חבורה פיקוח נפש 4
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / רפואה ופיקוח נפש / פיקוח נפש ורפואה - הרב משה יפהן

חבורה פיקוח נפש

לגבי אלו דברים הותרו לחולה שיש בו סכנה, עיין במ"ב בסי' שכ"ט ס"ד ובביאור הלכה שם: אמנם בעיני נראה באופן אחר: למעשה עולה בידינו ג' שיטות בגדרי פיקוח נפש דעת רש"י והר"ן ורבינו מאיר שהובא במרדכי דהם סוברים דפיקוח נפש היינו רק באופן שאם נמנע ממנו את דבר האיסור אפשר שיכבד חוליו ויסתכן. אמנם בדבר שמניעתו אין בה משום סכנה לא הותר לחלל שבת עבור זה, אמנם דעת המ"מ וכן נראה דעת הרמב"ן בתורת האדם [ודלא כהמ"ב] וכן מטין דברי הרמב"ם פ"ב ה"א משבת וכן דעת רבינו גרשום וכן מפורש במאירי וכן פסק הרדב"ז, דכן מותר ונראה גדר הדברים, דדבר שמעכב את רפואתו דהיינו שהריפוי ימשך יותר זמן הותר, ונראה בביאור הדבר דהטעם דהוא הותר היינו משום שכיוון שהאדם נמצא במצב של סכנה חל עליו מצוות וחי בהם, דהיינו להוציאו מהמצב של סכנה ומשו"ה זה דוחה שבת. ומכל מקום לשון הרמב"ם דעושין כן על פי רופא אומן דהיינו כל צרכיו שנצרכין לרפאותו. ואמרנו דלכאורה כך פסק השו"ע וכן מסתבר להקל אפילו בדאורייתא ודלא כהביאור הלכה אלא כמו שנראה שהיה פוסק רבינו חיים הלוי,

ומצינו בתשב"ץ דהוא סובר גדר קולא יותר דכל מה שנעשה ליישוב דעת החולה הותר ולפי"ז יותר כמעט כל דבר אמנם לא פוסקים כמוהו.

והנה מצינו דרבינו חיים הלוי התיר לחולה שיש בו סכנה שהותר לו לאכול שיאכילהו כל צרכו וטענו דמדברי השו"ע בסי' תרי"ח מדויק דהותר רק לשיעורין דלא חי' דחולה שיש בו סכנה הוי דין אחר. וגם טעם הדבר מסתבר דכמו שעיקר האכילה אינו אוכל אלא על פי רופא או באופן שאומר צריך אני גם כן השיעור אכילה הוא רק באופן שמניעת האכילה כשיעור תעכב את הרפואה.

והנה בחינוך מדיוק כרבי חיים והשאלה היא האם הסברא היא דאם הוא צריך לאכול פשיטא דיותר מכשיעור הוא שיעור הנצרך או דהחינוך פסק כהתשב"ץ שיישוב דעת החולה הוא ההתר, אמנם ברבינו חיים הלוי לכאורה מבואר להדיא דלא זה הגדר.

ובקובץ הערות מצינו דבר חידוש דהוא ביאר דגדר ההתר הוא דהוא מדין שיירי מצווה כמו ציצין שאינם מעכבין את המילה דיכול לחזור עליהם דהיינו גמר המצווה וה"נ יש גמר מצווה לרפאותו כל זמן שעסוק בהצלתו אמנם דבר זה צ"ע דלפי זה ההתר יהיה רק כל זמן שהוא עסוק במצוה ועוד נראה יותר דכל הדין של הוחי בהם זה רק בפיקוח נפש ועד כמה שאין זה פיקוח נפש ליכא כלל שם מצווה של וחי בהם ויש לעיין בסברא זו. אמנם פשטות הדברים היא דלא כדבריו אלא שזה מיסוד פיקוח נפש עצמו

לגבי הדין במקום של בקיאין מלשונו של הר"ן נראה דאזלינן בתר מומחין ולא מספיק דיהיו חכמים קצת יותר אלא צריך הבדל גדול כמו ההבדל בין מומחין ללא מומחין אמנם בלשון הרמב"ן דבשוין אזלינן בתר בקיאות משמע דמספיק מי שחכם קצת יותר אמנם במג"א הביא שגם על זה צריך מופלג והקשינו עליו דאין כן דברי הרמב"ן ובאמת במ"ב כשהביא המ"א כתב מופלג בחוכמה יותר דמשמע דאין כוונת המג"א למופלג בחכמה אלא דהוא יותר חכם מהשני וצ"ע בזה. וכבר עמד בזה המחצית השקל.

בהגדרה של חולה שיש בו סכנה: הכוונה שאנגינה וכו' נחשבות חולה שיש בו סכנה דהרי בלי טיפול זה יכול לעבור ללב.

מי שאחזו בולמוס גם בדברי הרדב"ז מצינו דאין דין שיעורין ונראה מדבריו דהוא הבין דזה מסברא דיש דין שלא יהיה מתון אלא לעשות בבהילות ומתוך זה הבין דאין דין חצי שיעור, הכס"מ דייק כן מדברי הרמב"ם

מחלוקת רש"י והר"ן דעת רש"י דאינו רפואה גמורה ומשמע דזה וורט באחוזים מדברי הרמב"ם משמע דזה דבר שמועיל באופן של סגולה ולא באופן של רפואה.

מפקחים עליו את הגל, לכאורה אין סתירה בין דברי הגמ' דבגמ' שם מבואר שחייבים עליו והיינו פיקוח הגל על ידי מרא דהיינו דצריך לשבור את הקירות. ושם שכתוב שאין מפקחין היינו אפילו פיקוח דרבנן דאינו אלא טלטול בעלמא. ויש שני אפשריות יש פיקוח דאוריתא ויש פיקוח שאין עליו חיוב רק מדרבנן.