20 דלתות
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / עירובין  פ_א - פ_ג

אור ליום ועש"ק וישלח י"ג כסליו תשס"ה

**בדין דלתות**

**א' בטעמא דמהני דלתות ננעלות כנגד בקיעת רבים. ב' אם מהני דלת בלא צוה"פ. ג' בדברי הרשב"א דפלטיא הויא רה"ר אף אם דלתות המדינה נעולות. ד' בדין דלת הנעולה ביום השבת ואין נעולה כל לילה. ה' בדעת הראשונים דסגי בדלת הראוי' לינעל.**

**א'**

א] עירובין ד"ו: וכי תימא בכך הוא דלא מערבא הא בדלתות מערבא, והא אמר רבב"ח אמר ר' יוחנן ירושלים אלמלי דלתותי' ננעלות בלילה חייבין עלי' משום רה"ר.

ופירש"י חייבין עלי' וכו', אלמא נעילת דלתות בעינן בכל לילה, והכא קתני עושה דלת מכאן ולחי וקורה מכאן לב"ה, עכ"ל, ועיי"ש בתוס' שפי' ד' רש"י דפריך אמאי דשרינן לחי וקורה מצד אחד, ולמדו כן מסוף ל' רש"י דהכא קתני עושה דלת מכאן ולחי וקורה מכאן, והיינו דמד' ר' יוחנן נלמד דבעי' ב' דלתות, והקשו ע"ז דכיון דאית לי' ב' מחיצות ושלישית בננעלת הוי ג' מחיצות, ולקמן אמר דלכל היותר לב"ה ג' מחיצות דאורייתא, ותירצו דהיינו דוקא היכא דאיכא מחיצות גמורות, אבל היכא דשלישית ע"י דלת רביעית נמי צריך דלת, עכ"ד.

ועיי"ש בחי' אבהעו"ז שכתב, דמתחילת ל' רש"י נ' דהקו' היא דבעי' דלתות ננעלות ול"מ דלת שאינה ננעלת, ועיי"ש שפירש דהרי כבר הק' התוס' דמה פריך מר' יוחנן, הרי ר' יוחנן אתי כר' יהודה ופליגי רבנן עלי', וכתב האבהעו"ז לישב דהרי אף לרבנן בעי' שם ד' מחיצות, ונקט האבהעו"ז דבעי' דוקא שם "ד'" מחיצות ול"מ שם ג' מחיצות, וע"כ הגם דלרבנן לא אתו רבים ומבטלי מחיצתא, מ"מ היכא דאיכא דלת מצד א' ולחי או קורה מצד אחר, דל"ה זה שם ד' מחיצות, דלחי ל"ח כשם ד' מחיצות וכמבו' בסוגיא דכ"ב., אף לרבנן אתו רבים ומבטלי מחיצתא, ואשר זהו מה דפריך, דכיון דאמר ר' יוחנן דבעי' דלתות ננעלות, והרי דדלת שאינה ננעלת אינה מבטלת הבקיעת רבים, ואכתי איכא בזה לדינא דארו"מ, הרי דהגם דלרבנן לא ארו"מ, מ"מ ניבעי ב' דלתות כ"ה שיהא שם ד' מחיצות, והיאך מהני דלת מכאן ולחי וקורה מכאן, והיינו דלרבנן ל"מ אלא בחד מתרי גווני, או בדלת א' ננעלת המבטלת בקיעת הרבים, או בב' דלתות שאינם ננעלות כ"ה שיהא שם ד' מחיצות, ויישב לפ"ז דעת הרמב"ם, ועיי"ש מש"כ עוד דרך אחרת בביאור ד' רש"י, עיי"ש בדבריו, וע' עוד בשו"ת בית אפרים או"ח סי' כ"ו (דל"ט.) מש"כ בלשון רש"י.

והנה בפירוש ד' התוס' דהא דבעי' ב' דלתות הוא משום דמחיצה שלישית הויא ע"י דלת, ובתור"פ כתב דל"ה מחיצה קבועה, וע"כ ל"ה רה"י בדלת אחת, ראיתי בשו"ת תשובה מאהבה ח"ג סי' רמ"ה שנראה שפירש דבריהם דדלת מחיצה גרועה היא, וע"כ בעי' ב' דלתות.

ועיי"ש שהוכיח לפ"ז מד' התוס' דדלת הויא מחיצה אף בלא צוה"פ, עמש"נ בזה לקמן סק"ו ואילך, דאי נימא דכל דלת בעיא נמי צוה"פ, א"כ הדק"ל מ"ט ל"מ דלת אחת, הרי צוה"פ הויא מחיצה מעליא, עכ"ד.

אמנם פי' זה בד' התוס' צ"ע רב, שהרי במבואות המפולשין לחנניא עושה דלת מכאן ולחי או קורה מכאן, והרי דסגי בדלת א' לעשות רה"י, אך למש"נ להלן סק"ח יש לדחות, דהתם מהני רק משום הצוה"פ, דבלא"ה דלת שאינה ננעלת לאו מחיצה היא, עיי"ש, והא דהכא ל"מ משום הצוה"פ, הוא משום דהצוה"פ בטלה בבקיעת רבים, ורק מחיצת הדלת אינה בטלה, (ולפ"ז הרי דאף אם נפרש כן ד' התוס', שוב אין להוכיח מדבריהם דדלת ל"ב צוה"פ, שהרי הכא הצוה"פ בטילה), ועוד צ"ע, שהרי אף ב' מחיצות ולחי הוי רה"י דאורייתא, וא"כ אטו דלת גרע מלחי, וביותר קשיא, שהרי התוס' לעיל ד"ב: כתבו דדלת מחיצה מעלייתא היא ומהניא ליותר מי', וא"כ היאך נימא דגריעא מצוה"פ ומלחי.

ואשר ע"כ נ' פשוט דמכוון ד' התוס' הוא, דכיון דהכא איכא בקיעת רבים המבטלת להמחיצה, הרי שהגם דאיכא מחיצת דלת דל"מ הרבים לבטלה, מ"מ כיון שביום בוקעין הרבים כבר מיגרע כח מחיצת הדלת, וע"כ בעי' ב' דלתות, ולפ"ז אין להוכיח מד' התוס' דדלת מהניא בלא צוה"פ, שהרי כ"ה דהדלת הויא מחיצה גרועה משום בקיעת הרבים ביום, ה"נ הצוה"פ הויא מחיצה גרועה, וז"פ.

ב] ולפ"ז נ' דלדעת רש"י גופי' אין לישב כד' התוס', דהנה בפירש"י לקמן דק"א. ד"ה חייבין עלי', ז"ל, אבל עכשיו דדלתותי' ננעלות לאו רה"ר שאינה כדגלי מדבר שהוא דרך פתוח בכל שעה וכו', עכ"ל, והרי שדעתו דהא דמהני נעילת דלתות הוא משום דעי"ז ל"ד לדגלי מדבר, ול"ה רה"ר, וכ"ה גם בעבוה"ק להרשב"א ריש ש"ג היו דלתותיהן ננעלות בלילה אין זה רשות הרבים, שאין רשות הרבים אלא הנמסר לרבים בכל שעה, עכ"ל.

והנה מבו' בדבריהם דהא דמהני דלתות ננעלות, אין הטעם משום דנמנע רגל הרבים וכה"ג לא אתו רבים ומבטלי מחיצתא, אלא לעולם כיון דביום בקעי בי' רבים הי' בדין דנימא בזה דארו"מ, ואך דכיון שדלתותי' ננעלות בלילה ל"ה מקום זה רה"ר, ואמנם צ"ב, דהגם דכל שדלתותי' ננעלות כבר אי"ז רה"ר דל"ד לדגלי מדבר, מ"מ היאך מהני המחיצות לעשות המקום רה"י, הרי ע"ז נימא דאתו רבים ומבטלי מחיצתא, אך פשוט שהטעם בזה הוא משום דלא אמרי' דאתו רבים ומבטלי מחיצתא רק ברה"ר, וכמש"כ בחי' הרשב"א לקמן דכ"ב., ואשר ע"כ כיון שדלתותי' ננעלות בלילה ול"ד לדגלי מדבר ואי"ז רה"ר, לא אמרי' בזה ארו"מ.

ולפ"ז הרי נמצא דכל שהדלת ננעלת בלילה ליכא כלל בקיעת רבים המועלת לבטל מחיצות, וא"כ הרי ל"ש לפרש כד' התוס' דהא דבעי' ב' דלתות הגם דג' מחיצות דאורייתא, הוא משום דשלישית ע"י דלת, שהרי כבר נת' בביאור ד' התוס', דהא דהדלת מחיצה גרועה היא הוא משום דהבקיעת רבים מגרעת כח מחיצת הדלת, וזה ל"ש לדעת רש"י דס"ל דכל שדלתותי' ננעלות בלילה אי"ז רה"ר, וליכא כלל בקיעת רבים דרה"ר, ובדין שלא יגרע כלל כח מחיצת הדלת.

ובאמת הדברים מפורשים כן בד' הרשב"א בעבוה"ק ש"ב פ"ד, ז"ל, ויראה לי שאין צריך דלתות ננעלות מכאן ומכאן, אלא כל שיש כאן דלת ננעלת בלילה ולחי או קורה מכאן הרי זה רה"י, שאין רה"ר אלא המסור לרבים בכל עת והואיל ויש לזה דלת ננעלת בלילה וחוסמת העוברים שם בלילות אין זו רה"ר, עכ"ל, והרי דכיון דכל דדלתותי' ננעלות ל"ד לדגלי מדבר, לא בעינן אלא דלת אחת.

ואמנם יל"ד ולומר בדעת רש"י, דס"ל דכל הא דמקום שדלתותיו ננעלות ל"ד לדגלי מדבר, הוא רק בשב' דלתותיו ננעלות, דאל"כ שפיר חשיב דרך פתוחה ומסורה לרבים בכל שעה, כיון שיכולים הרבים ליכנס מן הדלת השני', והגם דבזמן שדלת א' נעולה אי"ז מסור להילוך הרבים משער לשער, י"ל דכולי האי לא בעינן, דל"ב אלא שיהא מפולש משער לשער, ומלבד זאת בעי' שיהא מסור לרבים כל שעה, אך ל"ב שבכל שעה יהא מסור לרבים לילך משער לשער, ואשר ע"כ הוא דבעי' ב' דלתות, דרק עי"ז הוא דל"ד לדגלי מדבר, וצ"ע בזה.

ג] ולדעת התוס' צ"ב מ"ט מהני נעילת דלתות דתו לא אמרי' בזה דאתו רבים ומבטלי מחיצתא, גם צ"ב דאם לא אמרי' בזה דארו"מ, א"כ מ"ט מ"מ מכח זה חשיבא הדלת מחיצה גרועה, ואשר מה"ט פירשו התוס' די"ל דבעי' ב' דלתות.

ובפשוטו הי' נ' שהטעם בזה הוא, דל"ח בקיעת רבים לבטל המחיצות, רק בקיעת הרבים שבידם לילך שם כל שעה, אך כל שדלתותי' ננעלות בלילה ובשעה זו נמנעת בקיעת הרבים, ל"מ בקיעה זו לבטל המחיצות, וכן נ' בל' רבינו אפרים שהביא הראבי"ה סימן שפ"ו, ז"ל, דהיכא דדלתותי' נעולות ולא בקעו בה רבים הוי רשות היחיד, עכ"ל, וכ"ה ל' המאירי בשבת ד"ו., אין רה"ר גמורה מתערבת אלא בדלתות נעולות ממש שתתבטל הדריסה, עכ"ל.

ולפ"ז יל"פ דמה"ט הויא הדלת מחיצה גרועה, דהגם דליכא בקיעת רבים גמורה המועלת לבטל כח המחיצות לגמרי, מ"מ כבר נגרע כח המחיצה עי"ז, וע"כ בכה"ג לא סגי בג' מחיצות ובעי' ד' מחיצות, והוי זה דומיא דמש"נ ב?? בדעת התוס' דהא דהיכא דאיכא שם ד' מחיצות ס"ל לרבנן דלא ארו"מ, ובעי' שם ד' מחיצות ול"מ שם ג' מחיצות, הוא משום דבקיעת הרבים מגרעת כח המחיצות, וע"כ בכה"ג בעי' ד' מחיצות ולא סגי בג' מחיצות, וה"נ הכא דכוותה.

אמנם יש להעיר בזה, שהרי התוס' כתבו בדעת רש"י דכל דשלישית ע"י דלת רביעית נמי בעיא דלת, והרי דבעי' בדוקא דלת ברביעית, ול"מ שיעשה לחי או צוה"פ ברביעית, וזה צ"ב, דהגם דהכא הויא הדלת מחיצה גרועה וע"כ לא סגי בג' מחיצות אלא בעי' ד' מחיצות, מ"מ מ"ט בעי' שתהא המחיצה הרביעית דלת, ול"מ לחי או צוה"פ, וגם נ' מד' התוס' דל"מ ברוח הרביעית אלא דלת "ננעלת", שהרי ר' יוחנן אמר דאלמלי דלתותי' "ננעלות" בלילה וכו', ולפירש"י דבעי' ב' דלתות, מתפרש ד' ר' יוחנן שאלמלי ב' דלתותי' ננעלות בלילה הויא רה"ר, וצ"ב הטעם בזה.

ולכאו' נ' שהוא משום דאם עושה ברוח הרביעית לחי או צוה"פ או דלת שאינה ננעלת, בטלה מחיצה זו לגמרי ע"י בקיעת הרבים, ול"מ לדין מחיצה רביעית.

אמנם צ"ב, דכיון דברוח השלישית איכא דלת ננעלת, הרי עי"ז כבר ליכא בקיעת הרבים גמורה, ומעתה לכאו' בדין דגם המחיצה שברוח הרביעית לא תתבטל, שהרי בקיעת הרבים המבטלת למחיצות הוא בקיעת רבים משער לשער, וממילא דכל דברוח אחת איכא דלת ננעלת, הרי ע"י שהיא ננעלת ליכא בקיעת רבים המבטלת מחיצות גם ברוח השני', וא"כ הדר קשיא מ"ט לא יהני שיעשה ברוח רביעית לחי או צוה"פ, ומ"ט בעי' שיעשה דוקא דלת ננעלת, הרי לכאו' בלא"ה אין המחיצה שברוח הרביעית בטלה, כיון דלית בה בקיעת רבים גמורה.

ד] ואשר ע"כ נ' לדעת התוס', דהא דדלת מהני ברה"ר, הוא משום דעיקר דינא דארו"מ מיוסד ע"ז דמחיצות שבת עיקרן הוא למנוע רגל הרבים, וע"כ כל דבקעי בי' רבים ואין המחיצות מונעות רגל הרבים, ל"מ המחיצות לגדור ולהבדיל להרשות, ואשר ע"כ כד עביד דלת הננעלת בלילה, דכח המחיצה הוא משום שהיא ננעלת בלילה, ובשעה זו שהיא ננעלת ה"ה מונעת רגל הרבים, וע"כ אין בקיעת הרבים מבטלת מחיצה זו, דהגם דביום בקעי בי' רבים, אך כח המחיצה דדלת הוא אף כנגד בקיעת רבים זו, שהרי נעילתה בלילה מונעת בקיעת רבים, וע"כ ל"ש בזה דינא דארו"מ.

ועיקר טעם זה, מצאנו בגאו"י בסוגיין ובאבנ"ז או"ח סי' רס"ה סק"ב ושם סו"ס רע"ב ושם סי' רע"ח סק"א ושם סי' ר"פ סק"ד וחו"מ סי' ק"ז, שכתבו בדעת התוס' בסוגיין, דאם דלתות שאינם ננעלות חשיבי מחיצה לדעת רבנן, בדין דאף לר' יהודה תהני מחיצה זו, ול"ש ע"ז אתו רבים ומבטלי מחיצתא, ועיי"ש בגאו"י שכתב הטעם בזה, ז"ל, אבל דלת דכי נעולה לא מצי רבים סגי בה, לא תליא בביטול רבים, דאי הויא מחיצתא דכנעולה חשבי' לה לא אתי רבים ומבטלי לה, ואי ל"ה מחיצתא דלא חשבי' לה כנעולה אע"ג דלא בקעי בה רבים לאו כלום היא, עכ"ל, וכ"כ האבנ"ז שם, והביא ד' הראב"ן סי' שכ"ט דפירש דהא דמהני דלתות שאין ננעלות הוא משום דכמאן דנעילי דמי, עיי"ש.

ויתכן לפרש כן בל' הריטב"א לקמן דכ"ב., ז"ל, וכל שדלתותי' ננעלות בלילה נדון כסתימה גמורה ומחיצה שלימה וכאילו יש כאן ד' מחיצות, עכ"ל, ויל"פ שכונתו דדלת נעולה הוי סתימה ומחיצה כנגד בקיעת הרבים, כיון שכח מחיצת הדלת הוא משום נעילתה, ונעילתה מונעת בקיעת הרבים.

ואשר לפ"ז י"ל, דמ"מ כיון שביום בוקעין בו רבים, הגם דכח מחיצת הדלת מהני כנגד בקיעת הרבים, מ"מ כבר הוי זה מחיצה גרועה ובעי' ד' מחיצות.

ולפ"ז מבו' היטב מה שברוח רביעית בעי' בדוקא דלת ננעלת, ול"מ צוה"פ או דלת שאינה ננעלת, והיינו משום דאף דברוח השלישית עשה דלת הננעלת, מ"מ אכתי איכא בקיעת רבים גמורה, ורק מחיצת הדלת הוא שאין מתבטלת, וכמש"נ הטעם בזה, ואף ברוח זו עצמה, אם עשה גם צוה"פ, הרי שהגם דהדלת מחיצה מעליא היא, מ"מ הצוה"פ תתבטל מכח בקיעת הרבים, אך משא"כ כד דייני' על ביטול המחיצה שברוח הרביעית, הרי דאיכא בקיעת רבים גמורה המבטלת לה, וע"כ בעי' שיעשה ברוח הרביעית דלת ננעלת, שתועיל כנגד בקיעת הרבים.

ה] ובשו"ת בית אפרים או"ח סי' כ"ו פירש לדעת התוס' טעמא דמהני דלתות ננעלות, ז"ל, אבל לענ"ד נראה דהתוס' לא אזלי בשיטת הרשב"א וכו', אלא טעמייהו דכל שיש דלתות הננעלות בלילה ממילא שיש כאן ד' מחיצות, ואפי' בדלת אחת הוה סגי להיות ג' מחיצות דאורייתא, רק כיון דהמחיצה הג' ע"י דלת הג' נמי ע"י דלת וכו', וכיון שיש כאן ג' או ד' מחיצות גמורים גם ר' יהודה מודה שאין בקיעת רבים שבוקעין ביום מבטלין מחיצות כאלו, ולפיכך אף שעדין דרך הרבים שם, מ"מ גם רה"ר המוקף מחיצות בטל ממנו שם רה"ר ונעשה רה"י, ולכן חצר שהרבים נכנסין לה בזו ויוצאין בזו רה"י לשבת אע"פ שרגל הרבים מצוי שם בכל עת, מ"מ כיון שהמחיצות קיימות נעשה רה"י וכו', עכ"ל.

וכדרך זו נוטה טפי ל' הריטב"א לקמן דכ"ב. הנז', ז"ל, וכל שדלתותי' ננעלות בלילה נדון כסתימה גמורה ומחיצה שלימה וכאילו יש כאן ד' מחיצות, עכ"ל.

וע' גם בחזו"א סי' י"ד סק"ה, ז"ל, ומיהו נראה שאין הדלתות עושין כרמלית, אלא דאין רה"ר תוך רה"י אע"פ שיש בו סרטיות ופלטיות גדולות, וכשבוקעין תוך פרצות החומה מבטלי המחיצות, אבל הדלתות מאלמי כח המחיצות ונעשה רה"י תוכו, עכ"ל, וצ"ב כונתו.

ואמנם צ"ב בזה, שהרי בגמ' דכ"ב: איבע"ל לרחבה בתל המתלקט וכו', והרי דאף מקום המוקף ד' מחיצות גמורות מבטלין רבים להמחיצות, וא"כ מה מהני הא דדלת ננעלת הויא מחיצה גמורה ואיכא ד' מחיצות גמורות, וצ"ל דשאני תל המתלקט שמחיצותיו הם ע"י דינא דגוד אסיק, לדעת הרבה מן הראשונים ואכמ"ל בזה, וע"כ לא חשיבי כמחיצות גמורות, ומהניא בקיעת הרבים לבטלן, ומשא"כ דלתות שמחיצות גמורות הן, ל"מ בקיעת הרבים לבטלן.

אך צ"ב לפ"ז מש"כ התוס' דהואיל ושלישית ע"י דלת רביעית נמי בעיא דלת, וכבר נת' לעיל דבעלמא מהניא דלת ברוח שלישית ול"ב מחיצה ברוח רביעית, ורק הכא דאיכא בקיעת רבים המגרעת כח מחיצת הדלת, הוא דבעי' דלת גם ברוח רביעית, ולמש"כ הבית אפרים לכאו' כיון דדלת מחיצה מעלייתא היא ול"מ בקיעת הרבים לבטלה, א"כ בדין שיהא סגי בדלת ברוח שלישית, אמנם י"ל, דהגם דבקיעת הרבים אין מבטלת מחיצות גמורות, מ"מ מהניא לגרע כח המחיצה, וע"כ בעי' דלת גם ברוח רביעית, וצ"ע בזה.

**ב'**

ו] בפלוגתת האחרונים אם מהני דלת בלא צוה"פ, הנה בשו"ת פנים מאירות ח"ב סי' קמ"ג פשיטא לי' דדלת ל"ב צוה"פ, וכן מסיק בשו"ת ברית אברהם או"ח סי' י"ח, ובשו"ת תשובה מאהבה ח"ג סי' רמ"ה, וכן נוטה דעת החת"ס באו"ח סי' פ"ח, וכן דעת האבנ"ז בהרבה מקומות, וכן הי' פשוט להגרע"א בתשובות חדשות סי' ו' עייש"ה.

אך מאידך בשו"ת פינות הבית סי' י"ב כתב דל"מ דלת בלא צוה"פ, וכן האריך בזה החזו"א סי' י"ד, עיי"ש בדבריו.

ובשו"ת חסד לאברהם מהדו"ת סי' ל"ה מסיק, דדלת נעולה בלילה מהניא אף בלא צוה"פ, ודלת שאינה ננעלת בלילה אלא מהניא משום שהיא ראוי' לינעל, ל"מ בלא צוה"פ, עיי"ש בטעמו, וכן נקט השואל באבנ"ז או"ח סי' ר"ס רס"ז.

ושו"מ בשו"ת בנין ציון סי' כ"ו, שהעתיק תשובה כת"י מהג"ר נתן אדלר, ז"ל, והגם דאיתא סי' שס"ד באו"ח די"א דסגי בדלתות ראוי' לנעול, זה מיירי שעושים כדרך דלתות שיש להם גיפופים דומי' דדלתות ירושלים דאיתא בעירובי' דף ו' דודאי הי' להם גיפופים ומשקוף כדאיתא בתוס' דף כ"ב, עכ"ל, ולכאו' דעתו דל"מ דלת בלא צוה"פ, אך אולי סגי בגיפופי בעלמא, וצ"ע בכונתו, ולפי הטעם שכתב לעיל מינה, לכאו' אף דלת הננעלת בלילה ג"כ לא תועיל בלא צוה"פ, אך בלשונו נ' דרק דלת הראוי' לינעל ל"מ בלא צוה"פ, עיי"ש.

וע' עוד באבנ"ז סי' ר"פ סק"א שהביא ראי' ברורה מד' הב"י דדלת מהניא בלא צוה"פ, והוא ממש"כ הב"י בסי' שמ"ה, ז"ל, ומשמע דכי בעינן שיהי' דלתותי' נעולות דוקא שיש לה שני פתחים וכו' אבל אם אין לה אלא פתח אחד וכו', עכ"ל, ואי ל"מ דלת בלא צוה"פ הרי פשיטא דמהניא דלת שאין ננעלת במבוי שאינו מפולש משום הצוה"פ, ובע"כ שדעתו דדלת מהניא בלא צוה"פ, וזהו שהוצרך להשמיענו דאף דלת שאינה ננעלת מהניא לבדה במבוי שאינו מפולש.[[1]](#footnote-2)

ז] והנה מד' התוס' לעיל ד"ב: ומד' תור"פ וחי' הר"ן שם נ' ללמוד דדלת הויא מחיצה מצ"ע ול"ב צוה"פ, דהנה ז"ל התוס' שם, אלא מעתה לא תיהני לי' צוה"פ, אבל לא תיהני לי' דלתות לא פריך, דפשיטא הואיל ואית לי' דלתות והן ננעלות דהויא כמחיצה מעלייתא וכו', אבל האי פריך שפיר דלא תהני לי' צוה"פ, דאי הוה קרוי פתח אף כשגדול ביותר ע"י צוה"פ הי' לו לעשותו שוה לאולם, עכ"ל, וכעי"ז כתבו בתור"פ ובחי' הר"ן שם.

ובחי' הגרע"א שם הק' עמש"כ התוס' דפריך דלא תיהני לי' צוה"פ דאם וכו' הי' לו לעשותו שוה באולם, ז"ל, ק"ל הא באמת גם דלתות היו דמהני ודאי ביותר מי' והי' אפשר לעשותו שוה לאולם, וע"כ מטעם אחר הוא, וא"כ אין ראי', עכ"ל.

אמנם הישוב לד' התוס' מבו' בד' תור"פ שם, ז"ל, ומ"מ קשה דליפרוך נמי מדלתות, לא ליתהני דלתות ביותר מי', דהא הכא בהיכל דהוה בי' דלתות ואפ"ה ל"ה רויח אלא עשר, ואם איתא דמהנו א"כ לרחיבו לי' טפי, וי"ל דודאי בדלתות ליכא למימר הכי, דכי איכא בי' דלתות הוי כמו סתום, ולהכי מהני גם ביותר מי', עכ"ל, ומבו' כונתו, דהגם דודאי דלתות מהני ביותר מי' דהוי סתימה מעלייתא, מ"מ לא עשו מכח זה לפתח ההיכל יותר מי', דבפתח ההיכל הי' דינו שתהא הבדלתו ע"י "פתח", וע"כ הגם דמהני דלתות ביותר מי', הרי מ"מ ליכא ע"ז תורת פתח, אלא מהני משום דסתימה מעלייתא היא, וע"כ לא עשו כן בהיכל, דבעי' פתח, וכישוב זה נ' להדיא מל' התוס', שפירשו בתחילת דבריהם דהא דמהני דלתות ביותר מי' הוא משום דהויא כמחיצה מעלייתא, ונ' דלאו היינו דע"י דלתות הוי זה פתח אף יותר מי', אלא היינו משום דדלתות מחיצה גמורה הן, וע"כ מה לי דהוי זה יותר מי', ואשר ע"כ ניחא שלא עשו כן בהיכל דבעינן בי' פתח, וכבר כתבו כן הרבה מהאחרונים בישוב ד' התוס'.

והנה אי נימא דדלתות ל"מ בלא צוה"פ, הרי היינו דדלת ל"ה מחיצה כלל, אלא מהניא לבטל בקיעת הרבים, ותו מהניא מחיצת צוה"פ, ומש"כ התוס' דמהני דלתות ביותר מי' הגם דצוה"פ ל"מ ביותר מי', מבו' מד' החזו"א שם סק"ו לפרש דהדלתות משוו לי' פתחא אף ביותר מי', דהגם דצוה"פ לחוד לא מהניא לאשוויי פתחא ליותר מי', מ"מ בצירוף הדלתות איכא ע"ז תורת פתח טפי, וע"כ מהני אף יותר מי', א"כ הרי הדרא קו' הגרע"א לדוכתא, דהיאך מצינו ללמוד ממה שלא עשו פתח ההיכל יותר מי' דצוה"פ ל"מ ליותר מי', הרי בלא"ה הי' אפשר לעשותו יותר מי' משום הדלתות, דדלתות משוו לי' פתחא הגם דהוי יותר מי', וע' חזו"א סי' מ"ח סק"ב מש"כ בישוב קו' הגרע"א.

וגם ל' התוס' דפשיטא הואיל והו"ל דלתות והן ננעלות הוי מחיצה מעלייתא, נ' להדיא דדלת הוי מחיצה מצ"ע, דאם ל"מ אלא להאלים הפתח דיהני אף ביותר מי', א"כ מאי פשיטותא דמהני זה אף ביותר מי', הרי ודאי י"ל דכ"ה דצוה"פ ל"מ ביותר מי', גם צוה"פ ודלת לא יהני, וגם ל' התוס' דהוי כמחיצה מעלייתא, נ' דמתורת מחיצה דעלמא אתינן עלה, ולא מתורת פתח.

ויש להוכיח כן עוד, דהנה מד' התוס' מבו' דפשיטא להו דדלת מהניא ליותר מי', וצ"ב מנא להו הך מילתא ודילמא אה"נ דלת ל"מ ליותר מי', ומאי קשיא להו, והיינו דאף דאמר ר' יוחנן דירושלים מהני לה דלתות ננעלות, והרי בסוגיא לקמן די"א. דנו לומר דר' יוחנן ס"ל כרב דל"מ צוה"פ ליותר מי', אך הרי כבר כתבו התוס' בד"ו. ובדכ"ב. דאף לדעת רבנן מהני מדאורייתא צוה"פ ליותר מי', וא"כ ה"נ שפיר מהני דלתות ננעלות שלא יהיו חייבין ע"ז מדאורייתא משום רה"ר, וגם מהא דתניא דכיצד מערבין דרך רה"ר עושה דלת מכאן וכו' ג"כ אין להוכיח דמהני ליותר מי', שהרי בלא"ה צ"ל דהתם אין הפתח רחב י', מדמהני לת"ק צוה"פ מכאן ולחי או קורה מכאן, וא"כ ה"נ י"ל דהא דמהני דלת הוא רק בדליכא י', וע' כן בחזו"א סי' מ"ח סק"ג שנקט כן דלדעת רב ל"מ דלת ליותר מי', ולפלא שלא הזכיר לד' התוס' בדף ב: הנז' שנקטו בפשיטות דמהני דלת ליותר מי', וע' בדבריו שם סק"ב שהזכיר לד' התוס', דדלת בזמן שהיא פתוחה אינה מחיצה וענין הדלת הוא רק דלא ליתו רבים ולבטלו מחיצתא, והוסיף החזו"א דהא דרב אינו אלא מדרבנן, ונ' שהוצרך לזה כ"ה דלא תיקשי היאך מהני דלתות בירושלים ליותר מי', עכ"ד.

ונראה פשוט, דהא דהוה פשיטא להתוס' כן, הוא משום שלא נתפרש בגמ' דל"מ דלת ליותר מי', וא"כ סתמו כפירושו דמהני ליותר מי', דאם הי' דין בדלת דל"מ ליותר מי', הי' להגמ' להשמיענו דין זה, וכיון שלא נתפרש דין זה, מוכח דמהני דלת ליותר מי', וז"ב.

והנה אי נימא דדלת ל"מ רק משום הצוה"פ שבה, א"כ הרי שפיר י"ל דל"מ דלת ליותר מי', ולא נתפרש הדבר להדיא משום דהוי זה בכלל דינא דרב דל"מ צוה"פ ליותר מי', ומהא דפשיטא להו להתוס' דדלת ל"מ ליותר מי' מוכח דס"ל דדלת הוי מחיצה בפנ"ע, וע"כ אם הי' הדין דל"מ דלת ליותר מי' הי' הדבר מתפרש בגמ', וכיון שלא נתפרש הדבר מוכח דמהני דלת ליותר מי'.

ושו"ר בשו"ת בנין ציון סי' כ"ז, שהביא שם תשובת הגר"א בינג, וכתב ע"ד התוס', ז"ל, ופי' דבריהם לפי עומק הפשט כיון דכשננעלו הו"ל מחיצה גמורה ועשוין לפתוח ולנעול, הו"ל פתח על ידיהם אף בשעה שפתוחין, עכ"ל, והרי שפירש דבריהם דהא דמהני הדלת הוא משום דהוי עי"ז פתח ולא משום דהוי כמחיצה, ואך מה שפירש שם ד' התוס' לענין גבוה מכ', כבר תמה עליו הבנין ציון שם, שהרי התוס' קיימי על רחב מי'.

והנה בחזו"א סי' י"ד האריך להוכיח דדלת ל"ח פתח בלא צוה"פ, עיי"ש שהוכיח כן ממה שאינו חייב במזוזה, ומהא דמוכיח לעיל ד"ה. דאורך מבוי לא סגי בד"ט דבד"ט לא משכח"ל חצרות פתוחין לתוכו, ופירש"י שהרי אין פתח פחות מד"ט ואי' מקום הפצימין, ואם איתא משכח"ל בדלתו דל"ב פצימין, ואמנם לפמש"כ בתור"פ הרי הא דדלת מהניא אי"ז כלל משום דחשיבא פתח, אלא הוא משום דהויא כסתום, וע"ז אין להוכיח מהנך דוכתי, והחזו"א שהוכיח כן, הוא משום דפשיטא לי' דדלת ל"מ בתורת מחיצה, וכמש"כ בתחילת דבריו שאין לנו בדין המחיצות אלא מה שאמרו חכמים, וזולת מה שנתבאר ענינו בגמ' אין ראוי לספק בו ולהחשיבו כלל וכלל, עכ"ל, וע"כ כל מה שהי' מקום לדון הוא שמא דלתות הוא פתח ממש וא"צ לאשמועינן, דה"ז ק"ו מצוה"פ דמהני, וע"ז הוא שכתב החזו"א דדלת גריעא מצוה"פ, וא"כ מהיכ"ת דיהני דלת לחודא.

ח] והנה יש לדקדק בד' התוס' בד"ב: הנז', שכתבו דהואיל ואית לי' דלתות "והן ננעלות" הוי כמחיצה מעלייתא, וצ"ע מ"ט הצריכו התוס' שיהיו הדלתות ננעלות, הרי מסקי' בסוגיין דבמבואות המפולשין א"צ לינעל, והגם דברה"ר בעי' דלתות ננעלות היינו רק כנגד בקיעת רבים, אך במבואות המפולשין דליכא בקיעת רבים מהני דלתות שאין ננעלות, והרי שאף דלתות שאין ננעלות הוו מחיצה, וא"כ מ"ט נקטו התוס' ש"הן ננעלות".

ולכאו' יש ללמוד מד' התוס', כמו שהבאנו לעיל סק"ו מס' חסד לאברהם, דדלת שאין ננעלת ל"מ בלא צוה"פ, ועיי"ש מה שפירש הטעם בזה, ובפשוטו יל"פ דהוא משום דהגם דדלתות ננעלות הוו מחיצה בפנ"ע, ולא שייכי כלל להצוה"פ, מ"מ דלתות שאין ננעלות ל"ה מחיצה כלל, ומה דמהני במבואות המפולשין דלת מכאן הוא רק משום הצוה"פ דאית בי', ואך שהצריכו חכמים דלת שאין ננעלת להיכר שה"ז מובדל מרה"ר, וע"כ באמת דלת שאין ננעלת לא תועיל לדעת רב ביותר מי', כיון דאיהי ל"ה מחיצה כלל, אלא המחיצה בזה היא הצוה"פ, וצוה"פ אין מועלת ליותר מי'.

אך צ"ע מקור ד' התוס' לחלק בזה, דדלת ננעלת הויא מחיצה בפנ"ע, ודלת שאינה ננעלת ל"ה מחיצה כלל, וזה ק' בתרתי, חדא, שהרי בפשוטו הא דס"ל להתוס' דדלת ננעלת הויא מחיצה בפנ"ע, הוא משום דסתימת הגמ' מ' כן, שלא הזכירו דבעי' בה צוה"פ, וא"כ הרי ה"נ יש ללמוד דאף דלת שאינה ננעלת הויא מחיצה בפנ"ע, ועוד, דאם חזי' דדלת ננעלת הויא מחיצה בפנ"ע, א"כ מהיכא פשיטא להתוס' דדלת שאינה ננעלת ל"ה מחיצה בפנ"ע, וכמש"כ הראב"ן סי' שכ"ט (הביאו האבנ"ז בכ"ד) דכמאן דנעילי דמי.

ונ' ברור דב' קו' אלו מתישבות חדא בחברתה, דהנה כבר הבאנו לעיל סק"ד וסק"ה שבד' התוס' מבו' דהא דמהני דלתות ננעלות כנגד בקיעת רבים, אין הטעם בזה משום שהדלתות מונעות בקיעת רבים, או משום שע"י הדלתות אין המקום מסור לרבים, אלא הטעם בזה הוא משום דמחיצת דלת אינה בטלה ע"י בקיעת רבים, והטעם הוא או משום דכיון שכח המחיצה הוא משום מה שהיא ננעלת בלילה, ע"כ ליכא בקיעת רבים כנגד כח המחיצה, שהרי בנעילתה בלילה נמנע בקיעת הרבים, או משום דל"מ בקיעת רבים כנגד מחיצה גמורה, ולפ"ז הרי מבו' הא דפשיטא להו להתוס' דדלת ננעלת הויא מחיצה בפנ"ע, ולא דייקו כן מסתימת הלשון, דא"כ יהא מוכח גם דדלת שאין ננעלת הויא מחיצה בפנ"ע, אלא משום דס"ל דכל עיקר הא דמהני דלת כנגד בקיעת רבים הוא משום תורת מחיצת דלת שעלי', וע"כ אם ל"ה הדלת מחיצה בפנ"ע, ולא היתה מועלת אלא מכח הצוה"פ, אכתי היתה בקיעת הרבים מבטלת לזה.

ולפ"ז נ' דמזה הוא שהוכיחו התוס' דדלת שאינה ננעלת ל"ה מחיצה בפנ"ע, שהרי באמת קשיא למש"כ האחרונים בדעת התוס' דהא דדלת מהניא ברה"ר הוא משום דל"מ בקיעת רבים כנגד מחיצת דלת, וקשיא דא"כ מ"ט ל"מ דלת שאינה ננעלת, הרי גם דלת שאינה ננעלת מחיצה היא, וכדחזי' דמהניא במבואות המפולשין, וא"כ מ"ט לא תועיל ברה"ר, וע' אבנ"ז או"ח סי' רס"ה סק"ב ושם סו"ס רע"ב ושם סי' רע"ח סק"א ושם סי' ר"פ סק"ד וחו"מ סי' ק"ז שעמד בזה, וכתב לחדש דדלת שאינה ננעלת ל"ה מחיצה במקום שהוא רה"ר, עיי"ש בטעמו.

ונ' ברור דמזה הוא שהוכיחו התוס' דדלת שאינה ננעלת ל"ה מחיצה בפנ"ע כלל, ולא מהניא אלא משום הצוה"פ, וע"כ ל"מ דלת שאינה ננעלת ברה"ר, דבקיעת הרבים מבטלת לה, כ"ה דבקיעת הרבים מבטלת לכל צוה"פ, ורק דלת ננעלת דהויא מחיצה מעלייתא מצ"ע אינה בטלה משום בקיעת הרבים, וז"ב.

ובזה מתישב מש"כ האחרונים גאו"י בסוגיין, בית אפרים סי' כ"ו, ואבנ"ז בהנך דוכתי שהבאנו לעיל, לפרש ד' התוס' בסוגיין שפירשו פירכת הגמ' מדר' יוחנן, הגם דס"ל כר' יהודה, דמדר' יהודה נשמע לרבנן, וצ"ב דדילמא דלת שאין ננעלת ל"מ כנגד בקיעת רבים, וע"כ לר' יהודה לא מהני, ומ"מ לרבנן הוי זה כשם ד' מחיצות דלא אמרי' בי' ארו"מ, ותירצו האחרונים דס"ל להתוס' דאם דלת שאינה ננעלת היתה מחיצה, ל"ה בזה דין ארו"מ גם לדעת ר' יהודה, דמחיצת דלת אינה בטלה ע"י בקיעת רבים, עיי"ש בטעמם, וקשיא דהרי חזינן דדלת שאינה ננעלת מחיצה היא מדמהניא במבואות המפולשין, ואפ"ה ל"מ כנגד בקיעת רבים, וא"כ מ"ט לא נימא דאף חשיבא כשם ד' מחיצות ומ"מ אינה מועלת נגד בקיעת רבים, וע' אבנ"ז שם מש"כ בזה דדלת שאין ננעלת ל"מ לרה"ר, וכמו שהבאנו לעיל, ולפמש"נ ניחא, דאה"נ דלת שאינה ננעלת ל"ה מחיצה כלל, אך אם הי' עלי' תורת מחיצה ל"ה בקיעת הרבים מבטלתה וכמש"כ האחרונים, ושפיר הוכיחה הגמ' מדר' יוחנן דדלת שאין ננעלת ל"ה מחיצה.

אך על עיקר פי' זה בד' התוס' קשיא, דאכתי מאי פריך, הרי י"ל דלרבנן צוה"פ חשיב כשם ד' מחיצות, וע"כ מהני דלת שאין ננעלת, כיון דאיכא נמי צוה"פ, ומשא"כ לר' יהודה דל"מ שם ד' מחיצות, ל"מ רק דלתות ננעלות המועילות כנגד בקיעת רבים, וע' אבנ"ז סי' רע"ט סק"ג שעמד בזה, ושם סי' רע"ח סק"ב הוסיף להקשות, שמד' התוס' לקמן דכ"ב. ד"ה והאר"י מבו' דצוה"פ חשיב כשם ד' מחיצות, וא"כ מאי פריך מדר' יוחנן, ועיי"ש שהוכיח מזה דדלת מהניא בלא צוה"פ, אך למש"נ בדעת התוס' דדלת שאין ננעלת ל"מ בלא צוה"פ אין לישב כן, וע' מש"נ ב??? בביאור ד' התוס' בהא דפריך מדר' יוחנן בע"א.

ובזה ניחא גם ד' התוס' לקמן דכ"ב. ד"ה והאר"י, שהקשו דילמא שאני ירושלים שהי' רחבה ט"ז אמה, ותירצו דהואיל והי' לירושלים צוה"פ דחשיב כמחיצה וכו' לא הי' לרבים דבקעי לבטל המחיצה, והאבנ"ז או"ח רס"ה סק"ב, רע"ב סקי"ט, רע"ט סק"ב, וחו"מ סי' ק"ז, עמד ע"ד התוס' דמ"ט הוצרכו לזה שהי' לירושלים צוה"פ, ולא כתבו בפשיטות דכיון שהי' לה דלתות הגם שאין ננעלות לא הי' לרבים דבקעי לבטל המחיצה, עיי"ש שכתב לפי דבריו דל"מ דלתות שאין ננעלות כלל ברה"ר, אך למש"נ ניחא, שדעת התוס' דדלת שאין ננעלת ל"ה כלל מחיצה, וע"כ כל הא דל"ה לרבים דבקעי לבטל המחיצה הוא רק משום שהי' לירושלים צוה"פ.

ט] והנה בחי' הרשב"א בסוגיין, הק' אהא דפריך בגמ' וכ"ת בכך הוא דלא מערבא הא בדלתות מערבא והא אמר ר' יוחנן, ז"ל, קשיא לי דהא וכו', והא דר' יוחנן דבעי נעילת דלתות דלא כרבנן וכו', והלכך אף כאן שיש לו צורת פתח הרי הוא כדופן שלישי ולא מבטלה להו בקיעת הרבים, עכ"ל.

והנה ממה שנקט הרשב"א בפשיטות דכאן יש לו צוה"פ, נ' מוכח שדעתו דדלת בלא צוה"פ ל"מ מידי, דאי נימא דדלת הויא מחיצה בפנ"ע, א"כ מנלי' דכאן יש לו צוה"פ, והו"ל להקשות דכיון שיש לו דלת ה"ה כדופן שלישי ולא מבטלא להו בקיעת הרבים, ובע"כ שדעתו דדלת לאו מחיצה היא כלל, וע"כ אין לנו לדון משום הדלת אלא משום הצוה"פ, וז"ב.[[2]](#footnote-3)

וראיתי להעיר גם מד' הרשב"א לעיל ד"ב: סוד"ה אלא מעתה, שנראה דעתו דלדעת רב ל"מ דלת ננעלת ליותר מי', עייש"ה, אך אי"ז ברור לי כ"כ, דיל"פ כונתו דל"מ דלת לתורת פתח ביותר מי', אך אה"נ תועיל דלת בתורת סתימה, ולמש"נ אזיל לטעמי' דס"ל דדלת ל"ה כלל מחיצה בפנ"ע, ול"מ אלא מכח הצוה"פ, וע"כ לרב דל"מ צוה"פ ליותר מי', אף דלת ל"מ מידי.

ונמצא דפליגי התוס' והרשב"א בדין דלת, דלדעת התוס' דלת הויא מחיצה מעליא בפנ"ע, ולפ"מ דמוכחי' מדר' יוחנן דדלת שאין ננעלת ל"ה מחיצה, הרי שהיא ל"מ אלא מכח הצוה"פ, ואילו לדעת הרשב"א דלת ל"ה כלל מחיצה בפנ"ע, ול"מ אלא מכח הצוה"פ.

ולפמש"נ לעיל סק"ח נ' שהתוס' והרשב"א לטעמייהו אזלי, שהרי נתבאר דהא דס"ל להתוס' דדלת הויא מחיצה בפנ"ע, הוא משום שפירשו דהא דמהני דלת כנגד בקיעת רבים, הוא משום שבקיעת רבים אינה מבטלת מחיצת דלת, וע"כ מוכח מזה דדלת הויא מחיצה בפנ"ע, אך להרשב"א לטעמי' שדעתו כמו שהבאנו לעיל סק"ב דהא דמהני דלת ברה"ר הוא משום דעי"ז אין המקום מסור לרבים, הרי ליכא מקור כלל לומר דדלת הויא מחיצה, ושפיר י"ל דל"מ דלת רק היכא דאיכא צוה"פ דהויא כמחיצה.

**ג'**

י] כתב הרשב"א בעבוה"ק ריש שער ג', איזו היא רה"ר, כל מקום שהוא רחב ט"ז אמה על ט"ז אמה ומתקבצין שם בני אדם לסחורה ולעשות שם צרכיהם כשוקים שבמדינות, ואע"פ שדלתות המדינה ננעלות בלילה, וזו היא פלטיא שאמרו, וכן המבואות המפולשין ופתחיהן מכוונים זה כנגד זה ורחבין ט"ז אמה והעם עוברין ביניהן כדגלי מדבר והעגלות, במה דברים אמורים בשאין דלתותיהן ננעלות בלילה, היו דלתותיהן ננעלות בלילה אין זה רה"ר, שאין רה"ר אלא הנמסר לרבים בכל שעה, עכ"ל.

וד' הרשב"א צריכים פירוש, דמ"ש מבואות המפולשין דכל שדלתותיהם ננעלות בלי' אי"ז רה"ר, ואילו פלטיא הויא רה"ר אף היכא שדלתותי' ננעלות בלילה.

והנה מל' הרשב"א נ', דהא דפלטיא הויא רה"ר הגם שדלתותי' ננעלות בלילה, הוא רק משום שעתה פתוחין הן, ול"מ מה שהן ננעלין בלילה לתיקון הפלטיא, אך בזמן שהדלתות נעולות ל"ה הפלטיא רה"ר, וכן נקטו הרבה מן האחרונים בדעתו, וצ"ב הטעם בזה, וע' בית אפרים סי' כ"ו (מב:), ומשכנו"י סי' קכ"א (קכא.), ואבנ"ז סי' רס"ז.

י] והנה בפשוטו ביאור דינא דהרשב"א, הוא דאזיל לטעמי' דס"ל דהא דמהני דלתות ננעלות בלילה הוא משום שאין רה"ר אלא הנמסר לרבים כל שעה, ואשר ע"כ ס"ל דל"ש כ"ז אלא במבואות המפולשין דתורת רה"ר שעליהם הוא משום מה שהעם עוברין ביניהם מסרטיא זו לסרטיא זו, וע"כ כל שדלתותיהן ננעלות בלילה ואין מסורות לרבים למעברם ל"ה רה"ר, אך משא"כ פלטיא דתורת רה"ר שעלי' הוא משום שמתקבצין בה בנ"א לסחורה ולעשות צרכיהם, ע"כ ל"מ מידי מה שדלתותי' ננעלות בלילה, שהרי מקום זה מסור לרבים בכל שעה לסחורה ולעשות צרכיהם, וע"כ הדר דינא דאתו רבים ומבטלי למחיצותי'.[[3]](#footnote-4)

ומה"ט כתב המאירי בשבת ד"ו. דהיכא דהפלטיא עצמה דלתותי' ננעלות הויא רה"י אף לדעת הרשב"א, והיינו משום דכה"ג אין הפלטיא מסורה לרבים לסחורה ולעשות צרכיהם כל שעה, וע"כ הדר דינא דלא ארו"מ.

ואשר ע"כ כ"ז הוא בשעה שאין דלתותי' נעולות, אך בשעה שדלתותי' נעולות הויא שפיר רה"י, שהרי לפי המבואר הא דל"ה הפלטיא רה"י הוא משום דינא דאתו רבים ומבטלי מחיצתא, ול"מ בזה דלתות ננעלות, כיון שכל כחם הוא היכא שהן גורמים שאין המקום מסור לרבים, ואשר ע"כ רק בשעה שהדלתות פתוחות ובקעי בהו רבים הוא דהוי רה"ר דארו"מ, אך בשעה שהדלתות נעולות ולא בקעי בהו רבים, הויא הפלטיא רה"ר מעליא.

יא] אמנם אכתי צ"ב בזה, דהגם דהפלטיא עצמה מסורה לרבים בכל שעה, מ"מ אם אתינן לדון משום דינא דארו"מ, אשר בזה יש לנו לדון על מקום המחיצות, הרי דהבקיעה שבוקעין במקום המחיצות ל"ה בקיעה דרה"ר, שהרי אין הדרך מסורה לרבים בכל שעה, וא"כ מ"ש בזה דינא דארו"מ, הרי דעת הרשב"א דלא אמרי' ארו"מ אלא ברה"ר בכל תנאי', וא"כ כיון שהבקיעת רבים אינה בקיעה דרה"ר, היאך אמרי' בזה לדינא דארו"מ.

ויש להקשות בנוס"א, דהגם דכלפי הפלטיא אמרי' דארו"מ, מ"מ הרי הרה"ר הסמוכה לפתח המדינה שפיר מהני לה המחיצות, וא"כ כיון שאין המחיצות בטלות במקומן, מ"ט אינן מועילות לגדור הפלטיא.

והנה קו' זו כבר עמד עלי' החזו"א במכתב, על מש"כ הראשונים דהגם דלר"י היכא דאיכא ב' מחיצות מעלייתא לא אמרי' ארו"מ, מ"מ אמצע הפילוש הוי רה"ר, ותמה החזו"א דכיון דאין הצוה"פ בטלה במקומה מ"ט לא תועיל לאמצע הפילוש, אמנם ע"ז י"ל, דלעולם הצוה"פ בטלה אף במקומה, ואך דהוי מקום זה רה"י משום ב' המחיצות דילי', אך הצוה"פ שפיר בטלה, והגם דלא אמרי' ארו"מ רק ברה"ר, י"ל דל"ב שיהא המקום בפועל רה"ר, אלא בעי' שיהא בקיעת רבים דרה"ר, והיכא דאיכא ב' מחיצות הוי שפיר בקיעת רבים גמורה כתנאי רה"ר, וע"כ הגם דבפועל מקום זה ל"ה רה"ר, מ"מ הצוה"פ בטלה משום דארו"מ, ועמש"נ בזה ב???, אך בדינא דהרשב"א, הרי אין המחיצה בטלה כלל במקומה, וא"כ מ"ט אינה מועלת לגדור הפלטיא.

ונראה ללמוד מזה בדעת הרשב"א, דדינא דארו"מ דהוי רק ברה"ר, אי"ז תלוי כלל בהבקיעה עצמה דבעי' שתהא בקיעה דרה"ר, אלא ה"ז תלוי בהרשות דאתינן לגדור, והיינו דרה"ר גמורה אינה נגדרת ע"י מחיצות דבקעי בהו רבים, ואף היכא דבקיעת הרבים אינה בקיעה בתנאי רה"ר, מ"מ כל היכא דהרשות היא רה"ר גמורה, אין המחיצות שאין מונעות רגל הרבים גודרות אותה.

וע' בדברינו ב? סק"א שנת' עוד בזה, דטעמא דהרשב"א בזה הוא משום דדינא דארו"מ אי"ז כלל ביטול על המחיצות שבוקעין בהן, אלא הוי ביטול על הרשות דל"מ לה המחיצות אלא בקיעת הרבים משויא לה לרה"ר, ואשר ע"כ דעתו דלחד מ"ד אמרי' ארו"מ אף אם לא בקעי רבים במקום המחיצות הנצרכות מדאורייתא, ואף לדידן דכה"ג לא אמרי' ארו"מ, הוא משום דכה"ג אלים כח המחיצות כנגד בקיעת הרבים, אך לעולם דינא דארו"מ אי"ז כלל ביטול על המחיצות שבוקעין בהן, אלא הוי ביטול על הרשות, דבקיעת הרבים משויא לה לרה"ר, ואשר ע"כ אין לנו לדון על בקיעת הרבים במקומה אם היא בתנאי רה"ר, אלא על הרשות, דכל דהרשות הויא בתנאי רה"ר, ל"מ לגודרה ע"י מחיצות שאין מונעות רגל הרבים ממנה.

ובזה ניחא דהגם דהמחיצות אין בטלות במקומן, מ"מ אינן מועילות לגדור הפלטיא, כיון דדינא דארו"מ אינו כלל ביטול על המחיצות, אלא הוי ביטול על הרשות דל"מ לה המחיצות, וא"כ מה לי שהמחיצות מועילות במקומן, הרי אף דהמחיצות מחיצות גמורות הן, מ"מ אינן מועילות לגדור רה"ר זו.

ולפ"ז נמצא, שלדעת הרשב"א אף הא דאמצע הפילוש הוי רה"ר, א"צ לפרש הטעם בזה דהצוה"פ בטלה אף במקומה, דבאמת נ' ברור שלדעת הרשב"א אין הצוה"פ בטלה במקומה, דכיון דמקום זה אינו רה"ר מהני לי' אף הצוה"פ, ואך דמ"מ ל"מ צוה"פ זו לגדור לאמצע הפילוש, דכיון דמקום זה הוי רה"ר, ל"מ לגדרו ע"י מחיצות שאין מונעות רגל הרבים, וז"פ, ועמש"נ עוד בזה ב?.

וראיתי באבנ"ז או"ח סו"ס רס"ז שתמה ע"ד הרשב"א, דמ"ט ל"מ דלתות נעולות בפלטיא משום הצוה"פ, דהגם דדלתות עצמן ל"מ בפלטיא, מ"מ הצוה"פ דמהניא אף בפלטיא בדין שלא תתבטל ע"י בקיעת הרבים, כיון דלא בקעי רבים במקום המחיצות, שהרי הדלתות ננעלות בלילה, עיי"ש בדבריו, ולמש"נ ניחא.

**ד'**

יב] בתוד"ה והאמר רבה, ז"ל, משום דמשמע לי' דב"ה ל"ב נעילה, וכן אמר בסמוך, דבברייתא לא מפרש בדברי ב"ה נעילה כמו בדברי ב"ש, עכ"ל.

ובשו"ת בית אפרים או"ח סי' כ"ו דל"ט. כתב ע"ד התוס', ז"ל, ולכאו' אי"ז ראי', דאע"ג דלא מפרשינן נעילה בדברי ב"ה כמו בדברי ב"ש, היינו לענין שיהא צריך לנעול בכניסה ויציאה גם ביום, אבל מ"מ עכ"פ בעי' שתהא ננעלת בלילה למען ידעו כי אינו מסור לרבים כל שעה וכו', עכ"ל.

וכעי"ז יש לתמוה עמש"כ התורי"ד בסוגיין, ז"ל, לחנני' אליבא דב"ה צריך לנעול, פי' ופליגי עם ב"ש בחדא דלא מצרכי דלתות אלא לחד גיסא, או א"צ לנעול ופליגי בתרתי, עכ"ל, וצ"ב דאף אי נימא דלב"ה צריך לנעול, אכתי פליגי בתרתי, דלב"ש בעי שיהא נעול גם ביום, ולב"ה סגי במה שנעולין בלילה.

אך ע"ז י"ל בפשיטות, דס"ל להרי"ד דהא דאיבעיא אי לב"ה צריך לנעול, אין הספק אי צריך לנעול בלילה או לא, אלא הספק שמא אותו דלת צריך שיהא נעול אף ביום וכדעת ב"ש, וזהו דמיבע"ל אם גם בזה פליגי ב"ה על ב"ש, או דמודו ב"ה לב"ש שאותו דלת יחיד צריך לנעול אף ביום, ושפיר כתב הרי"ד דאי לב"ה צריך לנעול לא פליגי אלא בחדא.

אך ד' התוס' אכתי צ"ב, וכמו שהק' הבית אפרים, דהגם דמדלא מפרש נעילה בדברי ב"ה ש"מ דא"צ לנעול ביום, מ"מ אכתי י"ל דצריך לנעול בלילה, וא"כ מאי פריך מדר' יוחנן דבעי' דלתות ננעלות בלילה.

ואולי י"ל בזה, דהנה יש להסתפק לדעת ב"ש דבעי' שתהא הדלת נעולה גם ביום וכשהוא יוצא ונכנס נועל, אם בעי' שתהא הדלת נעולה כל ימות השבוע, או דסגי במה שהיא נעולה בשבת, והיינו דהגם דבשעה שהדלת נעולה ודאי מהני אף אם אינה נעולה רק השתא, אך בשעה שנכנס או יוצא אדם ופותח הדלת, י"ל דלא מהני רק אם כל ימות השבוע ה"ז נעול, אך אם אי"ז נעול רק בשבת, ל"מ הדלת רק בזמן שהיא נעולה ולא בזמן שפותחין אותה.

והנה אמנם בדינא דדלתות נעולות בלילה פירש"י בסוגיין שדלתותי' ננעלות "בכל" לילה, ומבו' דלא סגי במה שהן ננעלות לילה א', ואף גם ל"מ במה שהן ננעלות בליל שבת, אלא בעי' שיהיו ננעלות בכל לילה, והיינו דכל שאין ננעלות בכל לילה לא סגי בזה להפקיע מן המקום תורת רה"ר ואכתי חשיב שהמקום מסור לרבים, ורק בננעלות כל לילה חשיב שאין המקום מסור לרבים, אך בדינא דב"ש דננעלות אף ביום, ורק כשיוצא ונכנס פותח וחוזר ונועל, שפיר י"ל דסגי במה שהן נעולות בשבת, דמה שפותחין הדלת לצורך כניסה ויציאה אין מבטל כח הדלת.

ומסברא נ' טפי דסגי במה שה"ז נעול ביום השבת, ול"ב שיהא נעול כל ימות השבוע, וכ"ה מסתבר שלא היו נועלין המבואות המפולשין בכל ימות השבוע.

ולפ"ז יתכן עוד, דלעולם מודו ב"ש דאף דלת הנעולה בלילה מהניא, ומה שהצריכו שיהא נעול אף ביום, הוא בגונא שאין הדלת נעולה בכל לילה ואין נועלין אותה רק בשבת, ובכה"ג ל"מ רק אם ה"ז נעול אף ביום, אך אה"נ בגונא שהדלת נעולה בכל לילה שפיר מהני לדעת ב"ש אף אם אינה נעולה ביום.

ולפ"ז ניחא שפיר ד' התוס', דמדלא מפרש בד' ב"ה נעילה כמו בד' ב"ש, ש"מ דלב"ה ל"ב כלל דלת ננעלת, דאין לומר דס"ל לב"ה דבעי' ננעלות בלילה ואך דלא ס"ל כב"ש דבעי' ננעלת אף ביום, שהרי אף לב"ש מהני דלת ננעלת בלילה, ומה שהצריכו ננעלת ביום הוא בגונא שאין ננעלת בכל לילה, וא"כ ממה שלא נתפרש בדברי ב"ה לזה, ש"מ שלדעתם ל"ב כלל דלת ננעלת.

ואם כנים הדברים נמצא לפ"ז חידוש לדינא, דהגם דדלת שאינה ננעלת בכל לילה לא מהניא, מ"מ אם הדלת ננעלת ביום השבת, ואין פותחין אותה רק כשנכנס ויוצא ה"ז מועיל, וכדחזי' הכי בד' ב"ש דכה"ג מהני, וצ"ע בזה.

**ה'**

יג] ז"ל התוס' בפסחים דס"ו. ד"ה תוחב, דאמרי' בפ"ק דעירובין ירושלים אלמלי דלתותי' ננעלות בלילה חייבין עלי' משום רה"ר, ולאו דוקא ננעלות אלא ראויות לנעול כדמסיק התם, עכ"ל, וכ"ה בתוס' הרשב"א שם.

וע' בס' אבנ"ז או"ח סי' רע"ו סק"ב ואילך מש"כ בביאור ד' התוס'.

אמנם פשטות ד' התוס' נ' שדעתם, דלפ"מ דמסיק דסגי בראויות לינעל, אף מתפרש כן ד' ר' יוחנן, ול"ב שיהיו נעולות ממש, אלא סגי בראויות לינעל, ולפ"ז הרי שלדעתם אין לפרש פירכת הגמ' מדר' יוחנן כפי' התוס' בסוגיין דפרכי' דל"מ דלת שאין ננעלת, שהרי לפי האמת אף ר' יוחנן לא הצריך דלת ננעלת, אלא פירכת הגמ' היא כפירש"י והרי"ף דפרכי' דל"מ דלת א' אלא בעי' ב' דלתות, וז"ב.

ומצינו כן גם בד' ראב"ן סי' שכ"ט, הביאו בית אפרים סי' כ"ו (דל"ט:), ז"ל, ועוד שיש להם שערים לעיירות וראויים לנעול דלת בלילה, וכיון שראויים לנעול ה"ה כנעולים ואין חייבין עליהן משום רה"ר, כדאמרי' ירושלים אלמלי דלתותי' ננעלות בלילה וכו', ומהני לה נעילת שער דלא הוי רה"ר, עכ"ל, והרי להדיא דאף ברה"ר גמורה ל"ב דלתות ננעלות וסגי במה שראויות לינעל דעי"ז אין חייבין משום רה"ר, וע"כ אין לפרש בזה כד' האבנ"ז.

ולפ"ז י"ל כן גם בדעת הרמב"ם, דמש"כ בפי"ז דסגי בראויות לינעל, הוא משום דס"ל דאף לר' יוחנן ל"ב ננעלות בלילה אלא סגי במה שראויות לינעל, וע' בית אפרים סי' כ"ו שכבר דן לפרש כן.

ובזה ניחא לישנא דהרמב"ם רפי"ד משבת שהצריך דלתות ננעלות בלילה, וכ"כ בריש הל' עירובין, ושם כתב המ"מ דל"ב ננעלות אלא סגי בראויות לינעל וסמך עמש"כ בהל' שבת, אך אי"ז מישב דבריו בפי"ד משבת, אך אי נימא דהרמב"ם מפרש דאף מש"א ר' יוחנן דלתות ננעלות מתפרש ראויות לינעל, א"כ שפיר ניחא שנקט הרמב"ם ללישנא דר' יוחנן, ורק בפי"ז שכתב ההלכה למעשה פירש דל"ב ננעלות בפועל אלא סגי במה שראויות לינעל.

ויש להעיר עוד בזה, דהנה באבנ"ז האריך בכ"ד דכל שראויות לינעל סגי, הגם דבפועל א"א לנעול משום המלכות וכיו"ב, וכתב הטעם בסי' רע"ד סק"ד ובסי' רע"ו סק"ו ובסי' רע"ח סק"ט משום דחשיב ראוי לנעול אלא דאריא הוא דרביע עלי', ובסי' רס"ו סק"א ובסי' רע"ד וסי' רע"ו וסי' רע"ח שם כתב האבנ"ז טעם נוסף, משום שביד הממשלה עצמה לנעול, ובסי' רע"ו וסי' רע"ח שם כתב עוד דכל רגע ורגע בידם לנעול לרגע זה, וסגי בזה, אך בשו"ת חת"ס או"ח סי' צ', פשיטא לי' דל"מ אם אין רשות לישראל לנועלו, עיי"ש.

ולכאו' לדעת התוס' בפסחים והראב"ן יש להוכיח כד' החת"ס, שהרי לדעתם מש"א ר' יוחנן דלתותי' ננעלות בלילה מתפרש ראויות לינעל בלילה, וצ"ב דא"כ מ"ט אמר בלילה, הרי הם ראויות לינעל אף ביום, ובע"כ דכיון דביום בפועל א"א לנעלם ל"מ רק משום מה שראויות לנעלם בלילה, וחזינן מזה דכל שבפועל א"א לנעלם ל"מ.

ומחודש לפ"ז, דגם בדין דלתות הראויות לינעל, ל"ב שיהיו ראויות לינעל בשעה זו, אלא סגי במה שראויות לינעל בלילה, וזה דבר חדש.

וניחא לפ"ז, דהנה בקונט' דלתות שערי העיר הוכיח דדלת הראוי' לינעל מצ"ע מהניא אף אם בפועל א"א לנעלה, שהרי אמרי' בב"ב די"ב. דמבואות המפולשין לרה"ר וביקשו בני מבואות להעמיד להן דלתות בני רה"ר מעכבין עליהן, וא"כ הרי נמצא שאין ביד בני המבוי לנעול הדלת, וא"כ היאך מהני תיקון הדלתות, אך למש"נ ניחא בפשיטות, שהרי נ' פשוט דהגם שאין רשאים בני המבוי להעמיד דלתות ולנעלן, היינו רק ביום, אך בלילה ודאי רשאין הן לנעול הדלתות, וא"כ נמצא שהדלתות ראויות לינעל בלילה ושפיר דמי.

אמנם האמת נ' דבלא"ה ל"ק מידי מהתם, דמשמעות הדברים שם ובד' הפוסקים בחו"מ סי' קס"ב, שכל שאין בני רה"ר באין ומעכבין, שפיר רשאין בני המבוי להעמיד דלתות, וא"כ הרי שפיר י"ל דהא דמהני דלתות במבוי הוא בשלא עיכבו בני רה"ר, וז"ב.

ולכאו' הוא מוכח כן, שהרי דעת חנניא דלב"ש מבואות המפולשין לרה"ר עושה דלת מכאן ודלת מכאן וכשהוא יוצא ונכנס נועל, ותיקשי דהיאך רשאין בני המבוי לעשות דלתות ננעלות, וע"כ דכל כמה שאין בני רה"ר מוחין בידן שפיר הן רשאין לעשות דלתות.

אך באמת יל"ד לדחות, לפמש"נ לעיל סקי"ב לדון שלדעת ב"ש סגי שתהא הדלת ננעלת בשבת, ולפ"ז י"ל דזה שפיר רשאין בני המבוי ואין בני רה"ר מעכבין עליהן, שאין מעכבין עליהן רק שלא לנעול הדלתות בימות החול, וצ"ע בזה.

1. ובקונט' דלתות שערי העיר, הוכיח דדלת מהניא בלא צוה"פ, ממש"א בסוגיין דהני אבולי דמחוזא אלמלי דלתותיהן ננעלות בלילה חייבין עליהן משום רה"ר, והרי דמהני דלתות באבולי דמחוזא, והנה ביומא די"א. א"ל אביי לרב ספרא הני אבולי דמחוזא מ"ט לא עבדו להו רבנן מזוזה, א"ל הנהו חיזוק לאקרא דכובי הוא דעבידי, והרי דהשערים של אבולי דמחוזא ל"ה עלייהו תורת פתח, וא"כ אי נימא דדלתות בלא צוה"פ ל"מ מידי, א"כ מ"ט אין חייבין על מחוזא משום רה"ר, הרי אית בה דלתות בלא צוה"פ, ובע"כ מוכח מזה דדלתות מהנו שפיר בלא צוה"פ.

   אמנם הנה בגמ' שם פריך עוד ואקרא דכובי גופה תיבעי מזוזה וכו', ופירש"י דמשום אותו בנין עצמו תיבעי השער מזוזה, שדרך אותו השער נכנסין לו, ומשני אלא משום סכנה, ומבו' לפ"ז דשפיר איכא ע"ז תורת שער כלפי אקרא דכובי גופה, וא"כ שפיר איכא ע"ז ג"כ תורת צוה"פ לענין שבת.

   אמנם באמת נ' דבלא"ה אין להביא משם, דהגם דהיכא דעביד לחיזוק תקרה אינו חייב במזוזה, מ"מ שפיר איכא ע"ז תורת צוה"פ לענין שבת, וכמש"נ בזה בדברינו בדין צוה"פ סק"?, והיינו משום דהא דה"ז פטור ממזוזה, הוא משום דכה"ג לא חזינן לי' לפתח, שאין מטרתו לפתח, אך כיון דסו"ס הוי זה צורת הפתח, איכא ע"ז תורת מחיצה לשבת, והרי חזינן בפירש"י דמשום אקרא דכובי יש לחייבו במזוזה, הגם שה"ז נעשה לחיזוק תקרה, ובע"כ הטעם בזה, דכיון דלאקרא דכובי הוי פתח ממש, ע"כ חזינן לי' כפתח אף בשנעשה לחיזוק תקרה, ורק כלפי העיר דאי"ז פתח ממש, אין לנו לראותו כפתח רק אם נעשה לשם פתח, אך עי' חזו"א יו"ד סי' קס"ט סק"ג שפירש באופ"א. [↑](#footnote-ref-2)
2. והנה אמנם בחי' הר"ן העתיק ל' זה, והרי לעיל סק"ו נת' שדעתו דדלת ל"ב צוה"פ, אך נ' שכיון שהעתיק הר"ן ל' הרשב"א, נקט כל' הרשב"א, אחרי שפירש לעיל מינה דפירכת הגמ' היא גם על ת"ק דמיערבא בצוה"פ, וע"ז שפיר מתישב הך לישנא. [↑](#footnote-ref-3)
3. ויש להוסיף בזה, דבל' הרשב"א נ' להדיא, דכל הך דינא דרה"ר הויא רק בשמפולש משער לשער ומכוונים הפתחים זה כנגד זה, הוא רק במבואות המפולשין, אך בפלטיא ל"ב לזה, והטעם בזה הוא, דטעם דינא דמכוונים הפתחים זה כנגד זה, דכיון דתורת רה"ר שע"ז הוא משום דהוי זה מעבר לרבים מסרטיא לסרטיא, ע"כ בעי' שיהא מכוונים הפתחים זה כנגד זה, שיהא המעבר ביושר כדגלי מדבר, ומשא"כ פלטיא דתורת רה"ר שעלי' הוא משום שהיא משמשת לרבים לסחורה ולעשות צרכיהם, ואי"ז כלל משום המעבר, ע"כ ל"ב שתהא מפולשת.

   וע' גם במאירי בשבת ד"ו. שכתב, ז"ל, ופלטיא וכו' אע"פ שאינה מפולשת ואפי' דלתות מדינה נעולות בלילה וכו', עכ"ל, והיינו שפלטיא שתורת רה"ר שעלי' אינו משום מעבר הרבים ל"ב שתהא מפולשת, ומה"ט נמי ל"מ בה מה שדלתותי' ננעלות בלילה, וכ"ה מפורש גם בראבי"ה סי' שע"ט, ז"ל, ופלטיא וכו' ונראה לי אפי' אינה מפולשת משער לשער מב' צדדים.

   ונ' שמקור ד' הראשונים לזה הוא, משום שעיקר הא שהצריכו הראשונים ברה"ר שיהיו שערי' מכוונים זה כנגד זה, מבו' בדבריהם שלמדו כן מל' הברייתא בשבת שם דאיזהו רה"ר סרטיא ופלטיא ומבואות המפולשין, ומלישנא דגמ' מבואות "המפולשין" למדו הראשונים דבעי' שיהיו הפתחים מכוונים זה כנגד זה, וכ"ז הוא במבואות, אך בפלטיא לא הצריכו בבריתא שתהא מפולשת, וע"כ ל"ב בה שיהיו פתחי' מכוונים זה כנגד זה.

   אך בחי' המיוחסים לר"ן בשבת שם הביא בשם הרא"ה דפלטיא נמי בעי' שתהא מפולשת, אלא דבמבואות איצטריך משום דאיכא סתומין, עכ"ל, ולדעתו נראה דאף בעי' בה שיהיו פתחי' מכוונים משער לשער, וכ"ה להדיא בשו"ע סי' שמ"ה ס"ז דגם שווקים בעי' שיהיו מכוונים משער לשער, ועייש"ה בביאור הגר"א.

   ומד' הרמב"ן נ' ללמוד שדעתו ג"כ דבפלטיא ל"ב שתהא מפולשת משער לשער, וזה ממש"כ הרמב"ן במלחמות לקמן דכ"ב., בדין אמצע הפילוש, ז"ל, אבל כנגד הפרוץ אם יש בו "פלטיא" רחב ט"ז אמה על ט"ז אמה כו' וזה פלטיא גדולה האמורה בכל מקום, עכ"ל, וכבר ביאר האבנ"ז או"ח סי' רס"ה סקכ"א, שמש"כ הרמב"ן דרק בפלטיא כה"ג חייב, הוא משום דבמבואות המפולשין דתורת רה"ר שבהן הוא משום הוא משום שעוברים בהן מצד זה לצד זה, ע"כ כיון שאמצע הפילוש הוי רה"י מד' צדדיו, ל"ח כמפולש משער לשער, שהרי מפולש מכל צדיו לרה"י, ומשא"כ פלטיא דתורת רה"ר שעלי' אינו משום המעבר שבה, ע"כ הגם דמכל צדי' הוי רה"י הויא איהי גופה רה"ר, עיי"ש בדבריו.

   וע' עוד בחי' הרמב"ן לקמן דנ"ט., ז"ל, וי"ל עוד שלא אמר ר' יהודה שתי מחיצות תורה אלא ברחב ט"ז שדרך הרבים עוברת שם ואין הרבים נקבעין ועומדין שם, דגמר ממדבר דליכא מחיצות, אבל פלטיא גדולה של עיר רחבה הרבה שהרבים מתקבצים שם לשוק והיא רחבה של עיר כיון שהרבים קבועים ועומדים שם כל היום זהו רשות הרבים גמורה, עכ"ל, ונ' דג"ז הוא משום דשאני רה"ר דפלטיא שאינה כלל משום מעבר הרבים, וע"כ ליכא למילף ממדבר דליכא מחיצות, כיון שאין המחיצות מגרעות כלל בשימוש הרבים בפלטיא זו, ול"ד לסרטיא ששימוש הרבים בה הוא להילוך, וע"כ ילפי' ממדבר דכל דאיכא ב' מחיצות דמגרעים בהילוך הרבים, ל"ה זה רה"ר.

   וראיתי שכתבו בדעת הרמב"ן דבפלטיא ל"ב דומיא דדגלי מדבר, ודלפ"ז אף פלטיא מקורה הויא רה"ר, אך זה טעות, דודאי אף בפלטיא בעי' כל תנאי רה"ר דומיא דדגלי מדבר, ורק לענין ב' מחיצות לא מדמי' לדגלי מדבר אלא בסרטיא ולא בפלטיא, (דכ"ה דלא אמרי' דניבעי דומיא דדגלי מדבר שלא היתה אפי' מחיצה אחת, והיינו משום שזה אינו נפ"מ כלל בשם רה"ר, ה"נ בפלטיא לא מדמי' לדגלי מדבר דניבעי שלא יהיו ב' מחיצות), וז"ב.

   ולפ"ד הרמב"ן הללו דהא דב' מחיצות מהני לר"י הוא משום דל"ה דומיא דדגלי מדבר, יל"פ מטעם אחר מה שחילק הרמב"ן במלחמות בין פלטיא למבואות המפולשין, והיינו דבמבואות המפולשין דתורת רה"ר שעליהן הוא משום שעוברים בהן הרבים משער לשער, הרי שכיון שמעבר הרבים הוי דרך מקום המוקף ב' מחיצות, אשר אינו דומיא דדגלי מדבר, ע"כ אין לנו לחשוב אמצע הפילוש לרה"ר, שמעבר הרבים אליו אינו דומיא דדגלי מדבר, ומשא"כ בפלטיא דתורת רה"ר שעלי' אינו משום מעבר הרבים, ע"כ שפיר הויא רה"ר, ודו"ק. [↑](#footnote-ref-4)