1מראי מקומות שמונה שרצים קז
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב משה יפהן / חובל ופרק הבונה

**מראי מקומות שמונה שרצים קז. מלאכת חובל. 1**

**מתני' שמונה שרצים האמורים בתורה הצדן והחובל בהן חייב**. נחלקו הראשונים משום מה חייב החובל. עיין בפי' רש"י דהביא שני פי', ובפי' קמא ביאר רש"י דחובל חייב משום תולדת שוחט דהויא לה חבורה שאינה חוזרת. וכפי' זה נקטו התוס' לעיל עה. ד"ה כי היכי עיין שם והתוס' בכתובות. ה: ד"ה דם עיי"ש. וצריך ביאור מ"ש שרצים שיש להם עור שחייבים עליהם, ומאי שנא שרצים שאין להם עור שפטורים עליהם ועיי"ש בתוס' שביארו, דנטילת נשמה יסודה הוא עצם נטילת הדם. דבזה עצמו יש נטילת נשמה הגם שלא נהרג הדבר. אלא כל הוצאת דם שיש בו נפש חשיב נטילת נשמה. וזה וודאי דאם יצא הדם חייב בין שרצים שיש להם עור ובין שרצים שאין להם עור. וכל החילוק הוא באופן שנצרר הדם ולא יצא.[ מה שקוראים לזה היום שטף דם.] דבשרצים שיש להם עור דנים שיצא אלא העור מעכבו מלצאת . מה שאין כן שרצים שאין להם עור אם לא יצא הדם הגם שנצרר אינו חשיב נטילת נשמה משום שסופו לחזור וליבלע. ועיין כעין זה ברמב"ם בפיה"מ כאן. עיי"ש. ועיין להלן ברש"י עמוד ב' ד"ה מנין. ועיין בחולין מו: דמבואר שם דאם יצא הדם לכו"ע חייב משום חובל גם בשאר שרצים. ועיי"ש. ברש"י ד"ה מי לא. דמשמע מדבריו כעין זה ובאופן אחר קצת דכתב דבשאר שרצים שאין להן עור מתוך שעורן דק ממהר להאדים. ומשמע דלא הוי כלל נצרר וחוזר ונבלע אלא דאין זה לקותא כלל. וכשיטה זו נקטו רוב הראשונים בסוגייתנו עיין רמב"ן רשב"א ריטב"א וחי' הר"ן שיטה לר"ן ומאירי.

התוס' שם נקטו צד דהמחייב בחובל הוא משום שהוא מחליש את הדבר. אמנם התוס' דחו פי' זה דהרי מבואר בכתובות ה. דאם בתולין חיבורי מחבר חייב הבועל משום חובל הגם שאין לו צורך בהחלשת האישה וכן במילה מבואר דחייב משום חובל הגם שאין לו צורך בהחלשת התינוק. [והתוס' לשיטתם דהם סוברים דלא אומרים דיש מחייב של חבורה על מלאכה שאינה צריכה לגופא. ורק במקלקל אומרים שמקלקל בחבורה חייב ולא במלאכה שאצל"ג.] והנה יש לעיין לשיטה זו מה הדין החובל בבהמה הקרובה למות כגון שנשחטו רוב סימניה. האם הוצאת דם כזו נחשבת נטילת דם הנפש. אמנם כתב הפמ"ג דלאחר מיתה חבל ויצא דם וודאי פטור לשיטה זו.

רש"י בפי' השני מביא עוד דעה שהמחייב של חובל הוא משום צובע. וזה רק בשרצים שיש להם עור שהעור נצבע בדם אבל בשרצים שאין להן עור לה שייך בהם צביעה. וכן פי' רש"י בב"ק לד: ד"ה בצריך לכלבו.[ ובאמת צ"ב מדוע צבע שייך דווקא על עור ולא על הבשר. ויל"ע בזה.] והראשונים הקשו מהסוגיא בחולין מו: דמבואר דאף בשאר שרצים ביצא הדם חייב. ועוד דמפורש שם דהטעם בשאר שרצים הוא משום דלא הדר בריא ומשום נטילת נשמה. ועוד תמהו מה צורך לו בצביעת העור. ועוד תמהו בחבלה דמילה לעיל קו. איזה צורך יש לו בצביעת העור. ועיין בתוס' בכתובות שם ובראשונים בסוגייתנו שעמדו בשאלות אלו.

ועיין בראשונים שהביאו מדברי הירושלמי פ"ז ה"ב דמשמע בזה כפי' רש"י דמבואר שם שהיתה צביעה במשכן שהיו משרבטין בעורות אילים ויליף משם לחובל לחייבו משום צובע.

והנה לשיטה זו מדוע לא יתחייב משום נטינ"ש. ביאר המנח"ח דש סק"ג דהוא משום שנטינ"ש אינו חייב אלא בנוטל את כל נשמתו וכן כתב שם בביאור שיטת הרמב"ם דאינו חייב אלא משום מפרק ולא משום נטינ"ש. ועיין באבני נזר או"ח סי' קע"ו.

אמנם עיין בפנ"י בסוגייתנו ובמגיני שלמה בכתובות שכתבו בביאור דעת רש"י דהוא סובר דאינו חייב משום נטינ"ש אלא ביצא הדם חוצה אבל כל זמן שהוא בתוכו אינו נחשב נטילת נשמה. וגם עם סופו לצאת מכל מקום כל שלא יצא הדם בשעת החבלה אינו חייב משום נטינ"ש. ומשום כן ביאר רש"י דבאופן זה חייב משום צובע. אמנם רש"י גם מודה דבאופן שיצא הדם ממש חייב משום נטינ"ש.

שיטת הרמב"ם דחיובו הוא משום מפרק שהוא תולדת דש. עיין ברמב"ם פ"ח ה"ז וכן כאן בפיהמ"ש. ומתוך כך נקט שאין לחייב אלא א"כ צריך לדם ויש בו כגורגרת. ועיין בביאור הלכה סי' שט"ז סעיף ח' ד"ה והחובל. דביאר דאפילו לא יצא הדם לחוץ חייב משום מפרק שנעקר ממקום חיבורו ובשאר שקצים ורמשים שאין להם עור אין זה נחשב פירוק כיוון שרק היה הדם ספוג בתוכו והוי דומיא דמיפקד פקיד. אפילו ביצא הדם לחוץ וכנ"ל כתב שם המגיד משנה בה"ט. והקשה מהסוגיא בחולין מו: דמבואר להדיא דלא כדבריו. עיין מנחת חינוך דש סוס"ק ה'. עוד נידון יש מדוע חייב משום מפרק הרי אין דישה אלא בגידו"ק. ומצינו בזה שני מהכלים המגיד משנה ביאר שאדם נחשב גידו"ק וכן בהמה משום שאוכלים וגדלים מהקרקע. ובשו"ת ר' אברהם בן הרמב"ם ביאר דדין זה נאמר דווקא באב של דישה ולא בתולדה שהיא מפרק. [ודנו בזה בהרחבה בזמן קודם.]

תוס' רע"א הקשה מדוע הרמב"ם פי"א ה"א. לא כתב ששוחט חייב משום נטינ"ש. עיין בתפארת ישראל על המשניות וברש"ש כאן. הר"י מלוניל הקשה לשיטת רבי יוחנן דלא חייב בחבורה אלא במתקן יש לעיין מדוע יתחייב כאן הרי כאן זה נצרר ולא יצא לחוץ ואיזה צורך יש לו בזה.

**אמר רב אשי מאן ת"ק רבי יהודה היא דאזיל בתר גישתא.** עיין פי' רש"י דפי' דר"י סובר סברא דגישתא אבל חכמים ילפי מהטמאים ועיין בתוס' ד"ה ע"כ דהקשו עליו. ודחו פי' אלא שהקשו על דבריהםץ ועיין הגהות ראמ"ה מה שיישב קושיית התוס' ועיין רמב"ן וריטב"א ועוד. דמחמת קושיא זו דחו פי' התוס' ופי' באופן אחר. ועיין תוס' רי"ד והגהות הר"ש מדעסוי.