33 דו_ח בממון ובעדי זנות
קטגוריות: ש_ס / לד סנהדרין / סנהדרין עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

יום ועש"ק בשלח י"ד שבט תשע"ג

**א**

א] סנהדרין דל"ב., דיני ממונות מי בעינן דו"ח וכו', א"ר חנינא דבר תורה א' דיני ממונות וא' דיני נפשות בדו"ח שנא' משפט אחד יהי' לכם, ומ"ט אמרו דיני ממונות לא בעינן דו"ח כדי שלא תנעול דלת בפני לוין וכו', רבא אמר מתניתין דהכא בדיני קנסות ואידך בהודאות והלואות וכו'.

ונחלקו הראשונים בדין שאר דיני ממונות, דהנה כתבו התוס' לעיל ד"ג., ז"ל, שלא תנעול דלת בפני לווין, גזילות וחבלות וכתובת אשה וירושות ומתנות בכולהו נמי לא בעינן דו"ח כדי שתנעול דלת בפני גזלנין, וא"ת מה"ט לא ניבעי מומחין בגזילות וחבלות וכו', ועוד י"ל דגזילות וחבלות נמי בעו דו"ח, ולא ממעטינן אלא הודאות והלואות, מי בעו דו"ח ולא ממעטינן אלא הודאות והלואות והא דמוקי בריש אחד דיני ממונות מתני' דמצרכה דו"ח בדיני קנסות, ל"ד דיני קנסות קאמר דגזילות וחבלות קרי להו נמי קנסות וכו', עכ"ל, והרא"ש שם סימן א' כתב דגזילות וחבלות דבעו מומחין, בעו נמי דו"ח.

והרמ"ה בסוגיין כתב, ז"ל, דדיני קנסות וכל מידי דלא דיינינן ליה בבבל בעו דו"ח וכו', ולא תימא ה"מ בהודאות והלואות לחודייהו, אלא אפי' בדיני מקח וממכר וירושות וכיו"ב, ואפי' חבלה דשכיחא ואית בה חסרון כיס לא בעינן דו"ח מפני תיקון העולם, עכ"ל, וזה כדעת התוס' בתי' בתרא והרא"ש, דבדיני ממונות דאין דנין בבבל, אף בעינן דו"ח.

ב] והנה בחי' הר"ן לעיל שם כתב, ז"ל, ומעתה ר' חנינא הכי קאמר כל דיני ממונות וכו' צריכין דו"ח דבר תורה ומומחין, אלא שחכמים תקנו וכו' שלא יהיו צריכין דו"ח וכו', וכן נמי אם אתה מצריך דו"ח בגזילות וחבלות אתה פותח דלת בפני הגוזלין והחומסין שיגזלו ויחמסו ולא ימצאו עדות העדים מכוונת פעם אחת לע' שנה ויתבטלו כל דיני גזילות וחבלות ולפיכך תקנו שלא יהיו צריכין דו"ח, ומיהו מומחין בעינן בכולהו וכו', וקאמר תלמודא משום דר' חנינא כלומר כמו שתקנו חכמים בכל דיני ממונות שלא יהיו צריכין דו"ח כמו כן עשו תקנה אחרת בהודאות והלואות שלא יהיו צריכין מומחין לא בא"י ולא בחוצה לארץ כדי שלא תנעול דלת בפני לווין וכו' אבל בגזילות וחבלות לא עשו תקנה כלל בא"י וכו', אבל בבבל שאין שם מומחין אם לא נתיר הדיוטות אף בגזילות וחבלות נפתח דלת בפני הגוזלים והחומסים, ומן הטעם שהתירו כל דיני ממונות שלא יצטרכו דו"ח מן הטעם ההוא בעצמו התירו גזילות שתהיינה נגבות בבבל אף ע"י הדיוטות במידי דשכיח ואית ביה חסרון כיס וכו', נמצא לפי שיטה זו דכל דיני ממונות בין הודאות והלואות בין גזילות וחבלות אין צריכין דו"ח, וטעמא דהודאות והלואות שלא תנעול דלת בפני לווין וטעמא דגזילות וחבלות שלא תפתח דלת בפני הגוזלין והחומסין וכו', ומיהו בדיני קנסות משמע דאוקמוה רבנן אדינייהו ובעו דו"ח דקנס חידוש הוא ואין לך בו אלא חידושו, ולענין מומחין בהודאות והלואות א"צ לא בא"י ולא בח"ל כדי שלא תנעול דלת, אבל בגזילות וחבלות בא"י בעינן מומחין בכולן וכו', בחו"ל במידי דשכיח ואית ביה חסרון כיס עבדינן שליחותייהו וכו', אבל במידי דלא שכיח אע"ג דאית ביה חסרון כיס ובמידי דשכיח ולית ביה חסרון כיס לא עבדינן שליחותייהו, עכ"ל.

ומבו' להדיא מדבריו, דלענין דין דו"ח לא חילקו חכמים בדבר, וכל דיני ממונות ל"ב דו"ח, ואף הני דלא שכיחי ולי"ב חסרון כיס, ואף לענין דיני קנסות לא פסיקא לי' להר"ן דבעינן בהו דו"ח, (וכנראה היינו משום די"ל דלא קי"ל כרבא דמוקי למתניתין בדיני קנסות), אף דבעינן בהו מומחין ואין דנים אותם בבבל, ורק לענין דין מומחין, דבא"י בעינן מומחין בגזילות וחבלות, ותיקנו חכמים בבבל דלא ליבעי מומחין, בזה הוא שחילקו, דדוקא במידי דשכיח ואית בי' חסרון כיס עבדינן שליחותייהו.

ונראה דהטעם לחלק בזה הוא, דבדינא דמומחין, כיון דבא"י בעינן בגזילות וחבלות מומחין, ותיקנו חכמים לחלק בדינם דבבבל ל"ב בהו מומחין, לא חילקו בין בבל לא"י אלא במידי דשכיח ואית בי' חסרון כיס, אך בדין דו"ח דאף בא"י לא בעינן, לא חילקו חכמים בדבר, ואף בהני דלא שכיחי ולי"ב חסרון כיס, ל"ב דו"ח.

אמנם בחי' הר"ן בסוגיין כתב לא כן, ז"ל, וי"ל דבדיני קנסות לא תקנו רבנן מידי ובעי' ג' מומחין וה"ה דבעי דו"ח, הילכך בחבלות דהוו מידי דלא שכיח בעינן מומחין ובעינן דו"ח וה"ה בגזילות שע"י חבלות דלא שכיחי, אבל בגזילות ממש בהא ודאי לא בעי דו"ח כדי שלא נפתח דלת בפני הגוזלים והחומסים, וכיון דרבא ל"ה מצי למיכללנהו גזילות וחבלות כחדא משו"ה שבקינהו לגזילות, אבל קושטא דמילתא דבגזילות דשכיחי לא בעו דו"ח וכדכתיבנא בפ"ק בס"ד, עכ"ל, וצ"ע בסתירת דבריו, דבפ"ק מבו' בדבריו דבכל דיני ממונות ל"ב דו"ח, ואף בהני דלא שכיחי, וביותר צ"ע במש"כ דהוא כדכתיבנא בפ"ק, והרי בפ"ק כתב בע"א, - אך כנראה דהוא ממהדורה אחרת, שהרי גם עיקר מה שחילק הר"ן בסוגיין בין סתם גזילות לגזילות שע"י חבלות, אי"ז כדבריו לעיל בפ"ק שלא חילק בזה, אלא הוא כדעת התוס' שם, וצ"ע בזה.

ג] ובדעת הרמב"ם בזה, כתב הב"י בסימן ל' דאין בדבריו הכרע, אם בכל דיני ממונות ל"ב דו"ח, או רק בהני דשכיחי ואית בהו חסרון כיס, והלח"מ בפ"ג מעדות ה"ב כתב להוכיח בדעתו דרק בהני דשכיחי ולי"ב חסרון כיס ל"ב דו"ח, עיי"ש.

אמנם הנה המאירי בסוגיין כתב, ז"ל, דיני קנסות אין בהם תורת נעילת דלת ומתוך כך צריכין דו"ח שהרי אף למומחין הם צריכים, אבל גזילות וחבלות יש מהם שצריכים דו"ח ויש שאינם צריכין דו"ח אלא שהם כדיני ממונות גמורים והם דבר המצוי ושיש שם חסרון כיס וכו', וגדולי המחברים לא הפליגו באלו אלא כולם כדיני ממונות לידון בבבל ושלא להיות בדין דו"ח, עכ"ל, והרי שנקט בדעת הרמב"ם דבכל דיני ממונות ל"ב דו"ח, אך צ"ע במש"כ בדעתו דכל דיני ממונות דנים בבבל, ואכמ"ל.

ד] והנה בחי' הרמב"ן בשלהי יבמות כתב בטעמא דמ"ד דעדות מיתה ל"ב דו"מ משום דאיכא כתובה למשקל כדיני ממונות דמיא, ז"ל, ואע"ג דגבי כתובה ליכא משום נעילת דלת שיותר משהאיש רוצה לישא אשה רוצה להנשא, לא פלוג רבנן בדיני ממונות, ואע"ג דבדיני קנסות בעינן דו"ח, הנהו לאו בכלל דיני ממונות נינהו ולא תקון בהו רבנן מידי אלא רחמנא קנסינהו ואדינא דרחמנא מוקמינן להו ולא מוספינן אקנסי, אבל בשאר כל דיני ממונות לא פלוג רבנן, עכ"ל, וכ"כ הרשב"א שם.

ולכאו' יש ללמוד מדבריהם דבכל דיני ממונות ל"ב דו"ח ואף בהני דלא שכיחי ולי"ב חסרון כיס, דלא פלוג רבנן בדיני ממונות, ורק בדיני קנסות דאינם בכלל דיני ממונות בעינן דו"ח.

אך לא ברירא לי הך מילתא, דהנה הרמב"ן והרשב"א שם כתבו דלמ"ד דעדות מיתה בעיא דו"ח, אף בעינן בהו מומחין, ולמ"ד דל"ב דו"ח, אף ל"ב מומחין, עיי"ש, וצ"ע דלפ"מ שפירשו בפי' קמא דהא דל"ב בהו דו"ח, אף דבכתובה ליכא נעילת דלת, הוא משום דלא פלוג רבנן בדיני ממונות, הרי הי' בדין דכ"ז הוא לענין דו"ח, דבכל דיני ממונות ל"ב דו"ח, אף לענין מומחין דיש מדיני ממונות דבעינן בהו מומחין, אף כתובה תיבעי מומחין, דל"ש לומר דלא פלוג רבנן בדיני ממונות, - ולכאו' מוכח מדבריהם דאי"ז כן, אלא אף דבדיני ממונות דלא שכיחי ולי"ב חסרון כיס בעינן מומחין, מ"מ י"ל דלא פלוג רבנן בשאר דיני ממונות, - ולפ"ז הרי אין להוכיח מדבריהם דס"ל דגם בדיני ממונות דלא שכיחי ולי"ב חסרון כיס ל"ב דו"ח, אך אכתי מ' כן ממה שלא דנו רק מהא דדיני קנסות בעו דו"ח, וצ"ע בזה.

**ב**

ה] והנה כתבו התוס' לעיל ד"ח:, ז"ל, וצ"ל לפר"ת שהיא מותרת לבעלה כשלא כוונו עדותן או כשהוכחשו וכו', ויש ללמוד מכאן דאי אתו עדים ואמרו אשת פלוני זינתה דבעי דו"ח לאוסרה על בעלה, וסברא הוא דלא גרע מגזילות וחבלות, עכ"ל, והובאו דבריהם בסמ"ג עשין מ"ח ובהגמי"י אישות פכ"ד אות כ' ובמרדכי פ"ד סימן תשי"א, וכ"כ בשו"ת הרא"ש כלל מ"ו סימן א', וכן נקטו רבים מרבותינו האחרונים בתשובותיהם.

ו] אמנם הנה בחי' הר"ן לעיל שם כתב, ז"ל, ואפי' בכה"ג אמרו בתוס' ז"ל שלא נראה שיהיה חייב לשלם ק' כסף דכיון דקי"ל דדיני ממונות לא בעי דו"ח, א"כ לגבי הפסד כתובתה מהימנא "ומהימנא למיסרי עלוהי" והאיך אפשר שישלם ק' כסף אחרי שהפסידה כתובתה ונאסרה עליו, אלא שרמב"ן ז"ל תירץ קושיא זו ואמר שאע"פ שבדיני ממונות לא בעי דו"ח, הכא כיון שעיקר העדות הוא בדיני נפשות אע"פ שיוצאין ממנה דברי ממונות, כשם שבטל העדות לד"נ כך הוא בטל לענין ד"מ היוצאין ממנה, עכ"ל, ומבו' להדיא בד' התוס' שהביא הר"ן, דלאסור אשה לבעלה ל"ב דו"ח, ומ' דהרמב"ן הסכים לזה.

ז] ולכאו' יש להוכיח כן עוד מד' הרמב"ן, דהנה הרמב"ן והרשב"א בשלהי יבמות דימו דין דו"ח לדין מומחין, וכתבו דכ"ה דפליגי תנאי אם בעינן בעדות מיתה דו"ח, ה"נ פליגי אם בעינן בהו מומחין, אך הריטב"א והר"ן שם חילקו בזה, ועי' גם בתשו' הרשב"א ח"ג סימן קי"א ובשו"ת הריב"ש סימן קצ"ג וסימן רס"ו שדימו דכ"ה דבעדי גו"ק ל"ב מומחין ה"נ ל"ב בהו דו"ח.

ולפ"ז הרי לכאו' בעדות זנות לאסור אשה לבעלה, דחזינן דאנו דנים בזה"ז בהדיוטות, וכנראה היינו כדי שתינעל דלת בפני עוברי עבירה, ה"נ בדין דלא ליבעי דו"ח, וצ"ע בזה.

ח] ובאמת צ"ע כן ע"ד התוס' לעיל שכתבו דסברא הוא דבעינן דו"ח דלא גרע מגזילות וחבלות, וצ"ע דהיאך מצינו ללמוד זמ"ז, הרי חזינן דבגזילות וחבלות בעינן מומחין, ובעדות זנות לאסרה על בעלה ל"ב דו"ח, וא"כ הרי ה"נ יש לחלק ביניהם לענין דו"ח, וצע"ג.

עוד ילה"ע בד' התוס' שסתמו דבריהם בזה, ולכאו' כל מש"כ דבעי דו"ח הוא משום דלא גרע מגזילות וחבלות, הוא לפ"מ שכתבו התוס' לעיל ד"ג. בתי' בתרא דבגזילות וחבלות בעי דו"ח, אך למש"כ בתי' קמא דבגזילות וחבלות ל"ב דו"ח, י"ל דה"נ לאסרה על בעלה בעי דו"ח, ושמא מכוון התוס', דכ"ה דבגזילות וחבלות בעי דו"ח משום דל"ש בזה נעילת דלת, ה"נ לאסור אשה על בעלה בעי דו"ח, ולפ"ז גם אי נימא דבגזילות וחבלות ל"ב דו"ח, אך הרי היינו משום דגם בזה שייך נעילת דלת, וכמש"כ התוס' לעיל ד"ג., אך לאסור אשה על בעלה דל"ש נעילת דלת, ודאי דל"ב דו"ח.

ותמהתי על שלא עמדו האחרונים ע"ד התוס' בזה, ואחר החיפוש מצאתי שעמד ע"ז בשיירי קרבן במכילתין פ"ה ה"ב, ז"ל, ועוד מאי ראי' מייתי מגזילות וחבלות, הא כתבו תוס' דף ג' וכו' גזילות וחבלות וכתובת אשה כו' ל"ב דו"ח כו', ואפי' לתי' אחרינא שכתבו שם דגזילות וחבלות צריכין דו"ח, אסיקו כתובת אשה וכל מילי דעבדינן שליחותייהו ולא בעי מומחין א"צ דו"ח ע"ש. וכיון דדנין עכשיו אשה שזנתה לאסרה על בעלה ל"ב דו"ח וצ"ע, עכ"ל.

ט] והנה המאירי לעיל ד"ג. כתב, ז"ל, ואף לדעת ר"ע י"מ שמ"מ אם באו להחמיר עליה כגון עידי קדושין אין צריכין דו"ח וכו', ואני אומר שאף בזו צריכין דו"ח לדעת ר"ע שהרי יש בעדותם צד לדיני נפשות, וכן יראה מפרק ה' בסוגיית עדי נערה המאורסה שהוזמו, עכ"ל.

ובשו"ת הרשב"א ח"ג סימן קי"א השיב ע"ז, וכנראה דהשיב כן להמאירי, ז"ל, לעיקר הדין והלכה למעשה כך נראה לי באמת דעדי קדושין אין צריכין דו"ח דהשתא מיהא לאו אדיני נפשות קא מסהדי, משא"כ לר"ע בעדי מיתה דהיא אסורה לכל והבא עלי' במיתה והשתא שרי לה ע"פ עד זה לעלמא, וכלישנא ממש דאמרינן התם ומר סבר כין דקא שרינן אשת איש לעלמא כדיני נפשות דמי, ואע"ג דבקידושין אפשר דאתי לדיני נפשות מ"מ השתא מיהא לאו בנפשות מסהדי וכו' וכולהו סוגיות דגמ' ודאי משמע דלא בעינן דו"ח בעידי קדושין וגיטין, ולפיכך ישנן בב"ד הדיוטות כו', ותדע לך וכו' אלמא גיטין וקידושין ליתנהו בדו"ח דאף הם כדיני ממונות דבדידהו נמי איכא משום נעילת דלת וכו', וההיא דבפ' היו בודקין, לא ידענא מאי קא דייק מינה מר, דההיא לאו בעידי קידושין היא, אלא במי שנתקדשה כבר ובאו עדים ואמרו נערה מאורסה זו זינתה, ועדות זו ודאי צריכה דו"ח דבנפשות קא מסהדי, עכ"ל.[[1]](#footnote-2)

וראיתי בשו"ת מהר"א ששון סימן י"ז שהביא ממש"כ הרשבב"א בסו"ד דעדי נערה המאורסה שזינתה בעו דו"ח דבנפשות קא מסהדי, דכל עדות על זנות לאסרה לבעלה בעי דו"ח, וכ"כ מהרח"ש בקונט' עיגונא דאיתתא, עיי"ש.

אך לכאו' יש מקום לפרש דד' הרשב"א קיימי רק בגונא שהיא מתחייבת מיתה ע"פ עדותם, וזהו שכתב דכיון דבנפשות קא מסהדי בעי דו"ח, אך בעדות על זנות בזה"ז דאין עדותם אלא לאסרה על בעלה, וכלל אי"ז עבירה המחייבת מיתה, שהרי לא התרו בה, ואף אם התרו בה לא התירה עצמה למיתה, וי"ל דבזה"ז ל"ש כלל התרת עצמו למיתה, שפיר י"ל דל"ב דו"ח, ושו"ר באבנ"ז אהע"ז סימן קל"ז סק"ה שעמד בכעי"ז, והוסיף עוד די"ל דכיון דעדותן היא בבי"ד של ג', ל"מ כלל לדיני נפשות, וצ"ע בזה.

י] ויש להוסיף עוד בזה, דאף למש"כ הרשב"א בח"א סימן אלף ר"ט לדון דשמא עדות קידושין חשיבא כעדות דיני נפשות, הואיל וראוי לבא לידי נפשות אם תזקק היא לאחר והיא מקודשת לו, י"ל דכ"ז הוא בעדות קידושין, דאפשר שתחייב מיתה ע"פ עדות זו, אך בעדות זנות שלא התרו בה, דא"א לבא לידי חיוב מיתה, י"ל דל"ב דו"ח.

ושו"ר בנובי"ק אהע"ז סימן ע"ב שכתב לצדד דאף למש"כ בתשו' הרא"ש דעדי זנות צריכין דו"ח, הוא רק בעדי זנות שאם היתה סנהדרין נוהגת היתה מתחייבת עפי"ז מיתה או מלקות, אך בעדי כיעור וכיו"ב דאינה מתחייבת עפי"ז כלל, ודאי דל"ב דו"ח, ובהג' אמרי ברוך שם השיג ע"ז, ז"ל, צ"ע דהא ליכא התראה והתרת א"ע למיתה כיון שאין דנין בזה"ז ד"נ, ובכה"ג אף בזמן הסנהדרין לא היה מקום לחיוב מיתה, עכ"ל.

**ג**

יא] כתב הרשב"א בח"ג סימן קי"א, ז"ל, ואפילו למה שאתה אומר, הי' באפשר לומר לך השתא מיהא מותרת לזה וכו', אבל אין סוקלין על ידם עד שנחקור ונדרוש את העדים, שהרי יש לנו כיו"ב בפרק האומר דגרסי' התם האומר קדשתי את בתי ואיני יודע למי קדשתיה ובא א' ואמר אני קדשתי' נאמן אף לכנוס וכו', ואיבע"ל מהו לסקול על ידו, רב אמר אין סוקלין ורב אסי אמר סוקלין, וא"ר אסי מודינא באומרת נתקדשתי שאין סוקלין, ורב חסדא אמר א' זה וא' זה אין סוקלין, ומ"מ נראה ודאי דלכו"ע בעדות נשים מקודשת וסוקלין דהמוני מהימני לכולהו מילי, וכענין מה שאמר רב אסי התם סוקלין דלכולא מילתא הימנה רחמנא לאב, עכ"ל.

ונתחדש בד' הרשב"א, דאף דמה"ת בעינן דו"ח בעדי קידושין, וכל הא דל"ב בהו דו"ח הוא רק מתקנ"ח משום נעילת דלת, מ"מ כל שנתקבלה עדותם על הקידושין, סוקלין על ידם.

ואמנם צ"ע, דמה דימהו הרשב"א לאומר קדשתי את בתי דנאמן אף לסקול, דהתם דהוא נאמן מדאורייתא שנתקדשה, ע"כ סוקלין על ידו, אך הכא דאין עדותם מתקבלת אלא מדרבנן, מהיכ"ת נימא דהעמידו חכמים דבריהם אף לסקול עפי"ז.

ושמא יש ללמוד מד' הרשב"א, כמש"כ לחדש בשו"ת חמד"ש אהע"ז סימן נ"ב סק"ב ובס' משכן העדות שער ?, דאחר שהכשירו חכמים העדות בלא דו"ח, הוי עדות דאורייתא, עיי"ש בדבריהם, ולפ"ז י"ל, דע"כ כיון דלענין עדות הקידושין ה"ה נאמנים מדאורייתא בלא דו"ח, מועלת עדותם גם לענין סקילה, וצ"ע בזה.

?ז"ל תוס' הרא"ש יבמות דפ"ח., ואין דבר שבערוה פחות משנים. תימה אמאי לא בעי' דרישה וחקירה בעדות קידושין וגירושין וכל דבר שבערוה דילפינן דבר דבר מממון, נהי דבממון לא בעינן משום נעילת דלת בפני לווין או פתיחת דלת בפני חמסנין, בערוה היאך הקלו למ"ד אין כח ביד חכמים לעקור דבר מן התורה, וי"ל כיון שיש כאן עדות ומסתבר להאמין העדים לא חשיב לעבור על ד"ת כיון שיש קצת טעם וסמך לדבר וכו', עכ"ל.

1. ובאמת ד' המאירי צע"ג, דמאי מייתי מהתם דעדי קידושין בעו דו"ח, - וי"ל בזה, דהנה בעיקר הוכחת המאירי מהתם דבעי דו"ח, עי' בשו"ת מהר"א ששון סימן י"ז שפירש מכוון הראי', דממש"א שם דאית בהו הזמה, ש"מ דבסתמא חוקרין אותן, דעי"ז קיימא ההזמה, ויל"פ עוד, דהוא ממש"א התם דאי הוי עדות שאי אתה יכול להזימה ל"מ עדותם, ואם ל"ב בהו דו"ח, גם ל"ב בהו עדות שאתה יכול להזימה, ומצאתי שכתב כן בנובי"ק אהע"ז סימן ע"ב, - אמנם יל"פ בזה בע"א, דהא פשיטא דלענין להרגה בעי דו"ח, ומכוון המאירי הוא להוכיח ממש"א שם דיכולין לומר לאסרה על בעלה באנו, ואם לענין לאסרה על בעלה ל"ב דו"ח, היאך מצו למימר הכי, הרי ממה שדרשו וחקרו אותם, ודאי דהוי עדותם להרגה, - ולפ"ז שפיר הוכיח המאירי מזה דעדות לאסרה על בעלה בעיא דו"ח, - ואם הרשב"א פירש כן במכוון הראי', הרי דממה שדחה דשאני התם דבנפשות קא מסהדי, מוכח דאף אם לא באו לענין נפשות, מ"מ כיון דאיכא חיוב מיתה על זנות בעי דו"ח, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-2)