ציונים והערות 3 השלמה לרקב במגע
קטגוריות: ש_ס / כז נזיר / נזיר דפים מט-נד - הרב ישעיה הלברשטט

# השלמה לשמעתתא דרקב אלול מס' 3

**הנה** נתחדש במתני' דמלא תרווד רקב המת מטמא, ובתוספתא דאהלות (פ"ד ה"א) איתא דאינו מטמא במגע. **ויש לברר טעם הדבר**, אם הוא משום דאין המלא תרווד מחובר, והוה נוגע וחוזר ונוגע, והיינו דיש נידון כללי (אהלות ג' א', וחולין קכ"ד:) באדם הנוגע בחצי זית ובאותו זמן[[1]](#footnote-2) נוגע בחצי זית אחר, דאיכא מ"ד ד'אין נוגע וחוזר ונוגע', דאין מצטרפים המגעות ואינו טמא[[2]](#footnote-3)[[3]](#footnote-4), אבל למ"ד יש נוגע וחוזר ונוגע טמא דסו"ס נגע 'האדם' בכזית, וא"כ ה"ה הכא יהא טמא במגע הרקב. אמנם לדינא קי"ל דיש נוגע וחוזר ונוגע, ואפ"ה קי"ל דאין רקב מטמא במגע, ועוד דאי מה"ט א"כ באהל נמי לא יטמא ובתוספתא תניא דמטמא באהל, וא"כ יש למצוא טעם נוסף מ"ט רקב לא יטמא בנגיעה.

**הנה** בתוספתא דאהלות פ"ד ה"א (עומקא 87) איתא דר' יוסי ס"ל דרקב מטמא במגע במשא ובאהל, ור"ש ס"ל דמטמא במשא ואהל ולא במגע, ובגמ' בחולין קכ"ה: (עומקא 30) קפריך עליה הגמ' ו'הא לא נגע בכוליה', ומשני דאין כוונתו למגע, אלא לאהל שמאהיל **ישירות** על המת, ואהל זה נקרא מגע. ובדף קכ"ו: מביאה הגמ' את ר"ש הנ"ל דאינו מטמא במגע, (וס"ל דאהל לא נקרא מגע, ואכמ"ל בענין אהל כמגע), וכך פסק הרמב"ם פ"ב מטו"מ הי"א, ופ"ז מנזירות ה"ה.

**הטעם -** בטעם הדבר דאינו מטמא במגע, איתא בגמ' שם משום 'דלא נגע בכוליה', ומצינו בזה ג' דרכים בראשונים, **א. ברש"י** שם נראה דבמציאות א"א שיגע בכל גרגיר[[4]](#footnote-5), וכן נראה **ברמב"ם** שם 'דאי אפשר ליגע בכולו', ע"כ כוונת הרמב"ם דרק במציאות לא שייך, דהרי הרמב"ם פ"ד מטו"מ הי"ד פוסק דיש נוגע וחוזר ונוגע, (אמנם עצם הדבר צ"ע, דמ"ט לא משכח"ל שישכב ויפזרו עליו כל המלא תרווד, ואולי בכה"ג הוא כבר 'משא', וצ"ע). **ב. בפי' הרא"ש** נדה כ"ז[[5]](#footnote-6). כתב בשם רש"י, דהטעם דאינו מטמא במגע, משום דאין נוגע וחוזר ונוגע. ונראה דר"ל דאף דבמציאות יכול ליגע בהכל, מ"מ לעולם אין הנגיעות מצטרפות, וכ"כ **הר"ש** פ"ב סוף מ"א, (וי"א לגרוס ברא"ש ר"ש במקום רש"י). אך תמוה דא"כ באהל נמי לא יטמא, וכן הקשה הרא"ש שם. **ג. הרא"ש** שם הסיק דהלמ"מ היא דאינו מטמא במגע (וצריך לבאר זאת עם לשון הגמ' והא לא נגע בכוליה). ומבואר ברא"ש ובר"ש דבמציאות שפיר שייך שיגע, ודלא כרש"י והרמב"ם, ולכך הוצרכו לדבריהם, וצ"ע מהו הנידון בזה, וכי יש כאן ויכוח אם אפשר במציאות ליגע או לא.

**משנתינו -** במתני' תנן על מגען, וצ"ע הרי רקב אינו מטמא במגע[[6]](#footnote-7), ומצינו בזה ג' דרכים, **א.** עי' **תוס'** מ"ט: ד"ה על משאו. ופשטות דבריו נראה דתנא דמתני' ס"ל דמטמא במגע, ולכאו' מתבאר דאיכא מ"ד דמטמא במגע. **ב. הרידב"ז** על הרמב"ם שם כתב דצ"ל דמגען לא קאי אכולהו, דבאמת רקב אינו מטמא במגע, וצ"ע דא"כ הו"ל למיתני בפנ"ע כמו עצם כשעורה, (ובשיעורים בבריסק ביארו דשאני רקב מעצם דרקב הוא רק חסרון מציאותי, אבל בעצם הוא הלכה דאינו מטמא באהל, לכך הכלילו אותו, וכיו"ב כתב **בתוי"ט** נזיר פ"ג מ"ה עומקא 37). **ג. המאירי** (עומקא 101) ד"ה ועל חצי לוג דם, יצא בדרך מחודשת מאוד דאף דכל אדם אינו נטמא במגע ברקב, נזיר שאני דהחמירו בו דיטמא במגע. ואינו מובן כלל, ובפרט דכתב שם דהטעם דאינו מטמא הוא משום דבמציאות א"א ליגע בכולו.

**עוד** שיטה מצינו דרקב מטמא במגע, והוא **ברש"י בנדה** נ"ו. ד"ה טומאת רקב, מלא תרווד ממנו מטמא במגע ומשא ואהל, **ורע"א במשניות** אהלות ב' ב' (עומקא 70) הניח דבריו בצ"ע. וע' **באנשי שם וברש"ש** בנדה, דשאני התם בדברי רש"י דקאי על בשר יבש דכיון שהוא יחידה אחת שפיר הוה מגע בכולו, (אמנם צ"ע מ"ט הגמ' בחולין לא העמידה בבשר יבש, עי' **רש"ש** שם, ועי' **או"ש** פ"ז מנזירות ה"ג, (עומקא 413) ועי' הערה[[7]](#footnote-8).

**קושיא גדולה -** הנה 'רובע הקב' עצמות שנטחן מבואר בגמ' נ"ג: דמטמא במגע, וצ"ע מ"ש ממלא תרווד דאינו מטמא במגע, בין לטעם דא"א במציאות ליגע, בין לטעם דאין חוזר ונוגע (ורק לפי' הרא"ש הנ"ל ניחא), וכיו"ב יש להקשות ברוב בנין או מנין וכדו' אף שלא נטחן, איך מטמא במגע ומ"ש מהנ"ל.

# נתפזר בבית

**נדה** כז: 'מלא תרוד רקב שנתפזר בבית הבית טמא, ור"ש מטהר', (אהלות פ"ג מ"ב). ואמרינן התם דהיה אפשר לפרש דטעמא דר"ש משום דאין מאהיל וחוזר ומאהיל, ועי"ש עוד דלולי משנה זה הו"א דגם לרבנן היכא דנתפזר אין מאהיל וחוזר ומאהיל. **ותמוה** דא"כ בכל רקב יש לחסרון זה דהרי אינו מחובר (כדאיתא בחולין קכ"ה דאי"ז מגע בכולו), ומה מיוחד בנתפזר[[8]](#footnote-9). ועי' **משנה אחרונה** שם ובטהרות דייסד דכאשר החלקים נוגעים זה בזה ממש, אין חסרון דחוזר ומאהיל וכן אין חסרון דחוזר ונוגע (ועי' רש"י חולין קכ"ד: ד"ה ותחבן)[[9]](#footnote-10). **והחזו"א** עוקצין א' י"ד, הביא דבריו, וחלק עליו, וכתב לבאר (בזה"ל) 'דרקב לעולם אינו מחובר זל"ז, אלא נוגע זב"ז, וכל שיש שיעור תרווד נוגעין זב"ז **היינו עיקר שיעורו**, משא"כ בכזית נבילה, דצריך חיבור דווקא, עכ"ל. **ויש להתייגע הרבה לפרש דבריו, מה כוונתו הינו עיקר שיעורו, ואי נקבל דנתחדש כאן דין חדש, א"כ מפוזר נמי.**

1. **אבל** בזה אחר זה פשיטא דאין כאן מגע דכזית, (ועי' ראב"ד תו"כ שמיני י' ו'). [↑](#footnote-ref-2)
2. **חקרו** **רבותינו אם הוא חסרון במגעות דבעינן 'מעשה מגע' בכזית ואדם זה לא היה שום 'מעשה נגיעה' בכזית דכל מעשה נגיעה בפ"ע הוא, (והיינו דבשלמא בכזית מחובר א"כ היא נגיעה אחת ביחידה), או"ד הוא חסרון בחפצא דאין כח מטמא אלא לכזית מצורף אבל שני חצאים לכל אחד אין כח מטמא,** וכן פליגי גבי אהל (פ"ג דאהלות מ"א) האם אהלה שמאהיל על החצי זית מצטרפת לאהלה שמאהיל על החצי השני או לא. עי' ראב"ד ריש פ"ג דעדויות, ועי' אשר לשלמה (עומקא 552), ועי' משנת טהרות ריש אהלות. [ובאשר לשלמה שם הקשה דהנה גבי משא מבואר דלכו"ע טמא (עי' תוס' חולין קכ"ד: דמקרא הוא וברשב"א דמסברא הוא ומ"מ גדר הדין הוא דיש לדון כלפי **הדבר הנישא**, ויש כאן כזית הנישא בנשיאה אחת, ובשלמא אי החסרון דבעינן 'מעשה מגע' בכזית א"כ אפשר דשאני משא דענינו הדבר הנישא, אבל אי אין כח מטמא לחצי זית א"כ גבי משא נמי, וי"ל דכלפי ענין הנשיאה יש כאן צרוף]. [↑](#footnote-ref-3)
3. **וכן** פליגי גבי אהל (פ"ג דאהלות מ"א), האם אהלה שמאהיל על החצי זית מצטרפת לאהלה שמאהיל על החצי השני או לא [↑](#footnote-ref-4)
4. **דבשלמא** הנוגע ב'יחידה אחת' א"כ כלל הוא דכל הנוגע בקצה הדבר נחשב שננגע בכולו אבל רקב גרגירים נפרדים הם. [↑](#footnote-ref-5)
5. **וכ"כ** ברא"ש בחולין פרק גיד הנשה סוף סימן ל"ז, מידי דהוה אמלא תרווד וכו'. [↑](#footnote-ref-6)
6. **ואין**  לתרץ כתירוץ הגמ' בחולין, דאהל היינו אהל מגע, דהכא תנן מת וכזית מן המת ובהם היינו מגע כפשוטו. ובאמת קשה מ"ט לא מצאה הגמ' להקשות אלא מדברי ר' יוסי בתוספתא פ"ג דאהלות, ולא ממתני' ומהמשנה דאהלות. [↑](#footnote-ref-7)
7. **בגמ'** בחולין קכ"ה: **דרבי יוסי** קאמר דרקב מטמא במגע, והיינו באהל מגע, ור"ש שם פליג דלא מחשיב אהל למגע, עי' רש"י סוף קכ"ו., וק' דדבר זר הוא דפלוגתתם בגדרי אהל נשנית בדין רקב. לכך נראה ודאי, דפלוגתתם **אם נאמר בהלכה דרקב טומאת מגע,** דלר"י דאהל כמגע א"כ נכלל בו טומאת מגע, ורק דמגע הפשוט לא משכח"ל במציאות, ולר"ש לית ליה (וכ"כ הרא"ש), ונמצא דעיקר תירוץ הגמ' שם אינו איזה אוקימתא בעלמא, אלא העמדה דכיון דיש 'אהל מגע' א"כ נאמר **בעיקר ההלכתא** דרקב טומאת מגע. ומעתה מבואר דרש"י בנדה קאמר **דלרבי יוסי** דס"ל דנכלל טומאת מגע א"כ בגוונא דבשר יבש יטמא במגע, אבל הגמ' בחולין לא העמידה בגוונא דחוקה זו דודאי עיקר הלכתא דרקב הם גרגירים, (ועי' חזו"א כ' י"ג, עומקא 526). [↑](#footnote-ref-8)
8. **ובאמת** ילה"ק דלכאו' למ"ד דאין מאהיל וחוזר ומאהיל (ר' דוסא אהלות ג' א'), לא משכח"ל טומאת אהל ברקב, (וכבר העיר בזה הרא"ש שם בעמוד א'). [↑](#footnote-ref-9)
9. **ועי'** באשר לשלמה(עומקא 552) מה שביאר בענין זה. [↑](#footnote-ref-10)