חבורה אהל 4
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב משה יפהן / חובל ופרק הבונה / סוגיית אהל

חבורה אהל 3

הנה בענין איסור עשיית אהל קבע. זה ברור דנאסר עשיית יריעה אפילו באופן שהוא לא עושה מחיצות. ואפילו בעושה את הגג לבדו יש בזה איסור ויש בזה חיוב.

ולגבי הכתלים הבאנו דנתבאר בפמ"ג דיש בזה איסור תורה. וכן פשטות המ"ב למרות שיש המערערים על כך. שלדעת המ"ב לא מוכרח דיש בזה איסור תורה. ויש כאן הערה שהראשונים והפוסקים לא כתבו חיוב זה מלבד. הפמ"ג. אמנם בוודאי חוששים להלכה לשיטת הפמ"ג דיש בזה איסור תורה.

ולגבי עשיית אהל עראי. דנחלקו בזה הראשונים. שיטת רש"י דאם אין לה גג טפח אין זה כלל אהל. ושי' הרי"ף דביש לה גג טפח הוי אהל קבע. ובאין לה גג טפח הוי אהל עראי. והרי"ף דיבר לגבי טלית כפולה. ופי' דמיירי שאין בה אהל טפח דאל"כ הוי אהל קבע. ומשמע דאם עשה אהל קבע הוי מלאכה דאוריתא וחייב. וכן כתב הר"ן בביאור דעת הרי"ף. הנודע ביהודה תניינא סי' ל' ועוד כמה אחרונים פי' בדעתו. שאע"פ שאינו עושה את הטלית הכפולה אלא לזמן קצר מכל מקום זה שיש בגגו טפח זה חשיבות של אהל בעצם והוי אהל קבע. וזהו חידוש. ולכאורה הנודע ביהודה לשיטתו שהוא לומד שמי שיוצר מצב של אהלה גם אם לא נחשב שיצר את הכלי של אהלה. [או את הכח להאהיל.] והנה יש לעיין על הרי"ף דכל אלו המוזכרים במסכת ביצה יש בהם טפח. ואם כן מדוע להרי"ף לא ייחשבו אהל קבע. ומדוע נחשבים רק אהל עראי. וכתב התהילה לדויד. סעיף יב'. דלהרי"ף יש תנאי נוסף שבעינן אהל שנעשה כדי להגן, אבל אהל שאינו נעשה כדי להגן לאו שם אהל הוא. הרא"ש הקשה על הרי"ף מהא דמבואר בסמוך שכילת חתנים מותר לנטותה ולפרקה שאין בגגה טפח. ובשלמא כשיטת רש"י אתי שפיר דמותר דלדעת רש"י אם אין לה גג טפח לא הוי כלל אהל אלא להרי"ף צ"ע. והר"ן הביא שמהרי"ף משמע תי' לקושיא זו. שלכילת חתנים הוא דבר שמיוחד לעשיית אהלים. ויש לו שם אהל גם כשהוא לא נפרש על גבי הקונדסין. דהוא כבר נחשב כלי של אהלה. והוא רק תוספת לאהל . וכמו בפקק החלון ולכן לא גזרו רק באופן שעושה אהלה חשובה של טפח. וגם שם לא הוי אהל דאוריתא כיוון שבמהותו נחשב תופסת לאהל ולא יצירה של אהל.

והנוב"י הקשה על הרי"ף מהסוגיא בעירובין. קב. מהנהו דכרי דרב הונא שהביאו התוס'. דשם הרי היה אהל טפח ומכל מקום התירו לעשות כן ובפשוטו משום שהוי אהל עראי משום שהוי לזמן אבל הקשה הנוב"י דלהרי"ף הרי אינו תלוי בזמן ואם כן מהו ההתר שם לעשות כן על ידי חוט ומשיחה. וחי' הנוב"י דגם לדעת הרי"ף שחייבים על אהל טפח לזמן זה רק בעושה את הגג ואת המחיצות אבל בעושה את הגג לבד היכן שהיו קיימים המחיצות אינו חייב רק אם עושה כאן לזמן מרובה. ולכן בדיכרי שכבר היה שם מחיצות. אינו חייב על הגג אלא מדרבנן וממילא הקילו בה אבל בטלית כפולה אפילו שהיא לזמן קצר. כיוון שעושה את הגג ואת המחיצות אם יהיה בגגה טפח יהיה אסור מדאוריתא וזה חידוש. דמצינו חילוק אפילו באהל קבע לדעת הנודע ביהודה. שיש שינוי בין עם עשה את המחיצות לבין עשה את הגג לבדה וזה באופן שעושה את האהל לזמן.

אמנם החזו"א ויש לדון דכן כוונת המ"ב סברו בדעת הרי"ף בדיוק להפך. דהיינו שאין כוונת הרי"ף לומר דבאופן שיש טפח נאסר מדאוריתא גם אם זה עראי. ועשאו לזמן קצר. אלא להפך כוונת הרי"ף לומר דגם אם עשה את האהל לזמן ארוך. [דהיינו לדעת המ"ב יותר מכמה ימים.] מ"מ כיוון שלא עשה את הגג טפח היינו אהל עראי. ויש לעיין דאם כנים הדברים יש לעיין מה הקשו הראשונים. מכילת חתנים מדוע מותר לגמרי דנאמר דכילת חתנים הוי אהל דנעשה לזמן. ולכן באופן שאין טפח אז מותר מה שאין כל טלית כפולה הוי אהל שנעשה לזמן מרובה ולכן אע"פ שאין בגגה טפח אסור מדרבנן.

ואפשר שהם הבינו לא כן אלא דטלית כפולה היא גם טלית שנעשית לזמן ולפי"ז גם להרי"ף אם יעשה טפח לא יאסר מדאוריתא. אלא דכוונת הרי"ף מדוע לא איירי בטפח משום שהגם שהיא אהל עראי מכל מקום ליתא בזה התר של חוט ומשיחה וכל ההתר הוא רק אם אין בה טפח אמנם זה לא יתכן דאם אין בזה טפח היה צריך להיות מותר לגמרי כיוון שנעשה לזמן דומיא דכילת חתנים. ולכן משמע בזה כדברי הנוב"י.

והנה הסברא הוא שאם אין אהלה טפח זהו אהל גרוע ויש לעיין בטעם הגריעות האם משום שזה לא דרך העולם לעשות כאלה אהלים. ויל"ע דאם זה השתנה אז זה יאסר. או דהחיסרון הוא משום שחסר בחשיבות בעצם דיסוד האהלה היא ההבדלה של מקום. וכשאין לגג חשיבות דיש חשיבות בגג טפח חסר בשם אהל חשוב וזה לא ישתנה ויל"ע בזה. החזו"א הקשה מאי שנא מכל בונה שהוא חייב. ותי' דכיוון דליכא אהל טפח בטלה דעתו אצל כל אדם. ואינו אלא עראי ואין משמעות בדעתו במה שהוא בנה קבע.

בעצם ההתר של חוט או משיחה. הנה מצינו שנחלקו הנוב"י והחזו"א וכן הוא פשטות המג"א. האם האיסור הוא מצב של אהלה או לעשות את הכלי המאהיל. והנה לפי החזו"א זה מובן משום שנחשב שנעשה כן כבר הכלי של אהלה. אמנם לפי הנוב"י הרי הוא יוצר מצב של אהלה. והנה אם יש כבר טפח אז מובן דאז זה רק נחשב תוספת לאהל. אמנם אם יש רק חוט ומשיחה כדעת הרא"ש ועוד ראשונים אז זה נחשב שהוא יוצר את האהל עצמו. וצ"ל, וצריך לומר דבאופן שיש חוט או משיחה זה יותר מכסא טרקסל ונחשב שהמצב כבר קיים כיוון שהוא עומד על זה ויש כאן שם אהל גם כשהוא מקופל. ולפי זה יתכן מאד דגם לפי הנוב"י המטריות של היום נקראות שיש בהם חוט או משיחה ומעיקר הדין יהיה מותר לפותחם. אמנם אם מדובר שיש כבר טפח אז מחמת זה זה נחשב מוסיף על אהל עראי. מצינו דבר חידוש בחוט ומשיחה דמשמע בר"ח דאפילו אינם תלוים כלל מותר לתלותם. וכן משמ"ע ברמב"ם. דזה עצמו שיש חוט ומשיחה כבר נחשב שמיועד לאהל ויש לו שם אהל וכמו שכתב הר"ן בכילת חתנים.

מצינו מחלוקת גדולה בראשונים לגבי מחיצות באהל עראי דברש"י מבואר דלא בעינן מחיצות ולא חייבים על מחיצות. אמנם דעת התוס' דבעינן מחיצות ואין חייבים רק אם עושה גם את המחיצות. אמנם צריך לידע, דיש בזה יוצאים מן הכלל ואין זה כלל חתום.

דהנה בסוגיא בעירובין שתוס' הקשה ממנה מבואר דלפי רש"י נאסר שם בסוכה גם עשיית המחיצות. והמגיני שלמה שבת קכה: ייסד בדעת רש"י הובא בק"נ שם אות ק'. שהגם שאין איסור מחיצות בעצם מצד עצם עשיית המחיצות מכל מקום יש איסור במחיצות באופן שהם באים להכשיר את הגג. ולכן בהשלמת מחיצה שבזה מכשיר את הסוכה ומתקן מחמת זה את האהלה. אסור משום אהל עראי ויש לזה סמך בדברי הריטב"א בסוגייתנו לגבי טלית כפולה דמבואר מדבריו בדעת רש"י דבאופן שאין צורה לאהל בלי הכתלים והוא לא מגן מהשמש אז הכתלים הם חלק מעשיית אהל ואפשר שיהיה איסור בעשייתם. [שם רק מבואר דבלי עשיית הכתלים רש"י יודה שלא יאסר עשיית הגג. ומכל מקום מצינו מקום דרש"י יודה דצריך כתלים וחייבים על הכתלים. וכן הוא לשון רש"י במסכת עירובין בדופן שלישית דבשתי דפנות משוי ליה אהל. ומודו רבנן שאין עשוין אהל עראי בתחילה.

ויש לעיין בגדרים של מחיצות האם יסודם הוא שהם קובעים את האהלה והנפק"מ דרק המחיצות טפח יאסר לעשות או המחיצות שקובעות את השם סוכה שהם מועילים להכשר סוכה גם זה נחשב שהם מועילים לאהלה דזה התכלית של אהלה הזו.

בתוס' כתוב דהאיסור הוא כשעושה מחיצות וגג. ומכל מקום כשדמי לאהל טפי נאסר אפי אם אין מחיצות כמבואר בתוס' תחילת פרק כירה וכתבו התוס' דמשום כן מותר להניח על גבי כירה בשבת ויל"ע לדעת רש"י מהו ההתר ואפשר דרש"י לשיטתו כמבואר שלדעת ר"ש באמת מותר ולדעת רבי יהודה באמת יאסר כמבואר דהרי אינו מתכוון וכמו רש"י בביצהח. וזה המקור למג"א שנקט שבמקום שבא להגן נאסר לדעת התוס' אפילו בלי מחיצות מה שמבואר שם בתוס' ובכלי גדול מבואר שם דלא בעינן שיקדום עשיית המחיצות ובפשוטו המכוון הוא שזה אהלה חשובה אמנם החזוא כתב בזה סברא מחודשת.

הרשב"א הקשה מגוד על התוס' והחזו"א ציין את המתיחה וכנראה יש בזה ענין של דמי לאהל. אמנם ברשב"א עצמו יש סתירה ויש ליישב דהקונדסין עצמן חשיבי מחיצות.

מה הביאור בסברא של התוס' שבעינן מחיצות המתירות. האו"ז בונה סי' ו' כתב דאין חשיבות למחיצות. אמנם בתוס' בעירובין כתבו דנחשב רק כתוספת על המחיצות האחרות. ויש לעיין מה הנפק"מ ביניהם.

יש לעיין איזה מחיצות בעינן ויל"ע בזה.