33 בדין תב נדחה לבעל ברית ומעוברת
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב מאיר קאופמן / שיעורי ליל שב_ק / תשפא תשפב

#### אור לב' אב פ"ב שב"ק מסעי - בית מדרש הגדול נוה יעקב

# בדין תשעה באב נדחה

### בדין יו"ט שלו והאם זה דין דחיה רק בנדחה

א] מבואר בגמ' בעירובין מ. דראב"צ היה להם יום טוב שלהם בעשירי באב מצד שמשפחתם הביאה קרבן עיצים ופעם אחת יצא תשעה באב בשבת ודחו את זה לעשירי באב והם צמו ולא השלימו כיון שזה יו"ט שלהם ועיין טור סימן תקנ"ט שהביא מרבינו יעבץ שפעם אחת היה לו ברית בט"ב נדחה והתפלל מנחה גדולה ורחץ ואכל כיון שזה יו"ט שלו דהינו שחידש שגם בעל ברית זה נחשב יו"ט והיה מקום לומר שזה רק לאחר המילה שבזה חל עליו שם יו"ט וזה דוחה הצום אבל קודם המילה אין עליו שום היתר אמנם בב"י הביא המעשה בשם התשב"ץ שרחץ זה קודם המילה ועיין שערי תשובה שאין לאכול קודם המילה מצד שמא לא ימולו אבל באמת כל שבסוף ימולו יש ליום הזה שם יו"ט שמפקיע ממנו הצום והנה בת"ב מצאנו שיש שני הלכות דין תענית אבל יש גם דין אבילות וכמבואר בגמ' שלכן אסור בת"ת וכדהאריך בזה הגרי"ז בספרו והנה בגמ' מבואר שדין היו"ט שלו הוא מפקיע הדין תענית אמנם לא נתבאר בגמ' שזה מפקיע הדין אבילות אמנם ברבינו יעבץ דמבואר דרחץ והרי רחיצה זה אסור גם מצד דין אבילות מבואר שנקט שזה גם מפקיע את דין האבלות ובפשוטו הוא מותר גם בנעילת הסנדל ובבשר ויין ויש לדון האם גם בת"ת דיתכן שכל ההפקעה זה רק במה שנצרך לקיום היו"ט שלו וצ"ע והנה השאילת יעבץ ח"ב סימן כ"ג תמה איך אפשר לדמות בעל ברית ליום של קרבן עיצים דשם רבנן תיקנו חלות יו"ט אבל כאן לא מצאנו שיש לו שם יו"ט אמנם הראשונים נקטו לא כן ועיין מ"ב סקל"ח שהביא שגם אם יש פדיון הבן באותו יום וזה זמנו והאב והכהן לא צריכים להשלים וזה ודאי מחודש שמה שמקים מצוה זו חל כאן חלות שם יו"ט שלו ובפרט הכהן שלכאורא הוא לא מקים שום מצוה אלא רק על ידו מתקים מצוה וצ"ע

והנה בעיקר ההיתר דיו"ט שלו שלכן התענו ולא השלימו יש לדון האם זה קולא מיוחדת בת"ב נדחה או שזה בכל ת"ב והנה המג"א תקנ"ט האריך דפשטות הגמ' בעירובין מ. שזה גם בכל ת"ב שהגמ' שם שואלת שכל ת"ב הם לא ישלימו כדי שלא יכנסו ליו"ט שלהם בתענית כמו שאם יוצא ת"ב בערב שבת שלא משלימים מצד שבת והגמ' רק דוחה שביו"ט שלהם אין האיסור להיכנס מעונים שזה לא חמור כשבת אבל מבואר שמעיקר הדין זה סיבה לדחות את השבת אמנם האחרונים דיקו בדברי רבינו יעבץ שהדגיש שזה היה נדחה מבואר שבת"ב שאינו נדחה הדין יו"ט לא דוחה את עצם הצום דהינו שכל הקולא שמצאנו בגמ' שיו"ט שלו זה סיבה שלא להשלים זה רק בנדחה אבל באינו נדחה זה לא סיבה שלא להשלים

והנה צ"ב המקור לחלק ביניהם שזה רק יכול לדחות נדחה ולא שאינו נדחה וביותר דמשמעות הגמ' שם שזה סיבת דחיה גם את הת"ב רגיל וכנ"ל ובב"י משמע שדייק מלשון הגמ' שאמרה שזה היה ט"ב נדחה אמנם האחרונים תמהו על זה שבא לבאר למה זה היה יו"ט שלהם שהרי הקרבן עיצים היה בעשירי ות"ב זה בתשיעי ואין ראיה שהדין יו"ט זה לא סיבה לדחות גם ת"ב גמור אמנם עיין מג"א והאריך בזה במנחת ברוך סימן פ"א שהרי מבואר בתענית ט"ו שאם גזרו תענית על ציבור וזה יצא בר"ח חנוכה או פורים רבנן ס"ל שמתענין ומשלימין ור"ג ס"ל שמתענין ולא משלימין ובפשוטו יו"ט שלו זה לא עדיף מחנוכה ופורים ור"ח ולפ"ז נחלקו האם הדין יו"ט הוא סיבה שלא להשלים או שזה לא סיבה שלא להשלים וכתב שבזה תלוי הנידון האם בת"ב רגיל משלימין ביו"ט שלו הוא והנה להלכה קי"ל שמשלימין ולכן בת"ב רגיל צריך להשלים והנה הגמ' שם דנה האם ראב"צ ס"ל כמ"ד שמשלימין או לא משלימין ומבואר שנקטה שגם אם ס"ל שלא משלימין בכל אופן א"ש מה שבנדחה לא צמו ומזה המקור שנדחה יותר קל ובאמת כל מה דמבואר בגמ' שהקשתה שזה גם סיבה שכל ת"ב לא ישלימו זה לצד שס"ל כמ"ד שאם זה נפגש בחנוכה משלימין ע"ש דהינו דהיה מקום לומר שיו"ט שלו זה דין דחיה עדיף ולכן אפילו דבעלמא משלימים כאן לא משלימים וכן מבואר בפשוטו בתוס' בר"ה ובביאור הגר"א סימן תרפ"ו שכתבו שמה שכאן צמו זה רק מצד חומר של ת"ב אבל מעיקר הדין לא צריך לצום כלל ולפ"ז אין שום מקור לחלק בין נדחה ללא נדחה וכפשטות הגמ' אמנם המג"א נקט שאין לזה מעלה יותר מר"ח וחנוכה ופורים וממילא בהכרח לחלק בין נדחה ללא נדחה

והנה בעיקר החידוש שהדין יו"ט שלו הוא דין דחיה רק בנדחה צ"ב למה זה חיוב יותר קל הרי יש כאן חיוב צום מדרבנן והנה מבואר בגמ' במגילה ה: שרבי רצה לעקור את ת"ב והגמ' מבארת שהכונה באופן שזה יצא בשבת ונדחה לאחר השבת ולא הודו ועיין גבורות ארי שביאר שמצד החיוב מדברי קבלה כיון שנקבע לתשיעי אם זה יוצא בשבת אין דין להשלים אחרי זה והא רק דין דרבנן ולדבריו יתכן שלכן זה יותר קל שזה לא היום שנקבע בדברי קבלה אמנם גם אם נימא שמתקים בזה הדברי קבלה אבל זה עצמו שזה לא היום שיש בו הדין צום הרגיל זה סברא שחומר חיובו יותר קל וצ"ב

### בדין יו"ט שלו בשאר צומות

ב] והנה האחרונים כתבו לדון האם ג' צומות נדחים מפני יו"ט שלו או שלא נדחים והבית מאיר סימן תקנ"ט וכן בשו"ת מהר"ש הלוי סימן ב' נקטו מסברא שזה נדחה ועשו ק"ו שבת"ב נדחה הרי מעוברות ומניקות צמות ובג' צומות הם לא צמות חזינן שזה יותר חמור א"כ אם יו"ט שלו דוחה ת"ב נדחה כל שכאן שזה ידחה את שאר צומות אמנם עיין בה"ל סימן תקמ"ט שהביא מהריטב"א שיו"ט דיחיד לא דוחה תענית ציבור ועיין א"ר שהביא בשם תוס' וכן הוא בתור"פ בעירובין מ. שכתבו שמעשה שהיה חופה בעשרה בטבת ונתנו הכוס לתינוק לשתות וסתם חופה עשו קודם שבת ולא בבוקר ובפשוטו מבואר כנ"ל שכיון שזה לא היה נדחה גם חתן שזה יו"ט שלו צריך לצום וכן פסק המ"ב והנה צ"ב מה ההבדל ששאר צומות זה חמור שיו"ט שלו לא דוחה ומעוברות ומניקות לא צמות מנדחה שיו"ט שלו דוחה ומעוברות ומניקות צמות

ועיין אבני נזר סוף סימן תכ"ז שכתב שדבר זה שאפילו שעוברות ומניקות לא צמות בכל אופן אין ההיתר של יו"ט שלהם מוכרח מעיקר התקנה של ג' צומות הראשונות בעצירת גשמים דמבואר שמעוברות ומניקות לא צמות ומאידך אם זה יצא בר"ח חנוכה ופורים צריכים לצום ולהשלים וא"כ גם כאן אפילו שמעוברות לא צמות אבל יו"ט שלהם צריכים לצום אמנם צ"ב שבדבר מסוים נדחה יותר חמור ובדבר מסוים שאר צומות יותר חמור ומה ההבדל ובאמת צ"ב עוד שמצד אחד ת"ב נדחה חמיר שיש בו חמשה ענוים וזה נוהג מבערב מה שאין בשאר צומות ומצד אחד בשאר צומות יו"ט לא דוחה ובנדחה זה דוחה ולכאורא הביאור שיסוד דין תענית הנדחה שמי שחייב בעיקר הצום חייב בדין נדחה שלו וכן אם אותם דינים שיש בעיקר הצום יש בנדחה ולכן צורת הצום שזה חמשה ענויים ושזה מבערב וכן מי חייב בצום זה כמו עיקר הצום אמנם באמת עיקר חובת הצום הוא יותר קל שכיון שזה לא היום העיקרי אלא זה יום שהוא מגיע בתור העמדה במקום היום העיקרי ולכן זה נחשב שחיובו יותר קל ולכן כשיש יו"ט שלו שהנידון שזה ידחה את הדין יום צום בזה צום נדחה שזה חיוב פחות הוא יכול לדחות משא"כ מעוברות ומניקות אין הגדר שהצורך שלהם דוחה את הצום דזה לא סוג צורך שבכוחו לדחות את הצום אלא יסודו שלא גזרו עליהם צום ומראש העמידו שהם לא סיבה לצום וממילא בנדחה שהם בכלל הצום לא שייך לדון אבל שמצבם ידחה הצום דאין בו סיבה לדחות הצום שכל דינם הוא רק סברא שהם לא בכלל תקנת הצום

ובפשוטו נראה שגם הבית מאיר והמהר"ש הלוי נקטו שמעוברות ומניקות הגדר שלא תיקנו עליהם צום ולא שזה דין דחיה דאם נקטו שזה דין דחיה א"כ גם לדבריהם קשה דאם הדין יו"ט שלו זה סיבה עדיפה מעוברות ומניקות כדחזינן בת"ב נדחה א"כ בשאר צומות למה שזה לא ידחה את כל הצום והרי הם כתבו מפורש שזה רק סיבה רק שלא להשלים וכמבואר בכל האחרונים שדנו בזה [ורק הגר"א סימן תרפ"ו דן שלא יצומו כלל אמנם הוא נקט שיו"ט שלו זה דין דחיה שגם בת"ב צריך לדחות הכל ורק מחומר של ת"ב זה אחרת וזה חמיר מחנוכה פורים בר"ח ודבריו מחודשים מאוד וכל האחרונים אל דנו כלל מצד זה] אמנם הביאור כנ"ל שמעוברות ומניקות יסודם זה הלכה שלא גזרו עליהם ושם לא גזרו כלל אבל יו"ט שלו זה דין דחיה וכל דינו לגרום שלא ישלימו ורק שלמדו דמזה עצמו שחזינן ששם לא גזרו וכאן גזרו חזינן שהדין צום שם הוא יותר קל וממילא הדין דחיה שיש כאן יש גם שם ואולי ס"ל שבמעוברת ומניקה זה סיבת דחיה על כל הצום כי קשה לה אבל יו"ט שלו שזה מצד כבוד היום זה לא סיבה אלא להשלים

והנה היה מקום לומר שזה לא קולא מיוחדת לנדחה אלא שהחלות שם יו"ט דוחה צום שלא קשור ליום ונדחה זה לא קשור ליום משא"כ בשאר צומות ולפ"ז באמת נדחה חמור מכל הצומות רק שיש סברא שהדחיה של יו"ט זה מתאים על מה שאין דין ביום אמנם מהא דגם בר"ח חנוכה ופורים משלימים בהכרח שיש קולא מיוחדת בנדחה

### בדין מעוברות ומניקות ומי שחולה קצת בת"ב נדחה

ג] והנה הבאינו דהבית מאיר והמהר"ש הלוי נקטו כדבר פשוט שמעוברות ומניקות משלימות בת"ב נדחה וכן הוא בשאילת יעבץ ח"ב סימן כ"ג ועיין מהרש"ל סימן נ"ג הובא במג"א שפשיטא ליה שצריכות לצום ודן שם שאפילו חולה צריך לצום בת"ב דלא כרמב"ן ונקט שזה גם בנדחה והמג"א רק חלק שחולה אפילו מי שרוצה להחמיר בת"ב רגיל אבל בנדחה זה סיבה להקל [ובפמ"ג שם משמע שנקט שכונתו שלא ישלים אמנם המ"ב לא ביאר כך] וכן סתימת כל הראשונים והפוסקים שכתבו שמעוברות ומניקות צמות בת"ב ולא הזכירו כלל שיש קולא בנדחה והרי זה אחד לד' שנים אמנם עיין רעק"א סימן תקנ"ט שהביא מהשבות יעקב ח"ג סל"ז שכתב שמעוברות שחשות קצת ומי שחולה קצת לא צריך להשלים וכתב שהמקור שהרי אפילו מי שזה יו"ט שלו כגון בעל ברית לא צריך להשלים דהינו דנקט שחולה קצת זה יותר סיבה להתיר מאשר מי שיו"ט שלו ולכן אם שם זה דוחה הצום כ"ש כאן

והנה יש שדנו [כמדומה שכן הוא בדברי מלכיאל ח"ג סכ"ו] שזה סיבה לדחות את כל הצום שהרי חזינן שיו"ט שלו לא דוחה שאר צומות אבל מעוברות ומניקות זה סיבה שלא תקנו צום א"כ כאן שנתחדש דין יו"ט שלו שהוא סיבת דחיה א"כ ודאי שזה גם סיבה שלא תיקנו צום על מעוברות ומניקות אמנם כבר כתבנו שדבר זה לא יתכן שכל הפוסקים כתבו שת"ב מעוברות ומניקות צמות ולא הוציאו ת"ב נדחה שזה פעם בד' שנים [והרי חזינן שכאן יש חמשה עינוים מה שאין בשאר צומות ובהכרח שזה כמו צום רגיל אם לא שנחלק בין על מי הצום לבין צורת הצום ומהיכי תיתי חילוקים אלו] אמנם הביאור כנ"ל שזה ודאי שכאן זה תשלומין אין כאן את הסברא שלא גזרו עליהם שכמו שבעיקר הצום הם חייבים כך בזה הם חייבים

אמנם עדין יש מקום לדון שכמו שמצאנו מושג שיו"ט שלו זה סיבה לצום ללא להשלים ויסודו שהדין יו"ט דוחה הצום כך אפשר לדון שהדין חולה קצת הוא סיבה שלא להשלים הצום ובזה חידש השבות יעקב שזה סיבת דחיה של הצום והנה בפשוטו היה מקום לומר שכוונתו שכל מעוברות ומניקות זה סיבה שלא להשלים אמנם בדבריו מבואר שזה רק אם יש להם מיחוש קצת ודימה לחולה קצת דהינו שהדין מעוברות ומניקות ודאי שנוהג גם בנדחה ולא מצאנו בזה חילוק וכמבואר בשו"ע אמנם מצאנו היתר של חולה בצום ובזה חידש שגם חולה קצת יש לו דין חולה כלפי שלא ישלימו ובישועות יעקב תקנ"ט סק"ד חידש שעל חצות שזה זמן שריפה המקדש זה כחומר ת"ב רגיל ומחצות זה פחות משאר צומות ע"ש דברים מחודשים [והנה מעוברות ומניקות מה שהקלו בשאר צומות זה מצד העובר ולא מצד שהם חולות קצת כמפורש ברמב"ם פ"ג מתענית ובאמת כאן זה לא סיבת היתר כלל ובאמת יתכן שלכן כתב מעוברת ולא מינקת דהמציאות דמעוברת היא גם הרבה פעמים חלשה יותר מהרגיל משא"כ מינקת אמנם בזמנינו מצוי שגם מינקת חלשה מחמת ההנקה הרבה יותר מאשה רגילה ועל ידי הצום היא נחלשת מאוד ממילא היא בכלל ההיתר של חולה קצת וכן במקום שיחסר לה חלב שייך לדון את צורך התינוק כחולה קצת שהוא סיבה שלא תצום וכן מורו בי מדרשא]

והנה יש כאן מקום עיון עד כמה שנקט שזה צום יותר קל וחידש שכאן חולה קצת זה סיבה שלא להשלים אולי גם מעוברות ומינקת יש ההיתר הנ"ל ואם מצד שסתימת הפוסקים לא כך דהינו שנקטו שאין כאן היתר יותר מכל ת"ב נדחה א"כ מהיכי תיתי שחולה קצת זה סיבה להתיר ולכאורא יתכן לדון שחלוק ההיתר של חולה מההיתר של מעוברות ומניקות דמעוברות יסוד דינם שלא תיקנו עליהם משא"כ חולה יתכן שגם הגדר שלא גזרו עליו כלל וכן נקט באבני נזר סימן תק"נ וכן מקובל שכך היתה הוראת הגרי"ז אמנם מצאנו הרבה שנקטו לא כך אלא שודאי שהוא בכלל הצום רק שחליו דוחה הצום ולכן נקטו שאין לו לאכול אלא כמה שנצרך מצד הקלת הצום ועיין הלכות חג בחג פ"ז הערה 15 שהביא מהחת"ס סימן קנ"ז שכתב שחולה עולה בת"ב כיון שהוא בכלל הצום שלא הותר לו לאכול אלא צרכו ואם צריך כוס אחד אסור לו לשתות שני כוסות וכן הביא משע"ת לגאונים סימן שכ"ה שלא הותר לזקן וחלוש לאכול אלא כשמגיע למצב שהוא מסתכן ועיין בית הלל יור"ד רס"ה הובא בשע"ת קנ"ז סק"ז שגם חולה יתענה שעות כמה שיאכל ובפשוטו הביאור כנ"ל שנקט שהוא בכלל הצום רק שחליו דוחה הצום [ועיין מהריל"ד קו"א ס"ה אות ה' שדן בחולה שאוכל האם יטול ידיו והנה מצד איסור אבלות אין איסור בנט"י וזה רק מצד דין התענית]

ולפ"ז א"ש שנקט שכאן כל ההיתר בחולה קצת שרק דבר ששיך לדון בו שיש בו דין דחיה הוא סיבה שלא לצום משא"כ מעוברות שזה רק סיבה שלא תיקנו עליהם צום ולפ"ז לדידן שנהגו שחולה הגדר שאין לו צום כלל יתכן שאין מקום לכל דברי השבות יעקב דכאן ודאי את עיקר הצום תיקנו כמו בעיקר הצום וצ"ע בזה [ובעיקר הדבר שנקטו שלא גזרו עליהם א"כ לכאורא גם רחיצה יהיה מותר להם מה שאסור מצד התענית ולא מצד האבילות ואין המנהג כן אמנם יש שנקטו שכאן יש חומר ברחיצה גם מדיני האבלות וצ"ע]

והנה עיין מג"א שהביא את המהרש"ל שנקט שיולדת תוך ל' צריכה לצום בת"ב דהינו שנקט דלא כרמב"ן אלא שגם חולה צריך לצום בת"ב וכתב המג"א שבנדחה אפשר להקל והפמ"ג ביאר שהכונה מחצות אבל פשטות הדברים לא כך וכן עיין בסימן תקס"ח במג"א סק"י לגבי תענית בה"ב שכתב שאם יש ברית לא צריך לצום וכמבואר בגמ' שיו"ט שלו זה סיבת דחיה ועיין א"ר שתמה דשם הרי מבואר שזה רק סיבה שלא להשלים אבל לא שזה סיבה שלא לצום כלל ולכאורא מהמג"א מבואר שהדין שלא משלים זה קולא בכל הצום ולפ"ז יש ללמוד שאולי גם בחולה קצת לא צריך לצום כלל אמנם נראה שהמג"א רק למד שחזינן שנדחה זה חיוב פחות וממילא מסברא בחולה לא קיבלו על עצמם וכן בבה"ב שזה קבלה פרטית וודאי שבמקום יו"ט שלו לא צריך לצום אבל ודאי שבקולא שמצאנו בחז"ל זה רק שלא להשלים ואין לנו לחדש מעצמינו קולא חדשה של חולה קצת [ועיין קרא עלי מועד פ"י הערה ה' שהביא שיש שהקילו בזה ע"ש וצ"ע בכל זה לדינא]

### בגדר הדין תענית שלא משלימים

ד] והנה מבואר בגמ' תענית י"ב. שכל תענית שלא שקעה עליו חמה זה לא תענית והגמ' שואלת מאנשי בית אב שמתענין ולא משלימין והגמ' עונה שזה רק לצעורי נפשיה והגמ' שואלת מראב"צ שהתענו ולא השלימו והגמ' עונה שזה לצעורי נפשיה והנה היה מקום לומר שיש כזה חלות צום שיסודו להשתתף אם הציבור אמנם עיין רש"י שביאר שבשעה שרוצה לאכול אוכל ושלא יכול לומר ענינו ועיין לשון ר"ח שזה לא תענית אלא שהם רצו להתענות אם הציבור והנה לפ"ז גם מי שזה יו"ט שלו הוא לא חייב לצום וכן הוא בחמד משה תקנ"ט סוף סק"א ובסימן תקס"ב אמנם כל הפוסקים סתמו שזה חיוב גמור דהינו שהדין לצעורי נפשיה זה חיוב ולא רשות אמנם לפ"ז יש מקום גדול לדון שזה סוג צום אחר ובמקום קושי לא צריך לצום וכגון אם הבעל ברית הוא חולה קצת ולפ"ז חולה קצת שחידש השבות יעקב שלא צריך להשלים לא יצטרך לצום כלל ודלא כמשמעות דבריו

אמנם עיין משכנות יעקב סימן קנ"א שתמה שהגמ' בעירובין מ. מדמה את זה לת"ב שחל בערב שבת שגם שם לא משלימים שלא יכנסו לשבת כשהוא מעונה ושם לא שייך לומר שזה להשתתף אם הציבור שהרי הנידון שכולם יעשו כך וכן מבואר בחלק מהראשונים שאפילו אם משלימים אבל בשקיעה ראשונה שחל תוספת שבת ודאי צריך להפסיק לצום וצ"ע וכי כה"ג אין כאן צום כלל מתחילתו אלא רק לצעורי נפשיה הרי ודאי משמע שזה צום גמור ועוד שכיון שזה כל כלל ישראל לא שייך לצעורי נפשיה [וכן תמה בקרן אורה בתענית] עוד מבואר בראשונים שאפילו שהגמ' אומרת שמתענה ומשלים הכונה שיכול להשלים אבל גם יכול שלא להשלים ואם באמת אין לזה שם צום כלל הדבר מאוד מחודש שלא חיב לאכול ואם יאכל יתבטל כל הצום ובמשכנות יעקב נקט שזה מחלקות הסוגיות האם זה צום גמור רק שלא משלימים או שזה רק לצעורי נפשיה ויתכן להלכה שזה גדר צום גמור רק שדינו לא להשלים

ועיין ברכת כהן בענין עשרה בטבת שביאר שבאמת יש שני צורות שלא משלימים יש מקום שמצד הצום בתחילתו חל חובת צום גמור רק שבסופו מגיע סיבה לדחות השלמת הצום ובזה ודאי הגדר שיש כאן צום ומה שלא משלים זה התחדשות והיתר חדש שחל אמנם יש מקום שמראש כל הדין הצום הוא לא להשלים וכל מה שהגמ' דנה שזה נחשב תענית שלא שקעה עליו חמה כגון אנשי בית אב שאם היה חל עליהם צום היו צריכים לצום לגמרי ושם בהכרח גדר הדבר שייך לדון שחל צום חלקי וזה הגמ' דנה האם יש מושג של תענית שעות ולגבי יו"ט שלו של קרבן עיצים צ"ל שכיון שהיו"ט הוא מתחילתו בהכרח הגדר שלא חל כאן צום כלל רק לצעורי נפשיה והנה לגבי בעל ברית לכאורא היה מקום מסברא לדון שרק ברגע שהיה המילה חל ההיתר אבל לא קודם שכל השם יו"ט חל בזה שעושה את המצוה ולא במה שהיום מיוחד לקים המצות מילה אמנם מבואר שרחיצה אפשר גם קודם המילה ועיין שער תשובה שדן שגם אכילה אפשר קודם רק כתב כיון דשמא לא ימולו לכן לא יאכל קודם המילה ורק רחיצה שזה נצרך למצוה לא חוששים לזה ומבואר שהשם יו"ט הוא כבר קודם ולפ"ז יו"ט שלו וחולה קצת שם הגדר שבאמת כל הצום הוא לצעורי נפשיה וצ"ע בכל זה