מ_מ - עבד ואמה
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / ב_ק - הרב יהודה אלבוים / ארבעה אבות

בס''ד

מראי מקומות - קיבוץ

**עבד ואמה שהזיקו**

* צ''ע מדברי הגמ' דף י''ז ב' דאלמלא ריבוי דחיה בכלל בהמה, היה פטור על חיה שהזיקה, וא''כ היאך ס''ד לחייב על אדם שלא התרבה, עי' שו''ת עמודי אור סי' ט' סק''ד, חזו''א סי' ג' סק''א, ובידים סי' ט' סקי''א, חי' הגרנ''ט סי' קי''ב - ולדברי הגרי''ז בהלכ' נזקי ממון ניחא -.
* צ''ע היאך ס''ד לחייב את האדון כשהדליק העבד גדישו של חבירו, הא אין אדם חייב על שורו שהדליק אש - תוס' דף כ''ב א' ד''ה לאו דממונו, ודף מ''ח א' ד''ה איש בור - ולר' יוחנן דאשו משום חציו ניחא, אך לר''ל דאשו משום ממונו, היאך ס''ד במשנה בידים לחייב על אש של עבדו, עי' חזו''א וגרנ''ט שם, ועי' אמרי משה סי' מ' סק''ה.
* ברמב''ם פ''א מהלכ' גניבה ה''ט מבואר דס''ד לחייב אדון על גניבת עבדו, וצ''ע מהיכי תיתי לחייב אדם על ממונו שגנב, עי' חרח''ה פ''ט מהלכ' גזילה ואבידה, ואמרי משה סי' מ' סק''ה דיש לחייב על גזילה מדין מזיק, ויש לדון בדברי הרמב''ם אם גם ס''ד לחייב כפל, ועי' ברכ''ש סי' ל''ג סק''ב שכתב בשם הגר''ח דאף לגבי כפל היה ס''ד לחייב את האדון - ועי' חי' ר' נחום בסוגיין אות צ''ח בשם הגרי''ז - ועי' חי' הגרנ''ט, חזו''א סי' ג' סק''א.
* המוסר שורו לשומר, דעת הרמב''ם דהבעלים פטורים אע''פ שלא שמר השומר, ולכא' ה''ה דהמוסר שורו לעבדו לשמור נפטר האדון מחיוב שמירה ותשלומין, וא''כ צ''ע היאך ס''ד לחייב אדון על נזקי עבדו, הא העבד שומר על עצמו, ומחוייב לשמור על עצמו שלא יזיק, וכי גרע ממסר שורו לעבדו שפטור, עי' חזו''א וחי' הגרנ''ט שם.

------------------------------------------------------------

יש לדון האם היה ס''ד שהתורה חייבה על נזקי עבדו, או דהיה פשוט שהתורה פטרה, ולא באה המשנה אלא לפרש סברת התורה

יש לדון האם היה ס''ד לחייב על עבדו שהזיק מדין ממונו, או שהס''ד היה שחייב לשלם את חיובי העבד.

א. עי' חזו''א וחי' הגרנ''ט שכתבו כהצד השני, ועי' תשב''ץ ח''ג סי' קל''ד שכתב מכח הדין שפטור על מעשה עבדו שמא יקניטנו וכו' דמהאי טעמא אין לחייב בעל על נזקי אשתו וז''ל שאם הרב היה חייב בנזקי עבדו אם הי' מקניטו היה הולך ומדליק גדישו של חבירו ולא דמי לשורו של אדם שאדם חייב בנזקיו לפי שאין בו דעת. אבל במי שיש בו דעת אין האדון ולא הבעל חייבין בנזקיו עכ''ל.

ב. כתב הטור חו''מ סי' שמ''ט 'ועבד שגנב מחזירין הקרן לבעלים אם הוא בעין וכפל אין לו דאין לו משלו מה לשלם וגם אין בעליו חייב לשלם **בשבילו** ולא שאר כל דבר שמזיק כיון שהוא בן דעת ובעלים אינו יכול לשמרו שאם יקניטו ילך וידליק גדישו של חבירו ונמצא מחייב רבו מנה בכל יום אלא אם ישתחרר חייב לשלם.

ג. כתב תוס' רבינו פרץ וז"ל דהרי הוא בהמתו דבידו לשומרן כמו בהמתו, ואפילו הכי לא מחייב האדון.

ד. כתב המאירי וז''ל עבד ואמה אף על פי שכונתם להזיק אין הרב חייב בנזקיהם **ואף על פי שהם ממונו ושמירתן עליו** ודבר זה תקנה חכמים הוא גזרה שמא יקניטנו רבו וילך וידליק גדישו של חברו ונמצא מחייב את רבו בכל יום ושמא תאמר בשוגג מיהא יתחייבו הבעלים שהרי בשגגה אין בה טעם הקנטה אף הוא מרמה ומזיד ועושה עצמו שוגג.

ה. כתוב בחרח''ה פ''ט מהלכ' גניבה 'עבדו ואמתו אם חייב בנזקיהן, דשם הוי דינא דכל שהוא ממונו שמירתו עליו וחייב בנזקיו'.

ו. נח' האם האדון פטור על נזקי עבדו מדאו' או מתקנת חז''ל: עי' אבן האזל פ''א מהלכ' נזקי ממון ה''א אות ט''ו שכתב שברמב''ם נראה דפטור מדאו', וכן נראה בשטמ''ק מהתוס' הרא''ש בשם ר' יונה, ובמאירי מבואר דתקנו חז''ל לפוטרו.

**על פי הנ''ל יש לדון בכמה אופנים האם היה האדון חייב אלמלא טעם שמא יקניטנו וכו'**

א. יש לדון האם היה ס''ד לחייב על עבד קטן: אם ס''ד שחייב על חיובי עבדו, א''כ בעבד קטן אין ס''ד שיהיה חייב, מכיון שאין העבד חייב, משא''כ אם ס''ד דחייב על עבדו כממונו.

ב. יש לדון האם היה ס''ד לחייב את האדון כפל כשעבדו גנב – עי ברכ''ש סי' ל''ג סק''ב, ולדבריו רק בכפל היה צד לחייבו, ולא בשאר קנסות כאונס ומפתה, אך לדברי החזו''א לכא' יתחייב בכל הקנסות -.

ג. יש לדון האם היה חייב על דמי ולדות: מבואר בגמ' דרק אדם המזיק חייב על דמי וולדות, אך אין חייב על שורו שהזיק דמי וולדות, ויש לדון לפי הס''ד דחייב על עבדו אם חייב דמי וולדות, עי' ברכ''ש סי' ל''ג סק''ב דחילק בין כפל דחייב, לדמי וולדות שפטור.

ד. יש לדון האם האדון יהיה חייב האדון ד' דברים כשחבל העבד - וכן יש לדון לענין תשלומי נזק, האם יהיה חייב מדין חבלות, או יהיה חייב רק כמו שחייב על ממונו שהזיק, עי' נ''מ בדברי חרח''ה בהלכ' טוען ונטען -.

ה. יש לדון האם היה חייב על עבדו שהזיק בשוגג או באונס כמו שפטור כה''ג על שורו שנפל מראש הגג ברוח שאינה מצויה, או דהיה חייב מדין אדם.

ו. יש לדון בעבד שהזיק ברה''ר בצורה של הנאה להזיקו או דרך הילוכו, האם יהיה דינו כשן ורגל שפטור ברה''ר, או כדין אדם שחייב ברה''ר - אף אי נימא דאינו חייב על ד' דברים, ודמי וולדות, אכתי י''ל דפטור שן ורגל ברה''ר תלוי בצורת הנזק, ולא בייחס של המזיק אל הבעלים -.

ז. יש לדון כשהזיק העבד בצורה משונה האם יהיה חייב רק חצי נזק כדין קרן תמה, או דינו כאדם וחייב נ''ש.

ח. יש לדון בעבדו שהזיק בכוחו, האם יהיה בו דין צרורות שאינו חייב אלא חצי נזק, או שדינו כאדם המזיק.

ט. יש לדון האם לפי הס''ד היה חייב על בור או אש שעשה עבדו, או רק ס''ד לחייבו כשהזיק בידים, כגון על מקום גחלת.

י. יש לדון כשהזיק העבד, והעבד פטור מדין קלב''מ, האם חייב האדון - ואף בעביד החומרא דהוי כאילו שילם, לכא' פשוט שאין זה אלא כלפי עצמו, אך הניזק יכול לתבוע מהאדון -.

יא. יש לדון היכא שיש לעבד כסף - כגון שניתן לו ע''מ שאין לרבו רשות בו - האם יהיה הדין רמ''ג רמ''ג, או שבכה''ג אין יכול לגבות אלא מהעבד.

יב. יש לדון כשישתחרר העבד, האם חייב לשלם לרבו: להך גיסא שחייב על עבדו כשורו וחמורו, יש לדון שאין העבד חייב לרבו, משא''כ להך גיסא שחייב האדון את חיובי העבד יש מקום לומר שחייב העבד לרבו.

יג. הזיק העבד בגרמי: להך גיסא דחייב על מעשה עבדו כשורו וחמורו, גרמי דבהמתו פטור, משא''כ לאידך גיסא.

**יש לדון האם למסקנא יש אופנים שהאדון חייב**

א. יש לדון האם לדינא חייב על נזקי עבדו הקטן: אם פטור מדאו' מחמת שא''א לשומרו כדמשמע ברמב''ם, דהיינו דמסברא פטור מהאי טעמא, לכא' אין מקור לפטור כשעבד קטן הזיק, אך אם תקנו לפטור אולי י''ל דלא חלקו, ועי' טור חו''מ סי' שפ''ט וז''ל כך צריך לשמור ממונו שלא יזיק ואם הזיק חייב לשלם ... **ובלבד שלא יהא בן דעה אבל עבד שישנו בן דעת** אין רבו חייב על נזקיו שאם היה חייב על נזקיו אם יקניטנו רבו ילך ויזיק לחייב את רבו עכ''ל, וקצת משמע שעבד קטן שאין לו דעת חייב, וצ''ע.

ב. יש לדון האם גוי חייב על נזקי ילדיו: עי' רמב''ם פ''ט מהלכ' עבדים ה''ב דגוי יכול למכור את בניו ובנותיו, ומבואר בדבריו שגוי הרי הוא בעלים על ילדיו, ויש לעיין האם יתחייב על הזק בניו, ועי' זכר יצחק ח''א סי' ב' דאף גוי שהתגייר הרי הוא בעלים על בניו, ועל כך לא שייך כקטן שנולד משום 'דמוכרו היא בשביל שילדו והוא שלו', וא''כ אף בישראל יש לדון אם חייב בכה''ג על הזק בניו שנולדו לו בגיותו, דלא מצינו אלא שתקנו בעבדו שמא יקניטנו, ולא בבנו.

ג. יש לדון האם אדון חייב בשמירה על עבדו, ואי הוי תקנת חז''ל לפוטרו, לכא' תקנו שאינו חייב שמא יקניטנו רבו, אך לא פטרו משמירה, ועי' בדברי חרח''ה בהלכ' גזו''א שכתב בתו''ד 'והא דמיפטר בעבד ואמה הוא רק משום טעמא דבני דעה נינהו ואין שמירתן על הבעלים' ודבריו הם לדברי הרמב''ם שפטור מחמת שהם בני דעה.

ד. יש לדון האם חייב האדון בתשלומי כופר כשעבדו הרג: עי' נוב''י תנינא חו''מ סי' ז' דחייב כופר, משום שעל כופר לא שייך טעם דשמא יקניטנו רבו, משום שהעבד נהרג.

ה. יש לדון האם חייב האדון כשעבדו חבל: עי' הפלאה כתובות דף ל''ב א' תוד"ה ואי ממונא, דכיון שלוקה העבד לא שייך טעם דשמא יקניטנו וכו', וא''כ יש לדון לחייב את האדון, ועי' שו"ת אחיעזר חלק א' סי' כ''א.

ו. מעמיד קטן על קמת חבירו, לכא' אף למסקנא חייב - אלא דלדברי החזו''א שנח' על הגרי''ז בסוגיית צד השוה, י''ל דכשם ששור מופקע מפרשת בור ואש, כך אדם מופקע מפרשת שור, ואין חייבים על אדם אלא מפרשת אדם - ויש לדון אם יחשב שן ורגל ויפטר ברה''ר, או כיון שהוא צורת מזיק של אדם אין בו פטור ברה''ר, או פטור חצי נזק, וכן יש לדון האם יתחייב בד' דברים - עי' תוס' כתובות דף ל''ג ב' דהוכיחו תוס' דחייב גלות בנפל מראש הגג, מהא דחייב ד' דברים בנפל מראש הגג, ולכא' מוכח שאין ד' דברים כעין חיוב כלים באדם, אלא חיוב חבלות הוא חיוב מחודש כמבואר בחרח''ה הלכ' טוען ונטען.

ז. הלך לישון ועשה שומר עליו, והזיק, יש לדון לחייב את השומר על הזק האדם, ויש לדון כנ''ל האם יפטר ברה''ר מדין שן ורגל.