15 בדיני צירוף סל
קטגוריות: ש_ס / ט חלה / חלה עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

תמוז תשע"ה

**א**

א] כתב במ"ב סימן תנ"ז סק"ז, ז"ל, אבל אם הם מונחים בכלים צריך לקרב הכלים להדדי ויהיו פתוחים למעלה וכו', וכ"ז כשיש בכל עיסה שיעור חלה אבל אם אין בכל עיסה שיעור חלה וצריכינן לצירוף אין להקל אף שהכלים פתוחים ומקורבים להדדי, אא"כ יניחם בתוך סל אחד או שיכסה עליהם במפה, עכ"ל.

ומשמעות דבריו, דכל שהניחם בתוך סל א' ה"ה מצטרפין אף שהן בתוך ב' כלים, - דהאמנם הי' מקום לפרש מש"כ דיניחם בתוך סל א', דהיינו שיוציאם מכלים אלו ויניחם בתוך סל, אך לכאו' מש"כ שיכסה עליהם במקומם, מתפרש שהם בתוך כלים אלו והוא מכסה עליהן במפה, שהרי בהך גוונא לא נזכר כלל שמוציא העיסות ממקומם, אלא שמכסה עליהן במפה, - וכן נקט בערוה"ש שם ס"ד, עיי"ש.

אך בדעת קדושים סימן שכ"ה נקט בפשיטות דל"מ צירוף סל לצרף לעיסה הנמצאת בתוך כלי בפנ"ע, והסכים לזה במקדש מעט שם סק"ז.

ב] ואמנם נראה פשוט, דכ"ז הוא בגוונא שהכלים נוגעין זב"ז והן פתוחין מלמעלה, דבזה איירי המ"ב, וכמש"כ דאין להקל "אף שהכלים פתוחים ומקורבים להדדי" אא"כ יניחם בתוך סל א' וכו', אך אם אין הכלים נוגעין זב"ז, או אם הם מכוסין, אינם מצטרפין אף כשנתנם בתוך כלי א'.

והטעם בזה הוא, דהרי חזינן דלענין דין מוקף, אף דהבית מצרפן וחשיב כמוקף, מ"מ כל שהן בתוך כלים חלוקין, ה"ז מחלקן, וכל שהכלים נוגעין זב"ז והן פתוחין, חשיב כמוקף, והרי דכל שהכלים פתוחין ונוגעין זב"ז אין הכלים מחלקין, - וגדולה מזו מבו' בד' המ"ב, דאף להני קמאי דאין צירוף סל אלא כשהן נוגעין זב"ז, מ"מ מהני לזה נגיעת הכלים להדדי, שהרי המ"ב לעיל מינה כתב לחוש דבצירוף סל בעינן נגיעה, ואפ"ה הכא כתב דמהני לכסות במפה על ב' הכלים, והרי דיתקיים בזה דין נגיעה דבעינן בצירוף סל, והרי דלא רק דכשהכלים נוגעין זב"ז אינם מחלקין את העיסה, אלא אף יש בזה להמעליותא דנגיעה, ובגדוה"ק סימן שכ"ה סק"ז נראה דפשיטא לי' דכל כה"ג אין מתקיים בזה דין נגיעה, עיי"ש, ויש לדחות, - ולפ"ז הרי מסתברא מילתא דרק בכה"ג הוא דמהני הסל לצרפן, אך כל שאין הכלים נוגעין זב"ז, או שהן מכוסין, דבכה"ג הרי חזינן דהכלים מחלקין את העיסות, ומהני חילוק הכלים דלא יהא חשוב זה כמן המוקף, ע"כ אף ל"מ בזה צירוף הסל, וז"ב.[[1]](#footnote-2)

ג] וע"פ האמור נמצא, דמה שהעירו בשמחות וכיו"ב שמצטרף במקרר הרבה עוגות, דיש לחוש בזה לחיוב חלה, הנה לפי האמור כ"ז הוא כשכל הכלים נוגעין זב"ז ואינם מכוסין, אך באופן הרגיל דהכלים מכוסין, וגם פעמים הרבה שאינם נוגעין זב"ז, מסתברא מילתא דאינם מצטרפין.

ובאמת דאף אי נימא דמהני צירוף סל בכה"ג אף כשאין הכלים נוגעין זב"ז, הנה כ"ז הוא להני קמאי דמהני צירוף סל בלא נגיעה, אך להני קמאי דל"מ צירוף סל בלא נגיעה, הרי אינם מצטרפין, ולדעתם ודאי מסתבר דאף אם הן נוגעין זב"ז ל"מ אם הכלים מכוסין, וה"ז חזי לאיצטרופי שלא לחוש בכה"ג לצירוף סל.

ד] ובאמת דכל שהעוגות במדפים חלוקים, מסתברא מילתא דאינם מצטרפין, דאף למש"כ המ"ב דסל מצרף אף את המונח בכלים חלוקין, כ"ז הוא משום שהוא סל א', אך כל שיש בסל עצמו תוכות חלוקים, לכאו' אי"ז מצטרף, וכמבו' בסוגיית הגמ' במנחות לענין צירוף כלי, ובס' חלת לחם למד מזה לדין צירוף סל, ולכאו' ה"נ במדפים חלוקים דכוותה, ושמא מדפים חלוקים לא חשיבי כתוכות חלוקים, וצ"ע.[[2]](#footnote-3)

ה] ובאמת באופן הרגיל בלא"ה אינם מצטרפין, שהרי אדם מקפיד על תערובתם, וכל דמקפיד על תערובתם אינם מצטרפין, וכדתנן ברפ"ד דחלה, - ואף דבצירוף סל לאחר אפי' פעמים הרבה דאינו מקפיד על נגיעתם, מ"מ כל שמקפיד על תערובתם אינם מצטרפין, כאשר כ"ה משמעות ד' הש"ך בנקוה"כ סימן שכ"ו, עיי"ש בסו"ד שכתב דלענין דין מוקף, מהני צירוף סל כל שאינו מקפיד על נגיעתם, ומבו' דלענין צירוף לשיעור ל"מ צירוף סל בכה"ג, וכ"כ היד אפרים באו"ח סימן תקי"א, ופירש דהוא משום דדינא דצירוף סל הוא דהו"ל כאילו עירסן יחד, וחשבינן להו כעיסה אחת, וכל שהוא מקפיד על תערובתם, ל"מ לחשבם כעיסה אחת, וכ"ה מבו' בד' הנקוה"כ שם, דזהו עיקר דינא דמקפיד, ופירש בזה דעת הסוברים דלענין דין מוקף אין לחלק בין מקפיד לאינו מקפיד, דלענין דין מוקף ל"ב כלל לחשבן כעיסה אחת, אלא סגי במה שהן נמצאין יחד, והן מוקפין זל"ז, עייש"ה.

אמנם בד' הבית מאיר מבו' דס"ל דבצירוף סל לאחר אפי' לא איכפת לן כלל במה שהוא מקפיד, - ויל"פ כן גם בד' המקו"ח, אך בדבריו י"ל דלענין הצירוף דבעינן בחלת חו"ל, סגי בצירוף זה, וצ"ע, - אך כיון דבד' הש"ך נראה לא כן, וכן נקטו היד אפרים ועוד רבים מרבוותא, ע"כ קרוב הדבר להקל בזה, בצירוף דעת רבים מקמאי דס"ל דל"מ צירוף סל, אלא ברודה ונותן לסל, דהן נגמרים יחד בסל, - וע"כ אף אם נחוש לד' הבית מאיר דרב גוברי', מ"מ באופן המצוי שהעוגות הם בכלים נפרדים וכו', ודאי אין מקום לחוש כלל, והמחמיר בזה הוא מן המתמיהים.[[3]](#footnote-4)

**ב**

ו] בעיקר ד' המ"ב דמהני צירוף סל לצרף אף לדברים הנתונים בתוך כלים חלוקים כשהן נוגעין זב"ז, ומתקיים בזה אף דין נגיעה, לדעת הסוברים דל"מ צירוף סל בלא נגיעה, הנה יש ללמוד כן מד' הגר"א ביו"ד סימן שכ"ה סק"ח, ז"ל, ומ"מ דברי הרא"ש הן עיקר וכו', ומ"ש בספ"ב ונותן פחות כו' כדי שיטול כו', כבר כ' בירושלמי שם משום דמקפיד על תערובתן וכמ"ש למטה, ואדרבה משם ראי',
וכן ההיא דפ' בתרא דטבו"י ודפ"ק דנדה דמקפת כו' ג"כ משום זה" ודלא כתוס' הנ"ל וכו', עכ"ל.

והנה כמדומה דד' הגר"א קיימי לישב קו' התוס' בנדה ד"ז. דמ"ט בעינן במתניתין דטבו"י דתהא "מקפת", ולא סגי במה שנטלה תחילה מן המוקף, כדמוכח מההיא דסוטה ד"ל., דכל שקודם קריאת שם הי' מוקף, אף דבשעת קיראת שם אי"ז מוקף, שפיר דמי, וע"ז כתב הגר"א דהוא משום דהיא מקפדת על תערובתן, וצ"ע מ"ט חשיב התם דמקפדת על תערובתן, הרי כל העיסה טהורה היא, ואין היא מקפדת אלא שלא תיגע היא בחלה אחר שתקרא לה שם, ושמא אחר שהצריכוה חכמים להניח את החלה בפנ"ע בכפישה וכו', חשיב כמקפדת על תערובתן.

והנה הרי במקפיד על תערובתן לא חשיב כמוקף אלא כשהן נוגעין זב"ז, ולפ"ז הרי דלמש"כ הגר"א דהתם חשיב כמקפדת על תערובתן, ואפ"ה מהני בזה מה שמקפת הכלי שבו החלה לשאר העיסה, מבו' דהא דכלים הנוגעין זב"ז מצטרפין, לאו היינו רק דבכה"ג אין הכלים מפסיקין, אלא אף יש בזה להמעליותא דנגיעה, וע"כ אף שהיא מקפדת על תערובתן, מ"מ ה"ה מצטרפין, דחשיב כנוגעין זב"ז.

ומזה יש ללמוד כמש"כ המ"ב, דכל שהכלים נוגעין זב"ז והן בתוך כלי א' גדול, חשיב כמן המוקף, ומתקיים בזה אף דין נגיעה, לדעת הסוברים דל"מ צירוף סל בלא נגיעה.

ז] ובאמת דלדעת הני קמאי דס"ל דלדין מן המוקף לא סגי בצירוף סל בלא נגיעה, הרי דממתניתין דטבו"י דמניחתה בכפישה וכו' ומקפת וכו', מבו' דאף דאין העיסות נוגעות זב"ז ממש, אלא הכלי שהחלה בתוכו נוגע בשאר העיסה, מתקיים בזה דין נגיעה, אך להני קמאי דס"ל דבעלמא סגי במה שהי' מוקף בשעת ההפרשה אף שאינו מוקף בשעת הקריאת שם, יש מקום לדחות לזה, ודו"ק.[[4]](#footnote-5)

ח] אך העירוני דמד' הרשב"א בפסקי חלה יש ללמוד דכה"ג לא חשיב כנגיעה, דהנה ז"ל הרשב"א שם בשער ב', ור"ש ז"ל כתב דהכל שוה, אלא דההיא דעיסה טהורה ועיסה טמאה דבעי נוגע ממש שניא היא לפי שאדם מקפיד על תערובתן וכו', וזה ודאי עיקר, ותנן אשה והיא טבו"י לשה את העיסה וקוצה לה חלה ומנחתה בכפישה או באטחתא ומקפת וקוראה שם וכו', דאלמא מניחה לאותה כדי חלה לעצמה באטחתא ומקפת האטחתא אצל העיסה וקורא לה שם כשהיא באטחתא כ"ה דליהוי הכירא וכו', עכ"ל.

והנה ממה שהוכיח הרשב"א ממתניתין דטבו"י דלדין מן המוקף ל"ב נגיעה, מבו' להדיא דאין מתקיים דין נגיעה, אלא כשהעיסות עצמן נוגעות זב"ז, אך כל שהכלי שהעיסה בתוכו נוגע בעיסה, לא חשיב כנגיעה, וע"כ אילו הוה בעינן נגיעה לדינא דמן המוקף, ל"ה מהני בההיא דטבו"י, אף דהכפישה והאטחתא שהחלה בתוכן נוגעין בעיסה.

**ג**

ט] כתב בביאוה"ל שם, ז"ל, והסל מצרפם לחלה, וה"ה ע"י כיסוי מפה, והיינו שיניחם במפה וישים מפה זו ג"כ על המצות מלמעלה ואף שבאמצע קצת מגולות מצטרפות הכל כיון שמצדדין מכוסין עכ"ל הפמ"ג, והוא נובע מש"ך יו"ד שם בשם מהרי"ל, וסיים הפמ"ג דלפ"ז אם מונח בטבלא ולמעלה במפה לא, ולענ"ד יל" בעיקר הדין דבסמ"ק משמע דסתם כיסוי ג"כ מהני וכו', וצ"ע למעשה, אכן בכלי שיש לו תוך רק שהמצות בולטין למעלה בזה ודאי נראה דיש להקל ע"י סתם כיסוי אחרי דהסמ"ג מקיל לגמרי וכנ"ל, ודע דאם נימא דסתם כיסוי מפה מהני לצרף ה"ה אם כפה כלי על המצות מהני ג"כ לצרף, אכן לפ"ז הא דא"ר אליעזר אף הרודה ונותן לסל וכו' הוא ל"ד דה"ה אם כפה הסל עליהם, עכ"ל.

והנה בעיקר מה שדן הפמ"ג בטבלא שאין לה לבזבז וכיסה במפה אם מהני, יש מקום לפרש בתרי גווני, די"ל דהיינו, דעיקר הצירוף הוא מכח הטבלא, ואך דהגם דהטבלא בפנ"ע ל"מ לצרף כיון דאין לה לבזבז ואי"ז בתוך הכלי, מ"מ כל שכיסה במפה חזינן לה טפי כתוך הכלי, וע"כ ה"ז מועיל לצרף, - אך יל"פ דהיינו, דעיקר הצירוף הוא מכח המפה המכסה, דהיא חשובה ככלי המצרף, דכיון שהיא מכסה מלמעלה ומן הצדדים סגי בזה, ול"ב שתכסה מלמטה, והיינו משום דכ"ה דכלי מצרף אף שהוא מגולה מלמעלה, ה"נ המפה מצרפת, אף שהוא מגולה מלמטה.

י] ונפ"מ בזה במש"כ הביאוה"ל דבכלי שיש לו תוך רק שהמצות בולטות מלמעלה מהני לכסות במפה, דאי נימא כדרך קמא, הרי דל"ב שהמפה תכסה את כל המצות, אלא סגי שתכסה את המצות הבולטות, אך אי נימא כדרך בתרא, נראה דודאי בעינן שהמפה תכסה את כל המצות, דאם היא מכסה רק את המצות הבולטות ל"מ מידי, שהרי לדין צירוף סל בעינן שיהא הכל בסל א', ול"מ מידי מה שהוא בב' סלים הסמוכין זל"ז, הגע עצמך, לפ"מ דמיבע"ל דטבלה שאין לה לבזבז מצרפת, אטו יועיל שתהא העיסה על ב' טבלאות הסמוכות זל"ז, וז"ב.

יא] ונראה דיש ללמוד לזה ממש"כ הביאוה"ל דלפ"ז מהני אף אם כפה הסל עליהן, והנה אי נימא דעיקר הצירוף הוא מכח הטבלה, ול"מ כיסוי המפה, אלא דעי"ז חזינן להעיסה טפי כבתוך הכלי, הרי דאם כפה סל ע"ג עיסה המונחת ע"ג קרקע לא יועיל מידי, - וממה שנקט הביאוה"ל דאף בכה"ג יהני, מבו' דעיקר הא דמהני הוא משום המפה המכסה בפנ"ע, וע"כ ה"נ מהני כשכפה סל ע"ג העיסה המונחת ע"ג קרקע.

ולפ"ז הדבר ברור, דבכלי שיש לו תוך ובולטות ממנו מצות, ל"מ לכסות המצות העליונות במפה, אלא בעינן שתכסה המפה את כל המצות, ומה שסתם הביאוה"ל בזה, הוא משום דדבריו קיימי כהמשך למש"כ הפמ"ג בדין טבלה, והתם ודאי בעינן דתכסה המפה את כל המצות, שהרי אין להטבלה תוך כלל.

ונתחדש לפ"ז, דבכה"ג חייל הצירוף מכח המפה, אף שהכלי מפסיק בין המפה לעיסה, - וזה ניחא להמ"ב לטעמי' דס"ל דאף אם הויא העיסה בב' כלים ונתנם יחד בתוך סל, ה"ה מצטרפין לחלה, - והכא עדיף טפי, דכל העיסה סמוכה יחד, ואין הפסק כלי בינתים, ובכה"ג ודאי מהני הכלי החיצון לצרף.

1. ואמנם כ"ז הוא למש"כ המ"ב שם סק"ז, דכל שהם בכלים מכוסין, אף אם הן נוגעין זב"ז, לא חשיב כמן המוקף, והוא מד' הגר"א ביו"ד סימן שכ"ה סק"ח, עיי"ש, - אך בדרך אמונה בביאוה"ל פ"ג מתרומות הי"ח כתב דדעת הרמב"ם שם דכל שהן נוגעין זב"ז חשיב כמוקף אף אם הן מכוסין, ורק בחביות של יין דחשיבי, הוא דלא חשיב כמן המוקף, וכ"כ בד' הרשב"א בפסקי חלה ש"ב, ולפ"ז הרי דלדעתם אף יועיל צירוף סל בכה"ג דב' הכלים הם בתוך כלי א' והן נוגעין זב"ז, אף אם הן מכוסין. [↑](#footnote-ref-2)
2. וראיתי בכמה מספרי הזמן שנקטו בפשיטות, דאם בתיבה שחלוקה במחיצותי' אינו מצטרף, כ"ש דלא יועיל לצרף מה שנמצא בכלי בפנ"ע, - וכמדומה דאינו ענין זל"ז, דהא דבתיבה שחלוקה במחיצותי' אינו מצטרף, הוא משום דחשבינן לה לענין זה כב' כלים, ולא חזינן כלל דהוו ב' העיסות בתוך כלי אחד, אך בכלי אחד המצרף כל מה שבתוכו, שפיר י"ל דהוא מצרף אף לדבר שנמצא בתוך כלי. [↑](#footnote-ref-3)
3. עוד יש לצרף בזה, מש"כ בתור"פ פסחים דמ"ח: בשם הר"ר יחיאל, דלא אמרינן הסל מצרפו, אלא כשרוצה בדעתו לצרפו, אבל כשאין בדעתו לצרפן, אין הסל מצרפן, עכ"ל, - והאמנם בד' הפוסקים בכ"ד מבו' דפשיטא להו דלא כן, וכ"נ גם בד' הרא"ש בפ"ק דביצה סו"ס י"ג, עיי"ש, אך מ"מ בנידו"ד דבלא"ה יש לפטור מכמה טעמים, חזי לאיצטרופי גם דעת רבינו יחיאל. [↑](#footnote-ref-4)
4. ואמנם יש לדון לדחות לזה, דהתם הרי איירי בכלי שאין לו תוך, וי"ל דע"כ אי"ז מועיל לחלק, וחשבינן לה כנגיעה, ועי' בדעת קדושים בסימן שכ"ה בסופו שכתב כן דאף דל"מ צירוף סל כשהן בתוך כלים חלוקים, מ"מ מה שבכלי שאין לה בית קיבול, י"ל כי הכלי המקיף הכל מצרף גם את מה שעל הכלי שאין לה בית קיבול.

   אך הנה בד' כמה מקמאי שכתבו דהא דבההיא דטבו"י בעינן שתהא מקפת, ולא סגי במה שבשעת ההפרשה הי' מן המוקף, הוא משום דמפסיק כלי, הרי מבו' דאף כלי שאין לו תוך מועיל להפסיק, ולפ"ז לכאו' אין לחלק בנידו"ד בין כלי שיש לו תוך לכלי שאין לו תוך, וצ"ע עוד בזה. [↑](#footnote-ref-5)