שמעתתא דהערמה
קטגוריות: ש_ס / יט ביצה / יו_ט - הרב משה אפרים ליברמן

**שמעתתא דהערמה**

**ובלבד שלא יערים**

פירש"י לאחר שבשל לצורך היום לומר עוד אני צריך וכו' צ"ב שלכאורה אין זה הערמה אלא עושה מלאכה שלא לצורך היום ומשקר לומר שהוא לצורך היום אך באמת מצינו בהערמה ב' אופנים א' שעצם המעשה הוא היתר רק כיון שהוא עוקף את הדין חשיב הערמה וכגון מערים אדם ומכניס תבואתו לבית במוץ שלה ויש אופן שהמעשה אסורה ואפ"ה התירו חז"ל להערים ולעשותו וכהני דשבת קלט ע"ב [הנה עי' בבכור שור פסחים כא ע"א שנקט שהערמה אינו מועיל בדאורייתא רק בדרבנן ולכן כתב שמכירת חמץ מועיל רק משום שכבר ביטל ואיסורו מדרבנן ומשמע לדבריו שגם מכירת חמץ הוא הערמה כההיא דשבת והתירו בדרבנן אך החת"ס הבין בדעת הבכור שור דאפי' אם הקנין חל מדאו' אפ"ה יש איסור להערים, והיינו שגם בדבר שמותר מעיקר הדין כיון שעושהו באופן של הערמה לא התירו זה באיסור דאורייתא, וכך הבין במקור חיים סי' תמ"ח ס"ק י"א, וכבר השיג עליו הגרא"ז מרגליות ז"ל בסו"ס מקנה וקנין, דכיון שלדעת הבכור שור לא חל הקנין, ודאי אינו מהני בדאו', ע"ש.] והיינו שיש אופנים שהתירו חז"ל להערים אע"פ שבאמת עושה איסור כיון שאיסורו רק דרבנן וכדמצינו לעיל יא ע"ב בההיא דמלח גרמא גרמא שבאמת עושה שלא לצורך אלא שמערים לומר שהוא לצורך.

**תוס' ד"ה ובלבד וכו'**

וי"ל דשאני התם וכו' מבואר שאין ללמוד מההיא דגרמא גרמא שום היתר להערים דשם יש היתר מיוחד כיון שנעשה לצורך יו"ט אולם עי' בתוס' יא ע"ב ד"ה מערים שכתבו וכן רגילין העולם וכו' ומבואר שאפשר ללמוד דיני הערמה מההיא דמלח גרמא גרמא וכבר עמד בזה הבית מאיר בסי' תק"ג סעיף א' וע"ש שבאמת העולם חולק על דברי התוס' בדף יז ע"ב.

אך באמת ההערמה שבתוס' יא ע"ב הוא סוג הערמה אחרת דשם הרי באמת אוכלים קצת מן התרנגולת ונמצא שמעיקר הדין הדבר מותר שכל שאדם אוכל מן התבשיל אע"פ שאין לו צורך לזה חשוב שפיר מלאכת אוכל נפש [וכש"כ בשו"ע הרב סי' תק"ג סעיף ו' "לפי שלא חלקה התורה במלאכת אוכ"נ בין שצריך לאכול בין שאינו צריך לאכול אוכל"] אלא שנתחדש שהיה מקום לומר שכל שבאמת אינו צריך לאכול ועיקר מטרתו הוא לעשות שלא לצורך יו"ט אסרו חז"ל לזה הוכיחו העולם ממערים גרמא וגרמא אך מ"מ עדיין אין להוכיח משם כלום כיון דסו"ס שם הקילו יותר.

ועי' בשו"ת הרשב"א ח"א סי' תרפ"א שפשוט לו שאסור לשחוט או לבשל גם כשאוכל קצת כדי להתיר הבישול ובגדר האיסור מבואר מדברי הרשב"א שם דהיינו משום שגם במקום שיש לו היתר מדינא לעשות מלאכה כיון שע"פ דין נחשב כמלאכת אוכל נפש אפ"ה כיון שלמעשה הרי הוא טורח שלא לצורך יו"ט אסרוה מדרבנן וכה"ג מבואר בשו"ת הריב"ש סי' ט"ז וסי' רנ"ד שלדעת רבה דאית ליה הואיל והתירו לסמוך ע"ז במסוכנת אין שום ענין שיאכל קצת כדי שלא יצטרך לסמוך על הואיל שגם אם יאכל לא ירוויח איסור זה כיון שגדר האיסור לא לעשות בלי צורך וא"כ אפילו באוכל הרי סו"ס עושה מלאכה ללא צורך ואסור מדרבנן.

[וע"ש בריב"ש שכתב "ואם היה מותר בשיאכל ממנה מעט מה צורך לומר הואיל ואי מיקלעי אורחים יאמרו הואיל ואם רצה לאכול מעט או ליתן מעט לתינוק" וכ"ה בביאור הגר"א סי' תק"ג סעיף א' ודבריו צ"ב ועי' צל"ח ביצה יב ע"א]

**איסור בדיעבד בעבר והערים**

מבואר בגמ' שאם עבר והערים אסור והנה לעניין עבר ואפה עי' בשו"ת בצל החכמה שכתב לדייק מדברי רש"י שרק בשבת אסור לאוכלו אבל ביו"ט מותר לאוכלו ולא רק שמותר אלא שמצוה לאוכלו כיון שע"י זה מתקן האיסור [והיינו ע"פ שיטת המאירי בפסחים מו ע"ב שבאכל לבסוף ביו"ט גם ר"ח מודה שאינו לוקה באפה לצורך חול אך ראיתי להעיר בזה מדברי הביה"ל בסי' תקי"א סעיף ב' ד"ה להחם] אך בשו"ת מגדנות אליהו ח"ג סי' קי"ט העיר שי"ל שרק לגבי עבר ואפה כתב כן רש"י שמעשה יו"ט לא שייך כלפי יו"ט עצמו כיון שהיה יכול לעשות בהיתר אבל לגבי הערים מדויק ברש"י שאסור בכל גווני והיינו מחמת האיסור המיוחד שהחמירו במערים וזה שייך גם באופן שהיה יכול לעשות בהיתר ע"ש.

עבר והערים דעת הגר"ז בסי' תק"ג סעיף י"ב שאסור לעולם ואילו דעת החמד משה בסי' תקכ"ז סעיף י"ז שאסור רק עד מוצאי שבת.

**עבר והערים לצורך חול**

ועי' בפסקי הרי"ד ביצה יז ע"ב שכתב שלא מצינו איסור להערים אלא לצורך שבת, כיון שקל איסורו בעיני אנשים, ויש לחשוש שיבואו להקל לבשל לכתחילה בלי הערמה, אבל לצורך חול שחמור איסורו לא מצינו איסור להערים. אולם להלכה ודאי לא קי"ל כן, וכמבואר ברמב"ם פ"א מהל' יו"ט הי"א, שגם במערים לחול אסור, וע"ש בהרב המגיד שהרמב"ם למדו מק"ו ממערים לשבת, ע"ש. וכן מבואר בשו"ת הרשב"א סי' תרפ"א, וריב"ש סי' רנ"ד, הביאו ב"י סי' תק"ג.