נגעים פרק י
קטגוריות: ש_ס / נג נגעים / נגעים - הרב אי_ש סטפנסקי

**משנה א**

**הנתקים מטמאין בשני שבועות וכו'**

הראשונים נחלקו מהו הנתק, ועי' מש"כ לעיל פ"ג בדעת הר"ש. והנה הרמב"ן למד בדעת רש"י שנתק הוא מראה לבן, ואף שלא ניתקו השערות טמא. ויל"ע איך משכח"ל נתק בלא נשירת שער, הא שער שחור מציל. ולדעת הרמב"ם שרק השחור מציל י"ל דנתק מטמא באדם ששערותיו אינם שחורות. וכן לדעת הרמב"ם ששער שחור המציל הוא דוקא בשיעור שער י"ל דאיירי באדם ששערותיו אינם ארוכות. עוד י"ל דמשכח"ל בהפכו כל שערותיו למראה צהוב.

**לקוי קצר דברי ר' עקיבא**

הר"ש נסתפק האם קצר פירושו משיעור שער, או שהוא קצר ביחס לשאר השערות, אך שיעור שער בעינן. [לכאורה הכהן שבא להחליטו צריך להמתין עד שידע שהשער אינו גדל יותר, וצ"ע].

ולפי הצד בר"ש דקצר היינו משיעור שער, נקט המקדש דוד בפשיטות דכל זה בשער צהוב המטמא, אך שער שחור המציל צריך שם שער, שהרי לא נאמר בו דק. והקשה, אם כן איך משכח"ל הא דס"ל לראב"י להלן משנה ד' ששער צהוב שאינו הפוך מציל, הא שער צהוב הפוך מטמא כשאין בו שיעור שער, ושער צהוב שאינו הפוך מציל רק כשיש בו שם שער. וכן הקשה בהא דתנן אחת צהובה ואחת שחורה אינם מצילות, וביאר הר"ש דהיה ס"ד ששערה צהובה אחת כיון שאינה סימן טומאה הרי היא מצטרפת להיות סימן טהרה, והא צהוב המטמא הוא קצר משיעור שער, ואיך יצטרף עם השחור להציל.

ובחזון איש (ס"ז סק"ו) נמי הקשה כן, והוכיח ששער שחור המציל נמי אין בו שיעור שער, דבגוונא שאמרה תורה שער צהוב מטמא אמרה תורה ששער שחור מציל. שאם לא כן מדוע הוצרכה התורה לומר ששער שחור מציל, הא באופן ששער שחור מציל גם שער צהוב מציל, כמבואר בתוספתא ששער צהוב ארוך לא רק שאינו מטמא אלא אף מציל. ועל כרחיך ששער שחור מציל אף בקצר.

ויתכן לומר דבאמת לגבי שער שחור המציל צריך שיעור שער, שהרי לא נאמר בו דק. ומה שהקשה החזון איש מדוע אמרה התורה ששער שחור מציל הא בכה"ג גם צהוב מציל י"ל דשער שחור כולל כל מה שאינו שער צהוב דק, ושער צהוב ארוך שוה לשער אדום ולבן, וכולם בכלל שער שחור.

ומה שהקשו משער צהוב שאינו הפוך ומשערה אחת שמצטרפת להציל י"ל, דמה שאמרה תורה ששער צהוב מטמא גם בקצר משיעור שער אין הכונה שהתורה לא הצריכה שם שער כלל, אלא שלפי טבע השער הצהוב הלקוי יש בו שם שער גם בפחות משיעורו, דכך טבעו של שער זה. והשתא יתכן שלא רק לגבי הטומאה יש לו שם שער אלא אף לגבי להציל. ולפיכך באינו הפוך שער זה מציל, שהרי יש בו שם שער. וכן שער זה יוכל להצטרף עם שער שחור להציל, שהרי יש בו שם שער.

בתוספתא איתא: הטמא בשער לבן טהור בשער צהוב, הטמא בשער צהוב טהור בשער לבן. ופירש הר"ש דקאי על ארוך וקצר, דשער לבן מטמא רק כשיש בו כשיעור, ושער צהוב מטמא רק כשאין בו כשיעור. ולפי הצד בר"ש שקצר היינו משאר שערותיו כתב החזון איש (ס"ז סק"ה), דודאי קצר משיעור שער נמי מהני, אלא שהר"ש נסתפק האם קצר משיעור שער דוקא או דסגי אף בקצר משאר שערותיו. והשתא גם לצד זה יש לפרש דקצר משיעור טמא בשער צהוב וטהור בשער לבן, וארוך כשאר שערותיו טמא בשער לבן וטהור בשער צהוב, דאינו דק.

אך הרמב"ם פסק דבין שער צהוב המטמא ובין שער שחור המציל בעינן שיעור שער, ולפי"ז דק פירושו כלפי שאר שערותיו, אך שיעור שער בעינן. והשתא קשה איך יבאר הרמב"ם את התוספתא.

ותירץ החזון איש (שם סק"ו), דהרמב"ם גרס בתוספתא הטמא בשער לבן טמא בשער צהוב, הטהור בשער לבן טהור בשער צהוב. ועי' עוד אור שמח שיישב התוספתא לדעת הרמב"ם.

**אמר ריב"נ מה הלשון אומרת דק מקל זה וכו'**

יל"ע מדוע למד ריב"נ ממקל ולא משער דאיירינן ביה. ותירץ החזון איש שם דלר' עקיבא מהני דק בארכו דוקא, דילפינן רק משער, אך לריב"נ מהני בין דק באורך ובין דק בעובי, דילפינן בין משער ובין מקנה. וכן משמע ברא"ש.

**משנה ג**

**הצומח מציל מיד שער צהוב ומיד הפשיון וכו'**

יש לחקור בהא דצומח ומשואר מצילין בנתק, האם המקום שצמחו או נשארו בו שערות נחשב חלק מהנתק, וכמחיה בבהרת, ולכן הוא מציל את הנתק. או שמא המקום שיש בו שערות בין מחמת משואר ובין מחמת צומח אינו חלק מהנתק, שהרי במקום זה לא ניתקו השערות, אלא דמה שיש באמצע הנתק מקום שאינו נתק זה עצמו הסימן טהורה. וכן מה שצמחו שערות במקום שהיה נתק זה סימן טהרה.

והנה החזון איש (ס"ז סק"ח) כתב, דאע"ג ששנינו לעיל פ"ד מ"ד שמקום השער אינו ממעט את הנגע מפני שאין בו ממש, מכל מקום בנתק מקום השער ממעט, שהרי כל הנתק הוא מה שאין שם שער, וכאשר יש שם שער אין זה נתק. ולכן כתב דהא דשער שחור מציל בנתק היינו באופן שיש גריס נתק מרובע חוץ מהשער השחור, שהרי המקום של השער השחור ממעט את הנתק. [ונפק"מ בין שער שמציל לבין שער שממעט את הנתק באופן שנשר השער, שאם הוא מציל הרי הוא טהור כדתנן מ"ח, ואם הוא ממעט את הנתק הרי זה נתק מכאן ולהבא].

ולכאורה היה מקום לומר שאם ניתק כגריס ובתוכו נשארו ב' שערות מבוצרות, הרי זה נתק כגריס שיש בו ב' שערות, וכמו שלגבי מחיה אמרינן שיש כאן נגע גריס ואף מקום המחיה הוא חלק מהנגע, ולא אמרינן להיפך דלא התחיל כאן נגע כגריס מחמת המחיה. ואף הכא י"ל דאנו דנים את המשואר כשער שמציל ולעולם הוא חלק מהנגע. ולפי"ז אין צריך נתק כגריס חוץ מהשער השחור.

אך אי אפשר לומר כן, דאם ב' שערות שנשארו בנתק נחשבות חלק מהנתק, הרי גם ד' או ה' שערות, ואם כן לא ידעינן מתי זה נחשב שאין נתק כלל ומתי יש נתק והשער השחור מציל. ועל כרחיך דמקודם צריך שיהיה נתק ואח"כ השער השחור מציל.

ומעתה מסתבר מאוד שהשער השחור אינו חלק מהנתק ומכל מקום הוא מציל, דאם הוא חלק מהנתק מדוע באמת הוא ממעט את הגריס וצריך כגריס חוץ ממנו.

ויל"ע בשער צהוב שמטמא [למ"ד שמטמא גם כשאינו הפוך] האם הוא ממעט את הגריס, וצריך שיהיה גריס חוץ ממנו, או שמא בזה מודה החזון איש שהשער הצהוב הוא חלק מהנתק ואינו ממעט. ולכאורה הראיה שכתבנו לעיל קיימת גם בשער צהוב, דהא פשיטא שאם יש לאדם בראשו שער צהוב בשיעור גריס אין זה נתק, דקודם צריך שינתקו השערות ואח"כ השער הצהוב הוא סימן טומאה. ואם כן לא נאמר שיעור בנתק, כמה שערות ינתקו ויחשב הדבר לנתק והשערות יהיו סימן טומאה. ומשמע שהשער הצהוב אינו חלק מהנגע, וצ"ע.

**והמשואר מציל וכו' מבוצר**

הרמב"ם כתב דבעינן מבוצר מסברא, שאם אינו מבוצר הרי זה חלק משערות הראש ואין כאן נתק. [ואף מה שצריך ב' שערות הוא מסברא, דהא כתבנו לעיל שמקום השערות אינו מהנתק, והשתא אם ניתק שער א' בין המשואר לקמת הראש אינו מצטרף לשאר הנתק, שהרי חוט היוצא מהנגע צריך ב' שערות לצרפו לנגע]. אך הר"ש הביא מהתו"כ דילפינן ליה מקראי.

וכתב החזון איש דיש נפק"מ בזה באופן שהמשואר רחוק מהקמה ב' שערות אלא שאח"כ צמח ביניהם שער א', דלהרמב"ם כבר חל עליו שם משואר המציל, אך להר"ש כיון שעכשיו אינו מבוצר אינו מציל.

[יל"ע להשיטות שנתק צריך שינוי מראה, האם הביצור צריך להיות בתוך השינוי מראה, אך דסגי שהוא מבוצר בתוך הנתק. וכן יל"ע בדין שער צהוב הפוך, האם צריך להיות הפוך אחר השינוי מראה או אחר הנתק].

**משנה ה**

**כיצד מגלחין את הנתק**

עי' רמב"ם וראב"ד פ"י ה"א שנחלקו במגלח את הנתק שלא בתער, כלומר, את השערות שסביב הנגע. ובראב"ד הקשה עליו דכשם שוהתגלח אפילו שלא בתער כך ואת הנתק לא יגלח היינו אפילו שלא בתער. [עי' כס"מ דיש הבדל בין לשון והתגלח ללשון לא יגלח]. ועוד הקשה, דאם בתער הרי הוא כתולש סימני טומאה. ובקושיא זו נאמרו ב' דרכים, מדברי הכס"מ נראה שהבין דלזה אין צריך פסוק מיוחד, שהרי זה ככל תולש סימני טומאה שהוא לוקה מדין השמר בנגע הצרעת. ותירץ ע"ז הכס"מ דאינו בכלל תולש סימני טומאה כיון שאינו יודע אם יפשה, ורק כאשר תולש סימני טומאה ממש עובר על השמר בנגע הצרעת.

אמנם מדברי המקדש דוד נראה שהבין שכיון שכל האיסור ואת הנתק לא יגלח הוא שהוא גורם שלא יהא ניכר הפשיון, הרי כשמגלח שלא בתער נמי גורם לזה, ומאי שנא. ועפי"ז כתב דיש בראב"ד ב' טעמים מדוע הוא לוקה גם שלא בתער, או משום דהאיסור נאמר בכל אופן שיש עליו מצות והתגלח, או משום שבכל אופן הוא גורם שלא יהא ניכר הפשיון. וכתב נפק"מ בגילוח בסם, דמצות והתגלח אינו מקיים, [כן הוכיח מהא דמצות גילוח דוחה נזירות, והא יכול לקיים שניהם בסם, דבזה אינו עובר על ל"ת כמש"כ הרמב"ם בהל' נזירות, ועל כרחיך שגם את מצות והתגלח אינו מקיים. ויש לדחות לפי מש"כ האפיקי ים והמנחת חינוך בדעת הראב"ד שבהאי קרא ואפילו נזיר נאמר הותרה ולא דחויה], ומאידך הוא גורם שלא יהא ניכר הפשיון.

**משנה ח**

**דעת הרמב"ם:** לדעת ת"ק השער שחור מטהר רק את השער צהוב והפשיון של עכשיו, ואפילו נשר הרי הם טהורים, אך שער צהוב ופשיון שיולדו לאחר נשירת השער שחור מטמאים. והביאור בזה, דילפינן מ"נרפא הנגע" שהשער שחור מטהר את סימני הטומאה שקיימים עכשיו לגמרי, ושוב אינם חוזרים ומטמאים.

לדעת ר' שמעון בן יהודה בשם ר' שמעון, השער שחור מטהר את הנתק לגמרי, ואפילו סימני טומאה שיולדו לאחר מכן טהורים. ומשמע ברמב"ם שרק שער שחור מטהר את הנתק לגמרי, אמנם בתוספתא איתא דר' שמעון בן נקוסא אמר בשם ר' שמעון שאפילו הליכת סימני טומאה מטהרת את הנתק לגמרי. אלא שהגר"א בביאורו על התוספתא כתב שרשב"י ורשב"נ פליגי בדעת ר' שמעון האם רק שער שחור מטהר לגמרי או אפילו הלכו סימני טומאה, ועפי"ז יש ליישב נמי את משמעות הרמב"ם.

לדעת ר' שמעון אם הוחלט בשער צהוב ונולד שער שחור, הרי הוא טהור אפילו אם יולד שער צהוב אחר, אך אם פשה לאחר מכן טמא. ובתויו"ט נקט בשם קרבן אהרן שהוא הדין אם הוחלט בפשיון ונולד שער שחור, דהוא טהור אפילו אם יפשה שוב לאחר מכן, אך אם יולד שער צהוב לאחר מכן הרי הוא טמא. ולפי"ז השער שחור מטהר את הנתק מסוג סימן טומאה שיש בו עכשיו, בין שער צהוב ובין פשיון, אך סימן טומאה שאין בו עכשיו אינו מטהר בין שער צהוב ובין פשיון.

אך המים טהורים נקט בדעת הרמב"ם, שיש הבדל בין שער צהוב לפשיון, דשער שחור מטהר שער צהוב לגמרי אך אינו מטהר פשיון לגמרי. וכתב בזה אבע"א קרא ואבע"א סברא. אבע"א קרא, דהפסוק נרפא הנתק איירי בשער צהוב דוקא [עי' להלן]. ואבע"א סברא, דשער צהוב הוא סימן טומאה לנתק לפי שהנתק שמצמיח שערות לקויות הוא נגע מוחלט, ושער שחור הוא סימן טהרה לפי שהנתק שמצמיח שערות רגילות אינו נתק טמא. וכיון שיש לנו ראיה מהשער השחור שהנתק יכול להצמיח שערות רגילות שוב אין ריעותא בזה שהוא מצמיח גם שערות לקויות, ואפילו אם כבר נשרו השערות השחורות. אך לגבי פשיון שהוא עצמו הסיבה לטומאה, אמנם השער השחור מציל כשהוא בתוך הנגע, אך לאחר שנשר שוב אין טעם להצילו. [אמנם אם יולד שער שחור ונשר ורק לאחר מכן נולד שער צהוב, ודאי שהוא טמא, דיתכן שהנתק נעשה עכשיו לטמא, ורק היכא שיש בנתק שערות שחורות וצהובות יחד הרי זה ראיה שאין השער צהוב עושה ריעותא בנתק זה].