"י כתב לבאר טעם מנהג נשים אלו משום ניצוק, וכ"כ הגר"ז תנא-נט.

ובא"ר תנא-מ כתב הטעם שלא חשש הט"ז לניצוק משום דבכלי לא שייך ניצוק, וכן תמה הבי"מ ע"ד הח"י [ע"ע לקמן עוד בדעת הט"ז].

ומשמע מכ"ז דאף בחם לתוך צונן יש דין ניצוק ולא רק בצונן לתוך חם, וכ"ש דלשיטתם יש להחמיר בחם לתוך חם.

וע"ע בא"ר תמד-ג הו"ד בשעה"צ תמד-ד שאין לערות מקדירה רותחת של פסח על קדירה ריקנית של חמץ משמע מכ"ז שיש להחמיר בעירוי חם לתוך צונן, וצ"ע שמא רק בחמץ החמירו, ושו"ר במנח"י שם שבאמת דן לתרץ ד' הט"ז מה"ט].

בעיקר דין זה הנה הרמ"א לא הביאו אלא בהל' תערובות ולא בהל' בב"ח, בבדה"ש צב-קפ החמיר לאסור זה אף לענין בב"ח ולא רק באיסור ואין לערות ממיחם על בשר שעי"ז נעשה המיחם בשרי ואח"כ אסור לערות ממנו על חלב, וכ"נ במנח"י ו-כ לאסור בזה.

אבל במגי"ס כתב שיש לחלק דדוקא לענין איסור אסרו אבל בב"ח לא אסרוהו בכה"ג, וכעין נ"ט בר נ"ט דטעם קלוש הוא ואין בו איסור בב"ח.

ושו"ר במעדני אשר-קד הביא מהגר"ע אויערבך בשם הגרשז"א דבהיתר אין דין ניצוק ולא החמירו הפוסקים אלא בחמץ משום חומרא דחמץ [וראיתי מביאים עוד שהגר"ע אמר שאביו נקט שאין לאסור אלא מחלב לבשר ישירות אבל בשאר עניינים שרי דהוי היתרא], ועי' לקמן עוד בדעתו.

ועיין בשעה"צ תמד-ד שכתב זה גם לענין כלי של פסח שאין לערות ממנו על כלי חמץ, והוא מפמ"ג א"א סק"ד ומקורו בא"ר תמד-ג, והרי לענין חמץ קודם פסח נמי יש היתר של נ"ט בר נ"ט כמבואר בשו"ע תנב-א ודוחק לומר שכ"כ לפי"מ דמסיק בביאור הלכה שם להחמיר דלענין חמץ אין היתר דנ"ט בר נ"ט דמיקרי איסורא בלע שהרי פשטות השו"ע אינו כן.

ואולי דין זה שאני ולענין זה חמץ מיקרי איסורא בלע טפי מבב"ח [אח"כ ראיתי שבאמת בא"ר תנא-מ צידד לומר דחמץ בזמן היתר אין בו דין ניצוק ולתרץ בזה ד' הט"ז שהבאנו לעיל אבל למעשה אסר בזה, ויתכן שכל מה שאסר הוא מטעם דחמץ איסורא בלע].

עוד כתב בדה"ש שם לדרכו דאף בכוס חולבת שיש בה מים לחוד ג"כ אם מערה עליו נעשה לערות עליו, כיון דקי"ל להחמיר נ"ט בר נ"ט לכתחילה בבישול ה"נ הכא יש להחמיר אף במים.

ובמגי"ס דן עליו בזה די"ל דאין להחמיר בזה וכעי"ז הבאנו לעיל מד' הרמ"א לענין זיעה שאין להחמיר בנ"ט בר נ"ט.

ובאמת בשעה"צ שם משמע שאסר לערות לכלי של חמץ ולא איירי דוקא במערה על חמץ, ובאמת לשון הפמ"ג שם שאין לערות על חמץ אבל בשעה"צ העתיק 'לכלי חמץ', וכ"ה בא"ר תמד-ג.

שו"ר בחוט שני פסח עמ' קלח שלא מצאנו חומרא זו במערה על כוס הבלוע טעם שאין בו האיסור עצמו [ואף באיסורא], וכתב שלא החמיר המ"ב אלא משום חומרא דחמץ, וצ"ע.

אח"כ ראיתי במנח"ש ב-צז שדן בזיעה מקדירת בשר שיוצאת למיחם וכתב שאין לחוש בזה מצד ניצוק שהרי פסק החכמ"א שאין לאסור חם בחם, ואף להחולקים כיון שאינו אלא ע"י ברז אינו ניצוק ממש ושרי, ומבואר מדבריו דפשיטא ליה לאסור במערה ממיחם על קדירת בשר ולא רק באיסור אמרו כן [אי הוה חשיב ניצוק].

[וצ"ע ממש"כ לעיל מהגר"ע אויערבאך שאביו היקל שאין ניצוק בהיתרא בלע, ואולי לא היקל בזה רק בצירוף חם בחם כמבואר בדבריו בתשובה הנ"ל, אבל ראיתי מביאים מהגר"ע אויערבאך שהיקל אף בצונן].

ועי' שבות יצחק דיני שהיה יז-ה שהגריש"א היקל מחם לחם בכלי שני דעכ"פ אין בו משום בב"ח דאורייתא, עכ"ד.

**ג. איסורי משהו-**

בעיקר דינו של הרמ"א דבדיעבד שרי, עי' ביד יהודה ובדרכ"ת קה-צט משמו דבאיסורי משהו איסורו מדינא ולא מחמת חומרא א"כ יש להחמיר אפי' דיעבד.

ועיין מנח"י ה-פא מה שדן עפי"ז בדוד שמש משותף לכמה בתים ובית אחד דר נכרי שמשתמש בחמץ בפסח וכה"ג, דלכאו' אוסר ע"י ניצוק כל המים שבצינורות ובדוד עיי"ש שאם המשתמש נכרי יש להקל עפי"ד הפוסקים שלא גזרו איסור משהו בפסח על חמצו של נכרי, אבל אם הוא יהודי יש מקום לאסור בזה, עיי"ש דבשעה"ד יש להקל.

ושם נקט דמשמע בתרוה"ד דאף באיסורי משהו יש להקל דלא כהיד יהודה.

**ד. מיקרוגל-**

ראיתי שרוב פוסקי זמנינו אסרו שימוש במיקרוגל לבשר ואח"כ חלב.

אמנם החוש מוכיח שהדפנות אין מתחממות עד שהיס"ב, וכל הנידון לאסור הוא מכח הזיעה שעולה מן המאכל, ובבישול סביר שאינו ארוך למדי אין יס"ב בזיעה לכאו' אין טעם לאסור כלל.

לפי"ז לכאו' מותר להשתמש בבשר ומיד אח"כ חלב [באופן שהמיקרוגל נקי, ואי"צ לנקות את הצטברות האדים על דפנות המיקרוגל דכיון שאינו מגיע ליס"ב שרי].

וגם אם נימא שיש לחוש שיגיע לחום של יס"ב ומבליע ומפליט בדפנות [ואף שדעת החוו"ד שזיעה אינה מפלטת את הבלוע בדפנות רק מבליעה לחוד, אבל הרבה פוסקים חלקו עליו ונקטו דאף הגעלה מועלת ע"י זיעה].

מ"מ וודאי שאם מכסה את המאכל יש להתיר, לא מיבעיא אם הוא כיסוי גמור ממש דוודאי שרי אלא אפי' אם הוא כיסוי בעלמא [המקיף מכל צדדיו שלא יצא הרבה זיעה משום צד] אף שיש בו נקבים מ"מ בכה"ג וודאי לא יהיה בזיעה יס"ב ושפיר יש להתיר, ושו"ר בשו"ת מעשה חושב להרי"ל הלפרין [מהמכון הטכנולוגי] ח"ה שכתב כן.

1. אבל הרא"ש שם נסתפק אם באופן שהקדירה העליונה רותחת אם יש לאסור כלל די"ל שהרותח אינו מקבל זיעה, ועיין מה שנביא לקמן ממשנה במכשירין. [↑](#footnote-ref-2)
2. ולכאו' לדרכו צ"ל הטעם דזיעה בעינן שישים כנגד כל התבשיל משום שיתכן טעם כנגד כולו בזיעה עצמה שהיא יוצאת מכלל התבשיל, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-3)
3. ויל"ע אם העליון יס"ב אבל הוא כ"ש אם חשיב חם להקל בו, ונפק"מ למקילין עפי"ד החכמ"א לערות ממיחם על סיר חמין אם יש להקל גם במערה דרך כוס שהיא כ"ש. [↑](#footnote-ref-4)