בענין מתנה ש_ח וביסוד חלות שומרים
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / שומרים - הרב יהודה אלבוים / חבורות

בס''ד

בביאור דברי הקצוה''ח בסי' רצ''א סק''ד בגדר חיובי שומרים

א. הקצוה''ח סי' רצ''א סק''ד דן אם חיובי שומרים חל בע''כ או לא, והוכיח מתוס' בכתובות שלא חל בע''כ, ולכא' כל דברי התוס' הם למסקנת הגמ' בדף צ''ד א' ונראה בגמ' שהיה ב' צדדים אם אומרים סברת מעיקרא לא שיעבד נפשיה, ולדברי התוס' ב' הצדדים הם - לדברי הקצוה''ח - אם חל חיובי שומרים בע''כ או לא - וצ''ע היאך יכול חיובי שומרים בע''כ, וכי היה ס''ד דא''צ דעת השומר להיות שומר.

ב. ולולי דברי הקצוה''ח היה מקום לבאר דס''ד דהקפידה התורה שדין השומר יהיה כפי שאמרה התורה, דומיא דשאר כסות ועונה, דהקפידה התורה שבאישות יהיה חיוב שאר כסות ועונה, ותי' הגמ' שהתורה לא הקפידה, אלא חייבה משום שאמדה התורה שכך דעת בני אדם להתחייב, והריטב''א כתב דהתורה קבעה דין שומרים בסתם שומר, אך אין התורה מקפידה שכך יהיה דין שומרים, ולכן לס''ד מכיון שאין צורה אחרת בפרשת שומרים, והסכים להיות שומר, הרי הוא מתרצה בדיעבד להיות שומר כדין התורה, אם אין צורה אחרת להיות שומר, דומיא דשאר כסות ועונה דלא אמרינן דהוא מקח טעות - ולכא' לא רק משום שאינו בגוף המקח - משום שבדיעבד אינו מקפיד, אלא חפץ בקידושין, ורק רצה שלא יחול ולכן עשה תנאי, אך בדיעבד אם תנאו אינו מועיל אין כאן מקח טעות.

ג. הקצוה''ח לא ניחא ליה בכך, ואולי משום דס''ל שש''ח המתנה להיות פטור מן השבועה, אינו מוכן גם בדיעבד להיות שומר, ומוכח בגמ' בס''ד דנעשה שומר בע''כ, ויש לבאר דודאי שומר שלא הסכים לשמור אינו נעשה שומר, אלא כוונת הקצוה''ח דבמצב שהסכים במציאות לשמור, והבעלים סלקו שמירתן מהחפץ, חל בע''כ פרשת שומרים, ולכן ס''ד דלא מהני תנאו, וקמ''ל דלא חל בע''כ, אלא רק כפי מה שיש אומדנא דדעתו להתחייב - ויתכן שהוא חלות של התורה, אך התורה מחילה לפי דעתו - ולכן כתב הקצוה''ח דבסבור שהוא של כסף, אין חייב בשמירת זהב, כי אין דעתו להתחייב, אע''פ שהסכים לשמור על החפץ שלפניו, והבעלים סלקו שמירתו מהחפץ.

ד. הר''ח והרמב''ן ועוד פירשו דכוונת הגמ' 'מעיקרא לא שיעבד נפשיה' דכלל אינו מסכים להיות בכלל שומר דקרא וז''ל הר''ח דלא ירדו לה בשמירה של **תורה** ולא שעבדו עצמן ואינם חשובין מן השומרים **של תורה** עכ''ל, וז''ל הריטב''א - המיוחס לריטב''א - שהוא יכול לומר איני רוצה להיות שומר כלל, אבל אמר אהיה שומר אין להתנות שיהיה פטור משבועה, דשומר כדין תורה בעי למימר עכ''ל, וצ''ע לדבריהם מה הס''ד דלא מהני לר''מ, הרי אומר הוא מפורש שאינו רוצה להתחייב כפי שכתוב בתורה, ויש לבאר דס''ד שמתכווין להיות שומר, אלא שרוצה שיחול אחרת מהתורה וזה אינו מועיל, וקמ''ל דכלל אינו מתכווין להיות שומר, ולפי''ז הס''ד והמסקנא הוא מהו דעתו, ואולי מכח דוחק זה לא פי' תוס' והריטב''א כן, אלא פשוט שדעתו להיות שומר, ואין כוונתו להתחייבות בעלמא, והס''ד והמסקנא הוא בדין, ולא בדעת בני אדם.

ה. אך אולי על פי הנ''ל י''ל דודאי דעתו שלא להיות שומר דקרא, שהרי אינו רוצה להתחייב בשבועה, וא''כ מדוע שיהיה כוונתו דווקא לשנות את דין התורה שנאמר שכיון שאינו יכול אינו מועיל, הרי ודאי דאמדינן לדעתיה שיחול כפי שרוצה שיחול באופן המועיל, אלא דס''ד שבמצב שמסכים לשמור במציאות והבעלים סלקו את ידו חל בע''כ פרשת שומרים, וקמ''ל שאינו כן ולא חל בע''כ, ולכן אמרינן דכלל לא חל פרשת שומרים, וכך י''ל גם לדברי התוס' והריטב''א, דודאי אילו היה תלוי בו לא היה ס''ד דכוונתו להיות שומר דקרא אם לא יצליח לשנות, אלא חל בע''כ וקמ''ל דחל כפי רצונו, ולכן חל פרשת שומרים כרצונו, ואין סיבה שנאמר שאין כוונתו להיות שומר דקרא, ורק הר''ח וסייעתו שנקטו שאין צורה אחרת של שומרים הוצרכו לבאר דלמסקנא אינו כלל שומר.

ו. ולפי''ז ניחא מדוע הוכרח הקצוה''ח לפרש דס''ד דחל בע''כ, דאל''כ ודאי אין צד שאם יש אפשרות שיחול כרצונו שלא בדרך פרשת שומרים, שכוונתו דווקא לפרשת שומרים - אף אם לא היה דרך אחרת בדיעבד היה מסכים, אך כיון שיש דרך אחרת ודאי כוונתו שיחול כפי הדרך ששייך - ולכן הוצרך הקצוה''ח לפרש דס''ד דחל פרשת שומרים בע''כ.

ז. דנו האחרונים - עי' מחנ''א שאלה סי' א', שער משפט סי' צ''ו סק''א וסק''ה - אם חלות שומר הוא חלות של התורה, או חלות של הגברא, ולכא' לס''ד דחל בע''כ ודאי הוא חלות של התורה, ולמסקנא הוא חלות של הגברא, אך י''ל דאף למסקנא הוא חלות של התורה, אלא שחל רק כשיש דעת השומר, משום שאין רצון התורה להחיל עליו חלות זה בע''כ, אלא רק ברצונו, ולדעת הריטב''א התורה קבעה מה ראוי להיות דיני השמירה, אך לא הקפידה התורה על כך, כמוש''כ הריטב''א דלא מצינו אזהרה על כך.

ח. ההגהות אשרי כתב שאין ש''ח יכול להיפטר מפשיעה, וצ''ב בין לדעת הר''ח ובין לדעת התוס' והריטב''א, לדעת הר''ח הרי כלל אינו שומר, ולדעת התוס' אליבא דהקצוה''ח אין חל פרשת שומרים בע''כ, ולכא' צ''ל - מחנ''א שאלה סי' א' ד''ה ולענין - דס''ל לההג''ה אשרי דפרשת שומרים חלה בע''כ וכנ''ל לפי הס''ד, וכוונת תי' הגמ' הוא על דרך הריטב''א דאמנם חל פרשת שומרים בע''כ, אך לא הקפידה התורה על פרטי הדינים, והרשות בידו לשנות את דיני השמירה, וס''ל להגה''ה אשרי דלהפטר בפשיעה אינו שינוי הדין שמסור בידו, משום שמהותו של שומר הוא לשלם אם לא יקיים את שמירתו, רק בידו לשנות את כללי השמירה ושלא יצטרך לשמור מגו''א, אך אין בידו לקבוע שאינו צריך לשמור כלל, דהרי פרשת שומרים חלה בע''כ, וס''ל לההג''ה אשרי דחיוב תשלומין נובע חיוב השמירה - כמבואר ברעק''א בכתובות דף נ''ד ב' - ולכן להיפטר מתשלומים בפשיעה, הוא כמו שאומר שכלל לא יחול פרשת שומרים וזה אינו בידו, ובדברי הקצוה''ח לכא' גם מבואר אפשרות זו, דהרי הקצוה''ח הוכיח מדברי התוס' בכתובות שלא חל פרשת שומרים בע''כ, וצ''ב מדוע לא הוכיח כן מדברי הגמ' בסוגיין דמיעקרא לא שיעבד נפשיה, ומפורש שלא חל פרשת שומרים בע''כ, וע''כ משום שיש לפרש כנ''ל וכשיטת ההג''ה אשרי.

ט. כתב המחנ''א שאלה סי' א' והייתי יכול לומר דבין שואל בין ש"ח כל שזה קיבל לשמור וזה קיבל עליה בשאלה הרי אלו מתחייבים כל חד וחד כדינו, ואף על פי שלא גמרו בדעתם להתחייב מ"מ כיון דנתרצו זה לשמור וזה לשאלה הרי אלו מתחייבים עכ''ל, מבואר בדבריו שחל חיוב שמירה אף שלא התכווין להתחייב, וא''צ גמירות דעת ככל הקנינים, וא''כ גם בסבור שהוא של כסף והיה של זהב לכא' יתחייב, וי''ל דאף המחנ''א כתב שרק כשקיבל על עצמו לשמור מתחייב, וכאן לא קיבל על עצמו לשמור זהב, ובמתנה ש''ח וכו' גם לא קיבל על עצמו לשמור, אלא שנראה במחנ''א דסגי שמקבל על עצמו לשמור, וא''כ כיצד פוטר את עצמו משבועה, ואולי המחנ''א כתב כן לדברי הריטב''א דלא הקפידה התורה שיהיה חייב שבועה.

י. כתב השער משפט בסי' צ''ו סק''א וז''ל וצריך לומר דס"ל להרמב"ם והמחבר הא דחייבה רחמנא לשומר חינם בפשיעה ולשומר שכר בגניבה ואבידה לא תליא מידי בקבלת החיוב דידהו, רק דכל היכא שקבלו השמירה עליהם רמיא רחמנא חיובא עלייהו באחריות כיון דחבריה סמיך עלייהו מפני קבלת השמירה דידהו, ולכך אף בשמר לקטן כיון דהקטן סמיך עלייהו **רמיא רחמנא שעבודא עלייהו בע"כ** ואין צריך לקבלה דידהו כלל עכ''ל, ולדבריו מתנה ש''ח וכו' לכא' הכוונה שמתנה שאינו מקבל על עצמו לשמור כלל אם יטען ששמר, דאל''כ מדוע פטור משבועה אם רמיא רחמנא שעבודא **בע''כ**, וע''כ דרמיא רק אם קיבל על עצמו לשמור, ואף לדברי הקצוה''ח י''ל כן, דרק לא רמיא רחמנא עליו חיוב שמירה אם אינו רוצה לשמור, אך חיוב תשלומין רמיא בע''כ עלייהו, ולפי''ז לדברי התוס' יהיה חומרא בציור זה, ולדברי הריטב''א דלא הקפידה התורה על דיני השמירה, לכא' אף בידו לקבוע שאע''פ שחייב לשמור יהיה פטור, אך אין זה מוכרח ויתכן שחיוב התשלומין נובעים ממילא מחיוב השמירה, ורק בידו לשנות את החיוב לשמור, אך לא את החיוב לשלם.