א - בגדרי קרן ושו_ר
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / ב_ק - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / מ_מ

**ב' ב' - תולדה דקרן מאי היא נגיפה רביצה וכו', - בפירש"י כתב דדחפה בגופה והזיקה בגופה ורבצה על הכלים כדי לשברן, וע"כ הויא תולדה דקרן דכונתן להזיק כי קרן, ומבו' דלא חשיב כקרן אלא בדהוי כונתו להזיק, וכ"ה בל' הגמ' להלן דמ"ש קרן דכונתו להזיק, - ועי' רש"ש שהק' ממש"א לקמן ט"ו ב' דכלבא דאכל אימרי הוי תולדה דקרן אף דאין כונתו להזיק, עוה"ק ממש"א לקמן ט"ז א' דבפכין קטנים אורחי' הוא, ואם במתכוין לשברם מאי שנא, ובפשוטו צ"ל דרק בפכין גדולים דל"ה אורחי' תלינן שנתכונה לשברן, ועיקר ענין זה אם קרן תליא במה שכונתו להזיק או במה דהוי משונה נת' לקמן ט"ו ב'.**

**ומילתא אגב אורחי' קמ"ל דמועד לאדם וכו', - ענין זה וכלל עניני העדאה יתבארו בעזה"י בהמשך.**

**נשיכה תולדה דשן היא, - בפירש"י מ' דלפום ס"ד זו, הי' חייב נ"ש, וכ"כ הרשב"א, וכתב דאף ל"ה חייב ברה"ר, ומבו' דדין תמות הוא רק בנזקי קרן, וכ"נ בל' רש"י לעיל בד"ה בעיטה ולקמן ד' א' ד"ה רגל ולקמן י"ז א' ד"ה היתה מבעטת ובכ"ד, אך בל' הרמב"ם פ"א מנז"מ ה"ב מ' דביסוד הדין הוי דין תמות גם בשאר אבות, ואך דיתכן דלא משכח"ל גונא דמשונה דאינו תולדה דקרן, - ועי' תור"פ שפירש דלפום הס"ד ל"ה חייב אלא ח"נ, משום דאין הנאה להזיקה כמו קרן, - ועי' בחי' הגר"נ אות ל"ז ל"ח שהק' דלמ"ד דפ"נ קנסא משום דבחזקת שימור קיימא, מאי ס"ד דבנשיכה ישלם נ"ש הרי הו"ל בחזקת שימור, ועיי"ש שהאריך בזה.**

**שן יש הנאה להזיקה הא אין הנאה להזיקה, - עי' שטמ"ק בשם הרא"ש דהא דלא משני דשן אין כונתו להזיק הא כונתו להזיק, משום דחומר דשן נקט לאפוקי משן ולאוקמי' בתולדה דקרן, ומבו' היינו דאם הי' הנאה להזיקה, הרי דאף דהוי כונתו להזיק הי' תולדה דשן, וצ"ע אם הי' גם תולדה דקרן או הי' רק תולדה דשן, (וי"ל דלא שייך שיהא תולדה דב' אבות), ורק משום דאין הנאה להזיקה, הוא דל"ה תולדה דשן אלא תולדה דקרן, ועי' תור"פ בזה, - ובפירש"י לעיל ד"ה בעיטה כתב דהוו תולדה דקרן משום דכונתו להזיק ואין הנאה להזיקה ואין הזיקו מצוי, ומ' דאם הי' הנאה להזיקה או הזיקו מצוי הוי תולדה דשן ודרגל אף אם כונתו להזיק, אך בפירש"י לקמן ג' א' כתב דדכל היזק דרך הילוך שלא בכונה הוי תולדה דרגל דהזיקו מצוי ואין כונתו להזיק, וכ"ה בפירש"י לקמן י"ז ב', ומ' דאם הי' כונתו להזיק הי' תולדה דקרן אף דהזיקו מצוי, ועי' בחי' הגר"נ אות נ"ב מש"כ בזה, וצ"ע דד' רש"י התם קיימי בהיזק הנעשה בדרך הילוכה דחשיב כהיזק הנעשה ע"י הרגל (דומיא דרביצה) ואפ"ה מ' דאם הי' כונתו להזיק ל"ה תולדה דרגל, ושמא בכה"ג דכונתו להזיק והזיקו מצוי הוי תולדה דקרן ודרגל, אך בד' הרשב"א דלס"ד הי' פטור ברה"ר מבו' לא כן.**

**עי' בחי' הגר"נ אות ל"ט שהק' דמ"ט לא משני דשן אורחי' הוא והאי משונה, וכמבו' בדינא דכלבא דאכל אימרי דאף דיש הנאה להזיקה מ"מ כיון דהוי משונה ה"ז תולדה דקרן, וכתב דרק בשינוי גמור הוא דהו"ל תולדה דקרן אף דיש הנאה להזיקה, אך בחי' הרשב"א בסוגיין מ' להדיא דגם אם הי' בנשיכה הנאה להזיקה, מ"מ כיון דהוא משונה הי' תולדה דקרן, וצ"ע, ועמש"נ לקמן שם.**

**עי' רשב"א דגריס "הני מילי" היכא דיש הנאה להזיקה וכו', ודקדק מזה דנשיכה גופה דיש הנאה להזיקה הוי תולדה דשן, והיינו בבהמה שנשכה בככר להנאתה כדי לאכלו ולא הספיקה לאכלו עד שנפל מפי' ולכלכו, ועי' בחי' תלמיד הרשב"א שנחלק ע"ז דאף בכה"ג הו"ל תולדה דקרן כיון שלא אכלתו ואי"ז כעין שן שחייבה עליו תורה, ועי' מ"מ פ"א מנז"מ שדן לפרש כן בדעת הרמב"ם, וצ"ע דמ"מ מ"ט הוי תולדה דקרן הרי הו"ל אורחי' וגם אין כונתו להזיק, עוד צ"ע דנמצא לפ"ז דכל בהמה האוכלת, בזמן נשיכתה שכבר הוזק המאכל עדיין לא נקבע אם הוא תולדה דקרן או דשן, עוד העירו, דאטו בחזא ירוקא ונפל ל"ה תולדה דשן רק אם לבסוף אכל את הירוקא, - ועי' רשב"א לקמן ג' א' מירושלמי דדרסה על נר שמן ונסכה גופה הוי תולדה דשן כיון דנהנית, ומבו' דאף דל"ה כונתה להנאה, מ"מ כיון דבפועל נהנית מכך הוי תולדה דשן, וצ"ל דאיכא תרי גווני דהנאה להזיקה, חדא דכונתה להנאה אף אם בפועל לא נהנית כנשכה בככר כדי לאכלו ונפל וחדא דנהנית מן ההיזק אף אם לא נתכונה לכך, וצ"ע.**

**עי' רשב"א דאף הנחש שנשך הוי תולדה דשן אע"פ שאינו אוכל לפי שנהנה בנשיכתו, ואע"פ שאמרו וכו' מה הנאה יש לך וכו' לאו למימרא שאין לו הנאה כלל וכו' ומ"מ כיון דאורחי' בהכי לא נפיק מתולדה דשן א"נ מתולדה דרגל ואינה תולדת קרן שלא להתחייב בנ"ש ברשות הניזק, ועי' תוס' לקמן ט"ז א' דהוא תולדת רגל, וצ"ע דהרי אין הזיקו מצוי כרגל, וצ"ל דילפינן לה מהצד השוה, ומ"מ עיקרו משום רגל הוא, כיון דאין הנאה להזיקו, אך בד' הרמב"ם בפ"א מנז"מ מבו' דהוא תולדה דקרן מועדת, ונת' לקמן ט"ז א'.**

**עי' רשב"א דרביצה להנאתה הוי תולדת רגל, ומבו' דאף דהוי להנאתה הו"ל תולדת רגל ולא תולדת שן, ולכאו' היינו דעיקר רגל הוא היזק הנעשה ממילא בדרך הילוכו, וצ"ע לפ"ז במה שנסתפק הרשב"א דנחש הוי תולדה דרגל, וכ"ה משמעות ד' רש"י לקמן ג' א' דזהו עיקרו של רגל, וכ"נ בפירש"י לקמן י"ז ב' שכתב דחזיר נובר באשפה והתיז הו"ל רגל, והתוס' שם כתבו דהו"ל שן דלהנאתו עביד, ואזלי לטעמייהו לקמן ט"ז א' דנחש הוי תולדה דרגל אף שמתכוין להזיק ואי"ז היזק דממילא, ועי' עוד באולם המשפט סימן ש"צ, אך בפירש"י לקמן מ"ח ב' כתב דחזא ירוקא ונפל הוי תולדה דשן דמתכוין להנאתו, ואף דהנפילה הוי מידי דממילא ואין כונתו לכך, וצ"ע.**

**ומעיקר ד' רש"י ותוס' אלו מבו' דאף דבהני גווני לי"ל הנאה מן הנזק, הוי תולדה דשן, וכ"ה בפיר"ח לקמן ג' א' דהטילה גללים על הפירות הוי תולדה דשן כיון דיש הנאה להזיקה דאלמלי הטלת הגללים היתה מצטערת, וכ"ה בפירש"י לקמן י"ח ב', ואך דמסיק דכיון דהוי צרורות אי"ז תולדה דשן, אך בשטמ"ק ג' א' כתב בשם תוס' שאנץ דבכה"ג ל"ה תולדה דשן כיון שלא עשו לה הפירות הנאה, וכ"כ בתור"פ, וצ"ע ממש"כ תור"פ לקמן י"ז ב' דחזיר הנובר באשפה והתיז והזיק הוי תולדה דשן, ולקמן מ"ד א' כתב דנתחככה בכותל להנאתה ונפל על האדם הוי תולדה דשן, ועי' בחי' הגר"נ אות נ"ב דזה תליא בהפלוגתא אם נשכה ככר ונפל מפי' הוי תולדה דשן, ועיי"ש מש"כ לפרש בזה, אך י"ל דמחד גיסא הכא עדיף דיש לה הנאה מהטלת הגללים ומשא"כ התם דל"ה לה הנאה כלל, ומאידך הכא גרע דנזק הפירות אינו כלל לשם הנאתה, ומשא"כ התם דנשכה לשם הנאתה.**

**רביצה ובעיטה תולדה דרגל היא לא רגל הזיקה מצוי וכו', - עי' תלמיד הרשב"א די"ג ה"מ היכא דהזיקה מצוי ע"ד גיר' הרשב"א לעיל לגבי נשיכה, ופירשו דאיכא רביצה ובעיטה דהוא תולדה דרגל כגון שהיא רבצנית או בעטנית, ונחלק ע"ז דאף בכה"ג ל"ה תולדה דרגל כיון שאין היזק זה מצוי בשאר בהמות, ודמי לשור נגחן דאינו משלם נ"ש כשלא הועד, ויש להוסיף, דגם כשהועד הרי אינו תולדה דרגל אלא תולדה דקרן, ובדעת החולקים י"ל דאיירי בגונא דדרך הילוכה הוא כן ואין רובצת ובועטת בכונה להזיק וע"כ הו"ל תולדה דרגל, ול"ד לשור נגחן דכונתו להזיק וע"כ הוי תולדה דקרן, (וכיון דכל נוגח בכונה להזיק הוי משונה, אף דשור זה דרכו בכך אינו חייב אלא ח"נ).**

**ט"ו ב' - והשתא דאמרת פ"נ קנסא האי כלבא דאכל אימרי וכו', - עי' תוס' דלמ"ד דפ"נ ממונא לא מיחייב כלל דמקרן לא אתיא דקרן אורחי' הוא והאי משונה הוא וכ"כ הרשב"א, ועי' מהרש"ל דהא דבאכלה כסות או כלים משלם ח"נ, הוא משום דכונתה להזיק כמש"כ רש"י לקמן י"ט ב' ד"ה שונרא** **והו"ל ככל קרן דאורחי' הוא להזיק בכונה, - ועי' רא"ש דכיון דקנסא הוא הלכך כל דבר משונה אע"פ שיש הנאה להזיקן נפק לי' מתורת שן והוי קרן, ועי' פלפו"ח שפירש לדבריו כד' התוס', אך משמעות ל' הרא"ש דלמ"ד דפ"נ ממונא הו"ל תולדה דשן ומשלם נ"ש, וזה מתישב עם ד' רש"י והרשב"א לעיל ב' ב' דדינא דח"נ הוא רק בקרן, ועי' בחי' הגר"נ אות תקל"ט מש"כ בזה.**

**ועי' בשטמ"ק בשם הריב"א דאף למ"ד דפ"נ ממונא הוי קרן משונה, וע"כ אף לדידי' מחייבינן בכלבא דאכל אימרי, ועיי"ש בשם גליון תוס' שכתב בדעת התוס', דאף דגם למ"ד פ"נ ממונא ל"ה קרן אורחי', מדקרי לי' ר"ט משונה, מ"מ הוי קצת אורחי', וע"כ לא מצינו ללמוד לחייב בכלבא דאכל אימרי דל"ה אורחי' כלל, - ועיי"ש בשטמ"ק שהק' ע"ד הריב"א, דמ"ט נקט כלבא ושונרא יותר מקרן דעלמא, ועי' ריטב"א כתובות מ"א ב' דהוא משום דבנזקי קרן אף למ"ד דפ"נ ממונא לא מגבינן בבבל משום דלא שכיחי** **שהבעלים משמרין אותם שצריכין לעבודה ומשא"כ בכלבא ושונרא דאיידי דלא נטרי להו שכיח הזיקייהו טפי.**

**עי' חזו"א סימן י"א סק"ב שהק' לפ"ד התוס' דלמ"ד דפ"נ ממונא לא מיחייב כלל, דא"כ כל גווני דאשכחן דמשונה משלם ח"נ הוא דלא כר"פ, והיינו לקמן ט"ז ב' בארי שטרף ואכל, לקמן י"ח א' בחטטה בחבל, לקמן שם בשני בגחלת, לקמן י"ט א' בתקע בכלי שאין בו בזרני, לקמן י"ט ב' בכשכשה בזנבה, לקמן שם באכלה בפתורא, לקמן כ' א' בקופצת לפירש"י שם, וכ"ה גם לקמן י"ח א' בהטילה גללים לעיסה, ולקמן כ"ב א' בכלבא בזקירא וגדיא בסריכא, ולקמן כ"ג א' בכלב שחתר לפירש"י שם, וכתב דמודו התוס' דכל דאין עיקר ההיזק משונה אלא שעשתה בשינוי חשיב קרן, וכתב עוד דכל ד' התוס' הם רק בכלבא דאכל אימרי דהוא שינוי גדול וכמש"כ השטמ"ק.**

**ועיי"ש בחזו"א שכתב, דאם אכל אימרי ג"פ, חשיב כקרן מועד אף לר"פ, דכיון דמשונה הוא ראוי להיות תולדה דקרן, אלא דבג"פ ראשונות א"א לחייבו דהוא משונה טפי מנגיחת קרן תם, אבל כשהועד לא גרע מקרן מועד, וכתב דל"ב בזה לדיני העדאה, ואף אם אכל אימרי של הפקר ג"פ הוי תולדה דקרן מועדת, ועי' בחי' הגר"נ אות תקס"ח מש"כ בזה.**

**עי' תוס' דכלבא דאכל אימרי הוי תולדה דקרן אף דאין כונתו להזיק, ועי' רא"ש ונימו"י דמהא שמעינן דכל מידי דלאו אורחי' אע"ג דיש הנאה להזיקה הוי תולדה דקרן לכל מילי, ומ' בדבריהם דאף דמצינו כן בכ"ד דמשונה הוי תולדה דקרן, נתחדש הכא טפי דהיינו אף בשיש הנאה להזיקה, ולא אמרינן דבכה"ג הוי תולדה דשן.**

**ועי' בגל' הר"א מטוך לקמן כ"א א' שהק' היאך ילפינן לה מקרן אף דאין כונתו להזיק, ואם מקרן ושן אתי א"כ ליפטר ברה"ר, ועי' פלפו"ח בריש פירקין שהוכיח מזה כדעת הרא"ש דבדבר הנלמד מצד השוה אזלינן בתר עיקר חיובי', וכתב דשמא הא דכוונתו להזיק ל"ה חומר משן דמשונה אבל חשיב [כ]כונתו להזיק, עכ"ל, ולכאו' היינו דעיקר החומרא דכונתו להזיק הוא דאי"ז מהמעשים הטבעיים של הבהמה, וע"כ אף בדבר שאין כונתו להזיק, אם הו"ל שינוי גמור, דמי לכונתו להזיק, והא דבקרן דעלמא בעינן להא דכונתו להזיק, הוא משום דאי"ז שינוי גמור, וע"כ אם ל"ה כונתו להזיק, הוה חשבינן לה מכלל המעשים הטבעיים של הבהמה, ועמש"נ לקמן י"ט ב' דכ"ה מבו' בד' הרא"ש שם ובד' התוס' לקמן מ"א א', אך בד' תור"פ שם מבו' דלא כן, ול"מ הא דכונתו להזיק אלא במידי דאורחי' דכל דכונתו להזיק הוי תולדה דקרן מועדת, ונת' לקמן שם.**

**ועי' מהדו"ב שהק' מהא דפריך לעיל בפירקין דקרן כונתו להזיק, ועי' רש"ש לעיל ב' ב' שהק' ממש"א התם דמ"ש קרן דכונתו להזיק, וממש"כ רש"י שם דרביצה היינו שרבצה כדי לשברם, וכתב דסוגיא דהתם כר"פ דפ"נ ממונא ולדידי' עיקר קרן הוא כונתו להזיק, וכן נקט המהדו"ב, אך בחזו"א סימן י"א סק"ב נקט דאף למ"ד פ"נ ממונא הוי משונה תולדה דקרן, ולפ"ד הר"א מטוך ניחא.**

**ועי' מאירי לקמן במתניתין שכתב דכל שהוא משונה "וכונתו לכך" דינו כקרן, ומ' דכל הא דכלבא דאכל אימרי הוי תולדה דקרן הוא רק משום דכונתו לכך, ול"ב שיהא כונתו להזיק ולא להנאתו, אלא סגי במה שכונתו לכך, ועי' מאירי לקמן כ"א ב' דבקפצו לגואי ושברו את הכלים אינו חייב ח"נ שהרי אין כונתו להזיק, ועי' משנת ר"א סימן א' בזה.**

**ועי' בפסקי ריא"ז לקמן פ' כיצד שכתב בבהמה שאכלה על שלחן, דלהזיק היא מתכונת כמו הקרן ומשלם ח"נ, ובדינא דתרנגול שהכניס ראשו לאויר כלי זכוכית ותקע בו כתב דה"ז כמתכוין להזיק ומשלם ח"נ, ומ' דכל הא דמשונה הוי תולדה דקרן הוא רק משום דכונתו להזיק, וי"ל דאף בכלבא דאכל אימרי כיון דלאו אורחי' תלינן דעושה כן בכונה להזיק, וזה כמש"כ התוס' לקמן י"ז א' ד"ה דרסה, דס"ד דמשונה הוא וכו' ומסתמא להזיק נתכונה, וזה מתישב עם דבריו בריש פירקין שכתב דתולדות הקרן כל הדומין לקרן שהקרן כונתו להזיק בנגיחתו וכן בכל עניין שהבהמה מתכונת להזיק וכו', ומ' דל"ה תולדה דקרן אלא בדכונתו להזיק, וצ"ע אם זה מתישב בכל האופנים דמשונה משלם ח"נ.**

**עי' בחי' רמ"ש לקמן י"ט ב' שנסתפק בכלבא דאכל אימרי ג"פ והועד, אם הוי כקרן מועדת, או דכיון דהועד ואורחי' הוא הו"ל תולדה דשן, והוכיח ממש"א לקמן ט"ז ב' דחי' שטרפה ואכלה והועדה לכך הו"ל תולדה דקרן, ועיי"ש מש"כ עוד בזה, ועי' חזו"א סימן י"א סק"ד, ועמש"נ עוד לקמן ט"ז ב'.**

**עי' רא"ש בפ' כיצד סימן ג' שהק' בהא דתנן התם דאכלה כסות או כלים משלם ח"נ, דמ"ט לא תני רבותא טפי דאף כלבא דאכל אימרי דיש הנאה להזיקו משלם ח"נ, ועוד דמ"ט לא תני לה במתניתין דה' תמים וליתני ו' תמים, והוכיח מזה דהא דכלבא דאכל אימרי משונה הוא ולא מגבינן לי' בבבל, הוא רק בפחת שפחתה המיתה, אבל דמי הנבילה משלם אם אכלה בחצר הניזק, דאכילה ל"ה שינוי דדרכם לאכול כל נבילות אף של בהמות גדולות, ואף דתחילת הנזק הי' שינוי מיחייב על האכילה דהוי אורחי', וכתב דלדעת רש"י לקמן כ"ג א' דאם חתרה בשינוי ואכלה לא משלם אלא ח"נ, ה"נ הכא אינו משלם ח"נ אף על האכילה, ועי' בפסקי הריא"ז שכתב בשם הרי"ד דעל האכילה משלם נ"ש ונחלק עליו, וכ"ה מבו' בחי' הרשב"א בסוגיין ובחי' תלמיד הרשב"א בשם הרמ"ה, ועיי"ש שכתבו דכשיעור מה שנהנית מגבינן אף בבבל, אך בל' הרא"ש מ' דאם הי' דין האכילה כמשונה ולא מגבינן לי' בבבל, ל"ה מתחייב אף בדמי מה שנהנית, (וכנראה היינו משום דכל שנתחייב מדין מזיק, אינו מתחייב מדין מה שנהנית, וצ"ע, ושו"ר באבהא"ז בהשמטות לפ"ב מנז"מ ה"ט בסופו שפירש בע"א, עיי"ש), - ועי' יש"ש בפ' כיצד סימן ט' שהק' על ראיות הרא"ש, ועי' בחי' רמ"ש לקמן י"ט ב' שכתב לישב ד' הרא"ש, ועי' אבהא"ז פ"ג מנז"מ ה"ז שהאריך הרבה בזה, ובדבריו שם מבו' דכ"ה דאינו חייב על האכילה אלא ח"נ כיון שבא ע"י שינוי, ה"נ הוא חייב ברה"ר, ומבו' דהטעם דאינו משלם אלא ח"נ, אי"ז משום דליכא פשיעה אלא בדרגא דמשונה, וע"כ דינו כהיזק דמשונה דמשלם ח"נ, אלא הוא משום דחשבינן לכל מעשה הבהמה כחד מעשה אריכתא והו"ל תולדה דקרן, אך לכאו' זה ניחא רק בכלבא דאכל אימרי ובחי' שטרפה ואכלה, דהוי חד מעשה היזק אריכתא, אך בחתרה בשינוי ונכנסה ואכלה, מסתבר דהאכילה הוי תולדה דשן, וצ"ע, ועי' אבהא"ז פ"ב מנז"מ הי"ד בסו"ד.**

**ועי' חזו"א סימן י"ד סק"ו שהק' ע"ד הרא"ש היאך מחייבינן לי' כלל על האכילה, הרי כיון דפ"נ קנסא וחשיב כאונס, א"כ לא פשע בעל הכלב באכילה דהאי בשר, ועיי"ש מש"כ בזה.**

**הזאב והארי וכו' הרי אלו מועדין, - בפירש"י כתב דהן מועדין אפי' בנשיכה ובכל נזקין, וכ"כ הרמב"ם בפ"א מנז"מ ה"ו, אך התוס' לקמן ט"ז א' כתבו דאינם מועדים אלא במידי דאורחי' כגון שבא זאב וטרף ארי ודרס וכו' וכ"כ הרא"ש והרשב"א, ועי' בשטמ"ק שם בשם הרא"ש שהק' דא"כ מה חילוק יש ביניהם לשאר בהמות ומאי קמ"ל מתניתין, ועוד דמאי פריך לקמן ותו ליכא והאיכא הזאב והארי וכו', וכתב די"ל דאשמועינן שהן מועדין להרוג כל בהמות ואפי' גדולות מהם ול"ד לכלב דאכל אימרי רברבי, - והתוס' שם רמזו להוכיח כן מהא דאמר שמואל לקמן ט"ז ב' דארי ברה"ר דטרף ואכל חייב והוא משום דלאו אורחי' הוא והוי תולדה דקרן ומשלם ח"נ ברה"ר, אך בפסקי ריא"ז לקמן פירש דהוי כקרן מועדת, ונת' לקמן, וכן הוכיחו הרא"ש והרשב"א, ועי' ביאור הגר"א סימן שפ"ט סק"כ דמשמע דמפרש דמש"כ הרמב"ם דהם מועדים בכל ענין הוא לטעמי' שפסק דלא כשמואל, וצ"ע, ועי' חי' רמ"ש לקמן י"ט ב' שכתב בדעת רש"י והרמב"ם, דהא דהם מועדין מתחילתן, הוא למעשים דכונתם להזיק, דדרכם בכך, אך בטרף ואכל שעושה כן להנאתו, לאו אורחי' בהכי, וע"כ הו"ל תולדה דקרן תמה ומשלם ח"נ, וכ"ה מבו' בשטמ"ק לקמן ט"ז א' בשם הר"ש.**

**ועי' מ"מ בפ"א מנז"מ ה"ו שכתב לדעת הרמב"ם, דכל הני דינם כדין קרן לענין חילוק הרשויות, והיינו דאף דדרכם בכך, מ"מ כיון דכונתם להזיק הו"ל תולדה דקרן, ומ"מ ה"ה חייבים נ"ש, דהוו כקרן מועדת, וכ"כ בפסקי הריא"ז, וזה שלא כד' התוס' לקמן ט"ז א' דאף דנחש כונתו להזיק מ"מ כיון דאורחי' בהכי הוי כמו רגל, ועמש"נ שם.**

**תוד"ה והנחש, - ואפי' נחש שאינו נהנה וכו' כיון דאורחי' בהכי הוי כמו רגל ופטור ברה"ר ול"ה כמו קרן בתר דאייעד אע"ג דכונתו להזיק, - עי' רשב"א לעיל ב' ב' דג"כ נקט דל"ה תולדה דקרן, ונסתפק אם הו"ל תולדה דשן או דרגל, - אך במ"מ פ"א מנז"מ ה"ו נקט בדעת הרמב"ם דהוי תולדה דקרן, והיינו משום דכונתו להזיק, וכ"ה בפסקי הריא"ז, ולדעתם ליכא להוכחת התוס' מדחשיב לי' גבי אחריני, דלדעתם גם הני אחריני הוו תולדה דקרן, והתוס' לטעמייהו דהני אחריני הוו מועדים בדברים דיש הנאה להזיקם וע"כ הוו תולדה דשן, - ועי' תוס' לעיל ג' א' דבהמות שיש להם ארס כנחש ונושכות וממיתות הוי תולדה דקרן, והמהרש"א שם הק' דמ"ש מנחש דהוי כרגל, ועיי"ש בפנ"י ובחי' ר' ראובן סימן ב' מש"כ בזה.**

**עי' אחיעזר ח"ג סימן ס"ד שכתב בהא דמיבע"ל לקמן כ"ו א' אם איכא כופר ברגל משום דאין כונתו להזיק, דלפ"ד התוס' דנחש הוי תולדה דרגל אף דכונתו להזיק, ה"ה חייב בכופר, ועיי"ש משה"ק לפ"ז, - ועד"ז ילה"ע, למש"כ התוס' לעיל ט"ו ב' דכלבא דאכל אימרי הוי תולדה דקרן אף דאין כונתו להזיק, דא"כ בכל כה"ג לא יהא חיוב כופר ואי"ז במשמע, ועי' תלמיד ר"ת לקמן כ"ו א' דמבו' דהוא חייב כופר, ולפ"ד הר"א מטוך דכונתו להזיק ומשונה חד מילתא נינהו, ניחא.**

**אמר שמואל ארי ברה"ר וכו' טרף ואכל חייב, - בפירש"י כתב דהוא משום דלאו אורחי' הוא והוי תולדה דקרן ומשלם ח"נ ברה"ר, אך בפסקי ריא"ז כתב דאף דהוי תולדת קרן מ"מ משלם נ"ש לפי שהוא כמועד מתחילתו, ועי' לח"מ פ"א מנז"מ ה"ו שכתב כן בדעת הרמב"ם, והיינו דס"ל דארי הוי מועד מתחילתו אף לגבי היזק זה דטרף ואכל, ואזיל לטעמי' דס"ל דכל דהוא משום דהא דמשונה הוי תולדה דקרן הוא משום דתלינן דכונתו להזיק, ולגבי היזק הרי הוי ארי מועד, וצ"ל לדעתו דהא דפריך מהא דתניא דחי' שנכנסה לחצר הניזק וטרפה בהמה ואכלה בשר משלם נ"ש, אי"ז מהא דמשלם נ"ש, אלא הוא מהא דתני שנכנסה לחצר הניזק, ומ' דברה"ר פטורה, אך צ"ע לפ"ז בהא דמשני רבינא דאיירי בארי תרבות דאייעד, דלכאו' לא נתישב בזה כלל עיקר הקו' מהברייתא.**

**אי הכי וכו' גבי תולדה דקרן בעי למיתניי', - עי' חי' רמ"ש לקמן י"ט ב' דמבו' מזה דכל דהוי תולדה דקרן משום דמשונה הוא, אף אחר שהועד והוי אורחי', אכתי הו"ל תולדה דקרן, ועי' חזו"א סימן י"א סק"ד, אך עי' בפירש"י לקמן מ"ח ב' דאף דחזא ירוקא ונפל הוי משונה ואי"ז שן, מ"מ כל שהועד ואורחא הוא הוי תולדה דשן, וצ"ע.**

**ועי' תוס' דרק בארי הוא דהו"ל תולדה דקרן אף אחר דאייעד, אך בזאב תרבות כל דאייעד חוזר לקדמותו והוי שן, ועי' חזו"א סימן י"א סק"ד דבארי אינו נעשה מועד אא"כ טרף בני חיובא, אך בזאב דע"י שהועד חזר לקדמותו, הרי דאף אם נגח ג"פ של הפקר שב לקדמותו וחשיב רגל, וכ"ה מבו' בד' התוס' לקמן מ"ח ב' שכתבו דלפ"ד רש"י דכל דחזא ירוקא ונפל ג"פ הוי תולדה דשן, ל"ב דבג' פעמים הראשונות יפול על בנ"א, דלא חיישינן אלא שיעשה מועד להפיל עצמו בבור לאכול הירק.**

**י"ט ב' - כשכשה באמתה מהו וכו', - עי' תור"פ שהק' דממ"נ אם הוי אורחי' ודאי דפטור ברה"ר, ואם אי"ז אורחי' א"כ אף דאין כונתו להזיק הוי קרן, דומיא דארי דטרף ואכל, וכתב דלעולם הו"ל אורחי', ומ"מ מיבע"ל דשמא כיון דיצרו תוקפו הו"ל כקרן מועדת, ולכאו' זה שלא כד' התוס' לעיל ט"ז א' דנחש הוי תולדה דקרן, ועי' בשטמ"ק בשם הריב"א מש"כ בזה, וצ"ב, - אך הרא"ש כתב דהאיבעיא היא אם חשיב שינוי דלאו אורחי' בכך אלא לפעמים כשיצרו תוקפו, או"ד כיון דאין כונתו להזיק ל"ד לקרן והוי כרגל דכיון דאין כונתו להזיק א"כ למה תעשה כשכוש זה אלא דאורחי' בכך, ולכאו' היינו דאי"ז שינוי גמור ככלבא דאכל אימרי, וע"כ רק אם יצרו תוקפו דמי לקרן לא חשבינן לה מכלל המעשים הטבעיים של הבהמה, אך אם ל"ד לקרן, חשבינן לי' כנזק דאורחי', וזה מתפרש לפ"ד הר"א מטוך לקמן כ"א א' דעיקר דינא דכונתו להזיק הוא דמכח זה לא חשבינן לה מכלל המעשים הטבעיים של הבהמה, אך מד' תור"פ מבו' דס"ל דהא דכונתו להזיק אינו גורם כלל דיהא תולדה דקרן תמה, ול"מ הא דכונתו להזיק אלא ליעשות תולדה דקרן מועדת, וצ"ע, - ועי' רמב"ם פ"א מנז"מ הי"א דאינו משלם אלא ח"נ, ומבו' דהוי כקרן תמה, אך בד' הרמב"ם מ' דכל האיבעיא היא אם הוא חייב ברה"ר, אך פשיטא דאינו חייב אלא ח"נ ואף ברשות הניזק, וזה לטעמי' דס"ל דדינא דח"נ אינו במסוים בקרן.**

**ועי' תוס' לקמן מ"א א' שהק' במש"א התם דאם רבעה וקטלה ל"ה כקרן משום דאין כונתו להזיק, מהא דמיבע"ל הכא בכשכשה באמתה אם כיון דיצרה תקפה הו"ל כקרן, וכתבו דשאני הכא דיש שינוי קצת ודמי טפי לקרן ומשא"כ ברביעה דליכא שינוי כלל ול"ד לקרן והוי כשן גמורה שמזקת ע"י אכילה, וזה מתפרש כד' הרא"ש דהאיבעיא דהכא היא בשינוי קצת, אך כל דהוא אורחי' ל"ה תולדה דקרן אף אם חשיב ככונתו להזיק, ואזלי התוס' לטעמייהו לעיל ט"ז א' דנחש הוי תולדה דרגל אף דכונתו להזיק, ובשטמ"ק שם בשם תוס שאנץ כתב דהם ב' תירוצים, חדא דשאני התם דליכא שינוי כלל, ועוד דשאני התם דהוי שן גמורה.**