בגדר דין בסיס לדבר האסור
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מוקצה / הרב חיים לייב אוירבך / חבורות

בס"ד בגדר דין בסיס לדבר האסור

הנה ל' רש"י ותו' וש"ר בדף מז' הוא דיסוד דין בסיס הוא שהבסיס טפל למה שעליו ובפשוטו הוא דכיון דהוא טפל למה שעליו נעשה מוקצה כמוהו וכל' רש"י שם דע"י טפלותו לדבר שאינו כלי בטל ממנו תורת כלי וזהו עיקר דין בסיס שנטפל למה שעליו ונעשה מוקצה כמוהו ,

אמנם לכאורה צ"ע טובא בזה ממה דמבואר בגמ' לק' דף קנ"ז דאי' שם דקי"ל כר"ש לבר ממוקצה מחמת איסור ומאי ניהו נר שהדליקו בו בשבת ומבואר בגמ' דההקצאה דבסיס היא הקצאה מחמת איסור ואי נימא דהאיסור הוא מחמת שנטפל למוקצה שעליו ויש לו דין המוקצה שעליו הרי דהקצאתו אינה מחמת איסור אלא הקצאתו הויא מדין המוקצה שעליו ובנר הו"ל הקצאה מחמת גופו, ועוד צ"ב דממ"נ אי נימא דהקצאת בסיס הויא מוקצה מחמת איסור צ"ב דאיזה איסור יש כאן מלבד דין המוקצה הא כל דאינו בסיס הו"ל טלטול מן הצד ולצורך דבר המותר יהא מותר וממילא שאם ירצה להשתמש בבסיס הרי יוכל לטלטלו לצורך גופו ,

ולכאורה היה מקום לדון בזה ע"פ מה שביארו דבדין בסיס תרתי נאמר בזה דמלבד דהוא עצמו מוקצה גם נאמר בזה דין נוסף דע"י בסיסותו להמוקצה וטפלותו אליו נפקע בזה היתרא דטלטול מן הצד דיסוד ההיתר דטלטול מן הצד הוא דמיטלטל הדבר האסור הוא ע"י דבר אחר וע"כ הויא טלטול מן הצד כלפי דבר האסור וא"כ י"ל דהיכא דהדבר היתר שתחתיו הוי בסיס להאיסור ומיוחד להחזיקו וטפל אליו הו"ל כידא אריכתא של החפץ ושוב אין כאן טלטול ע"י דבר אחר אלא חשיב כטלטול גמור של האיסור [והביאו בזה כמה מקורות א, מד' הרי"ד דס"ל דנר שהדליקו בו בשבת שרי לטלטלו לצו"ג או מקומו ומ"מ בשעה שהוא דולק וודאי אסור גם בכה"ג וע"כ דבשעה שהוא דולק אסור גם לצו"ג או מקומו כיון דחשיב כטלטול גמור על השלהבת שאסורה לצו"ג או מקומו ,ב,עיין ביאוה"ל לענין נכרי שהדליק נר דכיון דאין הכן לנכרי שרי לטלטלו אחר שכבה ומ"מ בשעה שהוא דולק אסור וצ"ע הא כיון דאין הכנה יהא שרי גם בשעת הדליקה וע"כ דבשעה שהוא דולק אסור מחמת טלטול השלהבת וע"ע רעק"א בדף קכ"ה שנ' שם ג"כ כיסוד דברים אלו דבסיסות היא סיבה לאיסור טלטול אף דלא נעשה מוקצה וע"ע רשב"א ביצה דף ב' דמבואר דדינא דאפשר בניעור ג"כ מדיני בסיסות היא דכל שהוא בסיס קצת עכ"פ מפקיע מיניה היתר טלטול גמור עי"ש],

ומעתה יש מקום לדון דבאמת עיקר דין בסיס הויא הך דינא דע"י בסיסותו דהוי טפל לכלי בטל מיניה היתרא דטלטול מן הצד ואסור הוא בטלטול מחמת החפץ שעליו אלא דממילא מחמת כן שוב הו"ל מוקצה מחמת איסור דכיון דנאסר בטלטול מחמת המוקצה שעליו הו"ל מוקצה מחמת איסור אבל עכ"פ עיקר דין בסיס הוא רק דל"ח טלטול מן הצד [וכן ראיתי במשה"ש ובלשון לימודים]אמנם אכתי ל' רש"י לעיל דבטל ממנו תורת כלי לא א"ש,

אמנם לכאורה צ"ע בזה מ"ט נחשיבו כמוקצה מחמת איסור הא עכ"פ אפשר בניעור ומ"ט יחשב מוקצה מחמת איסור אמנם לכאורה יש מקום לדון דהך סברא דהו"ל כידא אריכתא של החפץ מהני נמי לאסור ניעור דכיון דגם דין ניעור עיקר היתרו מחמת טלטול מן הצד וע"כ ניעור לצורך דבר האסור אסור ווודאי לנער המוקצה בידו אסור א"כ ה"נ לענין ניעור כל שחשיב כטלטול גמור בחפץ הו"ל כמנער החפץ בידיו דאסור וא"כ א"ש דכיון דמחמת דינא דטפלות נאסר גם ניעור שוב הו"ל מוקצה מחמת איסור וכמוש"נ,

אמנם עדיין צ"ע בזה דהנה ל' רש"י לק' דף קמב' דהא דאסור להטות החבית הוא משום דהחבית עצמה נעשית מוקצה ומבואר דכל איסור הניעור אינו רק מחמת הך דבסיס הוי מוקצה אבל מחמת הך דינא דהוי טפל אליו וידא אריכתא אין זה טעם לאסור ניעור [וכ"מ ג"כ בסה"י חלק השו"ת ס' ד' בתחילת התשובה] עוד צ"ע דהרי מצינו בסיס גם בסל של אפרוחים וכמבואר לעיל דף מג' עי"ש והתם הרי אי"צ אפי' לניעור דהרי יכול להפריחם וא"כ מ"ט יחשב כמוקצה מחמת איסור, ,

ולכאורה היה מקום לדון דנהי דיכול לנער ולהפריח מ"מ כיון דהוא הקצהו לשימוש המוקצה ע"מ שהמוקצה יהא עליו והבסיס יחזיקו א"כ נהי דיכול לנערו ולהפריחו הו"ל מוקצה מחמת איסור דהוא הקצהו למצב שהוא אסור בטלטול דהרי בעודן עליו אסור בטלטול וכמוש"נ דהו"ל כידא אריכתא של האיסור וממילא דחשיב זה מוקצה מחמת איסור כיון שהוא הקצהו למצב שיהא אסור בטלטול אמנם לכאורה זהו חידוש דגם לר"ש תועיל הך הקצאה [דאין לומר דלר"ש מה דאסור הוא רק בעודו דולק משום דהוי כידא אריכתא דהרי גם לר"ש הויא מתורת הקצאה ג"כ דהרי בקערה ועששית מודה דאסור אף לאחר שכבה אף דכבר ל"ש בזה הסברא הנ"ל דהוי ידא אריכתא וכ"ה ברש"י בדף מז' שכ' לענין בסיס שאסור לר"ש משום דבהאי מוקצה מודה ר"ש עי"ש] דהרי באמת אין כאן איסור המונעו אלא דהוא הקצהו לשימוש זה א"כ לכאורה הו"ל כהקצאה לאוצר דלא מהני לר"ש ועוד צ"ע בזה דהנה ברשב"א בדף מד: מבואר דמיטה שייחדה למעות גדר איסורה הוא דכיון שרגילים להניח עליה מעות כל שעה הו"ל כבסיס לדבר האסור עי"ש ואי נימא דעיקר הגדר דמוקצה מחמת איסור הוא מחמת האיסור טלטול של הבסיס בעודן עליו מחמת שעי"ז מיטלטל האיסור ואין כאן היתר טלטול מן הצד א"כ הכא דבשבת לא היו מעות עליו מ"ט ייאסר וצ"ע,

ולכאורה יש מקום לומר באופ"א דבאמת אין ההקצאה מחמת איסור הטלטול של הבסיס אלא דאף היכא דאין איסור לטלטל הבסיס מ"מ יש לאסור והוא משום איסור טלטול העליון והיינו דכיון דאסור לטלטל העליון והרי בסיס זה משמש העליון וטפל אליו וכיון שדעתו הוא שישמש המוקצה לשבת זו והרי העליון אסןר לטלטלו ולהשתמש בו וממילא מסיח דעתו גם משימוש וטלטול הבסיס ומ"מ קרי' לזה מוקצה מחמת איסור כיון שההקצאה אתיא מחמת איסור טלטול העליון ובלא"ה לא היה מקצהו וא"ש ד' הרשב"א דאף דהשתא ליכא איסור ע"ג מ"מ ההקצאה שייכת דכיון דמקצהו ומייחדו רק לשימוש זה אסור אמנם אכתי צ"ע בסברא מ"ט מודה ר"ש בהך הקצאה כיון דאתיא רק מחמת דעתו גם לא מבואר כ"כ מ"ט בעי' לאיסור טלטול העליון תיפו"ל דאין העליון עומד לטלטול מחמת עצמו כיון שהוא מוקצה מחמת גופו ועוד צ"ע דהנה ברמב"ן לק' בדף קי"ז מבואר דעור הוי בסיס לבשר אף דהבשר שרי בטלטול כיון דהוי בשר קודש ואולי כיון דהיתר טלטולו משום בזיון קדשי שמים ואינו מותר אלא להציל מן החמה חשיב שאינו מקצהו לטלטול ,עוד צ"ע מד' הרשב"א לק' דף קמג' במשנה דטבלא דמבואר שם לכאורה דאיכא איסור בסיס היכא דהוי בסיס לגרף של רעי [דלא יהא היתר לטלטל הבסיס היכא דאי"צ לטלטול הבסיס משום גרף] והתם הרי ליכא איסור טלטול לעליון דהרי הניחו עליו קליפין באופן של גרף של רעי אמנם העירוני דנ' יותר דכוונת הרשב"א שאם ינערנו יהא גרף של רעי וע"כ שרי לטלטל מן הצד ואי"צ ניעור אמנם עכשיו אינו גרף של רעי וע"כ אין היתר במשנה לטלטלו בידיים רק מן הצד וממילא דאין מכאן ראיה לדין בסיס לגרף של רעי כלל ופשוט,

ולכאורה היה נ' לדון בזה דבאמת עיקר ההקצאה דבסיס הויא הקצאה מחמת בסיסותו והיינו משום דכיון דמשמש המוקצה וטפל אליו מקצהו בכלל המוקצה שעליו שבכלל הקצאתו את המוקצה הוא כל המשמשים שטפלים אליו כיון שעיקר תשמישם למוקצה בשבת זו וא"ש לפי"ז הא דמהני אף לר"ש והיינו משום דאין זה הקצאה בפ"ע אלא בכלל ההקצאה מחמת גופו שגם ר"ש מודה בה דחשיב אינו מוכן וכיון דהוא ג"כ בכלל הקצאה זו שהרי עיקר שימושו אליו ע"כ מודה בה ר"ש וזהו ממש כמבו' ברש"י דבטל ממנו תורת כלי היכא דהוי בסיס לדבר שאינו כלי והיינו דהוא בכלל אינו מוכן של הדבר שאינו כלי אלא דצ"ע א"כ מ"ט מיקרי מוקצה מחמת איסור

ונ' לדון בזה דהנה עיקר ד' הגמ' שם הרי איירי כלפי דינא דמיגו דאיתקצאי וא"כ י"ל דבאמת תרתי איתנהו בזה דאיכא נמי הקצאה מחמת טפלותו ואיכא נמי הקצאה מחמת איסור וביאור הדברים הוא דנהי דאיכא הקצאה מחמת טפלותו א"א לדון מחמת כן דינא דמיגו דאיתקצאי דכיון דכל עיקר הקצאתו הויא רק משום דדינינן ליה בכלל המוקצה שעליו ל"ש כל עיקר הקצאה זו רק כ"ז שהמוקצה עליו אבל היכא דירד המוקצה שוב פקע מיניה כלל סיבת המוקצה וע"כ לא דנו בגמ' דינא דמיגו דאיתקצאי מחמת מוקצה זה אלא רק מחמת מוקצה מחמת איסור ומה דאיכא עכ"פ גם מוקצה מחמת איסור בזה י"ל דכיון דסו"ס מחמת הקצאה דטפלות הרי סו"ס נאסר בטלטול א"כ כמו דכל מוקצה מחמת איסור הוא אף היכא דסיבת האיסור הוא דבר צדדי מהני לאוסרו ה"נ הכא כיון דסו"ס נאסר שוב הו"ל ג"כ מוקצה מחמת איסור וממילא נאסר לעולם מחמת מיגו דאיתקצאי אמנם הדברים מחודשים דלפי"ז כל מוקצה יהא ג"כ מוקצה מחמת איסור משום איסור מוקצה [ועיין בר"ן בביצה דף כח' דמבואר שם לד' הגרע"א דמוקצה מחמת מיאוס לא קי"ל בזה דאמרי' מיגו דאיתקצאי ורק במוקצה מחמת איסור קי"ל מיגו דאיתקצאי עי"ש וכ"מ ברעק"א ריש סי' שח' דבמוקצה מחמת ח"כ לא קי"ל דאמרי' מיגו דאיתקצאי עי"ש ומבואר דאינו כמוקצה מחמת איסור ] , ויותר ניחא אם כלל ליכא הקצאה בבסיס רק טפלות שע"י שמניחו כאן לשבת מייחדו להיות טפל אליו ונאסר עמו וזהו כל דינא דבסיס[ומוכח כן מהא דמבואר בפוסקים דהיכא דגמרו בידי אדם לא הוי מוקצה כלל דאינו מקצה דעתו ומ"מ מבואר בתו' דף מד' דכ"ז שהוא עליו נאסר משום בסיס אף דחשוב גמרו בידי אדם עי"ש וע"כ דאי"צ להקצאה אלא דכל שייחדו עכשיו אליו נטפל אליו ונאסר כמוהו] וא"ש דזהו ענין מוקצה מחמת איסור דהיינו איסור בסיס דכיון דנאסר בטלטול משום בסיס ממילא יש כאן מוקצה מחמת איסור אבל באמת שאר מוקצה דעלמא ליכא למימר דיהא כאן הקצאה על הקצאה אבל הכא איסור בסיס ל"ש להקצאתו כלל ורק דבעי' שייחדו לזה כדי דיהא טפל אבל כיון שהוא טפל נאסר עם החפץ ויש בו איסור עצמי של טלטול וע"כ שייך לדון בזה מוקצה מחמת איסור ,

ויש להוכיח עיקר היסוד שנ' דאין דין בסיס עצמו גורם מיגו דאיתקצאי אלא שע"י דין בסיס מקצה דעתו מחמת האיסור בסיס דלכאורה מבואר כן להדיא בד' הרשב"א שהובאו בשו"ע סי' רע"ט שכ' שנר שהודלק לצורך חיה או חולה אפי' בע"ש עי"ש במ"ב ובתשו' הרשב"א אם כבה אין בו מיגו דאיתקצאי כיון דהיה מתר בטלטול בביה"ש ולכאורה אי נימא דבסיס עצמו מהני למיגו דאיתקצאי א"כ מ"ט ל"א בזה מיגו הרי אף דהיה היתר על טלטולו משום פיקו"נ מ"מ הרי הוא היה מוקצה בביה"ש והוי מוקצה לכל השבת וכי נימא דדבר שאינו כלי שהיה מותר לטלטול משום פקו"נ לא יהא מוקצה לשאר השבת וע"כ כמוש"נ דאין הבסיס עצמו אוסר משום מיגו רק מה שמקצהדעתו מחמת איסור בסיס וע"כ פשוט דכיון דלא היה אסור בביה"ש משום איסור בסיס א"כ לא הקצה דעתו וכמו כל מוקצה מחמת איסור דהיכא דהיה חולה מבעו"י שרי כיון שלא היה אסור בביה"ש, [ואמנם בעיקר הדבר דהוא טפלות ולא הקצאה עיין ל' ר"ת בסה"י דנ' דבבסיס איכא הקצאה עי"ש ויל"פ שכוונתו דבעי' שייחדו לשבת דמשו"ה בשוכח שרי כיון שלא ייחדו והטפילו להמוקצה וזהו כוונתו שלא דחייה וע"כ גם היכא דלא ייחדו לכל השבת אין כאן הטפלה להמוקצה [וד' הרשב"א שתלה את יסוד ד' ר"ת ע"ד ליטלו בר"י ור"ש עיין דף קמג' ברשב"א שם צ"ב ובלא"ה צ"ב שם דנ' דאף המניח באמצע שבת שלא ע"ד ליטלו אסור רק לר"י אבל לר"ש מותר ואינו מובן כלל וע"ע רשב"א ביצה דף ב'] אמנם ל' תרוה"ד סי' קצג' שכ' שמקצה דעתו עדין צ"ב גם ד' בעה"מ דליכא בסיס באמצע שבת גם במניחו לעולם צ"ב דלכאורה א"ש רק אם הוא מדין הקצאה אבל כלפי טפלות ל"ש זה וכן אין מובן כ"כ ד' ב"י גם במניחו בע"ש אם לא היה דעתו בפירוש שיהא בשבת אינו נאסר וי"ל ועיין גם תשו' חת"ס שמבואר דאם לא ידע שהוא מוקצה אינו נאסר משום בסיס וג"ז צ"ע ],

אמנם צ"ע בזה עדיין מהמבואר במג"א סי' רע"ט דבבסיס של נר בעי' שההיתר יהא חשוב רק כנגד השלהבת ולא כנגד השמן כיון דאיסורו של השמן הוא רק משום בסיס להשלהבת עי"ש ולכאורה בשלמא אם חלות המוקצה הוא משום השם בסיס שלו א"ש דאי"צ שיהא חשוב כנגדו כמש"כ מג"א אבל אי נימא דחלות המוקצה הוא משום שמקצה אותו מחמת איסור בסיס אבל עיקר שם המוקצה שלו הוא מוקצה מחמת איסור ואין הבסיס אלא סיבה שיש כאן איסור א"כ צ"ב טובא מ"ט לא ניבעי שיהא ההיתר חשוב גם כנגד השמן וצ"ע בזה,

[ועי"ש במקור חיים מה שהק' ע"ד המג"א באופ"א דס"ל שם דאי"צ כלל לדין בסיס דיש בשמן מוקצה מחמת איסור אף בלא דין בסיס כלל וכוונתו דאי"צ הקצאה מטלטול לר"י אלא הקצאה משימוש וממילא נאסר מטלטול וזה חידוש אמנם לכאורה נ' כן מד' רש"י חולין דף טו' ואכמ"ל בזה],

**ב,** והנה בעצם היסוד שהובא לעיל דבבסיס איכא ג"כ הפקעה מהיתר טלטול מן הצד הנה הו' לעיל דיש בזה כמה הוכחות, האחד - מד' הרי"ד דנר שהדליקו בו מותר לצו"ג או מקומו אף דבשעה שהוא דולק אסור אף לצו"ג או מקומו, אמנם לפמש"נ דההקצאה היא מחמת איסור בסיס ל"ק מידי דאיסור בסיס עצמו אוסר לגמרי כיון שהוא טפל לשלהבת שהיא אינה כלי ואסורה אף לצו"ג או מקומו אבל ההקצאה מחמת איסור ס"ל לרי"ד שהך הקצאה אינה אוסרת לצו"ג או מקומו כיון דהוא כלי אינו נאסר משום מוקצה לאיסורו רק מחמה לצל , והשני ממש"כ הביאוה"ל סי' ש"י לענין נכרי אמנם לפי"ז ל"ק דלפי"ז פשוט דדין בסיס חל גם ע"י נכרי דאינו מדיני הכנה אלא ע"י שמייחדו לאיסור נטפל אליו אלא דהקצאה מחמת איסור אינו חלה ע"י נכרי וע"כ לאחר שכבה מותר ,

ונ' להוכיח מכ"ד דלא כיסוד זה האחד -כבר הו' לעיל ד' רש"י דף קמב' שכ' דמה דניעור אסור הוא משום דחבית עצמה נעשית מוקצה ובפשוטו אם נכונה הך סברא דהוא כידא אריכתא א"כ גם ניעור יהא אסור וי"ל בזה **ב**, גם ראיתי שהביאו מד' תשו' מהרי"ל סי' ר' שכ' וז"ל "והא דאסרינן במניח +שם קמב, ב+ אפי' ניעור משום דהכלי עצמו נעשה בסיס לדבר האסור ומטלטל מוקצה בידים שהכלי נעשה מוקצה ומטלטל לי' כי אורחי'", עכ"ל ומשמעות דבריו דאפי' בטלטול גמור מה שנאסר הוא משום דהוא עצמו מוקצה **ג,** עיין גם בל' המ"ב סי' ש"ט ס"ק ח' וס"ק כח' שמבואר כן וע"ע שו"ע הגר"ז בזה ,**ד,** עוד יש להוכיח בזה דהנה התו' לק' דף קכ' כ' לגבי נר שע"ג הדלת דמשום טלטול אין לאסור דאינו חשוב טלטול ואח"כ כ' עוד דמשום בסיס אין לאסור כיון דהדלת טפל לבית או דאיירי בשוכח עי"ש וצ"ב כיון דל"ח טלטול א"כ מאי נ"מ אם הוא בסיס אך פשוט דמש"כ דאינו טלטול כוונתם דאינו טלטול לגבי הנר כיון דעכ"פ הנר עוד במקומו וכמדומה שבב"י אי' להדיא כן דאינו טלטול לגבי הנר וע"כ כ"ז אם באנו לדון משום טלטול מן הצד כלפי הנר אמנם אם הוא נחשב בסיס דהוא עצמו הוי מוקצה א"כ כלפי עצמו וודאי חשיב טלטול [ולפי"ז הוצרכו תו' לזה משום דאם הוי טלטול עכ"פ היה צריך ניעור אם אפשר ומשמע להו דאי"צ ניעור וצע"ק דהרי הכא בנר ל"ש ניעור וי"ל]עכ"פ מבואר דאף דכלפי הנר ל"ח טלטול כלל כיון שאין מזיזו ממקומו [ורק היכא דמטלטל התחתון ממקום למקום הוי טלטול גם על מה שעליו אבל הכא דגם הדלת אינו מטלטל למק"א רק מזיזו אין זה טלטול כלפי הנר ]מ"מ יש כאן איסור אם הוא עצמו נעשה בסיס אמנם עיין בגר"ז בקו"א שפי' ד' תו' במש"כ דאין זה טלטול שכוונתם שהוא טלטול מן הצד [והיינו דס"ד דיחשב טלטול גמור וע"ז כ' דהוי רק טלטול מן הצד וע"כ שרי היכא דאינו בסס ולפי"ז אין הוכחה מדבריהם], **ה,** עוד מצינו בפמ"ג דאף דבר העומד על המוקצה הוי בסיס אף דאינו מטלטל המוקצה כלל וע"כ בסיס עצמו הוי מוקצה, **ו,** וע"ע ברמב"ן בסו' דכנונא אגב קיטמיה דביאר שם הסוגיא דכיון דלא חשיבי יכול לטלטלם ואי"צ ניעור דאין מתיחס טלטול הכלי לדברים שאינם חשובים שבתוכו ועי"ש ברמב"ן שלא מבואר כ"כ מ"ט לא הוי בסיס ועי"ש בלשונו שנ' שיש טעם אחר דאינו בסיס כיון שלא הונחו שם מעיו"ט לדעת עצמן דהרי עיקר מטרת הנחתן היתה האוכל ולא הקיטמא וצ"ע למה הוצרך לזה הא כיון דאינו טלטול כלפי מה שעליו ממילא אינו יכול לאסור משום בסיס וע"כ דבסיס הוא עצמו נעשה מוקצה וע"כ ראוי להאסר [אמנם אי"ז ברור בכוונת הרמב"ן שם דיתכן שזהו ג"כ טעם דאינו בסיס עי"ש בר"ן ובריטב"א וצ"ע בזה [חלק מראיות אלו אינם ראיות שליכא תרי דינים בבסיס רק דאי"ז עיקר דין בסיס לבדו]

אמנם עיין ל' הרמב"ן והרשב"א דף מז' במה שחילקו שם בין אבן ופירות לקיטמא ושברי עצים ועיקר חילוקם שם הוא מהו עיקר הטלטול אם הוא בשביל הפירות או בשביל האבן ומשמע קצת דעיקר דין בסיס הוא כלפי הטלטול של העליון וצריך לדחוק שם דבאמת עיקר דין בסיס לא תלוי בטלטול רק היכא דהכלי משמשו בטלטול עיקר טפלותו הוא למה שהוא עיקר הטלטול אבל בעלמא דין בסיס לא תלוי בטלטול וצ"ע,

ועיין ברמב"ן בביצה דף לא' מה שביאר שם דמוקצה מחמת איסור מחמת איסור חיצוני אינו נקרא מוקצה מחמת איסור וביאר שם שבנר שהדליקו בו הוא משום שנקרא מוקצה בעצם ולא חיצוני מחמת בסיס עי"ש ולכאורה מוכח דהסברא דבסיס מהני שיחשב שאי"ז דבר חיצוני כמו בית שנפחת ולכאורה הביאור הוא משום דהבסיס עצמו נאסר ולא רק מחמת שע"י יטלטל דבר אחר אמנם יתכן דכיון שהוא ידא אריכתא של החפץ האסור חשוב כדבר לא חיצוני ועי"ש עוד ברמב"ן שכ' דבמיטה ומעות חשיבא המיטה אינה ראויה עד שיעשה בה מעשה האסור מדבריהם ול"ד לטבל שהוא ראוי אלא דאיסורו גורם לו שלא יהא ראוי עי"ש ומבואר ע"כ דמשום בסיס נעשה הוא עצמו איסור וחשיב אינו ראוי דהמוקצה שעליו עושהו אינו ראוי אלא שיכול לסלק המוקצה ולהתירו ע"י איסור וע"כ חשיב מוקצה מחמת איסור וצ"ע בכ"ז,

והנה התו' בביצה דף לא' הק' ע"ד רש"י שם דס"ל דבאיסור דרבנן ל"א מוקצה מחמת איסור וליכא בזה מיגו דאיתקצאי מהא דבסל של אפרוחים איכא מוקצה מחמת איסור ואמרי' מיגו דאיתקצאי אף דהוא רק איסור דרבנן והנה צ"ע ד' התו' מ"ט לא הק' מעיקר ד' ר"י דנר שהדליקו בו בשבת אסור משום מיגו דאיתקצאי ולכאורה מבואר מד' תו' דס"ל דהא דחשיב מוקצה מחמת איסור בבסיס אינו משום שהבסיס גופא אסור בטלטול מחמת טפלותו או מחמת דאינו טלטול מן הצד כלפי מה שעליו אלא עיקר מה דחשיב כמוקצה מחמת איסור הוא משום דהא דמתיחד הבסיס למוקצה הוא רק מחמת שא"א בשבת להוריד ממנו המוקצה משום איסור טלטול וע"כ מקצה ומטפיל הבסיס למוקצה שעליו ומשו"ה הקשו רק מבסיס דסל של אפרוחים דזה הוי איסור דרבנן להוריד האפרוחים אבל מנר ל"ק להו דהתם הרי ל"ש כלל להוריד השלהבת אא"כ יכבהו שהוא אסור מדאורייתא משום כיבוי[ועיין שם ברמב"ן דהק' ג"כ מנר אמנם ביאר דבריו משום דהוי כיבוי מלאשאצל"ג ואסור רק מדרבנן ומבואר ג"כ כד' התו' אמנם עי"ש ברמב"ן שכ' ג"כ משום דשלהבת אסורה בטלטול מדבריהם וצ"ע] ועכ"פ מבואר מד' תו' דמה דחשיב מחמת איסור הוא משום דלולא האיסור להוריד לא היה כאן הקצאה כלל וצ"ע לפי"ז דהרי יכול לנער ומ"ט יש כאן הקצאה וטפלות הרי יכול להוריד ע"י ניעור ואולי ניעור ל"ח כאפשרות כמו דטלטול בגופו אינו נחשב אפשרות אמנם אכתי צ"ב דהרי תו' איירי בסל של אפרוחים והתם יכול להפריחם ולכאורה הוא דרך להפריח ואין הדרך להורידם רק ע"י טלטולם בידיים וצ"ב גם אכתי צ"ע מד' הרמב"ן בדף קיז' הנ"ל [דכבר נ' דגם מד' הרמב"ן שם יש להוכיח כד' תו']ואולי י"ל כמוש"נ שם באו"ק וצ"ע ,