מראי מקומות מלאכת בונה ,מכה בפטיש ,בנין בכלים,גמ_ ביצה יא
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב חיים לייב אוירבך / בונה

בס"ד מראי מקומות מלאכת בונה [א],

במשנה זה הכלל כל העושה מלאכה ומלאכתו מתקיימת בשבת חייב – עיין רש"י ד"ה זה הכלל ובר"ן כאן ועיין היטב עוד ברש"י ד"ה מצדד את האבן ורש"י לק' קג. ד"ה דחק קפיזא בקבא וד"ה מצינו וע"ע היטב ברש"י לק' קג: ד"ה שם משמעון וצ"ע מ"ש דבמשנה וכן לענין חק קפיזא בקבא הצריך רש"י שיקיימו כן בלא להוסיף עליו ולענין אורג ל"ב כן כיון דכן הוא הדרך וע"ע סוגיא דמנחות נז. דמבואר שם לענין קודח כל שהוא בב' או ג' מקומות דכל דחזי ע"י צירוף חשיב חזי ואף דלכאורה בעי' אכתי שיחברו החורין ואין מקיימין בלא להוסיף עי"ש וצ"ל דהך הוספה של חיבור החורים אינו חשוב שצריך עדיין תוספת גמורה וכמו דמהני לענין דיחשב חזי מה שמהני לצירוף אף דל"מ זה לענין חפירת גומא קטנה מה שיכול להרחיב הגומא כמבואר בגמ' בסוגיין אמנם עיין בפסקי הרי"ד כאן מה שחלק על רש"י וס"ל דל"ב שיש מקיימין כן בלא להוסיף אלא שלא יסתרנו אח"כ עי"ש וכ"ה בריא"ז בסוגיין וע"ע בשנות אליהו להגר"א כאן שפירש ד' המשנה שכל שמקיים כן בשבת אף שיוסיף אח"כ חייב כל שאין דעתו להוסיף בשבת וצ"ב וע"ע רש"י במתני' ד"ה בשבת ובהגהות מיים חיים לבעל הפרי חדש כאן [עיין במפרשי הש"ס בסוף הגמ'] , וע"ע בר"מ פ"ט הי"ג ובמגיד משנה שם שמבואר שפירש פי' אחר במשנה עי"ש היטב דבעי' בנין המתקיים מאליו ועיין ג"כ ברמב"ן במלחמות מח: בדפי הרי"ף בסו"ד שנ' קצת כן ועיין שעה"צ ש"ג אות ס"ח מה שדייק לפי"ז מהמשנה דסגי במה שמתקיים ליום השבת בלבד ועי"ש מש"כ בד' רש"י וצ"ע דיוקו מד' רש"י דהרי לרש"י אין כוונת המשנה כלל לדין דבר המתקיים,ועיין תשו' מנחת שלמה סי' צ"א מה שהק' בזה וע"ע בנשמת אדם כלל כד' בזה וע"ע בריטב"א בסוגיין שהביא פירוש זה וכ' להדיא לפרש במשנה דסגי לבו ביום ויתכן דכוונת הריטב"א אינה כהר"מ דאיירי שאינו מתקיים מצ"ע אלא שדעתו לפרקו וכ"נ שם ממה שהביא ד' הירושלמי לענין בנין לשעה,

במשנה זה הכלל וכו' בשבת –עיין רש"י ד"ה בשבת ובהגהות ראמ"ה כאן וע"ע הגהות מים חיים הנ"ל פי' אחר וע"ע בריטב"א כאן פירוש אחר ועיין ר"מ הנ"ל ושעה"צ הנ"ל וע"ע שנות אליהו כאן פירוש אחר,

בגמ' שכן עני עושה פטפוטי כירה קטנה –עיין מאירי בסוגיין שהקשה דהא זה כלים ואין בנין בכלים וכן לגבי קרשים ועי"ש מה שכ' בזה,

המצדד את האבן חייב –עיין רש"י ד"ה המצדד ובתו' ד"ה הכי גרסינן דחיובו משום בונה אמנם עיין רבינו חננאל קג. דגרס בגמ' דחייב משום מכה בפטיש וכהגירסא שדחה תו' וכן הוא מפורש בר"מ פרק י' מהלכות שבת הלכה י"ח דחיובו משום מכה בפטיש וצ"ב מ"ט לא יתחייב משום בונה וכן צ"ע קו' תו' דלכאורה כיון דאיירי בתתא ל"ש בזה מכה בפטיש דאכתי לא נגמר הבניין ועיין מאירי בסוגיין ובמרכה"מ על הר"מ מה שביאר דבריהם וצ"ע אם ליכא חיבור בלא טיט [והא דעילאה חייב עיין בר"מ דיש טיט מלמטה עי"ש ]א"כ מ"ט האדנים במשכן חשיבי בנין עיין בירושלמי אמנם יתכן דרק חיבור הקרשים לאדנים חשיב בנין ואף דהנחת האדנים ע"ג קרקע מהני להחשיבם כקרקע דבטלים להקרקע ואינו כבונה ע"ג כלים כמבואר בירושלמי מ"מ עצם הנחתם אינו כבונה וצ"ע בזה]

בדין בנין לשעה

עיין היטב בירושלמי בפרקין הלכה א' וע"ע בירושלמי פ' כלל גדול על המשנה דל"ט מלאכות ובמפרשים שם אם בנין המשכן הוי בנין לשעה או לא ומסק' הירושלמי שם ובפ' כלל גדול ועיין ברשב"א וריטב"א בסוגיין שהביאו ד' הירושלמי הנ"ל וכפי הגירסא בפ' כלל גדול דמסקי' דבנין לשעה בנין ועיין בבבלי לעיל עד: לענין קושר דמבואר בגמ' דחשיב לשעה והירושלמי לעיל פ' כלל גדול לענין קושר תלה זה ג"כ באותו נידון עי"ש ולכאורה מבואר שס"ל לבבלי ג"כ דבנין לשעה בנין וכ"כ האו"ש פרק י' הלכה י"ב ובשביתת השבת בפתיחה , אמנם בשו"ת חת"ס סי' ע"ב האריך לחלוק בזה עיקר נידונו שם הוא דפליג על הנו"ב שאסר לפתוח מטריה בשבת והוא ס"ל דאין בזה איסור דאורייתא דבונה מחמת בנין לשעה וס"ל דלדעת הבבלי בנין לשעה אינו בנין והביא ראיה מהסוגיא לעיל לא: דחשיב סותר ע"מ לבנות במקומו עי"ש אמנם כבר דחו האחרונים הנ"ל ראייתו ועיין לעיל שהראשונים בסוגיין העתיקו ד' הירושלמי ומשמע בפשוטו דנקטו כן להלכה ,וראיתי שהעירו בזה לד' החת"ס מ"ש מבנין המתקיים לבו ביום בלבד דמבו' בר"מ ובריטב"א דחייב [ואולי כוונתו רק היכא דהוא פחות מבו ביום כמו במטריה הנ"ל אמנם עיין ירושלמי שכיון שהבטיחן וכו' חשיב לשעה וצ"ב בזה] ועיין באמת בריטב"א שהביא לזה מקור מד' הירושלמי הנ"ל דבנין לשעה בנין, וע"ע בירושלמי שם לענין בנין ע"ג כלים דפטור וכ"ה בר"מ פ"י ועי"ש בירושלמי שאדנים הוי כקרקע אף דאינם מחוברים ועיין בזה לעיל בד' המאירי בפטפפוטי כירה ועיין חת"ס הנ"ל עוד בד' הירושלמי , ועיין עוד בביצה דף לב: דמבואר שם דלצדד אבנים לצורך בית הכיסא הוי בנין עראי ואסור רק מדרבנן משום גזירה אטו בנין קבע והתירו משום כבודו וצ"ע מ"ש זה מענין בנין לשעה דהוי בנין וכנ"ל ואולי התם הוי פחות מבו ביום אמנם האחרונים שאסרו מטריה ס"ל דגם בכה"ג הוי בנין עיין או"ש הנ"ל ,ועיין שביתת השבת בפתיחה בזה ,וכן יש לדון מהא דאוהל עראי אסור רק מדרבנן,

גמ' ר' יוסי אומר וכו- עיין תו' בסוגיין וכן נ' בר"מ שפ' כן אמנם עיין רמב"ן בסוגיין דס"ל דפליגי בזה ר"י ורבנן ולרבנן לא מהני ועיין ירושלמי בסוגיין שהביא בזה עוד פלוגתא בין ר"י לרבנן וברמב"ן הנ"ל ובריטב"א כאן שהאריך בזה,

גמ' מציעא בעי נמי טינא –העירו בזה דהרי מקיימין כן במק"א היכא דבונה רק חומה כזו דאז הוי עילאה ויש ליישב

המסתת את האבן רב וכו' משום בונה-בפשוטו איירי באבן תלושה וכן מבואר להדיא ברי"ד ובי' שם דמ"מ חשיב בונה כיון דמכשירו לבניה והוא צורך הבנין אפשר לחייבו משום בונה וכן הוא במאירי כאן וצ"ע לפי"ז במכה בפטיש מן ההר כד' רש"י במשנה דלכאורה אפשר ג"כ לחייבו משום בנין אמנם עיין ברי"ד בסוגיין שבאמת כ' דהחציבה מן ההר הוא חייב משום בונה אפי' לשמואל וצ"ע וע' בריטב"א כאן לענין קרש שנפל בו דרנא דנ' דכל שהוא תלוש הוי בנין בכלי אמנם עיין מיוחס לר"ן דף עה: שהביא שיטה דסיתות איירי כשהאבן כבר קבועה בבנין עי"ש כאן, ועיין חת"ס שהעמיד מסתת כשמחוברת להר דאל"כ הוה כלים ותמוה מה מועיל החיבור להר הא הבנין בזה הוא לענין כשיעקר מן ההר לענין לבנותה

גמ' בפלוגתא דרב ושמואל –בביאור הפלוגתא ,

לענין מסתת- עיין ל' רבינו חננאל נדפס לק' קג: ול' הרי"ד בפסקיו כאן וד' המאירי כאן, ובטעמא דשמואל יש כמה דרכים א,עיין לק' ד"ה דמיחזי וכו' דנ' דלענין מסתת ועייל שופתא פליגי אי בנין כל שהוא כזה חשיב בנין או לא, ב,וע"ע בתו' הרא"ש לעיל דף ע"ה שביאר דהא דלשמואל ליכא במסתת משום בונה הוא מחמת דהוא רק ייפוי עי"ש,ג, ועיין רי"ד כאן שכ' דזהו גופא שיש לו שם גמר מלאכה מפקיעו משם בונה עי"ש היטב ד,ועיין אבני נזר שדן עוד בטעמו של שמואל לענין מסתת משום דהוא כלי כיון שעדיין אינו מחובר לקרקע ואינו בנין כיון דאין בנין בכלים ועיין במאירי בסוגיין בד' רב ,ועיין היטב בביאור הגר"א סי' שי"ד סעיף א' באמצע ד"ה שאינה מחזקת דכ' שם בד' רש"י דס"ל דבר"פ הבונה פליגי רו"ש בבנין בכלים וקי"ל כשמואל דאין בנין בכלים משום דר' יוחנן ס"ל כוותיה והרי ד' ר"י איירי לגבי מסתת ומשמע כנ"ל וצ"ע,

לול של תרנגולים – בביאור הפלוגתא א,עיין תו' ד"ה לול של תרנגולים שמבואר בתו' דלענין לול פליגי אי הוי כפתח העשוי להכניס ולהוציא או לא ועי"ש במהרש"ל ומהרש"א בביאור הפלוגתא בזה וביישוב הסוגיא דדף קמ"ו דמבואר דחשיב להכניס ולהוציא עי"ש היטב אמנם עיין תו' לק' דלענין מסתת ועייל שופתא בקופינא פליגי אי בנין כל שהוא הוי בנין [ועי"ש דלפי"ז אף לענין נקב היכא שאינו עשוי להכניס ולהוציא מתחייב לרב עכ"פ משום בונה]ולכאורה לפי"ז יש כאן ב' פלוגתות וצ"ע טובא מצריכותא דהגמ' דמבואר דהוא אותו ענין פלוגתא ב, אמנם עיין ברש"י לק' לענין קודח דנ' שם דפלוגתא דרב ושמואל לענין נקב הוא אם נקב חשיב בנין או לא ול"ש לדין להכניס ולהוציא דהרי לענין קודח אינו ראוי להכניס ולהוציא עוד מבואר מד' רש"י הנ"ל דפשיטא ליה לגמ' דלמסקנא אין עיקר טעמו של רב דס"ל דנקב חשיב בנין משום דדמי לבנין דעבדי חלונות וכהסברא דצריכותא דגמ' דלעיל דא"כ ל"ש זה בקודח אמנם לד' תו' שם הא דחייבו קודח אינו משום ד' רב דנקב אלא דימוהו למסתת וקופינא דהוא בנין כ"ד עי"ש בתו' ועיין גם בריטב"א בסוגיין דמשמע דגם לענין נקב בלול עיקר פלוגתייהו דל"ח ליה בונה משום דהוא נקב קטן ואינו בנין גמור עי"ש היטב אמנם גם לתו' נראה די"ל דפליגי גם בזה אלא דס"ל דאם עשוי להכניס ולהוציא יש חיוב חדש מחמת הפתח וכמו בבעילת בתולה דיש חיוב בונה מחמת עשיית הפתח וע"כ דלשמואל ל"ח להכניס ולהוציא, ועיין בר"ן לעיל מז. דטעמא דשמואל משום דלאו דרך בנין הוא, ועיין ל' רבינו חננאל לק' קג' בביאור הפלוגתא ,

עייל שופתא בקופינא דמרא –עיין רש"י מהו עייל שופתא בקופינא שהוא יתד קטן שמכניס כדי להדק אמנם עיין ברמב"ם פ" י הי"ג ובר"ח כאן שביארו לענין עיקר הכנסת היד לקרדום עי"ש ,

ובעיקר הפלוגתא עיין ל' הרמב"ן במלחמות בסוגיין בתחי"ד שכ' וז"ל ולא נחלקו בשופתא בקופינא אלא ביש בנין בכך כמו שנחלקו במסתת את האבן עכ"ל , ובביאור הפלוגתא עיין ברשב"א לענין עייל שופתא בקופינא דביאר טעמא דשמואל שהוא משום דהוא דבר מועט עי"ש וע"ע בתו' לק' ד"ה דמיחזי דפליגי בבנין כל דהו יתכן כוונתם דווקא לפירש"י הנ"ל שהוא יתד קטן ב, בתו' רי"ד עירובין ל"ה מבואר טעמא דשמואל באופ"א דבעי' חיבור חלקי הכלי והכא אין כאן ממש חיבור אלא חיזוק ע"י השופתא עי"ש ,ג, עוד י"ל טעמא דשמואל דאין דרך בנין כמבואר בגמ' וכן מפורש בר"ן לעיל דף מז. ובמיוחס לר"ן כאן ,ד,רבינו חננאל פירש הפלוגתא דפליגי אי יש בנין בכלים ולפי"ז לכאורה הם ב' פלוגתות וכן הוא לכאורה ד' רב האי גאון שהובא ברשב"א בסוגיין וכ"ה בביאור הגר"א סי' שי"ד בד' רש"י עי"ש אמנם ראיתי שדנו לומר דהם ב' שיטות דלד' הר"ח פליגי דווקא לענין תקיעה אי יש בנין וקי"ל כרב דבתקיעה בחוזק יש בנין בכלים כמבואר לעיל דף מ"ז עיין היטב בכ"ד הר"ח שם ולד' ר"ה גאון והגר"א הנ"ל פליגי לעולם וקי"ל כשמואל עיין היטב בזה, ה,היראים סי' רע"ד [דפו"י דף ק"ב][והובא בהגהות מרדכי פ' הבונה רמז תס"א פירש דלכו"ע אין בנין ולא מיחייב משום בנין אלא דלרב ליכא משום מכה בפטיש משום דהוי בנין עי"ש והא דאמר רב חייב משום בונה לאו דווקא עי"ש,

אם כל הפלוגתות הם אותו ענין או דלא תליין בהדדי, - עיין בל' הגמ' דנ' דהוא אותו ענין אלא דכ"א יש לו מעלה וחיסרון בדרך בניינו אמנם עיין תו' דמשמע דהפלוגתא דנקב הוא פלוגתא בפ"ע לענין להכניס ולהוציא עי"ש במהרש"א וכן הוא לכאורה לד' הר"ח דלענין שופתא בקופינא פליגי בבנין בכלים ול"ש זה לשאר הפלוגתות וי"ל בכ"ז וע"ע רמב"ם דמבואר לכאורה שס"ל דלהלכה לא תליין בהדדי ופסק במסתת כשמואל ובשאר כרב עיין במאירי כאן ובשנו"א כאן בד' הר"מ ועיין מלחמות כאן בד' הרי"ף כן שלא הביא סוגיא דמסתת כיון דבזה פסק כשמואל לעיל אף דבשאר הפלוגתות לא הכריע עי"ש,

אם לד' רב מודה דחייב ג"כ משום מכה בפטיש ,

א,עיין בשנות אליהו כאן שכ' דלרב חייב שנים והוכיח כן מהא דאמרי' בגמ' אבל הכא אימא מודה ליה לשמואל משמע דלרב אפשר לחייב משום דשמואל עי"ש וע"ע במנ"ח מוסך השבת מלאכת בונה שכ' דוודאי לרב חייב שנים דמ"ט לא יהא עכ"פ מכה בפטיש וכ' שם דהר"מ לא הזכיר דחייב שנים כדרכו בכ"ד ,ב,עיין לח"מ פ"י משבת שכ' בד' הר"מ דלד' רב חייב או משום בונה או משום מכה בפטיש דגם לרב איכא כאן ג"כ מכה בפטיש ותלוי מה התרו בו והביא דוגמא מדינא דמרקד דמבואר כן בר"מ,ג,אמנם עיין רבינו חננאל בסוגיין שמפורש להדיא דלד' רב חייב רק משום בונה ואינו חייב משום מכה בפטיש עי"ש היטב וכן נקט החזו"א סי' נ"א דכיון דחייב משום בונה אינו מתחייב משום מכה בפטיש ,ד,עיין יראים הנ"ל דכיון דהוא בונה אינו מתחייב משום מכה בפטיש דכל שמחוסר בנין אין כאן מכה בפטיש ואף היכא דאינו חייב משום בנין כמו בשופתא בקופינא דהוא בנין בכלים כן הוא עי"ש, ויש עוד שי' חדשה והיא שי' הרי"ד דכ' דכל הכנת האבן כגון פירוקה מההר וריבוע קרנותיה לכו"ע חייב משום בונה אף לשמואל וכל פלוגתייהו הוא רק בגמר הסיתות דלשמואל כיון דהוא גמר חשיב מכ"ב ולא בונה,

בפסק ההלכה לענין פלוגתא דרב ושמואל,

עיין ר"מ פ"י הי"ג שפסק לענין שופתא בקופינא שהוא משום בונה ובהלכה יד' פסק לגבי נקב בלול של תרנגולים שהוא תולדת בונה ומאידך בהלכה י"ח פסק לענין מסתת שהוא משום מכה בפטיש ועי"ש בהגה"מ דהוא משום דריב"ל לעיל ע"ה ס"ל כן וכן ר"י הכא ס"ל כן וכ"ה ברמב"ן במלחמות בד' הרי"ף וצ"ל לד' הר"מ דאף דבגמ' בהצריכותא נ' דמסתתת עדיף מכולהו מ"מ ע"כ צ"ל דס"ל דמחד גיסא יש עדיפות להנך כיון דהוא רק ייפוי אמנם בד' הגמ' כאן דאי אשמעינן במציעתא בהא קאמר שמואל וכו' קצ"ע, אמנם הר"ח פ' בכולי מילי כרב ועיין מיוחס לר"ן דפסקי' בכולי מילי כשמואל עי"ש בשם הרא"ה ,

והנה לענין נקב בלול של תרנגולים יש ג"כ סתירה בד' הר"מ דבפ"י הלכה י"ד הנ"ל פסק דהוא משום בונה ובהלכה ט"ז כ' דהעושה נקב בבנין חייב משום מכה בפטיש ובגמ' לק' מבואר דלד' רב הקודח כל שהוא חייב משום בונה גם לא הובא בר"מ מה שמבואר בגמ' דכדי לחייב משום מכה בפטיש בעי' דווקא דבזעיה ברמצא דפרזלא ושבקיה בגוויה אמנם עי"ש בסו"ד הר"מ שם דאיירי בעשוי להכניס ולהוציא וע"כ חייב אף בלא בזעיה ולפי"ז השמיט דינא דקודח כ"ש המבואר בגמ' ובמתני' וצ"ע וע"ע בר"מ בפיה"מ שכ' דקודח דמתני' הוא תולדת מכה בפטיש ויש להעיר עוד בזה דלכאורה סתמת הסוגיא במנחות נז' ס"ל כרב דאמרי' שם דקודח כ"ש איירי בב' או ג' מקומות ומהני משום דחזי לצירוף ולכאורה כ"ז מהני לחיוב בונה אבל מכה בפטיש לכאורה ל"ש כ"ז שלא צירפום דאכתי אינו ראוי למלאכתו ועוד סתר דבריו בפכ"ג הלכה א' שכ' שהעושה נקב בלול של תרנגולים חייב משום מכה בפטיש עי"ש עיין כס"מ שעמד בזה ועיין ביישוב הסתירה בלחם משנה כאן ובמנ"ח מלאכת בונה וע"ע מרכה"מ מה שהאריך להשיג ע"ד הלח"מ וביאורו בד' הרמב"ם וע"ע באבן האזל פ"י מש"כ בזה,וע"ע במג"א סי' שי"ד ס"ק ג' [ועי"ש במה שהביא בשם מהרשד"ם דחור להוציא מים הוא בונה אף שאינו עשוי להכניס עי"ש] ובפמ"ג שם מה שיישב ד' הר"מ ובמ"ב ושעה"צ שם וע"ע בספר מעשה רוקח בשם פי' קדמון [ונדפס בר"מ פרנקל בשם פי' קדמון ממצרים]מש"כ לבאר ד' הר"מ וע"ע בנשמ"א כלל מ"א דרך חדשה בד' הר"מ,

גמ' הקודח וכו' עיין היטב הסוגיא דמנחות נ"ז ע"א ורש"י ורבינו גרשום שם ולכאורה סותר הסוגיא הכא דהכא מוקמי' לשמואל בבזעיה ברמצא דפרזלא וראוי לתלות עליו וא"כ הרי הוא חזי מחמת כן ועיין תו' הרא"ש בסוגיין מה שיישב סו' זו עם הסו' דמנחות דף נז' עי"ש,עי"ש שכ' בתי' א' דהסוגיא קאי שם קאי לרב אבל לשמואל אי"צ לזה כיון דע"כ איירי בבזעיה ברמצא דפרזלא ובתי' ב' כ' דקאי אף לשמואל ומ"מ לא סגי דבעי' אכתי דיהא חזי לבבא דאקלידא ותמוה מאוד דאחר דיש שם רמצא דפרזלא לכאורה אינו ראוי לבבא דאקלידא וגם צ"ב עצם דבריו דהרי ראוי לתלות עליו ומ"ט לא סגי בהכי ] והנה בגוף הסוגיות צ"ע עוד דלכאורה הכא נ' דמהני מחמת שראוי לתקוע בו יתד לרב ובסו' שם הוצרכו לב' או ג' מקומות ואולי אין ראוי לתקוע יתד רק ע"י חור גדול וע"כ בעי' ב' או ג' מקומות דחזו לצירוף [אמנם ר"ג שם כ' דהחור גדול הוא לאוויר] אמנם אכתי צ"ע דראוי לתקוע בו מסמר לתלות עליו כמבואר בסו' הכא ואולי משו"ה לא יחשב בנין דאין זה תועלת הבנין עצמו[ואכתי צ"ע לד' הר"ח שיובא לק' שהמסמר לחיזוק הבנין] עוד צ"ע מ"ט בסוגיין לא העמידו לשמואל דהא דקודח כ"ש איירי בגוונא דעושה כן לבבא דאקלידא דבכה"ג לכאורה יש בזה גמר מלאכה דהוא מוכן להכניס שם שן המפתח ועיין רבינו גרשום שם ,וע"ע בעיקר הסו' דמנחות בד' הנשמ"א כלל מ"א ,וצ"ב דבריו שם,

גמ' דבזעיה ברמצא דפרזלא "דהו"ל גמר מלאכה"- מבואר מד' הגמ' דגם התוקע מסמר בכותל אינו חייב לשמואל רק משום מכ"ב ולא משום בונה,ועיין רש"י דהמסמר הוא כדי לתלות עליו [ואין זה גדר גמר הבנין אלא עשיית ברזל לתלות עליו ולד' רש"י גם עשיית כלי יש בה מכ"ב] אמנם בר"ח מבואר דהוא חיזוק לבנין [ולפי"ז הוא גמר הבנין] ויש בזה משום כן מכה בפטיש ואפ"ה משום בונה חשיב בנין כל דהו[ ובהגה' מרדכי רמז תס"ז נ' ג"כ כהר"ח עי"ש],

בעיקר דינא דקודח -עיין בתשו' תרוה"ד סי' ס"ד שאסר להוציא סכין התקוע בכותל משום שכשמוציאו מרחיב הגומא ויש בו משום קודח כל שהוא וחייב משום בונה לרב דקי"ל כוותיה ואף שאינו מתכוין מ"מ פסי"ר הוא עי"ש ועי"ש עוד דה"ה בחבית המחזקת מ' סאה אסור להוציא סכין בכה"ג וצ"ע דמבואר ברש"י דהא דחשיב בקודח בונה לרב הוא משום שמועיל לבנין וברש"י נ' שפי' כן ל' הגמ' דמיחזי כמאן דחר חורתא לבניינא ואכתי צ"ע הל' מיחזי ובלא זה אין כאן כלל בנין ול"ש כאן גם איסור מקלקל דאינו בנין כלל ואדרבא סתירה הוא ועיין בט"ז שי"ד אות ב' ובמג"א שם שהק' על התרוה"ד כעי"ז עי"ש מה שהאריכו בזה אמנם עי"ש דעיקר קו' דהוא מלשאצל"ג ומקלקל וכלאח"י אמנם לכאורה אינו כלל בנין בכה"ג וצ"ע ,

גמ' זה הכלל לאיתויי דחק קפיזא בקבא –בעיקר הפירוש דחק קפיזא בקבא עיין רש"י כאן והא דהוא בכלל מלאכתו מתקיימת עיין רש"י כאן ועיין בפסקי הרי"ד דכ' דאזיל לשיטתו לעיל דס"ל דבעי' דיתקיים כן במקום אחר ועי"ש דפליג ע"ז והנה לכאורה לשי' רש"י החיוב בחק קפיזא בקבא הוא משום מכה בפטיש דהרי לד' רש"י אף עושה כלי מתחילתו ליכא בנין בכלים וא"כ נתחדש בסוגיין דאף לענין מכה בפטיש כל דהוא גמר מלאכה אצל אחרים המקיימים כן אף דכלפיו ליכא גמר מלאכה מ"מ חייב משום מכה בפטיש וצ"ע וראיתי באבן האזל פ"י שעמד בזה וכ' דזהו חידוש עי"ש ובאמת שכן משמע כבר במתני' דהכלל שכל שמלאכתו מתקיימת קאי ג"כ על מכה בפטיש דאיירי שם במשנה אמנם צ"ע לפי"ז בד' הרי"ד דכ' דרש"י אזיל לשיטתו במשנה ולכאורה אם איירי לענין מכה בפטיש הרי ברור דבעי' עכ"פ שיהא גמר מלאכה אצל אחרים ול"ש זה לד' רש"י במשנה שחי' כן כלפי בונה אמנם עיין או"ש פ"י מה שחידש בדין בנין בכלים ולשיטתו י"ל דגם לרש"י הוא משום בונה עי"ש, אמנם עיין מאירי ועוד דהביאו ל' רש"י הנ"ל דבעי' שיקיימו כן אף דלשיטתם יש כאן חיוב בונה כיון שעושה כלי מתחילתו , ועיין בראשונים בסוגיין שהביאו ביאור אחר בשם ר"ה גאון וכ"ה ברבינו חננאל כאן בעיקר הפירוש דחק קפיזא בקבא עי"ש והנה לביאור ר"ה גאון בסוגיין לכאורה צ"ע דאין זה שייך לדינא דמלאכתו מתקיימת המבואר בזה הכלל דמתני' וגם לד' הר"מ הנ"ל במתני' דהכלל דמלאכתו מתקיימת הוא דבעי' דתהא מתקיימת מאליה המלאכה ג"כ קשה א"כ מ"ש זה לחק קפיזא בקבא וי"ל והנה לד' רה"ג לכאורה החיוב משום מכה בפטיש אמנם עיין ריטב"א שנ' דהוא משום בונה,[הרמב"ם השמיט הרבותא של חק קפיזא בקבא וצ"ע],

השלמת ענייני בונה בשאר מקומות,

בגדר מלאכת בונה ,

עיין רמב"ם פ"ז הלכה ו' לגבי מגבן שכל המקבץ חלק אל חלק ודבק הכל עד שיעשו גוף אחד ה"ז דומה לבנין עכ"ל ובר"מ פ"י הי"ג דאוהל קבע הוא רק תולדה דבונה ועיין אבן האזל פ"י מה שביאר שם ביסוד המלאכה דבונה ובגדר תולדותיו ועיין קהילו"י שבת סי' ל"ז מה שתמה עליו ומש"כ בזה ומש"כ שם הקהילו"י דאוהל הוא תולדה כיון שאין לו חיבור גמור בקרקע רק ביתידות צ"ע לכאורה דאדנים שבמשכן אין להם חיבור כלל וזה עיקר האב דבונה,

גמ' שבת עג: היתה לו גבשושית וכו' בבית חייב משום בונה וכו'.

ולכאורה מבואר בזה דכל תיקון לקרקע הבנין שיהא ראוי לשימושו בכלל בנין הוא ול' רש"י דף פא. זה שמשווה הגומות בנין הריצפה הוא וע"ע בר"ן וברמב"ן לק' עה: ד"ה השף בין העמודים דמבואר דאי"ז דווקא היכא דיש ממש גבשושית או גומא אלא כל החלקת פני הקרקע חייב משום בונה כיון דהוא תיקון לבנין[ועיין קרבן נתנאל שם שדן בשי' רש"י דבכה"ג ליכא בונה עי"ש], וע"ע מג"א סי' רמ"ד ס"ק ח' שכ' שם דלפנות הזבל מן הרחוב יש בזה משום בונה כדין גבשושית ומבואר דאף תיקון קרקע מצ"ע שאינו קרקע בנין הוי בכלל בונה וכן מוכח לענין כיבוד וריבוץ שנאמר אף בחצר עיין סי' של"ז ובחיי"א ועיין מה שתמה עליו בנשמת אדם כלל מ' דהא אינו מחובר לקרקע כלל וכי כל הנוטל דבר מע"ג קרקע יש בזה משום בונה ועי"ש מה שיישב בזה ,

ובעיקר גדר הבנין בזה ע"ע אבהא"ז פ"י וקהילו"י הנ"ל,

בדינא דחופר גומא דחייב משום בונה,

עיין מג"א סי' תצ"ח ס"ק ל"ב דכ' שם דאפילו בעפר תלוש יש בזה משום חפירת גומא דעצם עשיית הגומא הוא בנין עי"ש שהוכיח כן מד' הר"ן וע"ע שם במג"א דשרי להוציא עמודים התחובים בקרקע כמו שהוכיח שם מגמ' קי"ג ואין בזה משום עשיית גומא ומבואר עוד מגמ' הנ"ל דליכא בזה משום בנין וסתירה בכל מידי דמחבר לקרקע אפילו מחברו לגמרי כל דאינו מעמידו בתורת בנין דהתם הוי עמודים של אריגה עי"ש,

שבת דף צ"ה.

בדינא דמגבן חייב משום בונה ,

עיין ר"מ הנ"ל ובאבהא"ז הנ"ל וע"ע בר"מ פ"י דמבואר דמגבן דחייב משום בונה אין שיעורו בכל שהוא כבונה בעלמא אלא בעי' כגרוגרת כשאר מלאכת אוכלין ,

עיין מג"א סי' ש"מ ס"ק י"ז מה שהק' שם מהא דכ' הר"מ פ"ח ה"ו שהנוקב תאנים והכניס החבל בהם עד שנתקבצו גוף אחד ה"ז תולדת מעמר והק' המג"א מ"ט אינו חייב משום בונה כמו מגבן וכ' שם המג"א וז"ל וצ"ל דלא מיקרי בונה אלא כשמתכוין ליפותו ולהשוותו עכ"ל ועיין בחיי"א כלל ל"ט סעיף א' שהביא ד' המג"א הנ"ל וכ' שם דאינו חייב במדביק דבילה רק כשמכוין לעשותו בעל תמונה ארוך או מרובע וצ"ב יסוד דבריהם הלא במגבן לכאורה ל"ש צורה וראיתי שהביאו בשם הגרשז"א זיע"א שהק' ע"ד מג"א מד' תו' כאן שהקשו דיהא מותר בונה ביו"ט מתוך שהותר במגבן שהוא צורך או"נ ולד' המג"א הא לכאורה אין צורך או"נ לגבן באופן של ייפוי והשוואה וי"ל ועל עיקר קו' מג"א עיין קהילו"י שבת סי' מג' עי"ש שחילק בזה בפשיטות,

עיין פנ"י בביצה י"ב ובשבת צ"ה שחידש דכל דינא דמגבן הוא רק בגיבון לימים רבים אבל המגבן בשביל לאכלו ל"ח בנין ועי"ש דזהו דלא כד' תו' כאן דכ' דמגבן ביו"ט מותר לצורך או"נ וע"כ דהוא לצורך היום,

גודלת ופוקסת משום בונה

עי"ש רש"י במשנה ב' פירושים בפוקסת ועיין תו' כאן ובכתובות דף ד' ובתו' מו"ק דף ט' והא דחשיב בנין לפי' שני של רש"י עיין תו' מו"ק שם דמבואר דתיקון האשה שמאדים בשרה הוי בנין ,

להלכה פ' הר"מ שהוא רק שבות דנראה כבונה,

מכבד ומרבץ דחייב לר"א משום בונה ,

עי"ש בהמשך הסו' דנ' דהוא משום השוואת גומות וכמבואר בדף ע"ג דמילוי גומא חייב משום בונה ובפשוטו הוא משום דהוא פסיק רישיה לזה וכ"כ תו' כאן אמנם עיין תו' סנהדרין דף פה. שכ' דאינו פס"ר שישווה גומות וכמבואר שם בגמ' דלר"ש דשרי אינו מתכוון אשה מרבצת ביתה וע"כ דל"ח פס"ר והא דחשיב בנין כ' שם תו' וז"ל אלא חשיב תיקון לכיבוד ולריבוץ כעין בנין ואפילו בלא השוואת גומות דבדבר מועט מיחייב משום בונה כדאשכחן גודלת ופוקסת עכ"ל וכ"כ הרמב"ן דף צ"ה ועי"ש שכ' וז"ל אלא דהיא גופה מלאכה שהקרקע משתווה בהן ומתיפה בהן והוי בונה או גמר מלאכה דבנין ומכה בפטיש הוא עכ"ל וד' הגמ' דהוא חשש השוואת גומות הוא לרבנן דהוא שבות ,והנה ברמב"ן מספק"ל דאפשר דלר"א חיובו משום מכה בפטיש וכ"ה ברשב"א ובריטב"א ,[והנה לכאורה הוא בנין עראי ולשעה ומ"מ חייב לר"א אמנם י"ל דבאמת בזה פליגי רבנן שו"ר במלחמות מח. שכ' טעמא דרבנן שהוא בנין עראי וכלאח"י ולא חייב בו אלא לר"א שהוא מחמיר בתולדות של בנין כגודלת ופוקסת עי"ש,

מפיס מורסא

עיין רש"י שבת דף ק"ז ועיין רש"י כתובות דף ו' שכ' דחיובו משום בונה דאשכחן בנין בבע"ח וכ"נ ד' התו' בשבת צ"ד אמנם ד' הר"מ פ"י היא דהוא משום מכה בפטיש עי"ש, וכן לענין עשיית פתח דבעילת בתולה לכאורה תלוי בזה אמנם אם עיקר ד' הר"מ משום מלאכת הרופא עיין אבהא"ז לכאורה ל"ש בבתולה,

**מלאכת מכה בפטיש [א]**

הסוגיות -שבת קב: -קג. , שבת קג:-פלוגתא דת"ק ור"ש לענין קודח כל שהוא וצר צורה בכלי כל שהוא , שבת עה: -אמר ר' חייא בר אבא וכו' –והכותב ,הבונה –אלו אבות מלאכות,

משנה -המכה בפטיש

עיין רש"י במשנה שפי' שהוא מכוש אחרון של החציבה מן ההר ועיין תו' בסוגיין מה שהק' בזה ופי' דקאי על כלי אמנם משמעות התו' דבעיקר הדבר מודו דהוא מכה בפטיש אלא דלא היה במשכן עי"ש אמנם עיין רי"ד דמבואר דחציבת אבן מן ההר הוי בונה ולא מכה בפטיש אף לשמואל לק' עי"ש ועיין גם מאירי בסוגיין שאף שפי' כד' רש"י מ"מ כ' שם דהוא כעין בונה עי"ש וע"ע רש"י לעיל במשנה בדף ע"ג מה שפירש מכה בפטיש באופן אחר ועיין ברמב"ן לעיל דף עג: מה שהק' עליו וע"ע בר"ן ובריטב"א שהק' עליו קו' אחרת ועי"ש שהביאו בשם הר"ח שפי' כתו' דהוא מכה בכלי להשוות עקמו או דמכה בפטיש על האבן שבבנין להשוותה לחברותיה ולכאורה צ"ע מ"ט בכה"ג אינו בונה הרי הוא תיקון הבנין ול"ג ממסתת [ועיין ל' הר"ח בסוגיין בד' שמואל לענין מסתת דמכה אבן בפטיש להשוות עקמו הוי מכה בפטיש עי"ש וצ"ע הא זה ממש מסתת אמנם ראיתי בר"ח החדש דהגי' בכת"י היא מכה כלי בפטיש להשוות עקמו] , וע"ע לק' בזה, והנה לד' רש"י יש להעיר איך יתחייב משום מכה בפטיש הרי עדיין לא נגמר מלאכת האבן דטעונה סיתות [דהרי סיתות הוא גמר מלאכה לשמואל וחייב משום מכ"ב] ועיין ל' רש"י כאן דהוא גמר מלאכת חוצבי אבן ואולי כוונתו דסגי במה דהוא גמר כלפי החוצבים וצ"ע,

במשנה המכה בפטיש ובמעצד,

עיין רש"י דמעצד הוי נמי משום מכה בפטיש אלא דזה באבן וזה בברזל אמנם עיין במאירי שפירש דמעצד הוא שמחליק העץ ומסיר קליפותיו והוא תולדת בונה ולכאורה הוא רק לרב אבל לשמואל כה"ג הוי מסתת דהמאירי פי' לק' דמסתת הוא להסיר הבליטות וחייב משום מכה בפטיש ועיין לעיל שד' המאירי לפסוק כרב ודלא כהר"מ עי"ש,

המסתת [משום מכה בפטיש לשמואל]

עיין רש"י כאן וע"ע רש"י לעיל דף עה: ובתו' שם ובתו' רא"ש שם ובריטב"א שם ובמאירי שם וע"ע בשיטה לר"ן שם כמה דרכים ועי"ש פי' אחרון דסיתות הוא אחר שקבוע בבנין ומכה כדי לקובעה יפה וצ"ע מ"ט ל"ח בנין גמור והנה במשנה מבואר דשיעור מסתת בכל שהוא ולכאורה הכוונה אפילו חריץ אחד ואף לשמואל דחייב משום מכה בפטיש ועיין רש"י לק' ד"ה מכה בפטיש שמקום שחרץ לא יחרוץ עוד עי"ש וע"כ חשיב מכה בפטיש לשמואל אמנם אכתי צ"ע דנ' במשנה וכן בגמ' לעיל לענין חק קפיזא בקבא לרש"י שם [עיין לעיל בזה] דגם במכה בפטיש בעי' יש שמקיימין כן בלא להוסיף עליו וצ"ע אם חריץ כל שהוא מקיימין כן בלא להוסיף עליו ,וע"ע לק' בזה, והנה בעיקר ד' רש"י לענין חריץ דיש בזה משום מכה בפטיש אף דלא גמר החריצים עיין היטב בקהילו"י מה שביאר בזה באריכות ,

**בגדר מלאכת מכה בפטיש** - שבת עה: כל מידי דאית ביה גמר מלאכה חייב משום מכה בפטיש,-עיין באחרונים שדנו לומר דבעי' דווקא גמר מלאכה מהל"ח מלאכות דזה חשיב מלאכה עיין שו"ת נפש חיה סי' ל"ט וכן בקהילו"י כאן אמנם עי"ש שדנו בזה מכלים דליכא בנין וחייב משום מכה בפטיש וכן מד' הירושלמי פ"ז ה"ב דכל מלאכה דלא אשכחן מסמוך חייבו משום מכה בפטיש עי"ש ,

והנה עיין ברש"י ד"ה משום מכה בפטיש דנ' דגמר מלאכה הוא עיקר האב דמכה בפטיש אמנם עיין באבהא"ז פ"י שהביא מד' הר"מ פ"י הט"ז דגמר מלאכה הוא תולדה ועיקר האב הוא הכאה בפטיש עי"ש בביאור גדר האב דמכה בפטיש להר"מ ועי"ש מה שביאר לפי"ז ד' הר"מ לענין מפיס מורסא שהוא משום דהוא מלאכת הרופא עי"ש

והנה עיין במאירי לק' דף ק"ד: מה שהביא בשם חכמי הדורות בהא דכתב אות אחת והשלים הספר דחייב משום כותב דליכא בזה משום מכה בפטיש כיון שלא נשלמה המלאכה ומכה בפטיש הוא רק היכא דנשלמה עיקר המלאכה ורק עושה פעולת גמר וכן מבואר ביראים [מצוה רע"ב] שהו' בהג' מרדכי פ' הבונה שכל שמחוסר בנין ליכא משום מכה בפטיש עי"ש אמנם ברש"י מבואר להדיא שאף אבן שלא נגמר פירוקה מן ההר הוא מכה בפטיש ובאמת גם במאירי ריש הבונה פי' כרש"י ואולי לא הכריע כחכמי הדורות וכן מבואר בכ"ד ברש"י דעושה כלי מתחילתו חייב משום מכה בפטיש עי' רש"י מ"ז. ועד: וביצה יא' ועוד וע"כ דגם מחוסר בנין יש בו משום מכה בפטיש וכ"מ בר"מ כן ודלא כמאירי הנ"ל , והנה ע"ד המאירי והיראים הנ"ל הק' האחרונים כמה קו' א, ממנפח כלי זכוכית דמבואר לעיל ע"ה דחייב משום מכה בפטיש והיישוב בזה מפורש בשי' לר"ן דף ע"ג בד' הר"ח שם דאיירי בנפיחה של פעם שניה עי"ש ,ב בספר טל אורות הקשה מדף מ"ח דפותח בית הצוואר חייב משום מכ"ב אף דלא נגמר וי"ל ,ג,עוד הק' מהא דדף י"א דחקק קב בבקעת חייב ולד' היראים אין לומר משום בנין דד' היראים בסוגיין דבכל גווני אין בנין בכלים וע"כ משום מכ"ב ואף דאינו מלאכת גמר ,ד,עוד הק' מחק קפיזא בקבא דלד' היראים אין לומר משום בנין וע"כ משום מכ"ב וי"ל דס"ל כפי' ר"ה גאון ,ה, האב"נ סי' רי"ח הק' מקוטם קיסם דחייב ולד' היראים ע"כ משום מכ"ב,ו, לעיל ד' מ"ז מבואר דמיטה של פרקים חייב ולד' היראים ע"כ כמש"כ רש"י שם דחיובו משום מכה בפטיש אף דאינו גמר ועיין אב"נ שם מש"כ בזה ,

כל ענין הפירוש בד' ר"ש עיין ירושלמי ועיין ר"ן לעיל ע"ג מח' רש"י וש"ר ,

מאמן ידיו ראשונים כאן ותרוה"ד

פלוגתת המאירי והיראים עם רש"י וש"ר וכ"מ בר"מ של מפיס מורסא הקו' ממנפח ור"ן שם הקו' מאודרי הקו' מפותח בית הצוואר הקו' מחק קפיזא בקבא לד' היראים ועוד קו' בזה

נגמר מאליו רש"י לעיל ע"ד רא"ש בביצה וקהילו"י בזה

מצדד את האבן בד' הר"ח ור"מ

מכה בפטיש באוכלין קולייס האיספנין

ענין צר צורה במאירי לעיל וקג' ובירושלמי ,

מנפח בירושלמי משום בונה ,

בנין בכלים

גמ' שבת קכב: -ת"ר דלת של שידה תיבה ומגדל – נוטל אדם,

עיין היטב בר"מ פכ"ב הלכה כ"ה ודבריו שם צ"ע טובא א,דכיון דמחובר לקרקע אי"צ לגזירה אלא הוא בונה גמור כמבואר בגמ' ועי' גם לעיל פ"י בר"מ שפ' דדלת של בור ויציע חייב משום בונה ועוד חידש דהך גזירה שמא יתקע הוא גם דמשום זה אין נוטלין שמא יטול דבר תקוע [והוא לשי' דתקיעה משום בונה ע"כ יש בזה גם איסור סתירה]וגם זה לכאורה נגד ד' הגמ' וגם צ"ע גוף דבריו מ"ש דבדלתות הכלים נוטלין ול"ג שמא יתקע על הנטילה הא גם בכלים חייב בתקיעה כמבואר בר"מ בפ"י וכן כאן מהא דאסור חזרה וא"כ מ"ש דלענין חזרה גזרי' בכלים ולא לגבי נטילה ובמחובר לקרקע גזרי' בתרוויהו ועוד צ"ב דלגבי כלים לא הזכיר גזירה שמא יתקע כלל עוד הק' הלח"מ מ"ש דלענין כלים במנורה של חוליות פ' הר"מ לק' הכ"ו דאסור משום דמיחזי כבונה אף דאין בנין בכלים וא"כ אף לענין סתירה כן עי"ש במגיד משנה ובלח"מ שם ובמאירי בסוגיין מה שביאר ד' הר"מ וצ"ע דבר"מ לעיל פ"י מפורש דאף בכלים אם תוקע עץ בעץ חייב משום בונה עי"ש וע"ע בל' הרי"ף וע"ע במיוחס לר"ן דף קכב: בשם הרא"ה וע"ע בב"י ריש סי' שח' ובב"ח שם ובט"ז שם וע"ע מרכה"מ פ"י הי"ד בזה,

של לול של תרנגולים –עיין במשנ"ב סי' שי"ג סעיף ט' בפלוגתת הפמ"ג והעו"ש באיזה חיבור לקרקע איירי ועיין ב"י ומרכה"מ הנ"ל בד' הר"מ ,

בטעם חיוב תקיעה ,

עיין רש"י כאן דחיוב תוקע הוא משום מכה בפטיש וכ"כ רש"י לעיל דף מ"ז דהוא משום מכה בפטיש דהרי קי"ל דאין בנין בכלים אמנם עיין רש"י בדף קל"ח ד"ה שמא יתקע שכ' דהוי בונה ויש שכ' דהתם ד' רש"י הם בד' רב שם ויתכן דד' רש"י דרב בדף ק"ב ס"ל יש בנין בכלים כמש"כ הר"ח ועוד שם ונחלקו בזה הראשונים דהרא"ש והריטב"א כאן והרשב"א בעבודת הקודש בית מועד שער א' סי' י"ב וכן הביא המאירי סו"פ כירה בשם הראב"ד וכ"ה במיוחס לר"ן כאן וכן נ' קצת ברמב"ן בדף מ"ז דתקיעה הוא משום גמר מלאכה ועיין גם ל' הירושלמי פי"ב תיקוען זהו גמר מלאכתן וי"ל עי"ש וכן מפורש ברמב"ן במלחמות קב: אמנם עיין תו' דף קב: וכן הוא ברמב"ן דף ק"ב: ובר"מ פ"י ופכ"ב דחיובו משום בונה וכ"ה בריא"ז בסוגיין ובר"ן בסוגיין , ובשו"ע סי' שי"ג ס"ט פסק כהר"מ דהוא משום בונה ועי"ש במג"א אמנם עיין מ"ב שי"ג ס"ק ל"ח שכ' דחיובו משום מכה בפטיש אמנם בס"ק מ"א הביא ב' הדיעות ויש נ"מ גדולה בפלוגתא זו לענין סתירת דבר תקוע והעירו בזה בד' המשנ"ב דמחד גיסא סתם או הביא פלוגתא בזה ומ"מ בס"ט הנ"ל הביא בסתמא ד' מג"א הנ"ל בשם הר"מ דהסותר עץ תקוע חייב ,

עיקרי שי' הראשונים בענין בנין בכלים,

**א**,ד' רש"י בכ"ד דאין בנין בכלים כלל והעושה כלי חייב משום מכה בפטיש עיין רש"י ביצה יא' וביצה כב' ושבת עד: ועוד וכן הוא ד' היראים סי' רע"ד והו' בהגמ"ר ר"פ הבונה וכ"ה לכאורה ד' ר"ה גאון שהו' ברשב"א ובד' הר"ח קב: צ"ע בזה עי"ש אמנם ד' רוב הראשונים היא דאיכא גווני דיש בנין בכלים, **ב**, התו' בדף קב: כ' דהיכא דיש חיזוק ואומנות איכא בנין בכלים ומצינו בזה ב' דרכים בראשונים בגדר ד' התו' בזה דהתו' רא"ש בסוגיין ביאר דעיקר החילוק הוא אם הוא בנין עראי או בנין קבע דכל שהוא תקוע בחוזק הוי יותר בנין קבע וע"כ הוי בנין גם בכלים עי"ש והיינו שאין העיקר תלוי באומנות אלא בחיזוק הכלי אמנם עיין בתרוה"ד סי' ס"ד דהעושה נקב בכלי אין בו חיזוק ואומנות ומבואר דאי"ז שייך לקיום הבנין אלא דבעי' מעשה של חיזוק ואומנות ועיין ברי"ד בפסקיו וכן בריא"ז דבעי' מעשה אומן דהיכא דעביד מעשה אומנות הוי בונה ועי"ש דנ' קצת דאין כוונתם לד' הרמב"ן בסו' דהיכא דבעי' אומן הוי כעושה כלי דעי"ש שביארו כן ענין תקיעה בדלת אף דאי"צ אומן רק לתקיעה ועיין בתו' רי"ד עירובין דף ל"ה דהאריך בזה ועי"ש דאף לגבי סותר שייך ענין אומנות דבעי' כלי אומנות כדי לפרקו וכן נ' ל' הסמ"ג בזה דבעי' גבורה ואומנות ונ"מ בכ"ז בדבר המהודק לגמרי אלא שאינו מעשה אומן וע"ע בזה במג"א סי' שי"ג ס"ק י"א ובא"ר שם ס"ק ח' ,**ג,**בתו' בדף עד: כ' דיש חילוק בין עושה כל הכלי דהוא בנין גמור דבכה"ג יש בנין עי"ש דיישבו שם באופ"א הקו' משופתא בקופינא והוא קצת חידוש דחשיב בזה עושה כל הכלי במה שמהדק ואולי פי' שופתא בקוינא כהר"ח והר"מ דהוא הכנסת עיקר היד לקורדום והרא"ש בעירובין ל"ה כ' כד' התו' והוסיף עוד דכל תיקון גמור של הכלי הוי כעושה כל הכלי עי"ש וע"כ אין כוונתו כד' התו' קב: דבחיזוק איכא בנין דהרי נ' שם ברא"ש וכן מפורש ברא"ש שבת קכב: דתקיעה משום מכה בפטיש ,**ד**, הרמב"ן בדף קב: כ' דשאני היכא דעושה כלי מתחילתו דבכה"ג לאו בנין בכלים מיקרי אלא עושה כלי ועי"ש מה שחידש עוד היכא דבעי מעשה אומן דפקע מיניה שם כלי עי"ש והנה גם בדבריו יש לדון אם עיקר הכוונה לחלק הוא ע"ד תו' הנ"ל דעושה כל הכלי אלא דלהרמב"ן חוליות חשיב בנין בכלים כיון שאם היה פעם כלי אלא שנתפרק יותר יש לו שם כלי ולד' תו' אין תלוי בשם כלי אלא בבנין גמור וע"כ חוליות אינו בנין גמור דעיקר הסברא לתו' הוא משום דהוא בנין גמור ולרמב"ן עיקר הסברא דבכה"ג לאו בנין בכלים מיקרי אמנם בריטב"א קצת נ' יותר דעיקר החילוק הוא אם היה פעם כלי אלא שנתפרק או שעושה כן מתחילה ונ' שם בדבריו דאפילו דבר שאינו ממש עושה כלי כנקב בלול שהוא בנין מועט כיון דעכ"פ הוא תוספת שלא היתה מעולם חשיב כעושה כלי מתחילתו דכל דין אין בנין בכלים הוא רק במה שהיה פעם כלי לסותרו או לחזור ולבנותו וי"ל בזה ,ועיין בר"ן לק' דף קכב: שפי' לפי"ז ענין תקיעה דהוא משום דהוא מעשה אומן וזה תימה דסו"ס הרי נ' שם דלעיקר הכלי מהני החזרת הדלת גם בלא תקיעה וד' הרמב"ן דמחמת דבעי' מעשה אומן פקע שם כלי ל"ש בזה כלל דהוא כלי אף בלא תקיעה אמנם ברמב"ן בדף קב: נ' דתקיעה הוא דין בפ"ע דחשיב בונה ולא משום דהוא מעשה אומן ,**ה,** עיין בעה"מ בסוגיין דבנין בכלים הוא רק בהרכבה של ב' כלים א' על חבירו ולא בבנין כלי אחד עי"ש וצ"ב ,

מה נקרא תקיעה עיין רש"י בכ"ד מסמרים ויתידות ובכמ"ק בחוזק ועיין במרדכי שפי' חיבור הצירים ,

בענין ביאור הסוגיא דביצה דמן הצד אסור ג' דרכים ברמב"ן או דהוא מלאכת אומן ומבואר דגם דלת הוי עושה כלי מתחילתו ומאבד שם כלי או שמא יתקע או בנין בכלים ,

בענין הסו' דביצה דאסרו ציר באמצע אף דרפוי מותר ג' דרכים רמב"ן מלחמות נ' דדרכו לתקוע במן הצד ,ב,רמב"ן חידושים נ' דרפוי מותר רק למ"ד אין בנין בכלים ועולא בסו' שם ס"ל יש בנין עי"ש, רשב"א בעבוה"ק מבואר דאיירי במהודק אבל רפוי מותר ,

ביסוד האיסור דמהודק בר"מ מבואר דהוא מיחזי כבונה ובר"ן לעיל מ"ז מבואר דהוא משום שמא יתקע

**ביצה י. יא:-גפ"ת וש"ר שם וחי' רמב"ן שבת קב: ובמלחמות שם קב: ובמלחמות ביצה דף י',**

**בגדר האיסור דציר מן הצד,**

**א**,עיין תו' כאן וברשב"א ובר"ן כאן שמבואר שאפילו מן הצד הוא רק גזירה שמא יתקע [והא דגזרי' באמצע אטו מן הצד ל"ח גזירה לגזירה כיון דשכיחא כ"כ הרמב"ן שבת קב: ובמלחמות שם ] וכן מבואר בר"מ פ"ד מיו"ט הלכה ב' ובשו"ע סי' תקי"ט וכן הוא בדרך השניה של הרמב"ן שבת קב: ובמלחמות שם ולפי"ז לכאורה לסלק שרי גם בציר מן הצד ועיין לק' בזה, **ב**,עיין רש"י לעיל י. שכ' דטעם האיסור הוא משום טירחא שלא לצורך ועיין בפנ"י ובב"ח שעמדו בזה וצ"ע אם כוונתו בגוונא דמן הצד ג"כ הוא רק משום טירחא ובאמצע ליכא טירחא והוא חידוש דמ"מ גזרי' גזירה אטו טירחא או דקאי רק על באמצע דהוא רק טירחא אמנם צ"ע דבגמ' מבואר דמן האמצע הוא אטו מן הצד ועיין פנ"י בביצה שם בזה אמנם בעיקר ד' רש"י עיין רש"י בסוגיין דף יא: דמשמע קצת דלעולם אף דאין בנין בכלים מ"מ איכא איסור דרבנן בזה ולאו משום טירחא וכן מבואר באור זרוע הל' ע"ש סי' כט שכ' כן בד' רש"י קנד: והר"מ שם דפי' ענין איסור ביטול כלי מהיכנו משום דהוי כסותר והק' האו"ז הא אין סתירה בכלים וכ' שם דמ"מ איסור דרבנן איכא ומבואר דהוא דין בפ"ע ולא משום טירחא ,**ג**, עיין רמב"ן שבת קב: דלפי"ד הרמב"ן שם דהיכא דצריך אומן לחזרת הכלי הוי כעושה כלי כ' שם הרמב"ן דה"נ בהחזרת ציר מן הצד בעי' אומן להחזירו וע"כ הוי כעושה כלי מתחילתו וחייב גם למ"ד אין בנין בכלים ויש בזה חידוש דבפשוטו חיסרון דלת אינו הפקעת שם כלי לגמרי גם אם צריך אומן עוד צ"ע דבגמ' שם קצת משמע דמן הצד אסור רק חזרה אבל סילוק שרי ולכאורה לדרך זו אסור ג"כ סילוק דכיון דיהא צריך אומן הוי סתירת הכלי לגמרי עוד צ"ע דלכאורה דלת דעלמא הויא לעולם ציר מן הצד וכמבואר בר"ח כאן ומ"מ מבואר בשבת קכב: ובעירובין קב: דאינו אסור מדאורייתא וצ"ל דתריסין שאני מדלתות דעלמא ובעי' בהו אומן, **ד**, ע"ע רמב"ן שבת קב: שכ' דרך אחרת דס"ל לעולא שם דיש בנין בכלים וע"כ ציר מן הצד חייב וגם לדרך זו לעולא אסור ג"כ לסלק במן הצד ולפי"ז צ"ל דציר באמצע פטור גם למ"ד יש בנין בכלים ובלא"ה מוכח כן בד' ב"ש דהוא רק גזירה אף דאינהו ס"ל יש בנין משום דהוא רפוי ואינו בנין גמור וצ"ע בזה הא לכאורה בקרקע מצינו דגם רפוי חייב עיין שבת קכב: דאיירי ברפוי ומ"מ בקרקע הוי בנין[אמנם באמת יש לדחות דהיינו דאם יש בנין בקרקע יהא אסור עכ"פ מדרבנן ברפוי הסילוק והחזרה] ועין רמב"ן במלחמות שבת קב: דמבואר ג"כ דלמ"ד יש בנין בכלים רפוי אסור רק מדרבנן אמנם התם י"ל דאין דרך בניינו בכך אבל הכא במן האמצע לכאורה הוי דרך בניינו וצ"ע ,**ה**,ברמב"ן במלחמות ביצה בסוגיא דמוחלפת השיטה כ' לדון בד' ר' יוחנן דב"ש וב"ה פליגי במן הצד וכ' שם וז"ל דשרו ב"ה משום דאין בנין בכלים ואף על פי שהיא מלאכה קבועה ודינה להיות פטור אבל אסור עליה כדאמרינן בפרק כירה בבנין מן הצד נהי דאיסורא דאורייתא ליכא דרבנן מיהא איכא כלומר מפני שהיא מלאכה מתקיימת אפ"ה שרו משום שמחת יו"ט עכ"ל ומבואר עוד סברא דכיון דעכ"פ יש בזה צורת בנין ומלאכה מתקיימת ראוי לאסור מדרבנן וכל' הגמ' בכירה דהוא בנין מן הצד , **ו**,עיין ברי"ד כאן שפירש כל הסוגיא דאיירי בחנוית המחוברות לקרקע וע"כ ציר מן הצד דהוא בנין גמור חייב וציר באמצע אינו בנין גמור ואינו אסור רק משום גזירה ועי"ש שפירש שכל הסו' כאן דמהו דתימא וכו' משום דאין בנין בכלים הוא רק הוו"א אבל למסקנא איירי בקרקע ובאמת המעיין בר"מ בפיה"מ ביצה שם נ' קצת דס"ל דאיירי בסוגיין בחנויות ובתים גמורים ולא בכלי הבית עי"ש היטב דכ' בית שבחצר וכ"נ קצת בחיבור שלא הזכיר ענין כלים רק בהלכה אח"כ אמנם הפוסקים לא הבינו כן עיין בב"י ריש הסימן שהאריך בד' הראשונים בביאור ענין חנויות וצ"ע טובא בזה אמנם לולא דבריהם לכאורה יש לדון בזה בד' הר"מ דס"ל דלעולם דלת חשיב כלי אף היכא דהוא מחובר לבית [ומשו"ה מבואר בגמ' ביצה שם דתלוי בדין בנין בכלים]ועיין בר"מ פכ"ה הו שדלתות הבית הוו כלי לענין מוקצה עי"ש ולפי"ז א"ש טובא גם ד' הר"מ התמוהים דמבואר דדלתות המחוברות לקרקע אסור להחזיר רק משום שמא יתקע עיין ר"מ פכ"ב הלכה כ"ה עיין לעיל מה שציינו בזה ולפי"ז א"ש שו"ר שבמרכה"מ שם כבר הביא ד' הר"מ פיה"מ כאן ועי"ש בכ"ד ועי' בפנ"י כאן, **ז**,במאירי בסוגיין כ' עוד די"ל דמן הצד הוא גזירה אטו דלתות הבית שהם חשיבי כקרקע וודאי אסורים בסילוק וחזרה מן התורה ,**ח**,באמת יש לדון עוד טעם משום דמן הצד הוי מהודק ולא רפוי ומהודק י"ל דאסור אף בלא טעמא דשמא יתקע ועיין לק' בזה וקצת היה נ' כן בתחילת ד' המאירי ואולי זה כוונת הרמב"ן במלחמות ביצה הנ"ל דעיקר כוונתו משום דמהודק וס"ל דטעם מהודק דאסור הוא משום מלאכתו מתקיימת כנ"ל אמנם צ"ע שהרי הביא ד' הגמ' בשבת דהוא בנין מן הצד והתם איירי כלפי רפוי[אמנם יש לדון דטעמא דרבנן ברפוי הוא משום דס"ל דהוי כמו מהודק ולא משום שמא יתקע וע"כ הביא הסו' שם ואכ"מ ,]

**אם מותר לסלק ביו"ט ציר מן הצד ,**

עיין מאירי שהביא ב' שיטות בזה והכריע לאיסור עי"ש ולכאורה דבריו קאי רק לפי מש"כ שם עוד גזירה אטו דלתות הבית דהוא קרקע וע"כ סילוק ג"כ יש לאסור או לפמש"נ מתחילת דבריו שם דיש כאן הידוק ואסור מדרבנן אבל לפמש"כ שם דהגזירה שמא יתקע לכאורה ל"ש בסילוק רק בחזרה כמבואר בשבת קכב: אמנם עי"ש במאירי דצ"ע בלשונו שם ,וע"ע בים של שלמה בביצה שם שכ' ג"כ לאסור בזה ובאמת דל' הגמ' לא משמע כן דהלא קאי בגמ' על ברייתא דרשב"א דלכו"ע שרי לסלק ופליגי רק בחזרה ומ"מ מבואר בגמ' רק דלא פליגי במן הצד אבל לענין סילוק דמודו כו"ע לא נ' בגמ' דמן הצד אסור וע"ע רש"י בסוגיין דנ' שם דאפילו בציר באמצע בבתים אסור לסלק ולכאורה ה"ה לחנויות במן הצד וי"ל וע"ע בשפת אמת שם שכ' דמד' השל"ג בשם הריא"ז מבואר ג"כ דאסור אמנם נ' דלא ראה ד' ריא"ז בפנים דשם מבואר דקאי כשי' זקינו הרי"ד דס"ל דהכא איירי במחובר לקרקע ולפי"ז פשוט דאסור סילוק ול"ש זה לד' כל הראשונים שפי' לענין כלים אמנם עיין בפנ"י שחולק על ד' היש"ש וס"ל דמותר וכ' שם דלתו' וודאי כיון דהוא משום שמא יתקע ל"ש לאסור סילוק וה"ה לרש"י דמשום טירחא ל"ש בסילוק עי"ש וקצ"ע במש"כ בד' רש"י דהרי מד' רש"י נ' דאפי' בציר באמצע אסור לסלק בבתים עיין לק' בזה וע"כ דטירחא הוא סברא גם כלפי סילוק אמנם עיין ל' רש"י לעיל דף י' דנ' דל"ש ענין טירחא רק בחזרה דהוא שלא לצורך ועיי' לק' מש"כ השעה"צ בזה ובאמת הדבר מפורש לאיסור ברמב"ן במלחמות בביצה שכ' להדיא דבמן הצד אסור אף סילוק עי"ש ברמב"ן שכ' דנטילתן נמי קשיא ליה עי"ש אמנם באמת הרמב"ן שם הוא דלא כרמב"ן שבת קב: דהוא מטעם שמא יתקע אלא כמש"כ שם מטעם מלאכה מתקיימת ודווקא לשיטתו כאן כ' כן ועי"ש בביצה בהמשך דבריו דנ' דמחמת גזירה שמא יתקע אין לאסור סילוק אמנם עיין במשנה ברורה סי' תקי"ט שהכריע להיתר וכ' דכן משמע בברטנורא כאן עי"ש וצ"ע ובביאור הגר"א כאן וקצ"ע שלא הזכיר ד' הרמב"ן במלחמות הנ"ל והכריע כנגדו אך באמת להלכה אי"ז טענה כיון דאנן קי"ל דהטעם הוא שמא יתקע וכמש"כ הר"מ והרמב"ן גופיה בשבת קב: ודלא כמלחמות שם , והנה לפמש"נ לעיל בטעמא דמן הצד א"כ לטעם א' וב' שם יש להתיר ולשאר טעמים שם יש לאסור ,ועיין ברשב"א בעבודת הקודש בית מועד שער א' סי' י"ב דמשמע דמותר אמנם בר"מ פ"ד מיו"ט קצת משמע דאסור ועיין ר"מ פכ"ב משבת דיתכן גזירת שמא יתקע לאסור ג"כ סילוק עי"ש ,

**בעיקר החילוק בין בתים לחנויות**,-עיין רש"י דחנויות הם צרכי רבים משא"כ בתים הוא צורך יחיד אמנם ברי"ף ורא"ש כ' הטעם דבבתים ליכא הפסד אם לא יחזיר כיון דהוא במקום שמור ונ"מ בבתים לצורך רבים או חנויות העומדות בפנים שאין חשש גניבה [ולהלכה הכריע המ"ב סי' תקי"ט כד' הרי"ף שכ"ד רוב הראשונים עי"ש]

**האם בבתים שרי לסלק** - עיין רש"י דנ' דאסור גם לסלק בבתים ודבריו הם רק לשי' לעיל דחיסרון דבתים הוא משום צרכי יחיד וע"כ שייכא סברא זו גם לאסור סילוק [ועי' שעה"צ תקי"ט אות ד' שדחה קצת ]אמנם לד' הרי"ף והרא"ש וכ"ד שאר ראשונים מבואר דוודאי שרי לסלק וכ"כ הט"ז והמהרש"ל וכ"פ המ"ב בסי' תקי"ט ,

**מה נקרא מן הצד** -עיין מ"ב סי' תקי"ט ס"ק ג' ובשעה"צ שם מש"כ בזה,

**בציר באמצע או באין להם ציר כלל אם שרי גם בקרקע** ,

עיין בפנ"י בביצה כאן שכ' שם דנראה דאף דלב"ה ל"ג אטו מן הצד והרי גם היכא דיש בנין אין אסור ציר באמצע רק משום גזירה כדמוכח מב"ש דיש בנין בכלים ומ"מ באמצע אינו אלא גזירה אטו מן הצד מ"מ לענין קרקע שהוא בנין דאורייתא במן הצד לכו"ע גזרי' אף היכא דיש משום שמחת יו"ט אמנם עי"ש שהסתפק לענין אין להם ציר כלל בקרקע וכ' שם דבר"מ פיה"מ משמע דשרי וכן מוכח בריא"ז הנ"ל ועי"ש בפנ"י כמה דיבורים אח"כ שהוכיח כן מהא דלב"ש שרי עיין בגמ' אף דס"ל לק' דף כ"ב דיש בנין בכלים ועי"ש שהביא דהב"ח נסתפק בזה אמנם עי"ש בפנ"י כמה דיבורים אח"כ שכבר העיר בזה מסו' דעירובין קב' וצ"ע שם בכ"ז , ועיין בגר"ז סי' תקי"ט שכ' דבציר באמצע בקרקע הוא רק גזירה אבל בזה גזרו לכו"ע ולענין אין להם ציר כ' שם לחלק אם דרכו לפתוח ולנעול תמיד או לא עי"ש ומקוק לכאורה מהסו' דעירובין הנ"ל וסי' שי"ג עי"ש אמנם בלבוש נ' דלעולם אסור בקרקע עי"ש, והנה לענין תיבות שבבית כבר כ' ברי"ף כאן דשרי באין להם ציר אף בבתים ואינו היתר רק בחנויות אמנם צ"ע קצת בל' הרשב"א בעבוה"ק כאן דמשמע דליכא הבדל להלכה בין ציר באמצע לאין להם כלל ולענין בתים אסור בתרוויהו ויש לדחוק כוונתו בזה,

**בדין אם יש פתח אחר אם שרי לסלק ולהחזיר** ,

עיין ב"י סי תקי"ט שהביא מד' הירושלמי שהיכא דיש פתח אחר ישתמש בפתח ועי"ש בב"י ההסבר דכיון שבקושי התירו לא התירו היכא שאי"צ לזה ועי"ש שכ' דהפוסקים לא הביאו ד' הירושלמי משום דס"ל דהבבלי שלא כ' כן לא ס"ל לדין זה ועיין ביאוה"ל סי' תקי"ט שהביא ד' הא"ר דהעיר דהרשב"א בעבוה"ק הביא ד' הירושלמי וגם דהוא מילתא דפשיטא דהיכא דליכא משום שמחת יו"ט כיון דיש לו פתח אחר וודאי ראוי לאסור והנה בב"י מבואר דהיכא דיש פתח אסור אף לסלק ואף בציר באמצע ומבואר דגם לענין סילוק בעי' להיתר דשמחת יו"ט אמנם עיין לעיל בזה לענין סילוק בציר מן הצד ולענין סילוק בבתים דלד' רש"י ליכא בהו שמחת יו"ט וצ"ע בזה,

**בענין החזרה כל צרכו,-**עי"ש בב"י שהביא עוד ירושלמי דלא יחזיר כל צרכו ועי"ש שביאר הכוונה דכיון דהתירו בקושי לא התירו רק שיחזיר כדי שישתמר ולא יותר ועי"ש ג"כ דלהלכה לא קי"ל כן אמנם עיין ביאוה"ל ריש סי' תקי"ט שהאריך בזה בד' הרשב"א בעבוה"ק ובד' העיטור והוציא בזה כמה דינים עי"ש ועי"ש בביאוה"ל שדן לפרש ד' הרשב"א בעבוה"ק שאף ביש להם פתח בציר באמצע מותר להחזיר כל צרכו ותמוה טובא דא"כ מה נ"מ בחילוק שחילק העבוה"ק בין יש להם פתח לאין להם הרי ציר מן הצד אסור אף באין להם פתח וציר באמצע מותר אף ביש להם פתח[ואין לומר דהחילוק לענין מקצת דבאין להם פתח מותר בחזרת קצתו וביש להם אסור אפילו קצתו דלא נזכר כלל שם בעבוה"ק ענין זה בפירוש],גם במה שנקט שם הביאוה"ל דהעבוה"ק נתכוין שם לד' הירושלמי הנ"ל לענין החזרת כל צרכו אינו מוכרח די"ל דפירש ד' הירושלמי כהרמב"ן שיו' לק' ועיין גם בחי' הרשב"א בביצה דף י' שחילק בענין החזרת מקצת או כולו [והוא מד' הרמב"ן במלחמות הנ"ל ] ולא הזכיר כלל ד' הירושלמי הנ"ל, והנה עיין רמב"ן במלחמות בביצה בסו' דמוחלפת השיטה שרמז בדבריו שם בי' אחר בד' הירושלמי הנ"ל דעיקר ד' הירושלמי שם שהתירו לסלק ולהחזיר משום שמחת יו"ט מובא שם בשם ר' יוחנן עי"ש וד' הרמב"ן שם דר"י ס"ל דיש בנין בכלים וכ' שם הרמב"ן דע"כ ס"ל לר"י דהא דהתירו הוא רק היכא דאינו מחזיר כל צרכו וזהו דאמר ר"א בירושלמי דאינו מחזיר כל צרכו והיינו משום דס"ל יש בנין בכלים אבל לדידן דקי"ל אין בנין בכלים וודאי מותר אפילו להחזיר כל צרכו כדמשמע בבבלי שלא חילקו בזה ובאמת נ' עוד בתו"ד הרמב"ן שם דגם לפי מהלך זה דס"ל לר"י דיש בנין בכלים מ"מ מעמיד הפלוגתא לענין ציר מן הצד אבל בציר באמצע אף למ"ד יש בנין בכלים אין ראוי לאסור כלל אפילו מדרבנן גם במחזיר כל צרכו רק משום גזירה אטו מן הצד כמבואר בגמ' דב"ש רק גזרי אטו מן הצד [ומשום זה לא היה צריך ר"י למיפך השיטה עי"ש ברמב"ן]וא"כ נמצא לפי"ז דגם הא דאסרו בירושלמי להחזיר כל צרכו הוא רק בציר מן הצד למ"ד יש בנין בכלים [ולפי"ז אין נ"מ לדידן בד' הירושלמי מעוד טעם דהרי לדידן בלא"ה אסור ציר מן הצד להחזיר כל צרכו ] אבל לדידן דאיירי במן האמצע י"ל דהותר כל צרכו גם למ"ד יש בנין בכלים ופליגי ב"ש וב"ה אי גזרי' אטו מן הצד או לא אף דלכו"ע יש בנין בכלים ואי"צ להעמיד דווקא שלא החזיר כל צרכו אמנם יתכן דזה פשיטא לן דאם יש בנין בכלים אף במן האמצע וודאי נגזור אטו מן הצד [ועיין בר"ן בביצה שם שביאר דהך נידון אי גזרי' אטו מן הצד תלוי בדין בנין בכלים עי"ש]היכא דהחזיר כל צרכו וא"כ ע"כ ס"ל לר' יוחנן דכל ההיתר הוא רק בלא החזיר כל צרכו וממילא כבר ס"ל די"ל דשרי אפילו מן הצד וזה עדיף מהיתר מן האמצע בהחזיר כל צרכו, וע"ע במשנ"ב שכ' דהא דאסור ציר מן הצד הוא רק בהחזרת כולו אבל החזרת מקצתו מותרת ומקורו הוא מד' האליהו רבא שהביא כן בשם העבודת הקודש דעי"ש בעבודת הקודש דנ' כן ויש להעיר בזה דבד' הרשב"א בחידושיו לביצה דף י' מבואר להדיא לא כן אלא אסור אף בלא החזיר כל צרכו עי"ש בסו"ד אמנם צ"ע דברשב"א שם בדבריו שהביא בשם רבינו יונה נ' דרק להחזיר כל צרכו אסור וצ"ע בסתירות ד' הרשב"א בזה ,עוד יש להעיר בזה מהסוגיא דעירובין קב: דמבואר שם בגמ' ובר"מ דהיכא דיצא ציר העליון אפילו יצא מקצתו אסור להחזירו ולכאורה התם הוי כמו ציר מן הצד ועיין ברבינו חננאל בביצה י"א דמבואר שם דהחזרת ציר דעירובין הוי כציר מן הצד עי"ש וא"כ מבואר דאסור אפילו החזרת מקצת וי"ל בזה ,

**בהא דאסור בציר באמצע או מן הצד אפילו ברפוי ,**

בגמ' נ' דאין אופן היתר להחזיר בציר מן הצד או באמצע בבתים ואפי' ברפוי משמע דאסור ועיין רמב"ן במלחמות ביצה דמבואר דלעולם ציר באמצע הוא רפוי כדי שיוכלו לסלקו תדיר וקשה מ"ש מהא דמבואר בגמ' בשבת מ"ז ד' רשב"ג דרפוי מותר ונאמרו בזה כמה דרכים בראשונים **א**,עיין רמב"ן במלחמות שבת קב: שמבואר שם הטעם דכל היכא דדרכו לתקוע אסור אפילו ברפוי והא דהתיר רשב"ג רפוי הוא רק היכא דאין דרכו בתקיעה כמו מיטה של תרסיים ועי"ש שהוכיח כן גם מהסוגיא דשבת קכב: דאסור להחזיר דלת משום שמא יתקע ולא התירו ברפוי ועיקר ראיה זו צ"ע הא י"ל דהתם איירי במהודק דבמהודק אסור גם לרשב"ג ולכאורה מוכח מזה דאיסור מהודק אינו משום שמא יתקע וא"כ מהא דאמרו בגמ' שם שמא יתקע ע"כ רפוי ג"כ בכלל ,וע"כ דהתם דרכו בתקיעה וע"כ אסור אף ברפוי וכ' שם דזהו ג"כ טעם הא דאסור ציר מן הצד וציר באמצע אף דוודאי אין דרכו לתקוע כמ"ש הרמב"ן בחי' שבת קב: דהרי רוצה שיוכל להוציאו ולהחזירו מ"מ הוא גזירה אטו מן הצד דדרכו לתקוע ועצם הדין מבואר כן גם בתו' דף מח. דהוכיחו משבת קכב: דהיכא דדרכו בתקיעה אסור אף ברפוי , **ב**, בד' הרמב"ן בחי' שבת קב: נ' דרך חדשה בזה דעי"ש שכ' בדרך האחרונה דאיסור ציר מן הצד הוא משום בנין בכלים ועולא ס"ל לד' ב"ה דיש בנין בכלים ולפי"ד שם כ' די"ל דהא דרפוי מותר הוא רק למ"ד אין בנין אבל למ"ד יש בנין וודאי אף רפוי אסור עי"ש וא"כ כיון דס"ל דמן הצד חייב א"כ אסור אף ברפוי וגם באמצע גזרו אטו מן הצד , **ג**,ברמב"ן במלחמות ביצה קצת נ' דמן הצד לעולם מהודק ורק באמצע הוי רפוי וע"כ גזרי' אטו מן הצד ול"ד לשאר רפוי דל"ש ביה גזירה אטו מהודק ,**ד**, הרשב"א בעבוה"ק בית מועד ש"א סי' י"ב בסוף הדיבור שם שכ' וז"ל שם בסו"ד דברים אלו שאמרנו בתריסין רפויין ואינן רפויין, ולפיכך מן הצד אסור להחזיר כל צרכן. היו רפויין גמורים מחזירין ואפילו בשיש להן ציר מן הצד ואפילו בשבת ואין צריך לומר ביום טוב, והוא שלא יתקע. עכ"ל ומפורש כ' דבאמת ברפוי התירו ושרי בכל גוונא ברפוי אפילו בציר מן הצד וכן כ' הרשב"א בחידושיו לביצה דף י' עי"ש ,