ציונים והערות -13 ידיעת האיסור
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב ישעיה הלברשטט / תערובות

**דין חוזר וניעור בפסח דף מס' 13**

**הנה** דין חמץ דבער"פ הוא בטל, ובפסח עצמו איסורו בכ"ש, היינו דאינו בטל. **ונחלקו הראשונים** בחמץ שנתערב בער"פ אם חוזר וניעור בפסח או לא, והו"ד **בב"י** ריש סי' תמ"ז, **דהמ"מ** סוף פ"ד דחמו"מ כתב בדעת הרמב"ם דחוזר וניעור, והביא דכן דעת הגאונים, ומאידך הרא"ש והמרדכי והג' מיימוני כתבו דאינו חוזר וניעור[[1]](#footnote-2).

**ועי' מקו"ח** סי' תמ"ז ס"ק ח', שכתב דהנידון אי חוזר וניעור בפסח או לא, הוא תלוי בפלוגתת הראשונים בשאר איסורים אם חוזר וניעור, דכמו **בהוסיף איסור בתערובת** כיון דעתה התערובת במצב דאינה ראויה לביטול י"א דחו"נ, ה"ה **בפסח כיון שהאיסור עתה במצב שאינו ראוי ליבטל**, נימא בו חו"נ, ועי' **בהגר"א** או"ח שם ס"ק כ"א כ"ב. **אולם ביד יהודה** סי' ס"ט ס"ק ס"ג (אות י"ח) כתב דהמעיין בפוסקים יראה דאין ענין זה לזה, דהרי **הרא"ש** ס"ל דבאיסורים חו"נ ומ"מ בפסח ס"ל דאינו חו"נ [כמו שהביא ב"י שם], **והטעם** הוא דחו"נ הוא דוקא בנוסף איסור חוץ לתערובת. **ובאמת** כן מפורש **בראב"ד** תמים דעים ל"ו, דכתב דאף לדעת הסוברים דבאיסורים בעלמא חו"נ הנ"מ כשיש **תוספת לתערובת שמצטרף עמו והוא מעורר אותו, אבל בלא תוספת לא מצינו לו מעורר**[[2]](#footnote-3)**.** [אמנם הראב"ד גופיה ס"ל דלעולם אינו חו"נ]. **וכתב עוד היד יהודה** דכן הוא לאידך גיסא, דהרשב"א דס"ל בעלמא דאינו חוזר וניעור, ס"ל בחמץ דחוזר ונעור, כמבואר בשו"ת תפ"ה, והסברא בזה משום דמעיקרא היה עתיד להאסר ולכך חוזר ונאסר, ובכה"ג אפשר דלכו"ע חו"נ[[3]](#footnote-4).

**ברמ"א** חילק בין לח ליבש, ועי' **מקור חיים** שם שביאר זאת ע"פ **הר"י קורקוס** דבתערובת לח דהיא 'מציאות חדשה' לא אמרינן איסורא כמאן דאיתא, ולכו"ע אינו חו"נ, [ולפי"ז גם באיסור והיתר חלוק לח מיבש, וצ"ע דביו"ד לא נזכר חילוק]. **ועי' מג"א** ס"ק י"א דנראה דבלח אינו חו"נ משום **דבפסח** ראוי לדון דאינו חו"נ (עי' לעיל), **ושאני יבש שהוא בעין**, ואנן קי"ל כרשב"א דאין לאכול הכל יחד דלא נהפך האיסור להיתר, ולכך ודאי דחו"נ כי לא נהפך האיסור להיתר[[4]](#footnote-5). **ועי' מ"ב** ס"ק ל"ג די"א דגם יבש אינו חו"נ אלא כאשר בישל בפסח דנעשה לח, דאז הוא תערובת חדשה בזמן האיסור דאין ראוי לה ביטול. **והיינו** דביסודו קי"ל דאינו חו"נ בין לח בין יבש, מלבד בנשתנה התערובת, וצ"ע.

# פסק ההלכה בחו"נ

**הרמ"א** סי' צ"ט ס"ו פסק דהלכה כדברי הרא"ש דבכל גוונא אמרינן חו"נ, אולם בש"ך סקכ"א הסיק דאיסור **יבש ביבש במין במינו** שנתבטל ברוב (ונודע) אינו חו"נ, ואדרבה גם האיסור מצטרף להעלות ההיתר, אולם **במין בשאינו מינו בלח** כיון דנו"ט חו"נ, [ואף **ביבש ביבש** דינו כלח, דחששו בו שמא יבשלם ויתן טעם], וכן **מין במינו בלח** שהשווהו חכמים לדיני טעם[[5]](#footnote-6). **ועי'** **ביאור הגר"א** שם סוף ס"ק ט"ו דנקט להלכה דבדאורייתא חו"נ (כגון רוב ביבש, או בשיעור נו"ט באינו מינו בלח), אולם כלפי שיעור דרבנן אינו חו"נ.

**בפסח -** **בשו"ע** סי' תמ"ז ס"ד הביא בזה ב' שיטות, **וברמ"א** כתב דנוהגין להחמיר ביבש ביבש, אבל בלח לא, ועי' **בהגר"א** דמיקל משום דהוא מדרבנן.

# דין ידיעת התערובת

**כתב הרא"ש** סי' ל"ז, ונודע תערובתו נעשה היתר גמור וכו', ואע"ג דמין במינו אוסר עד ס', היינו קודם שנודע תערובתו וכו', **ובש"ך** ק"ט ס"ק י"ב [עומקא 122] פירש דמדאורייתא הוא, דכשלא נודע התערובת לא נתבטל האיסור כלל, ואסור מן התורה, [וכך פסק להלכה], ועי' **פמ"ג** שם **דהמנחת יעקב** כלל ל"ט אות י"ח תמה דברא"ש מתבאר דאינו אלא מדרבנן, **ובחכמ"א** [נ"א י"ח] כתב דאין במשמעות דברי הרא"ש דהוא מדרבנן[[6]](#footnote-7). **ובאמת** כן הוא גם דעת **האיסור והיתר** [כלל כג, ח] **והיש"ש** פ"ז סימן מז, [עומקא] שהלכה זו שצריך ידיעה לדעת הרא"ש הוא הלכה דאורייתא, וכן נקט **הפר"ח** שם [עומקא].

**בעיקר** דברי הרא"ש דהביטול תלוי בידיעה, צ"ב טובא, דכיון דגזה"כ הוא שהאיסור נהפך להיתר, מה לנו ולידיעתו, ולמה לא יוכל להיות היתר קודם שנודע התערובות. **ומצינו בזה כמה מהלכים.** **א. בקובץ ביאורים** [ביאור על ש"ש אות י] כתב, שקודם הידיעה אין כאן תערובת כלל, דאיזה התערבות יש כאן כששתי חתיכות מונחות זו אצל זו ואין שום אדם יודע מהן, ואם נצייר למשל, שקודם שנברא האדם בעולם היו שתי חתיכות של חלב ושל שומן מונחות זו אצל זו ושתיהן שוות בלי הבדל חיצוני, ודאי לא היה עליהן אז שם תערובת כלל, דאצל מי הן תערובת, הלא קמי שמיא גליא איזו היא של חלב ואיזו של שומן, עכ"ל. וכ"כ **החלקת יואב** תנינא סי' ט"ז. **ולפי"ז** אי"ז אלא **בתערובת יב"י**, אבל **לח בלח דהוא תערובת במציאות** יש בו תערובת אף בלא ידיעה[[7]](#footnote-8). ועי' **בשער"י** ג' י"א [עומקא 488] שכתב דסתימת הפוסקים והראשונים דהוא גם בלח בלח[[8]](#footnote-9). **ובאמת** כן מתבאר בשו"ע צ"ד ב' יעו"ש, **אמנם במ"ב** תמ"ז ס"ק ל"ב [עומקא 255] נקט דבלח בלח בטל אף בלא ידיעה, וצ"ע[[9]](#footnote-10).

**ב. השער"י** שם פירש דהטעם הוא משום דכל **כח הרוב הוא כאשר המיעוט מעכבו**, וא"כ הנ"מ כאשר נודע הספק דעי"ז מתבטלים שימושיו של הרוב, אבל בלא נודע א"כ בפועל אין המיעוט מעכב את שימושי הרוב, **ולפי"ז הוא סברא גם בלח בלח.** וכ"כ **בחידושי הרי"ם** יו"ד ט' [עומקא 343]. **והנה** עצם היסוד דכח הרוב הוא משום דאין ראוי שהמיעוט יעכבו הוא מובן, אבל ההוספה הכא דמחמת כן בעינן ידיעה, והיינו דבעינן דהמיעוט יעכב בפועל את שימושי הרוב, הוא מחודש, ולכאו' כל דיש איסור וכלפי שמיא הוא מעכב את דין המיעוט, מה לנו ולידיעתו.

**והנה** הרא"ש הוכיח את דבריו מהסוגי' בזבחים גבי זריקה, דאם לא נודע הפסול טריפה הרי הזריקה מרצה על העור, אלמא ידיעת הדבר גורמת היתר ואיסור. ולדרך א' דהוא הלכה "בשם תערובת", וכן לדרך ב' דהיא הלכה בכח הרוב, א"כ אי"ז ענין להתם כלל, וצע"ג.

**ג. ולכאו'** יש לדון באופן אחר, דהרא"ש מחדש **דאיסור דאינו ידוע אין חומרת איסורו כמו בנודע**, ולפי"ז י"ל דשייך ביטול גם בלא נודע, והרא"ש ה"ק דבבישל שנעשה לח דעתה בשורת הדין היה בעי ס', מ"מ אם נודע אהני לו מה דכבר הותר, אבל בלא נודע אינו יכול להשתמש בהיתר על 'לא נודע' (דאיסורו קלוש), להתיר תערובת שכן נודע (דהוא בתוקף איסורו), וזהו שהוכיח הרא"ש דכמו כן מצינו גבי פסול שכשלא נודע הפסול הוא קליש מנודע הפסול, ועדין צ"ע.

**הרא"ש** הוכיח עוד לענין זה מפ"ה דתרומות, דתנן סאה וכו' השתא דנודע לו כיון שסופו להרים כמורם דמי, כדאשכחן ליה בעלמא דס"ל כל העומד להזרק כזרוק דמי. **ויש לתמוה** דדוקא התם נצרכת הידיעה כדי שיהא נחשב דעומד להיעשות כאילו עשה, דאם אינו יודע הרי אינו 'עומד להרים'. **ולכאו'** חזינן דכל העומד וכו' הוא משום הא ד'טעון' הרמה ולא משום דבפועל עשוי להרים, וצ"ע.

**בדעת הרשב"א -** עי' **ש"ך** ס"ק י"ב דהביא **דהב"ח** [סוף סימן ק"ט] נקט דבישל בב' קדירות מהני אפי' קודם ידיעה, מהא דהרשב"א אסר לאכול יחד אחרי ידיעה, אלמא ס"ל דידיעה אינה מעלה ואינה מורדת. **והש"ך** פליג עליו יעו"ש. **ובאמת** צ"ע הב"ח דהרי הרשב"א אוסר משום דכל כח הביטול לומר רק דאין זו החתיכה האסורה ותו לא.

1. **בעיקר** הדין ביטול בזה, ישנה אריכות בדברי הראשונים והפוסקים, דיש לדון דחמץ ער"פ דהוא 'היתרא' לא שייך בו ביטול כלל, דאפשר דאין תורה ביטול בהיתר בהיתר, אמנם כמה צידדו לאידך גיסא, דאפי' אי נימא דהיתר לא בטיל, הכא **דעומד להיאסר שפיר נחשב כאיסור,** ושייך ביה ביטול, ועוד דהגם דלפני חצות יום י"ד היתרא הוא ואינו בטל מ"מ הרי בער"פ מחצות דינו דאסור באכילה, ומ"מ החומרא דחמץ במשהו ושאינו בטל הוא רק משקיעת החמה, וא"כ בשעות אלו הוא יתבטל, ושוב שייך הנידון אם חו"נ בשקיעת החמה או לא, והו"ד כל הדברים ביד יהודה שם. [↑](#footnote-ref-2)
2. **ולכאו'** כן מתבאר בדברי הרא"ש, שכתב דיבש שנתבשל ונעשה לח, (אע"פ דדין תערובת לח הוא בס') אינו חוזר וניעור, והיינו כי לא נוסף איסור מחוץ לתערובת, והא דבמין בשאינו מינו נאסר, כתב היד יהודה דאינו אלא מדרבנן, אמנם הש"ך צ"ח ו' כתב דהוא דין דאורייתא ועי' שער"י שביאר דהתם טעמא אחרינא איכא, דעתה דאיכא 'טעם' כאילו מבחוץ קאתי, דעד עתה לא היה "תערובת עם טעם", דביבש אין מציאות טעם, ולא דמי לפסח דלא נוסף כלום אלא הגיע "זמן" האיסור. [↑](#footnote-ref-3)
3. **עי"ש** שהביא מדברי הפוסקים דכתבו דכלאים שעתה היה להם שיעור ביטול בהיתר, אמנם עתידים הם לגדול ולהתרבות, אמרינן חו"נ כיון דמעצמו דרכו להוסיף, וכ"ש הכא דתלוי בזמן וזמן ממילא קאתי. והסברא בזה צ"ב **דהרי סוף סוף חל בו חלות ביטול**, וסברא מחודשת היא לומר דבכה"ג קל יותר להעירו. ולכאו' היה ניתן לדון טעם נוסף דיהא חו"נ, דנימא דלגבי איסור זה לא נתבטל כלל, ומשום דחמץ בפסח דאיסורו במשהו היינו דהוא **איסור דאין לו ביטול**, ואע"פ שבער"פ הוא אסור ויש לו ביטול, וא"כ אחר שנתבטל לא נימא חו"נ, מ"מ הוא נידון **כ'איסור אחר'** דהרי בער"פ אין כרת, וא"כ לגבי איסור "חמץ בפסח" מעולם לא נתבטל. אמנם הב"י כתב דכוונת הראשונים הוא "חוזר וניעור" ומשמע כדברי היד יהודה, אבל באמת עי' ברשב"א בשם הגאונים שכתב רק ד'אסור לאוכלו בפסח', ואפשר דבאמת אי"ז חוזר וניעור, אלא דמעולם לא בטל כלפי איסור זה. [↑](#footnote-ref-4)
4. **והיינו** דזהו גופא סיבה דחו"נ, אולם הש"ך צ"ט כ"א נקט דדעת הרשב"א דיב"י אינו חו"נ, ואע"פ שהרשב"א ס"ל דהביטול לא הפכו להיתר. [↑](#footnote-ref-5)
5. **ועי'** שו"ע צ"ד ב' ובשפ"ד ס"ק ה', וכן בשו"ע קל"ד ושם בט"ז ס"ק א', דס"ל לשו"ע דרק במין בשאינו מינו בנו"ט חו"נ, והיינו בדומה לפסק הש"ך. [↑](#footnote-ref-6)
6. **וז"ל**, המנחת יעקב בסופו תמה על הש"ך וכתב דברא"ש מבואר להדיא דאינו אלא מדרבנן, ואינו מוכרח, דמה שכתב שם הרא"ש **ומדרבנן החמירו** במין במינו שנתבשל **קודם שנודע התערובת** להצריך ששים, הוא סובר דהאי מדרבנן קאי על קודם שנודע כו', ובאמת כונת הרא"ש יש לומר דהא דבעינן ששים הוא מדרבנן עי"ש ברא"ש), ולכן לכולי עלמא דינו **כאילו נפל איסור יבש בקדירה** וצריך ששים נגד האיסור,. [↑](#footnote-ref-7)
7. **בקוה"ע נ**"ח ב' כתב בנוסח אחר, יעוש"ה, דאי"ז הלכה בשם 'תערובת' אלא דין בכל 'ספק', דחלוק ספק שנודע מספק שלא נודע, דכיון **שהספק מתירו,** א"כ **הספק הוא סיבת ההיתר**, ולכך **כל זמן שלא נודע התערובות אין כאן 'ספק' שיתירנו,** והביא דכן א"ל כ' מו"ר הג"ר שמעון הכהן, דה"ה לענין היתר ספיקות היכא שמותרין בתורת ודאי, אין היתרן חל אלא לאחר שנולד הספק, ועפי"ז כתב ד'ספק ערלה' ו'ספק ממזר' דהתירתם תורה, ולפי"ז היה אפשר לדון כן גם בלח בלח, דכל שאין ספק אין מקום לרוב לחול, אמנם בקוה"ע שם כתב יב"י, וכנראה דנקט דלח בלח שהוא ספק במציאות הוה ספק בהכרח. [↑](#footnote-ref-8)
8. **עיין** במרדכי בבא קמא פרק הגוזל עצים [רמז קי"ט] שכתב בשם רשב"ם וראב"ן וריב"א, גבי לח בלח דהיכא דנודע בינתים ושוב איתוסף אמרי' קמא קמא בטיל ואי לא נודע בינתיים אמרי' מצא מין את מינו וניעור כו' והיינו דכשלא נודע נידון כנפילה אחת מרובה, וכן פסק הפרי חדש סימן צ"ט אות כ"א. ומתבאר להדיא שאף לגבי תערובת לח בלח יש משמעות לידיעתו של האדם. [↑](#footnote-ref-9)
9. **והנה** בתערובת דהאיסור הוא רק בגדר 'טעם', והרי טעמא לא בטיל, וע"כ ענינו דס' היינו דכבר ליכא טעמא ואינו דין "ביטול", [ואי משום הציר הרי כתבו הראשונים דלא נאסר ציר בתערובת], א"כ אפשר לדון דלא ליבעי ידיעה, [ועי' בנוב"י סי' מ"ה דנקט דליכא בזה משום מבטל איסור], אמנם בשו"ע סוף סי' צ"ח בשם שו"ת הרא"ש [ונתבאר יותר בחידושי הגר"ח] מבואר דאיכא גם דין ביטול, ויש לדון בזה הרבה. **ומצינו** כעי"ז גבי בשר וחלב דכתב האיסור והיתר הארוך דלא בעינן ידיעה, והביאור לכאו' ע"פ מש"כ רע"א שו"ת ר"ז דכל שיש ס' אינו דרך בישול ואינו נחשב כלל בשם "בשר בחלב", ועי"ש דדן דלא יהא בזה דינא דאין מבטלין איסור. [ועי' שו"ת נפש חיה דלרמב"ם דגדר ס' הוא עוצם מיעוטו א"כ לא בעי ידיעה דסוף סוף נתבטל בעוצם מיעוטו]. [↑](#footnote-ref-10)