סי_ תרפ_ה - סי_ תרצ_ז_ הלכות פורים
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / אורח חיים - דור המלקטים

הלכות

**פורים**

או"ח

סימן תרפ"ה - סימן תרצ"ז

"מרן החזון איש כותב כי בזמננו קוראים לחיפוש 'יגיעה'. בודאי קלע כאן מרן בלבבה של הקלקלה הגדולה בסדרי הלימוד בזמננו. העמדת החיפוש במקום ה'יגיעה' היא השחתת כל הציור של עמלה של תורה. ובתחלת מגעי עם הספר 'אוצר מפרשי התלמוד', הסתכלתי בעומק פעולתו של האוצר על מחשבתם של המעיינים. ומתוך הסתכלות זו הבחנתי נאמנה כי הפעולה הראשית של האוצר על המעיינים היא תחושת השחרור מהטירדה של החיפוש. ועל ידי זה נעשים כלי-המחשבה והעיון לנכסים בני חורין, להתפנות לעבודת עמלה של תורה בעיון במקורות ובגופם של דברים ..." [הגר"י הוטנר זצ"ל (פחד יצחק אגרות וכתבים אות ע"ט, פתח דבר ל"אוצר מפרשי התלמוד" ריש איזהו נשך)].

ידוע לכל בר בי רב דחד יומא

כי אי אפשר לדעת ולהבין שום דבר בלי עיון במקורות. ולכן פשוט ואין צורך להזכיר לבר דעת שכל מה שימצא בספר הזה הוא רק מראה מקום היכן ימצא מבוקשו, ואל יסמוך על מה שמובא כאן כלל וכלל בלי לפנות אל המקור.

שגיאות מי יבין

וכמאמר החכם "כשם שאי אפשר לבר בלי תבן - כך אי אפשר לספר בלא שגיאות", בקשתינו שטוחה לכל מעיין שימצא איזה דבר טעות או שגיאה בתוך ספר זה, נא לפנות אל המחבר, ואי"ה יתוקן הדבר במהדורה הבאה.

[EMAIL_REMOVED]

ולהודיע מעלת קיבוץ דברי רבותינו ועריכתם לפני הלומדים, יש בנותן טעם להביא בכאן את דבריו הנפלאים של

בעל הפלא יועץ (ערך אסופה) וז"ל:

"**כמה טובה עשו לנו בעלי אסופות**. רבותינו הקדושים אשר בכל דור ודור זכו וזיכו את הרבים, זכות הרבים תלוי בם, שאלמלא הם נשתכחה תורה מישראל, ובפרט כגון אנן דור יתום, יתמי דיתמי, אשר טרדות הזמן רבו עלינו ואין הפנאי מסכים אתנו כל כך ללמוד בשקידה כל כך כמו הראשונים ודעתנו קצרה. ואם נבוא ללמוד ספרים הרבה אין קץ ומי הוא זה אשר תשיג ידו להיות כל הספרים נמצאים אצלו. אבל על ידי האסיפות נוכל לצאת מעט ידי חובתנו:

**ובכל דור צריכים האסיפות** כמו שעשה הרמב''ם וה'טור' והרב 'בית יוסף' והרב 'כנסת הגדולה' ורבים כמוהם שהיו לנו לעינים, ומהם יראו וכן יעשו בכל דור ודור, כל תלמיד חכם אשר חננו ה' דעת וספרים הרבה ישתדל להועיל לרבים בדברים הנצרכים מאד, כאמרם (ברכות סד, א) הכל צריכים למרי חטיא. ויעשו אסיפות כיד ה' הטובה עליהם, מי מקצורי דינים על ארבעה טורים, מי מכללים, מי מהקדמות לדרושים, ומי מתוכחות מוסר וכדומה, כל אשר עושים חסד גדול יחשב, **ואין לך חסד גדול מזה שהוא חסד בנפש, ועושי אלה הם מזכים את הרבים** וזכות הרבים תלוי בם.

ואל יחושו ללעג השאננים שאומרים, מה הועילו אלו החכמים בתקנתם לשנות לנו את הידוע ומפורסם בספרים, אין זה כי אם ללקט כסף וליטול את השם שהוציאו ספר. שרי להו מרייהו למדברים כן, כי לא צדקו, שודאי הגמור יותר טובים לנו אלו הספרים של אסיפות מכל חבורי הפלפולים והחריפות, כי מה יתן ומה יוסיף לנו אלו החבורים, רובם הם מתעפרים בעפר אין דורש ואין מבקש, שכל חכם רוצה להיות מבין מדעתו ולישא וליתן בהלכה כפי השגתו, ואם ירצה אדם ללמוד כל חיבורי הפלפולים והחריפות, יכלו שנותיו ולא ילמוד אחד מני אלף מהדברים שצריך ללמוד, וכדאמרו בש''ס: אי דיקנא לא גרסינא. מה יתן ומה יוסיף לנו לידע הויכוח שהיה בין שני תלמידי חכמים, שזה אומר בכה וזה אומר בכה. ואם כדי ללמוד דרכי הפלפול והחריפות וחדוד השכל - הלוא יש די לנו בתורתן של ראשונים ז"ל, אשר לבם פתוח כפתחו של אולם וחכמתם ניכרת מתוך דבריהם. אבל אלו הספרים של האסיפות תועלתם מרובה כאמור. ולכן כל תלמיד חכם ירדוף אחריהם כאשר ירדוף הקורא בהרים, ויד כל ממשמשת בהם כל שעה, כי בזמן הזה הקיצור הוא מטבע חריף אהוב ונחמד לכל, ואומרים דרך צחות (רות ב ד) 'ויאמר לקוצרים ה' עמכם'.

ולכן אף מי שעושה ספר שו"ת, שהוא מועיל לרבים בהיותו מחדש דינים חדשים ופושט ספיקי דינים, לא ילך בארוכה ויצא מענין לענין ממלאכת השאלה למלאכת השיטה ופלפול בדברי האחרונים לנתוץ ולנתוש, לבנות ולנטוע, ולומר שמועה זו נאה וזו אינה נאה, כי מה יתן ומה יוסיף, וחוששני מחטאת ברוב דברים. רק יכתב הלכות קטנות, מצוי הדין הנצרך לענין דינא דוקא. וכן הרוצה לכתב פשטים אשר חננו ה' על תנ''ך ומאמרי רבותינו ז''ל, אם רוצה שיהא יד רבים ממשמשת בו, לא ילך בארוכה ויצא ממלאכת הדרוש למלאכת הפלפול, אלא יכתוב פסקי פסקי על סדר התנ''ך והש''ס דברים מתוקים מעורב עם דברי מוסר ויראת ה', שהמוסר הנאמר על פסוק הוא מתוק מדבש ועומד לזכרון בין העינים. ומתוך כך יהיו דבריו נקראים ונזכרים ונאמרים בבתי כנסיות של תלמידי חכמים ובבתי מדרשות, ויהיה מזכה את הרבים, ותתענג בדשן נפשו בהיות שפתותיו דובבות בקבר (יבמות צז א). זהו דרך ישרה לפי דעתי לחוברי חבורים.

אמנם הבעלי אסופות שמאספים קצורי דינים צריכים ליזהר הרבה שלא יכנסו למלאכה זו אלא אם כן יכולים לעשות אותה על מתכונתה, כי היכי דלא תיפוק מינה חורבה, דהיינו שיהא להם ספרים הרבה מהראשונים ואחרונים ותשלט עיניהם בכולם בעיון יפה יפה, ולא יסמכו על הכלל העולה, כי יש פתח טועה, ולא יטעו לרשום היפך ממה שכתוב בספר, כאשר נמצא לפעמים באלו הקיצורים. ולכן אמרו שאין ראוי לסמוך על הקיצורים להקל או להוציא ממון מיד המוחזק, עד שילמד חיפוש מחיפוש ועד שיראה הדין בשרשו.

ושמעתי אומרים, שאף על פי שהרב 'מעם לועז' עשה מלאכה גדולה וזכה וזיכה את הרבים, לא היה רוח חכמים שבדורו נוחה הימנו על שכתב הלכות פסוקות, ורבים מעמי הארץ שאין יודעים לקרות אלא ספרו ומקבלים דבריו כנתינתם מסיני ואין חוזרים לשאול פי חכם וסומכין עליו בין להקל בין להחמיר, ופעמים המצא ימצא איזה דין שנתחדשו כעת ספרים שחולקים על דבריו ומחמירים וכן ראוי להחמיר. ולכן יש להזהיר ללועזים שלא יסמכו על ספרי הלועזים להקל באין שאלת חכם, ודין להם שספרי הלועזים יעוררום ליכנס לבית הספק כדי לשאול לחכם. (ויש את לבבי לכתוב ספר אסופת דינים בקיצור, אך לא אכתוב אלא מה הוא אסור, ולא אזכיר את המותר, למען לא תצא תקלה כזו). וגם ראוי לבעלי אסופות שיעשו טובה שלימה ולא יכתבו על דין פלוני עיין בספר פלוני, ולא עוד אלא שלפעמים יש שנצרך לו אותו הדין מאד ואותו הספר שציין אינו בנמצא בעירו, והרי זה דומה למי שמביאין אותו אל המעיין ואין מניחים אותו לשתות מים, לכן יכתב גם כן מה שכתוב באותו ספר למען ינוח הקורא בו כי ימצא תאות לבו", עכ"ל.

**תוכן ענינים**

סימן תרפ"ה - סימן תרצ"ז

[סימן תרפ"ה - ארבע פרשיות 4](#__RefHeading___Toc97849555)

[סימן תרפ"ו מ"ב ס"ק ח' - ***משנכנס אדר מרבין בשמחה*** 28](#__RefHeading___Toc97849556)

[סימן תרפ"ו - תענית אסתר 36](#__RefHeading___Toc97849557)

[סימן תרפ"ז - קריאת המגילה 45](#__RefHeading___Toc97849558)

[סימן תרפ"ח - דין כרכים המוקפים חומה מימות יהושע בן נון 48](#__RefHeading___Toc97849559)

[סימן תרפ"ח סעיף ו' - פורים משולש 51](#__RefHeading___Toc97849560)

[סימן תרפ"ט - הכל חייבים בקריאת מגילה 82](#__RefHeading___Toc97849561)

[סימן תר"צ - דיני קריאת המגילה 87](#__RefHeading___Toc97849562)

[סימן תרצ"א - דיני כתיבת המגילה ותפירתה 97](#__RefHeading___Toc97849563)

[סימן תרצ"ב - דיני ברכות המגילה 98](#__RefHeading___Toc97849564)

[סימן תרצ"ג - פורים שחל ביום ראשון 106](#__RefHeading___Toc97849565)

[סימן תרצ"ד - מתנות לאביונים 120](#__RefHeading___Toc97849566)

[סימן תרצ"ה - שמחת פורים: סעודת פורים 157](#__RefHeading___Toc97849567)

[סימן תרצ"ה סעיף ב' - חייב איניש לבוסומי 168](#__RefHeading___Toc97849568)

[סימן תרצ"ה סעיף ב' - פורים שחל בערב שבת 184](#__RefHeading___Toc97849570)

[סימן תרצ"ה סעיף ד' - משלוח מנות 212](#__RefHeading___Toc97849571)

[סי' תרצ"ו - הלכות מלאכה ואבילות 275](#__RefHeading___Toc97849572)

[סי' תרצ"ו סעיף ח' - תחפושת, והזיק ע"י שתית יין 289](#__RefHeading___Toc97849573)

[סימן תרצ"ז - פורים קטן 308](#__RefHeading___Toc97849574)

**ארבע פרשיות**

# סימן תרפ"ה

1. ארבע פרשיות.
2. פרשת שקלים - סעיף א'.
3. **פרשת זכור** - סעיף ב'.
4. החייבים בקריאה.
5. קטנים.
6. נשים.
7. שנה מעוברת.
8. קריאה בספר תורה.
9. אין מברכין על קריאת זכור: למה**.**
10. ברכת התורה.
11. הקריאה.
12. לקרוא "זכר עמלק".
13. להבין פר' זכור בעת הקריאה.
14. עמלק.
15. פרשת פרה - סעיף ג'.
16. פרשת החודש - סעיף ד'.
17. קטנים.
18. **שובבי"ם ת"ת**: מקור הענין.
19. עבודת ימי השובבים.
20. ארבע פרשיות.
    1. משנה (מגילה דף כט.) – "ראש חדש אדר שחל להיות בשבת, קורין בפרשת שקלים. חל להיות בתוך השבת מקדימין לשעבר, ומפסיקין לשבת אחרת, בשניה זכור, בשלישית פרה אדומה, ברביעית החדש הזה לכם, בחמישית חוזרין לכסדרן".

* 1. **קריאת שנים מקרא ואחד תרגום: של ד' פרשיות** - עי' סי' רפ"ה סעי' ז', לשיטות ומראי מקומות.
     1. מיקל: אין צריך לקרוא "שנים מקרא".
        1. עי' תרה"ד (סי' כ"ג) – "וקרוב בעיני שלא נהגו רבותינו להשלים".
        2. אג"מ (ח"ג סי' מ') – "בדבר אם קריאת שנים מקרא ואחד תרגום הוא גם על הפרשיות הנה הדין הוא להשלים פרשיותיו עם הצבור שהוא שילמוד כל התורה בכל שנה כמו שתיקנו להצבור להשלים בכל שנה כל התורה, ומחמת זה נפסק בש"ע סימן רפ"ה סעיף ז' אין צריך לקרות פרשת יו"ט וא"כ פשוט שה"ה קריאת הפרשיות וכל מה שקורין לבד פרשיות השבוע ואע"פ שבתה"ד סימן כ"ג הביא בשם ר"ח טעם אחר כדי שיהיה רגיל במה שהצבור יקראו שלפ"ז יש להצריך לקרא גם קריאות של יו"ט ופרשיות, הוא בעצמו מסיק שאין נוהגין להשלים אלא פרשיות של שבת כדפסק הש"ע שאין צורך להיחיד לקרותם שנים מקרא ואחד תרגום, ועיין במג"א סקי"ב".
        3. קובץ הלכות (שבת ח"א פרק י"ט אות ל"ו) – "גם על הארבע פרשיות ליכא חיוב שמו"ת".
        4. חוט שני (יד בפורים פרק ב' הע' כ"ט) – "אין צריך לקרות בשבת פר' שקלים את פר' שקלים שנים מקרא ואחד תרגום".
        5. הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח גליון א') – "האם יש ענין לקרא הד' פרשיות שנים מקרא ואחד תרגום. תשובה: לא".
        6. לקראת שבת (פרק ה' סעי' כ"ד).
        7. הגר"ד טהרני (קובץ אהלי יעקב עמ' קע"ב סעי' מ"ו).
        8. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סי' תרפ"ה פר' החודש סעי' ח') – "בעל תרומת הדשן היה קורא ד' הפרשיות שנים מקרא ואחד תרגום, אך לא מצאנו בפוסקים אחרים שהביאו זאת, ולא נהגו כן".
     2. ***מראי מקומות – גם אני אודך (שמו"ת סי' ק"ז).***

1. פרשת שקלים: כמה ספרי תורה מוציאין - סעיף א'.
   1. **ספר תורה אחד**.
      1. הגר"נ אדלר זצ"ל (נחל אשכול על האשכול ח"ב עמ' ס"ו אות י"א) – "שבבהכ"נ של הגמו"ה נתן אדלר בפפ"ד עפ"י מנהגו אין מוציאין בפ' שקלים אלא ספר אחד".
      2. הגר"ש סלאנט זצ"ל (לוח אר"י, במקצת השנים. הו"ד בבירור הלכה ח"ד עמ' תל"ה ד"ה ובלוח, ע"ש) – "חו"ז מו"ר הגאון ר' שמואל סלנט זצ"ל לא נהג בבית מדרשו להוציא בפרשת שקלים ספר תורה שני כי אין צריך לגלול הרבה ואין כאן טרחא דצבורא ורק כשחל בר"ח כתוב בשו"ע להוציא ג' ס"ת משום שר"ח שקריאתו רחוקה מפסיק באמצע".
   2. **שני ספרי תורה**.
      1. נחל אשכול (על האשכול ח"ב עמ' ס"ו אות י"א) – "המדקדק בטור ימצא באם חל פ' שקלים בתצוה וכי תשא כתב מוציאין ספר אחד ולמעלה מזה אמר בד' פרשיות מוציאין ב', נראה טעמו ביומא ס"ט אין מדלגין בתרי ענינא אפי' קרובים ואפי' בענין אחד ... אבל אם עומד בתצוה ... אבל אם פרשת שקלים במשפטים ודאי צריך ספר אחר דצריך לדלג ולגלול כמה יריעות וגם אין מדלגין בתרי ענינא אפי' קרובים ...".
      2. חזו"א (ארחות רבנו ח"ג עמ' ל"ב אות א') – "אמר לי מו"ר (שליט"א) זצוק"ל מרן החזו"א זצוק"ל הורה שבשבת פר' שקלים (לא כשחל בו ר"ח) להוציא שני ס"ת. רק פעם אחת הי' יוצא מהכלל בשנה מעוברת שפרשת השבוע בשבת שקלים היתה ג"כ כי תשא או פרשה סמוכה לה וצעק הגרי"ד (שליט"א) זצוק"ל שהתפלל אצל מרן שמספיק רק ס"ת אחד ואמר מרן משום כבודו של ר"י (שליט"א) זצוק"ל וכן למנוע מחלוקת שיוציאו הפעם רק ס"ת אחד אבל בכל השנים בשבת שקלים הוציאו שני ס"ת לפי הוראת מרן זצוק"ל".
      3. הליכות אבן ישראל (מועדים ח"ב פרק נ"א סעי' א', עמ' ת"ג) – "ואף בפרשת שקלים שהקריאות סמוכות, מוציאין ב' ספרים".
      4. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ב אות ה', מנהגי הפרושים בארץ ישראל בתוך ס' ישורון חמ"א עמ' רי"ד) – "בפרשת שקלים אף שזה קרוב לפרשת השבוע יש להוציא ב' ס"ת. (א"ה, עי' שו"ת שומע ומוסיף פורים סי' ט' וי"ב)".
      5. חוט שני (יד בפורים פרק ב' הע' י"ב) – "**אם טעו והוציאו רק ספר אחד**, אם נזכרו כשעדיין לא החלו לקרות, מוצאין את הס"ת השני מיד, ואם נזכרו אחר שכבר התחילו לקרוא, לא יוציאוהו אלא בגמר הקריאה".
      6. הגרח"ק זצ"ל (שונה הלכות דין ד') – "מוציאין ב' ספרים בא' קורין פרשת השבוע ומניחין ס"ת השני' אצלה ואומרים ח"ק ובשני".

הגרח"ק זצ"ל (רבבות אפרים ח"א סי' תמ"ו) – "כתב לי בזה מחלוקת ישנה (עיין בלוח א"י) ומד' הפוסקים נראה שצריך להוציא שנים".

הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח גליון א') – "האם נכונה השמועה שאצל מרנא ורבנא החזו"א זצוק"ל לא הוציאו ב' ספרים לקריאת פרשת שקלים אלא גללו הס"ת כיון שהוא סמוך לפרשת השבוע. תשובה: אינו נכון".

* + 1. רבבות אפרים (ח"א סי' תמ"ו) – "אבל בפשוטו הלא הוא מנהג ישראל להוציא ב' ס"ת ומדוע יש לשנות מנהג זה".
    2. יד בפורים (פרק ב' סעי' ז') – "בשבת שקוראין פרשת שקלים, מוציאין ב' ס"ת".
  1. מראי מקומות – שערים מצויינים בהלכה (רבבות אפרים ח"א סי' תמ"ו), בירור הלכה (ח"ד עמ' תל"ה, ח"ה עמ' קפ"ג).
  2. **ר"ח אדר שחל להיות בשבת: טעו והוציאו ב' ספרים כשהיו צריכים להוציא רק ספר אחד**.
     1. חשוקי חמד (מגילה דף כט.) – "שאלה. מעשה בשנה שחל ר"ח אדר בשבת, והיו צריכים לקרוא פרשת שקלים בפרשת תרומה, והנה הדפיסו באחד הלוחות בטעות שבפרשת משפטים קוראים פרשת שקלים, והיו בתי כנסת שטעו והוציאו ב' ספרים בפרשת משפטים, ולאחר שהוציאו הספרים העירו תלמידי חכמים שטעות בידם, ופרשת שקלים היא בשבוע הבא, מה יעשו בס"ת השני, האם יקראו בו מפטיר של משפטים כדי שלא לביישו. תשובה. כתב השו"ע (סימן תרפד ס"ג) שאם טעה החזן בר"ח טבת שמוציאין שני ספרים, אחד לר"ח ואחד לחנוכה, וקרא ד' בשל ר"ח, אם לא הוציאו ספר ב' אין צריך לקרות יותר, דאין משגיחין בחנוכה דר"ח עיקר, אבל אם הוציאו עוד ספר, משום פגמו יקרא עוד אחד בשל חנוכה. הרי דקורין לעוד עולה בשביל פגמו של הס"ת, ולא חוששים לביטול מלאכה. ולכאורה ה"ה בעניננו, שמשום פגמו של שני יקראו בספר השני את המפטיר. אך יש לחלק, דהתם היו צריכים לקרוא בשל חנוכה רביעי, אלא שטעו ולא קראו בו, בכה"ג אמרינן דהוי פגם לספר תורה, משא"כ בעניננו דלא היו צריכים לקרוא בו, והוציאוהו בטעות, בכה"ג יהיה פגם לס"ת הראשון אם לא יקראו בו מפטיר, והוי בבחינת אין מעבירים על המצוות, והפגם בו כבר נעשה בעצם זה שהוציאוהו שלא כדין, אבל במה שלא קוראים בו אין פגם, ולכן אל יקראו בו, וצ"ע".
  3. **אם נזכרו שלא קראו, וכבר הגיע זמן מנחה**.
     1. אפשר לקרות עד סוף היום.
        1. חוט שני (יד בפורים פרק ב' הע' כ"ג) – "אם נזכר שלא קרא, כשכבר הגיע זמן מנחה, ג"כ יכול לקרות עד סוף היום".
     2. מחמיר.
        1. יוסף אומץ (סי' כ"ז) – "באופן דבנ"ד דלא נזכרו עד שעת המנחה אין להם עוד תקנה לקרות פרשת שקלים לא במנחת שבת זו ולא ביום ב' ולא בשבת הבאה".
     3. מראי מקומות.
        1. שבט הלוי (ח"ד סי' ע"א אות א' ד"ה אמנם) – "ומצאתי בזכור לאברהם ח"א ערך ס"ת שכ' דאם לא קראו פ' שקלים בשחרית דיקראו במנחה וכה"ג בשבת ר"ח, איברא בס' הנ"ל ח"ג או"ח סי' צ"א מובא שם מהגאון יוסף אומץ סי' כ"ז דאם שכחו ולא קראו פ' שקלים והגיע כבר שעת מנחה אין לה תשלומים יע"ש".
        2. פסקי תשובות (אות ב') – "אמנם יש שכתבו שאם שכחו לקרות אחד מהד' פרשיות והגיע שעת מנחה שוב אין לה תשלומין, ורק פרשת זכור שהיא מן התורה יקראו בלי ברכה לפניה ולאחריה".

1. פרשת זכור - סעיף ב'.
   1. **פרשת כי תצא** (דברים פרק כ"ה פסוק י"ז - פסוק י"ט).
      1. {יז}זָכוֹר אֵת אֲשֶׁר עָשָׂה לְךָ עֲמָלֵק בַּדֶּרֶךְ בְּצֵאתְכֶם מִמִּצְרָיִם:
      2. {יח}אֲשֶׁר קָרְךָ בַּדֶּרֶךְ וַיְזַנֵּב בְּךָ כָּל הַנֶּחֱשָׁלִים אַחֲרֶיךָ וְאַתָּה עָיֵף וְיָגֵעַ וְלֹא יָרֵא אֱלֹהִים:
      3. {יט}וְהָיָה בְּהָנִיחַ יְהֹוָה אֱלֹהֶיךָ לְךָ מִכָּל אֹיְבֶיךָ מִסָּבִיב בָּאָרֶץ אֲשֶׁר יְהֹוָה אֱלֹהֶיךָ נֹתֵן לְךָ נַחֲלָה לְרִשְׁתָּהּ תִּמְחֶה אֶת זֵכֶר עֲמָלֵק מִתַּחַת הַשָּׁמָיִם לֹא תִּשְׁכָּח:
   2. **שורש החיוב**.
      1. מצוות עשה: לזכור מה שעשה עמלק לישראל בצאתם ממצרים – חינוך (מצוה תר"ג).
      2. מצוות עשה: למחות זכר עמלק מתחת השמים – חינוך (מצוה תר"ד).
      3. מצוות לא תעשה: שלא נשכח מעשה עמלק שעשה עם אבותינו בצאתם ממצרים – חינוך (מצוה תר"ה, "וכתוב בספרי, זכור, בפה, לא תשכח, בלב, כלומר לא תשליך שנאתו ולא תסירה מנפשך בענין שתשכח אותה").
         1. **זכירות כל יום: שש זכירות** - עי' סי' ס' סעי' ג', לשיטות ומראי מקומות.
   3. האם אב צריך לספר לבנו את מעשה עמלק**.**
      1. מיקל.
         1. **הגרח"ק זצ"ל (דולה ומשקה עמ' רמ"ב, הע' תרמ"ה) – "שאלה: האם כל אב צריך לספר לבנו את מעשה עמלק, לחשוש לשיטת הרמב"ן שזהו המצוה. תשובה: א"צ. (ואפי' שהמ"ב הביאו זהו רק לענין ללמוד ממנו את גדר המצוה)".**
      2. **מראי מקומות.**
         1. מ"ב (ס"ק ט"ז) – "והכונה שלא לשכוח מה שעשה לנו עמלק ונספר זה לבנינו ולדורותינו לומר להם כך עשה לנו הרשע ולכך נצטוינו למחות את שמו כמו שכתב הרמב"ן בביאורו".
         2. חינוך הבנים כהלכתו (פרק ק"י סעי' ט"ז) – "יש לדון האם כל אב ואב מצווה לספר לבנו את זכירת מעשה עמלק, וזכירת מעשה מרים, ומדברי הרמב"ן משמע שיש בזה חיוב, וצ"ע".
   4. השומע זכור כמה פעמים, האם יש בזה חשש בל תוסיף**.**
      1. **מיקל.**
         1. **הגרח"ק זצ"ל (דולה ומשקה עמ' רמ"ה) – "שאלה: השומע כמה פעמים זכור לחומרא, האם יש חשש 'בל תוסיף', ויעשה תנאי כל פעם מחדש. תשובה: עי' ר"ה ט"ז ב' תד"ה ותוקעים. [התוס' שם ... וכונת רבינו שליט"א [זצ"ל] שכמו כן גבי זכור כשחוזר כמה פעמים על קריאת זכור, אין בזה בל תוסיף, שחוזר כמה פעמים על מצווה אחת]".**

**הגרח"ק זצ"ל (דולה ומשקה עמ' רמ"ה) – "שאלה: כל מי ששמע קריאת התורה כשקראו בתוך הפרשה פר' זכור 'וכיון לשם מצוה', האם אין אח"כ בל תוסיף. תשובה: לא".**

* + 1. **מראי מקומות.**
       1. **בצל החכמה (ח"ו סי' מ"ח אות י"ח) – "גם להסוברים דדי בזכירה פעם אחת לכל ימי חייו, או שדי בזכירה פעם אחת בשנה יודו שאם מוסיף להזכיר הרבה פעמים מצוה קעביד בכל זכירה וזכירה".**
  1. קריאת זכור לעתיד לבא**.**
     1. **מנחת חינוך (מצוה תר"ג ס"ק א') – "ואפשר אף בביאת משיחנו שיכרת עמלק מכל וכל ולא יהי' זכר להם מ"מ הזכירה יהי' תמיד מ"ע לזכור ולא לשכוח".**
     2. **רבינו בחיי (סוף פר' כי תצא) – "והפרשה הזו התחילה בזכרון וסיימה בשכחה, להורות שעתיד זכרם להשתכח מן העולם, וזה בזמן המשיח. ואף על פי שפשוטו של מקרא לפי התיבות שלא ישכח, בא הרמז בו לפי הטעמים שיבא זמן שישכח, ועל כן תמצא טרחה במלת "לא" ומלת "תשכח" היא בפני עצמה, ויש דגש באות התי"ו, כלומר הנה ימים באים שתשכח כשיאבד זכרם מן העולם, הוא שאמר דוד ע"ה: (תהלים ט, ז) "האויב תמו חרבות לנצח וערים נתשת אבד זכרם המה", ואז יהיה השם שלם והכסא שלם, וזהו שכתוב אחריו: (תהלים ט, ח) "וה' לעולם ישב כונן למשפט כסאו".**
     3. **הגרח"ק זצ"ל (דולה ומשקה עמ' רמ"ג) – "שאלה: לעתיד לבוא כשימחה זרעו של עמלק מן העולם, האם ינהג מצות קריאת זכור שהרי אין למי למחות. תשובה: עי' נדה ע' ב'".**
  2. **מראי מקומות – סוכת חיים (קונ' על פרשת זכור)**.
     1. הגרח"ק זצ"ל (אשיחה ח"ב עמ' שפ"ז) – "קוראים בשבת שלפני פורים פרשת זכור אחרי קריאת התורה. צ"ב מדוע נהגו לקורא אחרי קריאת התורה הרי פרשת זכור הוא דאורייתא. תשובה: מאחרים כדי שיתאספו כל הציבור".

הגרח"ק זצ"ל (אשיחה ח"ב עמ' שפ"ז) – "איך קיים רשב"י כשהי' במערה מצוות זכירת מעשה עמלק שהיא מדאורייתא. תשובה: קרא זכור בעל פה".

הגרח"ק זצ"ל (אשיחה ח"ב עמ' שפ"ז) – "כהן האם ימנע מלעלות לקריאת פרשת זכור שהרי הוא לא שייך במלחמה. תשובה: אין צריך".

* + 1. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

If I'm not sure if I'll have a minyan for Parshas Zachor, could/should I try to get a minyan to read it another day when I will be in a frum community (like during the week, or another Shabbos mincha or something)?

R' Y. Berkovits wrote: The S”A says that one who normally davens on Shabbos without a minyan, is required to travel before Shabbos Zachor to a place that has a minyan. The Rama says that if finding a minyan is not possible, then at least lain yourself with the correct dikduk and ta’amim. The M”B adds to use a sefer Torah. The Magen Avraham says one could be yotzeh with the laining of Purim morning but the Mishnah Berurah is not so much into it. The takanos chachomim was to lain it this Shabbos - not at a different time.

1. החייבים בקריאה.
   1. נשים**.**
      1. **עי' לקמן.**
   2. האם גר שנתגייר וקטן שהגדיל חייבים לקרוא מיד פר' זכור**.**
      1. **מחמיר.**
         1. עי' הגר"מ שיינברגר (בירור הלכה ח"ה עמ' קפ"ג) - לשונו מובא לקמן.
      2. מיקל.
         1. **הגרח"ק זצ"ל (דולה ומשקה סוף עמ' רמ"ב) – "שאלה: הנה בפשטות המצוה בזכור הוא כל השנה, ומקיים ע"י שקרא פ"א וזוכר כל השנה, וא"כ גר שנתגייר שיצטרך מיד לקרוא. וכן קטן שהגדיל האם גם נאמר שיצטרך מיד לקרוא כשגדל. תשובה: א"צ".**

הגרח"ק זצ"ל (אשיחה ח"ב עמ' שפ"ז) – " נער שנעשה בר מצוה מדוע אין עליו חיוב תיכף לקרוא פרשת זכור, שהרי עדיין לא קיים זאת. תשובה: **יאמר שש זכירות מיד**".

* + 1. **מראי מקומות –** שונה הלכות (תורת המועדים ס"ק ג' ד"ה ובזה).
  1. דור שנלחמו בעמלק אם מצווים בקריאה**.**
     1. **מחמיר.**
        1. **הגרח"ק זצ"ל (דולה ומשקה ריש עמ' רמ"ג) – "שאלה: האם אותו הדור שנלחמו בעמלק היו צריכים כל שנה לקרוא פרשת זכור ששמא זוכרים יותר. תשובה: כן".**
  2. חלה ושכח הכל**.**
     1. **מיקל.**
        1. **הגרח"ק זצ"ל (דולה ומשקה עמ' רמ"ג) – "שאלה: מי שחלה ושכח הכל האם יצטרך מחדש לקרוא זכור, שהרי לא זוכר כלום מהקריאה הקודמת. תשובה: לא".**

**הגרח"ק זצ"ל (דולה ומשקה עמ' רמ"ג) – "שאלה: מי שחולה במחלת שכחה וכל דבר שוכח מיד, האם יש חיוב לקרוא זכור שהרי ישכח מיד. תשובה: לא".**

* 1. אדם שזוכר הכל**.**
     1. **מחמיר.**
        1. **הגרח"ק זצ"ל (דולה ומשקה עמ' רמ"ג) – "שאלה: אדם שלא שוכח כלום (משהו לא רגיל) וזוכר הכל, האם יתחייב כל שנה לקרוא זכור. תשובה: כן".**
  2. חולה**.**
     1. **מראי מקומות –** מקדש ישראל (פורים סי' כ"ט), **היכל הוראה (ח"ג הוראה צ"ג).**
        1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"א אות ו') – "וצריך שיהיו לפחות ז' אנשים שלא שמעו את הקריאה, שאז יכולים לקרוא פרשת זכור אצל החולה בברכה. ואם לאו יקראו בלי מנין ובלי ברכה".
        2. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ג אות ט"ו) – "כשעושים מנין לפרשת זכור עבור חולה לפני התפילה אין לברך דרק אחרי שקראו שבעה קרואים אפשר לברך על פרשת זכור. ואם רוצים לקרוא לחולה פרשת זכור עם ברכה יש ללכת אליו אחרי קריאת התורה [ושיהא לפחות ז' שלא יצאו עדיין יד"ח פרשת זכור] ויקראו פרשת זכור עם ברכה ואח"כ צריכים לקרוא גם את ההפטרה של פרשת זכור. מיהו ההפטרה הם יכולים ללכת לקרא במקום אחר, כגון, שכאן אין נביא".
        3. **תשובות והנהגות (ח"ג סי' רכ"א) – "עובדא הוה אצל הגאון רבי אלעזר שך שליט"א [זצ"ל] (ר"מ דפונוביז') שהיה חולה ולא יכול לילך להתפלל בציבור, וביקש ממנין בחורים לבוא אצלו קודם התפלה כדי לקרוא פרשת זכור לבד בלא קריאת ז' עולין לפרשת השבוע, והסתפק אם עליו לברך ברכת התורה, עד שהביאו לו פסק הגאון רבי שמואל ואזנר שליט"א (מרא דאתרא שם) שיש לברך. ולע"ד יש לצדד בזה ...".**

1. **קטנים.**
   1. חינוך**.**
      1. מחמיר.
         1. מקדש ישראל (פורים סי' כ"א) – "הבנים הקטנים שהגיעו לגיל החינוך יש לו להביאם לביהכ"נ לשמוע הקריאה מתוך ס"ת, אבל בנותיו הקטנות סגי שיאמרו בבית את הקריאה מתוך החומש".
         2. נטעי גבריאל (פורים פרק כ' סעי' ח') – "קטנים שהגיעו לחינוך יש להביאם לבית הכנסת לשמוע קריאת פרשת זכור, וכן נתפשט המנהג להביא נם קטנות לבית הכנסת".
         3. הקטן והלכותיו (פרק י"ב סעי' י') – "יש לחנך את הקטנים בשמיעת ד' הפרשיות".
         4. ישמח ישראל (סי' ג' סעי' י"ז).
         5. חינוך הבנים כהלכתו (פרק ק"י סעי' א') – "קטן שהגיע לחינוך חייבים לחנכו לשמיעת ד' פרשיות, כדרך שמחנכים אותו לשאר כל המצות".
   2. **לחנך בנות**.
      1. מחמיר.
         1. עי' נטעי גבריאל (פורים פרק כ' סעי' ח') - לשונו מובא לעיל.
         2. הקטן והלכותיו (פרק י"ב סעי' י"א) – "נראה דיש לחנך בנות קטנות בשמיעת פרשת זכור".
      2. מראי מקומות – מקדש ישראל (פורים סי' כ"א, לשונו מובא לעיל), ישמח ישראל (סי' ג' הע' ל"ז), חינוך הבנים כהלכתו (פרק ק"י סעי' ג').
   3. **בעל קורא.**
      1. מחמיר, אא"כ הוא בר מצוה וידוע שיש ב' שערות.
         1. הגר"א נבנצל שליט"א (מקראי קודש פורים פרק א' הע' נ"ב) – "שלדעתו ודאי שעריך לבודקו, שה"ז דאו', ואין מובן מדוע לא להצריכו בדיקה. והוסיף, שבני"ד די שיהא הנער בן י"ח שנים, או שיהא בר מצוה, אך שיתמלא זקנו העליון. ואם אכן רואים קעת זיפים על כל שטח הפנים, דיו".
         2. מקדש ישראל (פורים סי' כ"ב) – "בחור בר מצוה שאינו ידוע אם הביא ב' שערות אם רשאי להיות בעל קורא לקרות קריאה דפרשת זכור. תשובה: לא".
         3. נטעי גבריאל (פורים פרק י"ט סעי' ז') – "נער בר מצוה שלא ידוע אם יש לו סימני גדלות, אין לו להיות בעל קורא בפרשת זכור, כי בדבר שחיובו מה"ת אין סומכים על החזקה שהביא סימנים, ואינו קורא אפילו לפני בחורים בני גילו שלא ידוע אם נראו בהם סימני גדלות".
         4. היכל הוראה (ח"ג הוראה כ"ז) - לשונו מובא לקמן.
         5. **אשי ישראל (פרק מ"ט הע' י"ג).**
         6. ישועת דניאל (סי' תרפ"ה סוף ס"ק ה', עמ' רי"ב) - לשונו מובא לקמן.
         7. עי' חינוך הבנים כהלכתו (פרק ק"י סעי' ו') – "יש מחמירים לענין נער בן י"ג שנה שלא נודע אם הביא סימנים שלא יקרא בתורה פרשת זכור או אפילו פרשת פרה מפני שאין סומכים בדאורייתא על חזקה דרבא".
      2. נער שהגיעו לי"ג שנים יכול לקרוא.
         1. הגר"מ אליהו זצ"ל (מקראי קודש פורים פרק א' הע' נ"ב) – "הורה לי, שנער שמלאו לו י"ג שנה ויום א' א"ע בדיקה אם הביא ב"ש, ורשאי להוציא את הציבור י"ח בקריאת פרשת זכור, אע"פ שהוא המברך והוא הקורא, ואין גדול נוסף עומד וקורא בסמוך לו. וטעמו הוא, שדיינו שהחמרנו על קטן, שמפשט דברי מרן משמע, שרשאי להוציאם בכל השנה ואף בפר' זכור. לכן לא נגבב עוד חומרות".
      3. מראי מקומות.
         1. מקראי קודש (פורים פרק א' סעי' כ"א) – "נער שמלאו לו שלוש עשרה שנה ויום אחד, כגון נער בר מצוה, רשאי להיות המפטיר ולהוציא את הציבור בקריאת פרשת זכור, ואין צריך לבודקו אם הביא שתי שערות (כמבואר במקורות). ויש חולקים ומצריכים בדיקה".
   4. **עליה לתורה: קודם הבר מצוה**.
      1. מחמיר.
         1. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ב אות ז') - לשונו מובא לקמן.
         2. **הגר"א נבנצל שליט"א (ירושלים במועדיה פורים עמ' שע"ג אות כ"ז) – "נער שנעשה בר מצוה בשבוע שאחר השבת שקורין בה במפטיר אחת מד' פרשיות, האם יעלה לתורה. תשובה: בפרשת זכור לא יעלה למפטיר אלא יקבל עלייה אחרת".**
         3. מקדש ישראל (פורים סי' א') – "שאלה - מהו לקטן (בשבת שלפני יום הבר מצוה שלו) לעלות לתורה לקריאת הד' פרשיות. ומהו לקריאת פרשת זכור (מפטיר) ופרשת פרה. תשובה - בפ' זכור ופרה המנהג להחמיר, אבל בשאר הפרשיות יש להקל לפי הצורך (אם גדול קורא, לא הקטן)".
      2. מראי מקומות – ציץ אליעזר (ח"ז סי' א', לשונו מובא לקמן).
         1. שערי ימי הפורים (פורים שער ב' פרק ח') – "ולנוהגים להעלות נער הבר המצוה לראשונה לתורה בשבת שאחר הבר מצוה, או בשבת שבו ביום נעשה בר מצוה, משמע מהפוסקים שיכול אף לקרוא את המפטיר. ומ"מ יש מקומות הנוהגים גם בזה שלא יקרא פרשת זכור, ויש מחמירים אף בפרשת פרה".
   5. **עליה לתורה: אחר הבר מצוה**.
      1. מחמיר.
         1. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ב אות ז') – "אין לתת מפטיר בפרשת שקלים ופרשת החודש לקטן בשבת שלפני הבר מצוה אף שזה שעת הדוחק, ובפרשת זכור ופרשת פרה אין לתת מפטיר אף בשבת שאחרי הבר מצוה".
      2. מיקל.
         1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"א אות ד') – "מיום אחרי הבר מצוה, אפשר להעלות את הנער בר מצוה לתורה לפרשת זכור".

עי' הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"א אות א') – "ואפילו אם הקטן לא יקרא בתורה רק יברך הברכות, אין נוהגין ליתן לו מפטיר בכל הד' פרשיות. אבל בשבת אחרי הבר מצוה, מותר לתת לו מפטיר אפילו בפרשת פרה, חוץ מפרשת זכור שראוי לתת לגדול ממשא".

* + - 1. **אשי ישראל (פרק מ"ט הע' י"ג).**
      2. ישועת דניאל (סי' תרפ"ה סוף ס"ק ה', הע' י"ט [עמ' רי"ב]) – "לענין נער בר מצוה, נראה דלענין עצם הקריאה של הפרשה שנוגע לדאו', אין לסמוך על חזקה דרבא (נדה מח:), אבל לענין לקרותו לעליה בלבד, ושהש"ץ יוציא את הציבור בקריאתה, נראה דשפיר דמי, שהרי הברכות אינן מן התורה, ולכן שפיר יוכל לעלות לתורה, וכן פסק במקראי קודש (פורים סי' א). (וכן עשה עובדא הגר"ד לוי זצ"ל ראב"ד עדת ישורון ציריך יצ"ו)".
    1. מראי מקומות – שערי ימי הפורים (פורים שער ב' פרק ח', לשונו מובא לקמן).
  1. קריאת קטן בקריאת ההפטרה דפרשת זכור**.**
     1. **מיקל.**
        1. **חוט שני (פסקי שמועות פורים עמ' ל"ב) – "שאלה: האם קטן יכול לקרוא את ההפטרה דשבת זכור. תשובה: את ההפטרה יכול לקרוא משום דדוקא את הקריאה דפרשת זכור וברכת התורה יש להחמיר, (עיין רמ"א רפ"ב ומשנ"ב סקכ"ג)".**
     2. **מחמיר.**
        1. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות י"ג) – "האם אפשר כשגדול עולה למפטיר שיברך הגדול ברכות ההפטרה וקטן יקרא את ההפטרה דברכתו על קריאת קטן. תשובה: לא, (א.ה. יש ביהכ"נ שעושין כן בשבת זכור בקטן שבת לפני הבר מצוה ועשעה"צ רפב.טז. דמשמע שאין בזה חסרון אף בקריאה"ת אם עשה כן רק בעליה אחת ורק כשזה בכמה עליות זה לא טוב ע"ש ולפ"ז בהפטרה זה כשר)".
     3. מראי מקומות.
        1. היכל הוראה (ח"ג הוראה כ"ז) – "נימא בא מילתא בעובדא דאתא לידן האי שתא תשע"ד באחד שבנו יהיה בר מצוה בשבוע שאחר שבת פרשת זכור ומנהגו שהבר מצוה עולה למפטיר קודם היותו בן י"ג שנה, אם יש לו לעלות לתורה, ואם נאמר שאסור לו לעלות למפטיר, האם יכול לקרוא ההפטרה בקול רם כמנהגם בבית המדרש שהוא מתפלל [**ומנהגם שם בכל השנה שהעולה למפטיר אינו אומר בקול רם** אלא את ברכות ההפטרה וכל העם כולו קוראים ביחד את ההפטרה מתוך חומש מודפס ולא מתוך קלף]. והוריתי לו דבכה"ג שבין כך המתפללים קוראים ההפטרה מתוך החומש והמפטיר אינו מוציא את הרבים ידי חובתם בקריאתו, **שפיר יכול לקרוא ההפטרה בקול רם ולמפטיר יעלה גדול** והוא יאמר הברכות והקטן יקרא את ההפטרה בקול רם".
  2. מראי מקומות.
     1. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות י"ב) – "למשנ"ב שמחמיר שקטן לא יעלה בד' פרשיות למפטיר האם יש להקל בכה"ג לתת לקטן שבת לפני הבר מצוה עליה בז' קרואים נגד המנהג שבמשנ"ב רפב.יב. תשובה: אולי. שוב כתב תשובה: יתכן".

1. נשים.
   1. פטורות**.**
      1. **חינוך (סוף מצוה תר"ג) – "ונוהגת מצוה זו בכל מקום ובכל זמן, בזכרים כי להם לעשות המלחמה ונקמת האויב, לא לנשים".**
      2. **תורת חסד (או"ח סי' ל"ז) – "שמעיקר הדין אין הנשים חייבות לשמוע קריאת פ' זכור בס"ת כלל. ומנהגן של ישראל תורה היא. ומעולם לא ראינו ולא שמענו מי שהצריך את הנשים לשמוע הקריאה בס"ת בציבור פ' זכור".**
      3. **אבני נזר (או"ח סי' תק"ט) – "וכיון דלנשים אין מחיית עמלק כלל בשבת. לא חשיב לגבייהו זמן מצוה זו כלל והוה לגבייהו זמן גרמא".**
      4. **תורה לשמה (סי' קפ"ז) – "החינוך ... הרי כי מצוה זו גם מן התורה אינה נוהגת בנשים משום דלא בני מלחמה נינהו ולכן ליתנהו בזכירה כי חיוב הזכירה הוא בעבור המלחמה והנקמה שצריך לנקום ממנו וא"כ בטל הספק שלכם".**
      5. התעוררות תשובה (ח"ג סי' תע"ו אות **א') – "מ"מ לענ"ד, כיון דהתורה תליא הטעם דזכירה, משום והיה כי יניח לך ה"א מכל אויבך מסביב וגו' תמחה את זכר עמלק, והיינו במלחמה, ונשים אין דרכן לכבוש דמהאי טעמא פטורים ג"כ מפו"ר, דכבשה כתיב מי שדרכו לכבוש, וכדאיתא ביבמות (ס"ה ע"ב) וה"ה בזה, כיון דכל טעמא דהמצוה היא כדי לזכור לעת המיועד המצוה לנו למחות זרעו של עמלק, ונשים לאו בני כיבוש נינהו, והגם דלא דרשינן טעמא דקרא ומכש"כ לקולא, עיין ב"מ (קט"ו ע"א), מ"מ הכא דבפירוש כתבה קרא להאי טעמא דרשינן לי'".**
      6. ***כה"ח (ס"ק ל') – "נשים אין חייבין לשמוע פ' זכור כמ"ש ה' למודי ה' דף ע"ד יעו"ש. ער"ה או' ב'. אבל בעיקר המצוה לזכור מעשה עמלק חיובים שהרי היא מצוה שלא הזמן גרמא ונשים חייבות ומה שקורין אותה קודם פורים אינו אלא תקנת חכמים כנז"ל. וגם אם באים לשמוע יש להם שכר שהרי אפי' מצוה שאין אדם חייב בה אם עושה אותה יש לו שכר אלא שאינו כמו שכר המצוה ועושה".***
      7. **קהילת קעלעם (תשובות והנהגות ח"ה סי' רכ"ח אות ב') – "וכן שמעתי מהגה"צ רבי אליהו אליעזר דסלר זצ"ל שבקהילתו בקעלעם לא באו נשים לשמוע פר' זכור".**
      8. **חזו"א (סוף ס' טעמא דקרא אות כ"ג) – "אין נשים חייבות לשמוע פרשת זכור (ודלא כתשו' בנין ציון החדשות סימן ח')".**

**חזו"א (דינים והנהגות פרק כ"ג אות ו') – "השיב שאין הנשים צריכות לשמוע פרשת זכור".**

חזו"א (ארחות רבנו ח"ג עמ' ל"ג אות ה') – "אמר לי הגרח"ק שליט"א [***זצ"ל]***, מרן החזו"א זצוק"ל אמר לו אין הנשים חייבות לשמוע קריאת זכור".

* + 1. **עי'** אור לציון (ח"ד פרק נ"א אות ז') **– "שאלה. האם נשים חייבות ללכת לבית הכנסת לשמוע קריאת פרשת זכור. תשובה. מעיקר הדין אין הנשים חייבות לשמוע קריאת פרשת זכור, אולם מכל מקום טוב שתשתדלנה ללכת ולשמוע את הקריאה, אלא אם כן קשה להן, וכגון שמטופלות בילדים וכדומה".**
    2. הגריש"א זצ"ל (ידון משה ח"א עמ' נ') – "שאלה א': האם נשים חייבות במצות זכירת עמלק, או שזה נדון כמצות עשה שהזמן גרמא וממילא הן פטורות. תשובת מרן: היות שחכמים תיקנו זמן ממילא זה נדון כמצות עשה שהזמן גרמא".

**עי'** הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"א אות ח') – "ובזמנינו נהגו הנשים לילך לשמוע פרשת זכור, אמנם אינה צריכה לעשות מאמץ מיוחד לזה. אמנם, אשה שנהגה שלש פעמים לשמוע פרשת זכור יש בזה חשש נדר, ואם רוצה להפסיק לשמוע צריכה התרת נדרים. ואם היא עושה התרת נדרים בערב ראש השנה כמו הגברים, הרי זה התיר גם נדר זה".

* + 1. שבט הלוי (מבית הלוי גליון ט"ו עמ' י"ז אות ד') – "מן הדין אין הנשים חייבות בשמיעת פרשת זכור".

עי' שבט הלוי (ח"ג סי' ס"ה אות ב') – "ומה שהעיר כב' בענין מצות שמיעת קריאת פרשת זכור בנשים אם היא מה"ת, מה לנו להשיב בדברים שכבר דשו בהאחרונים, ודברי הרא"ה פ' כי תצא בס' החינוך והמנ"ח ידועים שהקשה המנ"ח הא הכל יוצאים אפי' חתן מחדרו וכלה מחופתה, ומש"כ כב' מהרדב"ז דהפי' דכיון דחתן יוצא מחדרו ממילא כלה יוצאת מחופתה, באמת אין לשון המשנה בסוטה מ"ד ע"ב ורמב"ם פ"ז ממלכים משמע כן דמשמע דדינא אתי לאשמעי' דדין היא שתצא, ולדרך הרדב"ז הוא ממש שפת יתר דודאי אם החתן יוצא למלחמה לא שייך חופה לכלה, אלא ודאי דעיקר הלשון המשנה הפשוט דיוצאת, אלא דאין מפורש דיוצאת למלחמה אולי רק לספק מים ומזון כאשר סיים הרדב"ז בעצמו, ומ"מ בעיקר שאלתו אין הכרע אם חייבים בשמיעת קריאת התורה או דיוצאין בזכירה בעלמא, מכ"מ כאן דאין נזהרין בזכירה בעלמא ממילא שמיעת הקריאה עלייהו חובה לא מחמת קריאת התורה אלא מחמת הזכירה עכ"פ".

* + 1. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א תשובה תרע"ב) – "*אם נשים חייבות בפר' זכור. תשובה: לא".**

***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א תשובה תרע"ו) – "שאלה: אם אפשר להוציא ס"ת לנשים בלבד לפר' זכור כשאין עשרה עמהם. תשובה: מדינא אין נשים חייבות".***

***עי' הגרח"ק זצ"ל (עיטורי מרדכי פורים עמ' של"ט אות א') – "שאלה: נחלקו הפוסקים האם נשים חייבות לשמוע פרשת זכור או לא, האיך לנהוג הלכה למעשה. תשובה: לחומרא (אבל דעת החזו"א שאין חייבות)".***

* 1. חייבות**.**
     1. **בנין ציון (החדשות סי' ח') – "קבלתי מאדמו"ר הגאון ר' אברהם בינג זצ"ל הגאב"ד דק"ק ווירצבורג בשם רבו החסיד שבכהונה הגאון מו"ה נתן אדלער זצ"ל שהנשים חייבות ושהקפיד שאפילו משרתת שלו הוצרכה לשמוע פרשת זכור וכן נהגתי אחריו. וטעמו ...".**
     2. **חפץ חיים (ס' המצוות הקצר עשה ע"ו) – "ונוהג בכל מקום ובכל זמן, בזכרים ובנקבות".**
     3. **עי' מהרי"ל דיסקין (קונ"א אות ק"ב).**
     4. **הגר"א מבעלזא זצ"ל (תשובות והנהגות ח"ה סי' רכ"ח אות ב') – "וכן הרה"ק מהר"א מבעלזא הקפיד מאוד שהנשים ישמעו פרשת זכור".**
     5. קהלות יעקב (ארחות רבנו ח"ג עמ' ל"ג אות ה') – "מו"ר (שליט"א) זצוק"ל הי' מעיר את בנותיו אף כשהיו קטנות כדי שילכו לביהכ"נ לשמוע קריאת זכור (א"ה, רבותינו ז"ל הסוברים שגם נשים חייבות, הם: החת"ס בשם רבו הגה"ק ר' נתן אדלר זצ"ל ובנין ציון החדשות סי' ח')".
     6. **אג"מ (הליכות בת ישראל פרק כ"ב הע' ד', עמ' רצ"ז) – "שהנשים תלכנה לביהכ"נ לשמוע הקריאה".**
     7. **מנחת יצחק (ח"ט סי' ס"ח אות א') – "אמנם למעשה נקטו כרוב הפוסקים שנשים חייבות לשמוע פרשה זו בקריאה בתורה, ונתפשט המנהג כן ברוב הקהלות שהנשים באות לביהכ"נ לשמוע קריאת פ' זכור".**
     8. הליכות אבן ישראל (מועדים ח"ב פרק נ"ב סעי' ה', עמ' ת"ו) – "נשים חייבות בפרשת זכור".
     9. **יביע אומר (ח"ח או"ח סי' נ"ד) – "ומצוה על הנשים לבוא לבית הכנסת ולשמוע קריאת פרשה זו ממקום שבתן בעזרת נשים, כי מן התורה אין זמן קבוע לקריאה זו, ונמצאת מצוה זו כמצות עשה שאין הזמן גרמא. ואם אי אפשר להן לבוא לבהכ"נ מפאת טיפולן בילדיהן הקטנים, טוב שיקראו בחומש פרשת זכור, בשבת זו".**

**עי' יחוה דעת (ח"א סי' פ"ד) – "כלל העולה מן האמור, שאמנם רבו האחרונים הסוברים שאין הנשים חייבות לבוא לבית הכנסת לשמיעת פרשת זכור, אולם מכל מקום נכון וראוי שנשים היכולות לבוא לעזרת נשים של בית הכנסת בשבת זכור לשמוע קריאת פרשת זכור, ישתדלו לעשות כן, כדי לצאת ידי חובת כל הפוסקים".**

* 1. ***מראי מקומות – כתבי קהלות יעקב (מגילה סי' קע"ח), דברי יציב (או"ח סי' רפ"ח, סי' רפ"ט), ציץ אליעזר (חכ"ב סי' ל"ח),* שרגא המאיר (ח"ו סי' קט"ז),** כאיל תערוג (מועדים עמ' תר"ז),**הליכות בת ישראל (פרק כ"ב סעי' א'), *ישמח ישראל (פרק ג' סעי' י"ד),*** יד בפורים (פרק ג' סעי' י"ז)***,*** פסקי תשובות (אות ה')***,*** בית מתתיהו ***(ח"ה סי' א' אות א',*** גם אני אודך ח"ו סי' ט"ו [עמ' קנ"ו])***.***
     1. הגרשז"א זצ"ל (ועלהו לא יבול ח"א עמ' רל"ט, **שלמי מועד עמ' רנ"ט, הליכות שלמה תפילה פרק ה' הע' ס"ח**, **פורים פרק י"ח הע' א'**) – "רבנו שלח לקרוא לזוגתו הרבנית ע"ה לשמוע קריאת פ' זכור, להדר כהסוברים שגם הנשים חייבות בה".
     2. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (מנהגי הפרושים בארץ ישראל בתוך ס' ישורון חמ"א עמ' רי"ד) – "המנהג בקרב אשכנזים פרושים בפרט בירושלים שגם הנשים הולכות לבית הכנסת לשמוע פרשת זכור. ובשאר ערי הארץ יש המקפידות ויש לא".
     3. **תשובות והנהגות (ח"ב סוף סי' שד"מ,** ח"ה סי' רכ"ח אות ב'**, מועדים וזמנים ח"ב סי' קס"ז, ח"ח הערות לח"ב סי׳ קס"ז) – "וכיום נהגו נשים לילך לפרשת זכור, ועיקר מי שעורר לזה הוא הגה"ק ר"נ אדלר [כמובא בשו"ת בנין ציון החדשות סימן ח'] שהקפיד שאפילו משרתת אצלו תשמע פרשת זכור, אבל במ"ב לא הביא כלל לנשים ללכת וכן רבינו החזו"א היה דעתו שפטורות (ועיין בדברינו בזה במועו"ז ח"ב סימן קס"ז), ויתכן דגם לגר"נ אדלר זצוק"ל אין חיוב קריאת זכור לנשים מס"ת דוקא, אלא דאולי לא היתה בקיאה לקרות בעצמה כמו שהיה רגיל בזמנם, ולכן אף שאין עליה חובת ציבור וס"ת ציוה לה ללכת לשמוע, אבל לדידן נשים שיכולות לקרוא בעצמן מהחומש אין מחויבות לילך לשמוע זכור בציבור, שלא מצטרפי לציבור ואין בהן חיוב ציבור, ולכן יכולות ג"כ לקרוא ביחידות בספר בכתב גם בבית. אבל מאידך יתכן דאולי כה"ג שאינו קורא מס"ת נקרא בע"פ וכמבואר בתוס' שבת (קטו. ד"ה לא) בשם רבינו פורת, ולכן צריכים לשמוע הקריאה מס"ת דוקא. ומיהו לדברי הר"ש והראב"ד הנ"ל כששומעות המגילה שזהו ספר יוצאות, וי"ל דלכן הקדמונים ואחרונים לא הזכירו אזהרה לנשים לבוא לפרשת זכור, כיון שיוצאות את החיוב דאורייתא בפורים כששומעות המגילה שחייבות בשמיעתה, וכמבואר בר"ש וראב"ד בפרשת בחוקותי, אבל אנשים חיובם עכ"פ מדרבנן לשמוע פרשת זכור בשבת שלפני פורים. ברם מרן הגריל"ד זצוק"ל (בקו"א סימן ק"ב) פירש דנשים חייבות משום שנשים ג"כ חייבות במלחמת עמלק דהכל יוצאין למלחמת מצוה אפילו כלה מחופתה, ע"ש. וכן הביא בשד"ח ח"ב מערכת ז' כלל י"ג, ולמעשה אף שלענין החיוב יש מגדולי הפוסקים שמקילים בזה, וכן היה המנהג מלפנים, מ"מ כיום שנתפשט המנהג שנשים מחמירות לשמוע פרשת זכור מקריאת הציבור, נאה המנהג ויאה שיוצאין בכך לכמה מהפוסקים מ"ע דאורייתא דזכור. אך באנוסות מלבוא לביהכנ"ס נכון שיקראו בפה מהחומש וכן בשמיעת המגילה יכוונו לקיים המ"ע דזכירת עמלק".**
     4. שיעורי הלכה (ח"א עמ' תל"ג) – "ולכן אשה שקשה לה ללכת לביהכ"נ, בוודאי יכולה להקל ולקרוא פרשת זכור בביתה מתוך החומש. גם יש בזה עצה, לאשה שקשה לה ללכת בשבת לבית הכנסת כדי לשמוע פרשת זכור, אם דעתה ללכת לביהכ"נ בפורים לשמוע קריאת המגילה, שתקדים ותבא לקריאת התורה, כדי שתוכל לשמוע את קריאת פרשת ויבא עמלק, ותתכוון לצאת בשמיעתה את מצות זכירת מעשה עמלק, וכדעת המג"א (שם) שיוצאים בזה. ואף שהמ"ב (שם ס"ק טז) מפקפק על הכרעת המג"א, מ"מ הבאר היטב (ש ם ס"ק ב) והכף החיים (שם ס"ק כח) הביאו את דברי המג"א לדינא, וכן הפמ"ג (שם משב"ז ס"ק ב) סתם כדבריו, ולכן נשים בוודאי יכולות לסמוך עליו".
  2. להוציא ספר תורה בשביל לקרוא רק עבור נשים**.**
     1. **מחמיר.**
        1. **תורת חסד (או"ח סוף סי' ל"ז) – "ואין מהראוי להחמיר בזה ולהצריכן לשמוע קריאת התורה של פ' זכור בציבור. כי היא חומרא דאתי לידי קולא. שאין זה דרך ישר כלל שיבואו הנשים על האנשים לבהכ"נ דאנשים לשמוע קריאת פ' זכור בשבת זו. וכן אין לטלטל הס"ת לתוך הע"נ ולהשמיען שם קריאת התורה בשבת זו. מאחר שמעיקר הדין אין הנשים חייבות לשמוע קריאת פ' זכור בס"ת כלל. ומנהגן של ישראל תורה היא".**
        2. **אג"מ (מועדי ישורון ח"א פורים הע' ט') – "משום דלא חל חיוב קריאה בתורה אלא כשיש עשרה או לכל הפחות ששה שלא שמעו עדיין פרשת עמלק ובפרט שמעיקר הדין אין הנשים חייבות לשמוע פרשה זו מספר תורה דוקא אלא יוצאות בקריאה בפה מחומשים הנדפסים ואף שגדול אחד הי' מצריך ומהדר שישמעו הנשים בשעה שקוראים הפרשה בתורה, אולם זה דעת יחידאי, לכן אין לעשות מילתא חדתא כי האי כי קרוב להיות בזיון לתורה".**
        3. **מנחת יצחק (ח"ט סי' ס"ח אות א') – "ומ"מ לקרוא בשביל נשים לבדן, ס"ל לכמה גדולי האחרונים דיש להחמיר שלא לקרות בשביל נשים לבדן, ואפילו לעשרה נשים, כמ"ש בספר מקראי קודש, אכן כפי מש"כ כ"ת דבאשכנז המנהג שקוראים בשביל נשים לבדן כנ"ל, אבל בודאי אין לברך כיון דלכ"פ ס"ל דפטורים, ואם אין חייבים אין לקרות בשבילן לבד כנ"ל".**
        4. **קנין תורה בהלכה (ח"ז סי' נ"ג).**
        5. שרגא המאיר (ח"ו סי' קט"ז).
        6. הגריש"א זצ"ל (שבות יצחק ח"ז עמ' קנ"ב) – "שלא להוציא ספר תורה ולקרא קריאה מיוחדת לנשים בפני עשרה אנשים דיש לחוש למה שכתב בספר תורת רפאל בשם הבאר שבע ומשכנות יעקב, דיש חיוב ברכה מדאורייתא בכל עת כשקורין בתורה בציבור והוכיחו כן מהירושלמי ... דגם אם קוראים בלי עשרה אנשים דאין בזה חשש חיוב ברכה מדאורייתא, אכתי יש בזה משום זילזול לתורה".

**הגריש"א זצ"ל (הליכות בת ישראל פרק כ"ב סוף הע' ג', עמ' רצ"ו,** אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"א אות ט'**) – "ובעיקר הדבר אין דעת רבינו נוחה מקריאת זכור לנשים כשאין שם עשרה גברים שלא שמעו קריאת התורה, דאין קוראין בציבור בלא ברכה. ואכן במקומות שכן קוראין לנשים שלא בזמן הקריאה בבית הכנסת בבוקר, צריכים לדקדק שיהיו עשרה גברים בבית הכנסת. ואכן אם יש שם מנין אנשין, ראוי גם לחשוש לדעת התורת רפאל, דאין מברכים על התורה כשכבר יצא ידי חובה, ולכן העשרה אנשים נכון שיהיו כאלו שעדיין לא יצאו ידי חובת הקריאה, ואז יוכלו לברך על התורה".**

* + - 1. שבט הלוי (מבית הלוי גליון ט"ו עמ' י"ז אות ד') – "ואין להוציא ס"ת לקרוא עבור נשים גם כשיש מנין אנשים, ובודאי שאין לקרוא בלי מנין".
      2. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ג אות ט"ז) – "אולם אין להוציא את הס"ת מארון קודש במיוחד כדי לקרוא פרשת זכור לנשים. (א"ה, עי' וזרח השמש עמ' סא סע' לו, ופורים משולש פ"ב מו"ה כ', ובשו"ת שומע ומוסיף פורים)".
      3. עמק התשובה (ח"ו סי' רע"ז, דברי הפורים סי' א') – "בוודאי אין לעשות כן".
      4. הגר"ש מילר שליט"א (שושנת ישראל פרק ב' סעי' ז').
      5. **מועדי ישורון (ח"א עמ' מ"ז אות ג').**
      6. **בנין שלום (מועדים סי' מ"ח, עמ' ש"צ).**
      7. **היכל הוראה (ח"ג סי' מ"ח).**
    1. **מיקל.**
       1. **ויען יוסף (או"ח סי' ת"ו) – "ראיתי דברי תלמידי הרב ר' יצחק [גאלדבערגער] נ"י שאסף דברי הגדולים דיעות שונות אם נכון להוציא ס"ת לקריאת פרשת זכור בשביל נשים שלא יכלו לבוא לבית המדרש בשחרית, ואני מסכים למסקנתו שכיון שאין מוציאין הס"ת מחדר לחדר רק באותו בית המדרש והנשים הם למעלה בעזרת נשים אין חשש".**
       2. **באר משה (נטעי גבריאל פורים פרק כ' הע' ח') – "וכן הנהיגו מו"ר מפאפא והגאון מדעברצין זצ"ל בבית מדרשם".**
       3. ***הגרח"ק זצ"ל (ישמח ישראל פרק ג' הע' ל"ה, עי' מועדי הגר"ח ח"א תשובה תרע"ו [לשונו מובא לעיל]) – "שהמנהג להקל כמדומה".***
       4. **מקדש ישראל (פורים סי' ט"ו-ב') – "נראה דשרי".**
       5. **רץ כצבי (עניני נשים בהלכה ח"ב סוף סי' ל"ג) – "נמצא כי בוודאי אין כל חשש בהוצאת ספר תורה לצורך קריאה המיוחדת לנשים, כי חיוב הנשים הוא כחיוב הגברים".**
    2. **מראי מקומות – תשובות והנהגות (ח"ב סי' שד"מ, ח"ה סי' רכ"ח אות ב', מועדים וזמנים ח"ח הערות לח"ב סי׳ קס"ז, לשונו מובא לעיל), נטעי גבריאל (פורים פרק כ' סעי' ו'),** ישמח ישראל (פרק ג' סעי' ט"ז), שיעורי הלכה (ח"א עמ' תל"ה).
    3. **כשקורא פרשת זכור במנחה**.
       1. **לפני מנחה יקראו פרשת זכור** בלי ברכה.
          1. **עיטורי מרדכי (פורים פרק ג' סעי' ג' אות ג') – "לפני מנחה יקראו פרשת זכור במעמד עשרה גברים שכבר יצאו ידי חובה בבוקר, באופן זה לא יברכו ברכות התורה, והנשים ישמעו את קריאת התורה מעזרת נשים".**
       2. אחרי קריאת התורה לגלול הס"ת לפרשת זכור ולקרוא בלי ברכה.
          1. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ג אות ט"ז) – "אנו נוהגים בשבת זכור שבמנחה גדולה אחרי קריאת התורה לגלול הס"ת לפרשת זכור ולקרוא בלי ברכה כדי להוציא את הנשים".
       3. **רק אחר תפלת המנחה או קודם, ולא אחר קריאת התורה דמנחה.**
          1. **ויען יוסף (או"ח סי' ת"ו) – "ולא יקראו פרשת זכור אחר קריאת התורה דמנחה שלא לשנות סדר היום, אלא אחר תפלת המנחה או קודם, כעין שהונהג אצל חסידים להוציא ס"ת לקריאת נשיאים בחודש ניסן".**
       4. **מראי מקומות.**
          1. **היכל הוראה (ח"ג סי' מ"ח) – "ולגבי נשים שאינם יכולות בשחרית יכולים לארגן להם קודם קריאת המנחה [דבכהאי גוונא חצאו גם לדעת הרמב"ם שכתב להוציא ספר תורה אחר לקריאת ד' פרשיות אף שהוא באותו חומש ובאותו פרשה, ואם קורין הפרשה קודם קריאת המנחה הרי זה כאילו הוציא ספר תורה חדש בשביל קריאת פרשת זכור]".**

1. שנה מעוברת: האם צריך כונה בקריאת זכור שבפרשת השבוע**.**
   1. מחמיר**.**
      1. **מהר"ם שיק (על תרי"ג מצוות מצוה תר"ה) – "**והנה **דמצוה זו אנו מחוייבין לקרות בציבור פעם אחת בשנה והטעם אמרינן בפרק אלו מציאות דאבידה משתכחת בי"ב חודש וכן על המת נגזר גזרה שבתוך י"ב חודש ישתכח וכאן צותה לנו התוה"ק שלא תשכח ובודאי צריכים לזכור פעם אחת בכל שנה ושנה, ופעם אחת שאל הרב מו"ה משה מאיר חדש שאח"כ נסע לאה"ק שבשנת העיבור יהי' יותר מי"ב חודש, והשיב מרן זצ"ל בעח"ס שהוא באמת מתכוין לצאת בפ' הצא על תנאי. וכאך ראוי לנו לעשות".**
         1. **דעת החת"ס, עי' לקמן.**
      2. **צפנת פענח (**אבן ישראל על התורה פר' כי תצא**, עמ' קע"ה) – "אמרו משמיה דהגאון ר יוסף ראזין זצ"ל דבשנה מעוברת, דעד שיהיה פרשת זכור הבא יהיה י"ג חדשים, צריך לכוין בפרשה זו לקיים מצות זכירת עמלק, כי מה דיוצאין בכל שנה בקריאת פרשת זכור מצות עשה זו, הוא משום דזכירה די בשנה אחת פעם אחת, דבפתות משנה אין שכחה, כדאמרו בברכות (נ"ח ע"ב) דאין המת משתכח מן הלב עד י"ב חודש".**
      3. הליכות אבן ישראל (מועדים ח"ב פרק נ"ב סעי' ח', עמ' ת"ח) – "בשנה שלפני שנה מעוברת, שמפורים שעבר עד פורים הבא יש י"ג חודש, יש לכוין לצאת מצות זכור בקריאת זכור בפרשת כי תצא, או בקריאת ויבוא עמלק בפרשת בשלח".
   2. מיקל**.**
      1. חת"ס (אה"ע ח"א סי' קי"ט ד"ה ונ"ל) – "ונ"ל מזה מה שאנו קורין פרשת זכור פ"א בשנה ולרוב הפוסקים הוא דאוריית' או סמך מן התורה דכתיב לא תשכח ושיעור שכחה היא שנה וא"כ במערבא דמסקו לאורייתא בתלתא נמצא שנה האמצעי' אין בו לא פ' עמלק בבשלח ולא פ' עמלק שבכי תצא רק מה שקורין פ' זכור ונמצא אם הוא שנה מעוברת עוברים על לא תשכח אע"כ ילפי' מערי חומה שכך הוא שיעור שכחה".
         1. לענין סתירת החת"ס (עי' מהר"ם שיק, לשונו לעיל) – דברי ישראל (הג' על ארחות חיים [סוף ס' ארחות חיים] סי' תרפ"ה ד"ה והנה, עמ' כ"א), **שרגא המאיר (ח"ו סי' קט"ז אות ג'), קנין תורה בהלכה (ח"ב סי' ק"ג אות ה' ד"ה בש"ה), מועדים וזמנים (ח"ב סי' קס"ו ד"ה והנה, "וצע"ג"), שלמי תודה (פורים סי' ג' אות ב' ד"ה ובתשובות, עמ' מ"ד)**, פסקי חת"ס (או"ח, פורים הע' ו').
      2. התעוררות תשובה (ח"ג סי' תע"ו אות ה') – "ובשנת העיבור כמו שמועיל עשיית חג הפסח לשלש עשר חדשים, ה"ה במצות זכירת עמלק, **דהא הטבע משועבד לתורה** כדאיתא בירושלמי [כתובות פ"ק סוף ה"ב] על פסוק לאל גומר עלי, על קטנה בת ג' שנים ויום אחד שבתוליה אינן חוזרין, ואם נמלכו הב"ד לעבר השנה בתוליה חוזרין, והובא בש"ך יו"ד הל' נדה (סי' קפ"ט סקי"ג), והכא נמי כל מה שבטבע, הטבע משתנה על פי מצות התורה".
      3. דברי יואל (ח"א סי' ל"ג ד"ה והמהר"ם) – "והמהר"ם שיק ... ודברים אלו נפלאו ממני דיש להשיב עליהם כמה תשובות, חדא ... ולפי זה אין מקום לספיקו של המהר"ם שיק ז"ל כיצד יש לנהוג בשנת העיבור, שהרי מפורש יוצא מדברי הגמרא שאין קריאת פרשת זכור תלויה בי"ב חדש, אלא שהחיוב הוא לקרותה אחת בשנה בשבת הסמוך לפורים דוקא, דבהכי קפיד קרא שתהא זכירה סמוך לעשיה. ולפי זה הוא מצות עשה מדברי קבלה לקרות פרשת זכור בשבת הקודם לפורים. ויותר מזה ...".
      4. **הגרשז"א זצ"ל (שלמי מועד עמ' רס"א, הליכות שלמה תפילה פרק ה' סוף הע' ס"ח, פורים פרק י"ח הע' ג',** אליבא דהלכתא גליון ק"א עמ' מ"ג ריש טור א' [לשונו מובא לקמן]**) – "ולענין שמיעת פ' זכור בפ' כי תצא כשהשנה שלאחרי' מעוברת, שכתב המהר"ם שיק בספרו על המצוות, מצוה תר"ה אות ב', שהחת"ס אמר לתלמיד שהוא מתכוין אז לצאת על תנאי, לא חש רבנו לנהוג כן".**
      5. עי' משנה הלכות (אליבא דהלכתא גליון ק"א עמ' מ"ב טור ב') – "דאין מכריזים בשבת פרשת כי תצא שלפני שנה מעוברת לכוין לצאת זכירת מחיית עמלק כדעת החתם סופר, אולם המדקדקים מכוונים לצאת".
      6. הגריש"א זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון ק"א עמ' מ"ג ריש טור א') – "**כתב בפסקי הגאון רבי עזריאל אויערבאך שליט"א (מרשימות הרה"ג ר' יצחק דינר שליט"א) דרבותינו מרן הגרש"ז אויערבאך זצוק"ל ומרן הגרי"ש אלישיב זצוק"ל לא חששו להא שכתב המהר"ם שיק בשם החתם סופר לכוון בפרשת כי תצא שלפני שנה מעוברת לצאת ידי חובת זכירת מעשה עמלק".**

הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"א אות י') – "יש שכתבו שבשנה מעוברת צריך להתכוון לצאת מצות הזכירה בקריאת פרשת כי תצא, היות דזמן שכחה הוא י"ב חודש, ועד שיגיע אדר שני יעבור על 'לא תשכח', ולמעשה אין להקפיד בזה, ואין צריך כוונה מיוחדת בקריאת פרשת כי תצא בשנה מעוברת".

* + 1. **הגרח"ק זצ"ל (דולה ומשקה עמ' רמ"ב) – "שאלה: האם רבותינו חששו לחת"ס, שבשנה מעוברת, שעבר י"ב חודש משנה שעברה צריך כונה בקריאת זכור שבפרשת השבוע למצוה. תשובה: לא ראינו נוהגים".**
    2. **מועדים וזמנים (ח"ב סי' קס"ו ד"ה והנה) – "במהר"ם שיק ... אבל הפוסקים סתמו ומשמע שאין בזה חיוב מדינא, וכן המנהג פשוט שלא לדקדק בזה".**
  1. **מראי מקומות –** בצל החכמה (ח"ו סי' מ"ח אות ג'), **שרגא המאיר (ח"ו סי' קט"ז אות ג').**
     1. קהלות יעקב (ארחות רבנו ח"ג עמ' ל"ג אות ח') – "**אמר לי מו"ר שהוא מכוין גם כשקוראים (פ' זכור) בשבת פ' כי תצא, שמא לא שמע היטב הכל (כל פרשת זכור) בשבת זכור והמדקדקים נוהגים לכוין ארבע פעמים בשנה, פעמיים בקריאת פרשת זכור בשבת זכור ובשבת פרשת כי תצא, ופעמיים בקריאת ויבוא עמלק בפרשת בשלח ובפורים".**
     2. שבט הלוי (ח"ו סי' קל"ב אות ד'**) – "ע"ד המבואר במנהגי ח"ס ומהר"ם שיק בסה"מ בשם מרן הח"ס שנהגו בשנת העבור לכוון בפ' כי תצא בפרשת מחית עמלק כי יעבור יותר מי"ב חודש שיעור שכחה, והק' מעל' מביצה ט"ז מהאי סמיא דקא"ל פושע את דמשמע פושע מחמת שכחה, וכ' דיש מחלוקת בזה. הנה לא ידעתי קושיא חדא דמג"א סי' ק"ח ס"ק א' - ושי"ח ס"ק ג' פסק דשכחה שוגג בעלמא, ועוד דהתם בסמיא דיבא מצוה בקביעות זמן ידוע ועוברים עליה בשכחה ה"ז פושע, אבל בשנת העיבור אמרי גאונים הנ"ל כיון דקביעות לקרא עו"פ בצבור יבא רק אחר י"ג חודש ובנתים אין זמן קריאת עמלק א"כ ממילא נעשה זמן שכחה י"ב חדשים, והוא פשוט, ועוד וכי משום דשכחה נקרא פשיעה אין אנו צריכים לעשות היכר וזכרון ועצה שלא לשכוח אתמהה והדברים ברורים".**
     3. **יביע אומר (ח"ח או"ח סי' נ"ד אות כ') – "שכתב החינוך שם, ולא ידענו בזכירה זו זמן קבוע ביום או בשנה, כמו שנצטוינו בזכירת יציאת מצרים בכל יום ובכל לילה וכו', ודי לנו בזה לזכור את הענין פעם אחת בשנה או בשנתיים או בשלש שנים. ע"כ. והגאון ר' ישעיה ברלין בספר מיני תרגימא כתב להביא סמך לזה, ממה שאמרו (ברכות נח ב) אין המת משתכח מן הלב עד לאחר י"ב חדש, שנאמר נשכחתי כמת מלב הייתי ככלי אובד, ועיין בפירוש רש"י שם, והכא נמי דכתיב זכור ואל תשכח, צריך לזכור מעשה עמלק כל תוך י"ב חודש. ע"כ. וכן כתב המהר"ם שיק בספרו על תרי"ג מצות (סימן תרה), והוסיף שנשאל הגאון חתם סופר, שהרי בשנת העיבור יש יותר מי"ב חדש, והשיב שבאמת הוא היה מתכוין לצאת בפרשת כי תצא על תנאי, ושכן ראוי לעשות. ע"כ. ודברי החתם סופר בזה בתשובה (בחלק אבן העזר סוף סימן קיט) שכן כתב מסברא דנפשיה כהגרי"ב. ע"ש. וכן בספר פעולת שכיר על המעשה רב (סימן קלג) כתב כן. וראה עוד בספר תורה תמימה (סוף פרשת כי תצא אות ר). ע"ש. אבל התורת חסד (סימן לז אות ג) שדי בה נרגא, דגבי מת נמי לא מצינו שאם מזכירים אותו אחר כך, יהיה שיעור השכחה ממנו כך לאחר י"ב חודש. וע' במועד קטן (ח ב) וכו', אלא יש לומר שהכתוב מסר זה לחכמים, והם שיערו שצריך להזכיר זה בכל שנה. וכעין מה שכתבו הפוסקים בדין איסור מלאכה בחול המועד, וחמשה עינויים דיום הכיפורים. ע"כ. ועיין עוד בספר קרן אורה על ברכות (דף ה' ע"א מהספר). ובשו"ת זכר שמחה (סוף סימן עה). ע"ש".**
     4. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ג אות י"ח, אליבא דהלכתא גליון ק"א עמ' מ"ב סוף טור ב') – "אני נוהג לכוין בפרשת כי תצא שלפני פורים של שנה מעוברת לצאת ידי חובת מצות מחיית עמלק, וכן אני אומר לבעל קורא שיכוין להוציא, אך לא מכריזים".
     5. פסקי תשובות (סוף אות ח', הע' ל') – "ויש שכתבו שבכל שנה מעוברת יש להקפיד לכוון בקריאת פ' כי תצא דאשתקד לצאת ידי חובת מצוות מחיית עמלק, כי זמן שכחה הוא י"ב חודש, ובשנה מעוברת שעוברים י"ג חדשים מקריאת פרשת זכור דאשתקד עד הקריאה דהשתא יעבור על לאו ד'לא תשכח', אמנם יש הכותבים שאין לחשוש לכך, כי בשנה מעוברת שיעור השכחה הוא י"ג חודש, כי חוקי הטבע כפופים לתורה . [שו"ת דברי יואל חאו"ח סי' ל"ג, מועדים וזמנים ח"ב סי' קס"ו בשם הגר"י ועלץ זצ"ל דאדרבה בשו"ת חת"ס שם מבואר דחוקי הטבע משתנים לפי קביעות חז"ל ובשנה מעוברת זמן שכחה הוא י"ג חודש]".
     6. הגרי"ז שוב שליט"א (אליבא דהלכתא גליון ק"א עמ' מ"ב סוף טור א') – "ובמהר"ם שיק ... וצ"ע דבשו"ת חתם סופר (אבן העזר ח"א סימן קי"ט) כתב: וז"ל מזה מה שאנו קורין פרשת זכור פעם אחת בשנה, ולרוב הפוסקים הוא מדאורייתא או סמך מן התורה דכתיב לא תשכח, ושיעור שכחה היא שנה, ואם כן במערבא דמסקו לאורייתא בתלתא נמצא שנה האמצעית אין בו לא פרשת עמלק בבשלח ולא פרשת עמלק שבכי תצא רק מה שקוראין פרשת זכור, ונמצא אם הוא שנה מעוברת עוברים על לא תשכח, אלא ע"כ ילפינן מערי חומה שכן הוא שיעור שכחה. ועיין בשו"ת שרגא המאיר (ח"ו סימן קט"ז אות ג'). ואולי יש לומר דרק לעצמו החמיר בזה, וצ"ע".

1. קריאה בספר תורה.
   1. **ספר תורה בכתב אריז"ל**.
      1. **מותר לכתחילה**.
         1. **הגרשז"א זצ"ל (שלמי מועד עמ' רס"א, הליכות שלמה תפילה פרק ד' הע' ס"ו) – "ועל דבר הצד"י ההפוכה, הורה רבנו דמותר לכתחלה לקרות בו בברכה ולצאת בו ידי חובה אפילו לקריאת פרשת זכור. ואף הקפיד ביותר על הגבאי בישיבת קול תורה ששאלו בעש"ק פ' זכור אם עדיף לסדר - בחשאי - שלא יקראו בישיבה בס"ת כזה פרשת זכור, באמרו שאין להקפיד בדבר שמעולם לא הקפידו עליו גדולי הדורות (ועיין בכל זה בס' צדקת הצדיק)".**
      2. בדיעבד יצא.
         1. אור לציון (ח"ד פרק נ"א אות ג') – "שאלה. האם צריך להקפיד לשמוע קריאת פרשת זכור במבטא או מספר תורה שנכתב על פי מסורת אבותיו. תשובה. יש להשתדל בשבת זכור, שכל אדם ישמע את הקריאה במקום שקוראים את הפרשה במבטא מסורת אבותיו, וכן בספר תורה שכתוב לפי מסורת אבותיו. ואם הדבר קשה, יכול לצאת ידי חובה בכל מבטא ובכל ספר".
      3. **חושש.**
         1. קהלות יעקב (ארחות רבנו ח"ג עמ' ל"ג אות ו') – "הוי עובדא בדידי ששהיתי בטבריא בשבת פ' זכור ושאלתי משם את מו"ר (שליט"א) זצוק"ל ביום ה' שלפני', בנוגע לקריאת פרשת זכור בס"ת שה'צ'דיקים' כתב אריז"ל (ראשיהם הפוכים) כל הס"ת שם היו בכתב כזה, ושלח לי מו"ר תצא יד"ח זכור בקה"ת בפורים בבני ברק (כמ"א הובא במ"ב סי' תרפ"ה ס"ק ט"ז)".
         2. **הגרח"ק זצ"ל (דולה ומשקה עמ' רמ"ה) – "שאלה: ליטאי ששומע פרשת זכור מס"ת שבביה"כ חסידי, האם יצא או לא. תשובה: אם הצ' הפוך יש בעיה".**
         3. פסקי תשובות (סוף אות י', הע' מ"ד) – "טוב להקפיד שישמע הקריאה מספר תורה שכתוב כפי מנהגיו, כגון אשכנזי לא ישמע מס"ת הנכתב בכתב ועליש (ספרדי) ולהפך. [מועדים וזמנים ח"ב סי' קס"ו עפ"י הלקט יושר בשם התרה"ד שצריך לקחת לקריאת זכור ס"ת המוחזק כמדוייק ומדוקדק, א"כ ה"ה דנכון להקפיד כל אחד לס"ת כפי מנהגו. ועיי"ש שבכלל זה מי שמקפיד על אות צדיק דנוסח אשכנז לא ישמע קריאת זכור מס"ת דנוסח האר"י ז"ל עם צדיק הפוכה (ולהפך ודאי דליכא קפידא, כי עיקר הקפידא דצדיק הפוכה להאר"י ז"ל הוא בתפילין ולא בס"ת כמבו' בשו"ע הרב סי' ל"ב בכמה מקומות)]".
      4. מראי מקומות.
         1. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות י"א) – "שמע קריאת זכור במנין עם ס"ת כתב אריז"ל האם יהדר לשמוע שוב עם כתב ב"י או שזה בזיון לס"ת הראשון. תשובה: אינו בזיון".
   2. **ספר תורה מהודר**.
      1. **שיקרא בספר תורה היותר כשר**.
         1. **יביע אומר (ח"ח או"ח סי' נ"ד) – "שיקרא בספר תורה היותר כשר שנמצא בבית הכנסת, במבטא נכון ומדויק, ולפני הקריאה יכריז הש"צ לקהל שבבית הכנסת, שיטו אזניהם להקשיב אל קריאת פרשת זכור, ושיתכוונו לצאת ידי חובת קריאה זו שהיא מצוה מן התורה, ושגם הוא מכוין להוציאם ידי חובה, וכמו שפסק מרן בשלחן ערוך (סי' ס ס"ד) שמצות צריכות כוונה".**
         2. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

We have 2 Sifrei Torah one that made it out of Nazi Germany and is Kosher and one newer that is more muhdar. We generally use the mehudar one weekly and the older one for Rosh Chodesh or Maftir. Which should we use for Parshas Zachor? Should I get another Sefer and not use the older one at all?

R' Y. Berkovits wrote: The mehudar one for Zachor. If the other one is fine - you can use it for the parsha. Although one from Nazi Germany is more appropriate for Zachor, when it comes to mitzvos we are less sentimental and more technical.

* + 1. **מראי מקומות.**
       1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"א פרק כ"ו אות מ"ב [בשם חשוקי חמד (יש לדון אם זה נכון)]) – "אכן בפרשת זכור **אולי** יש הידור לשמוע את הקריאה מתוך ספר תורה מהודר מפני שכתוב בה 'כתוב זאת זכרון בספר'. וא"א לקיים את המצוה כ"א מתוך קריאה בספר".
       2. חשוקי חמד (מגילה עמ' של"ז ד"ה לאור**) – "לאור זאת הגבאי טעה בשיקול דעת שלו, ואין כאן מצות 'זה קלי ואנוהו' לקרות רק מהס"ת המהודר,** ואולי **בפרשת 'זכור' שכתוב כתוב זאת זכרון בספר, יש מצוה לקרות מהס"ת המהודר, ולכן נראה דבפרשת זכור לא יחשב פגם אם יוציאו ספר תורה מהודר, שהרי** כך המנהג **שמהדרים אחרי ספר תורה מהודר לקריאה זו, ועוד שקריאה זו היא רק פעם אחת בשנה, ואם כן אין בזה פגם אם בדיוק לקריאה זו לא יקראו בספר שאינו מהודר".**
  1. ספר תורה שקראו בו פרשת זכור ונמצא פסול**.**
     1. **מחמיר.**
        1. הליכות אבן ישראל (מועדים ח"ב פרק נ"ב סעי' ט', עמ' ת"ח) – "נמצא הפסול אחר שבת זכור, יכוין לצאת בקריאת פרשת ויבוא עמלק שקורין בפורים. נמצא הפסול אחר פורים, אם יש ודאי עשרה אנשים ששמעו הקריאה בס"ת זה, יקראו עכשיו פרשת זכור בס"ת אחרת כשרה. ואם אין ידוע מי היו המתפללים, ואין כבר עכשיו עשרה שלא יצאו, יכוין לצאת מצות זכור בפרשת כי תצא".
        2. עי' הגר"מ שיינברגר (בירור הלכה ח"ה עמ' קפ"ג) – "**בנידונינו שמצאו אחר שבועיים טעות בס"ת, ויודעים אנו שהטעות היה גם בשבת זכור, א"כ לפי דברי הפמ"ג לא יצאו ידי חובתן בכלל והוה כלא קראו פרשת זכור, וא"כ לפי דברינו נשאר עליהם החיוב מדאורייתא לקרות פרשת זכור ואם לא יקראו עוברים על לא תשכח. ולכן יקראו בשבת בס"ת ובעשרה אחרי הקריאה של פרשת השבוע פרשת זכור ויכוונו לצאת ידי חובתן, וכן בחולה או אנוס שלא קרא פרשת זכור צריך לקרות בהזדמנות ראשונה, כי הלא עובר על בל תשכח ואין לו לחכות לפרשת כי תצא כי גם עכשיו מחויב בזכירת מעשה עמלק ולמה ידחה מצות עשה דאורייתא. וכן הדין בגר שנתגייר אחר פורים, וכן בבעל תשובה. ואם אין באפשרותם לסדר להם מנין וס"ת, לכהפ"ח יקראו מתוך החומש מיד. אבל בנמצא טעות בס"ת אין שום ענין בהידור לקרוא מתוך החומש כי כבר קראו בס"ת פסולה וזה לא גרע מחומש. כן נראה לענ"ד להלכה ולא למעשה ... אם מצאו הטעות אחר פורים. לפי דעת שו"ת פני האריה החי, לא שמענו שיקראו זכור מחדש וכן דעת בעל תשובות והנהגות, ודעת הגאון רבי ניסים קרליץ שליט"א דיתכוון לצאת בפרשת כי תצא, וכן פסק בשו"ת בצל החכמה וכן דעת מו׳"ח הגאון שליט"א בספרו מאורות נתן. ולפי מה שנתבאר למעלה יש מקום גדול להדר לקרוא פרשת זכור בשבת הראשונה בס"ת ובציבור ולא להמתין עד כי תצא".**
     2. **אין צריך לחזור ולקרותה שנית.**
        1. **בצל החכמה (ח"ו סי' מ"ג) – "קראו פ' זכור בשבת שלפני פורים שהוא שבת פרשת זכור, אח"כ מצאו אחרים פסול בס"ת, אין כאן חובה על המוצאים את הפסול לטרוח להודיעם ביום השבת כדי שיקראו בו ביום עוד פעם מתוך ס"ת כשרה, אבל נכון להודיעם באיזה זמן כדי שיכוונו לצאת בפורים בקריאת פרשת ויבא עמלק או שיקראו באיזה יום פרשת זכור את אשר עשה לך עמלק".**
        2. **הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה תפילה פרק י"ב סעי' מ"ב, פורים פרק י"ח סעי' ד') – "נמצא פסול - אחר זמן רב - בספר תורה שקראו בו פרשת זכור, ונתברר שכבר** **היה פסול בזמן הקריאה, אין צריך לחזור ולקרותה שנית".**
        3. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"א אות י"ג) – "גם אם לאחר זמן נמצא פסול בספר שקראו בו פרשת זכור, אין צריך לחזור ולקרוא הפרשה".
        4. **עי' הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ג אות י"ז) – "נתגלה טעות בספר תורה שקראו בו פרשת זכור, אם מצאו את הטעות בשבת זכור יש לחזור ולקרוא בספר תורה כשר, אולם אם מצאו את הטעות לאחר שבת אין צריך לחזור ולקרוא פרשת זכור. [א"ה, עי' זה השלחן ח"א סי' קמג ס"ג]".
        5. תשובות והנהגות (ח"ב סי' צ"ג ד"ה ואני, **ח"ג סי' רכ"א ד"ה חולה,** ח"ה סי' רכ"ח אות א' ד"ה ולענ"ד) – "**בנמצא ס"ת פסול לאחרי זמן שנתברר למפרע שלא יצא אף בפרשת זכור, לא שמענו שקורין עוד פעם פרשת זכור, וע"כ הטעם כיון שתיקנוהו בשבת פרשת זכור דוקא".**
     3. מראי מקומות – אבני דרך (ח"י סי' ע"ט), בית מתתיהו ***(ח"ה סי' א' אות ו')***.
        1. חוט שני (ימי הפורים [שכטר] עמ' ק' אות ג') – "**אם באמצע השנה נתגלה פסול בספר תורה, יכוונו לצאת פ' זכור בפ' כי תצא, ואם כבר עבר, לכתחילה יש לקרוא מתוך ספר תורה כשר, ובדיעבד יש לסמוך על הסוברים שלא צריך ס"ת כשר, (ע' רמא סו"ס תרפ"ה)".**
        2. ***הגרח"ק זצ"ל (סוכת חיים הל' פר' זכור אות ו') – "מה הדין אם נמצא ס"ת פסול לאחר זמן, וזה הספר שקראו בו פרשת זכור, האם צריך לחזור בשעה שנמצא לקרוא את מחיית עמלק. והשיב וז"ל,* אם זה סתם פסול בס"ת, ס"ת היתה בחזקתה ואין ענין לחזור. אם הפסול בחיסור אות/מלה, 'אפשר' (ולא היה ממש חזק) שיש ענין לחזור ולשמוע. כששאלתי אותו למה רק 'אפשר', הלא מציאות פסול היה, והשיב 'לא היו חייבים לחשוש (לפסול)".**
        3. ***הגר"א נבנצל שליט"א (סוכת חיים הל' פר' זכור אות ה') – "יל"ע מה הדין אם נמצא ס"ת פסול לאחר זמן [כגון שחסר תיבה] וזה הספר שקראו בו פרשת זכור, האם צריך לחזור בשעה שנמצא לקרוא את מחיית עמלק. והשיב וז"ל,* יכוונו בפורים, או בפרשת כי תצא, או בפרשת בשלח".**

1. אין מברכין על קריאת זכור: למה**.**
   1. *אין מברכין על השחתה וקלקלה****.***
      1. **יפה ללב (ח"ג או"ח סי' תרפ"ה ס"ק ג') – "למה שאין מברכין על מצות עשה דזכר עמלק כתבו המפז"ל לפי שעל השחתה לא מברכין ואפי' אהשחתה דאוה"ע מדקחזינן דאמר הקב"ה מעשה ידי טובעים בים ואתם אומרים שירה. וזכר לדבר מ"ש דאין מברכין על בגדי עורות בהמה מטעם המלך ח"ד סימן תקע"ג".**
      2. ***מהר"ם שיק (או"ח סי' של"ו ד"ה והא) – "והא דאין מברכין על מצוה זו, צריך לומר כמו שכתב הרשב"א בתשובה סימן ח"י דעל קלקלה אין מברכין, יעויין שם".***
      3. **כה"ח (סי' תרפ"ה ס"ק כ"ט) – "והטעם למה שאין מברכין על מ"ע דזכר עמלק כתבו המפ' לפי שעל השחתה אין מברכין ואפי' אהשחתה דאוה"ע מדקחזינן דאמר הקב"ה מעשה ידי טובעים בים ואתם אומרים שירה. יפ"ל ח"ג או' ג'".**
      4. פסקי תשובות (אות **ד', הע' י"א) – "וזה שאין מברכין על מצוות עשה דמחיית זכר עמלק, משום שאין מברכין על השחתה, ואפילו על השחתה דאומות העולם. [כה"ח סקכ"ט כדאי' דאמר הקדוש ברוך הוא מעשי ידי טובעים בים ואתם אומרים שירה, וע"ע טעמים לזה בשו"ת להורות נתן ח"ה סי' מ"ז]".**
      5. ***מראי מקומות.***
         1. **משנה הלכות (ח"ז סי' פ"א*) – "*בס' יפ"ל ... הביאו בכף החיים. ולפענ"ד צ"ע דבאמת ישראל אמרו שירה על טביעת מצרים רק למלאכי השרת הוא דאמר שלא לומר שירה ואדרבה לישראל הרי אומרים הלל ויתרו בירך את ה' ויברך יתרו אשר הציל ואולי יתרו על ההצלה בירך ולא על השחתת מצרים ואדרבה ויחד יתרו, אמנם שירת משה והלל על מפלת מצרים נאמרה גם כי זכירת מחיית עמלק הוא מצוה בפני עצמה בזמן הזה"*.***
         2. **להורות נתן (ח"ה סי' מ"ז) – "במה ששאלוני דאמאי אין מברכין על מצוות קריאת פרשת זכור, ואמרתי לתרץ עפ"י תשו' הרשב"א (ח"א סי' ח"י) שאין מברכין על מיתת ב"ד, לפי שהשי"ת חס על בריותיו ואינו חפץ במיתתן של רשעים, ואין אומרים ברכה על הפורענות עכ"ד הרשב"א, ומהאי טעמא אין מברכין על זכירת מחיית עמלק שאין מברכין על הפורענות. ושו"ר שכ"כ במהר"ם שיק (או"ח סי' של"ו). ואתה בני הבאת מס' כף החיים ... וכתבת די"ל דדוקא שירה אין אומרים שהיא דרך שמחה, אבל ברכת המצוות י"ל דמברך. ובאמת י"ל דאין ראיה לנ"ד מהרשב"א ...".**
   2. אין מברכים על מצוה בפה**.**
      1. **עי' יפה ללב (ח"ג או"ח סי' תרפ"ה ס"ק ג') – "ולי ההדיוט נראה פשוט מפני שאין בו מעשה כ"א זכור בפה וכו' ואי ק"ל מספירת העומר שהוא בפה ואין בו משעה ומברכין הרי כאן נמי איכא שהיא מצוה הבאה בעבירה שלא בא עמלק אלא ...".**
      2. ***הגרח"ק זצ"ל (סוכת חיים הל' פר' זכור אות א') – "אמאי אין מברכין על קריאת פ' זכור. והשיב וז"ל, 'על דיבור לא מברכים'".***
      3. ***מראי מקומות.***
         1. **משנה הלכות (חי"א סי' תקמ"ד) – "באמת נראה דבעי דוקא זכירה בפה, ובפרט לשיטות דבעינן קריאה בציבור עכ"פ בעי זכירה בפה לרוב פוסקים, ואנן מברכינן אספירת העומר שג"כ לא הוי רק דיבור (ועיין מש"כ במשנ"ה ח"ג סי' קע"ו) והדרא קושיא לדוכתי'".**
   3. באה ע"י עבירה, ואין ראוי לברך על דבר שיש בו מזכרת עון**.**
      1. **יפה ללב (ח"ג או"ח סי' תרפ"ה ס"ק ג') – "אלא לפי שרפו ידיהם מן התורה כארז"ל ואין ראוי לברך בדבר שיש בו מזכרת עון".**
      2. **מעם לועז (סוף פר' כי תצא אות מ"ז, בשם ולבש הכהן) – "ויש אומרים כיון שבא ע"י עבירה, שאם לא היה שאול עובר לא היה נשאר זכרו, ועוד שישראל חטאו שרפי ידיהם מן התורה".**
      3. ***מראי מקומות.***
         1. **משנה הלכות (חי"א סי' תקמ"ו) – "מה שרצה מעכ"ת לחדש דמש"ה אין מברכין משום שבא ע"י חטא א"כ הם גרמו לעצמן ק"ק דא"כ גם המעלה קרבנות נמי שבאים ע"י שחטא וכן בנין המשכן והמקדש ופדיון הבן וכל המצות. (ובמס' נדרים כ"ב אמר רב אדא ברבי חנינא אלמלא חטאו ישראל לא ניתן להם אלא חמשה חומשי תורה וספר יהושע בלבד, ואעפ"כ מברכינן)".**
   4. אין עשייתה גמר תכליתה**.**
      1. **מעם לועז (סוף פר' כי תצא אות מ"ו, בשם נחלת יעקב) – "וזה שלא תיקנו ברכה על זכירת מחיית עמלק כמו שתיקנו על מגילת אסתר, מפני שאין עשייתה גמר תכליתה, כמו שאין מברכין על הקידושין, אף כאן** עיקר המצוה שנזכור שנאתם**, שתהיה חקוקה בלבנו שעל ידי זה נבוא לידי מעשה מחייתם. ומפני הטעם הזה לא נזכר שם השי"ת במגילת אסתר, שאין הקב"ה מזכיר שמו על הנס שעדיין לא בא לתכליתו".**
   5. אין מברכין על שכחה שהיא מחמת חסרוננו**.**
      1. ***חתן סופר (סי' ע"ט ד"ה ולענ"ד)* – "ונלע"ד לתת טעם הגון לדבר דהנה כל ענין זכירה הוא מאשר בא להשכיחו וכל שכחה הוא חסרון שלמות האדם אשר מקור מקומו טמא מחטאת האדם וכל שקרוב לקדושה יותר שם אין השכחה מצויה כ"כ וכעין ... ע"כ לא שייך לברך על אשר קדשנו במצותיו וציונו לזכור כי אין מברכין על דבר הבא ע"י מקלקלתא כי טוב הי' לנו לדבק יותר ויותר במקור הקדושה ושלא נצטרך אזהרות והזכרות מרובות שלא נטה מדרך הימין אע"ג שעכשיו כן היא ומצוה רבה היא מ"מ כיון דבאה מקלקלות' לא תיקנו ברכה על זה".**
   6. היא מצוה תמידית, שאין זמן מוגבל לזכירה זו**.**
      1. **עי' נחלת אליהו (הערות וחידושי דינים אות ל"ג) – "צ"ע אמאי אין מברכין על זכירת מעשה עמלק דהוא מדאורייתא ואולי משום דאין קבוע לזה זמן".**
      2. **משנה הלכות (ח"ז סי' פ"א, חי"א סי' תקמ"ד) – "ולפענ"ד נראה לפי שאין לה זמן מוגבל לזכירה זו והמצוה הוא לזכור תמיד ולדעת קצת שיטות צריך להזכיר בכל יום ועי' רמב"ן ועוד דלדעת קצתם אינו אלא פעם בחייו. על כל פנים נראה דהזכירה הוא רק שלא ישכח וכיון דאינו מוגבל לו הזמן של זכירה זו אלא בכל שעה צריך לזכור לא תקנו עלה ברכה כהרבה מצות שזמנן בכל שעה אין מברכין עליהם".**
   7. מצוות כדי להגין מפני הסכנה אין מברכין עליהם**.**
      1. **משנה הלכות (ח"ז סי' פ"א) – "שנית י"ל לפמ"ש בא"ח סי' רל"ט דאין מברכין על ק"ש שעל המטה ובשו"ת הרשב"ש סי' קע"ד כתב הטעם דלכך אין מברכין לפי שאינה למצוה אלא להגן לפיכך ת"ח פטור ועי' תוס' פ' כל הבשר דף ק"ה א' ד"ה מים ורמב"ם פ"א מברכות ה"ד ולמה אין מברכין על נטילת ידים באחרונה מפני שלא חייבו אלא מפני הסכנה ודברים שהם משום סכנה אין מברכין עליהם וא"כ במחיית עמלק נמי שנצטווינו מפני שנפלו עלינו והם סכנה לנו אין לברך וי"ל".**
   8. הזכירה הוא על מצוה שא"א לקיימה עכשיו**.**
      1. **משנה הלכות (ח"ז סי' פ"א) – "עוד י"ל לפמ"ש היראים דהמצוה הוא רק אחר ביאת המשיח כמ"ש והי' בהניח ה' וגו' תמחה את זכר עמלק וא"כ הזכירה הוא על מצוה שא"א לקיימה עכשיו וא"כ אין לברך עליה".**
   9. הזכירה הוא רק חלק מהמצוה**.**
      1. **משנה הלכות (ח"ז סי' פ"א) – "ובכלל י"ל אפילו למ"ד דנוהגת עכשיו מ"מ י"ל דהזכירה הוא רק חלק מהמצוה וכל שאין לפניו כל המצוה אין לברך ודו"ק".**
   10. הפרשה עצמה כאמירת הברכה**.**
       1. **להורות נתן (ח"ה סי' מ"ז אות ג') – "אולם נלענ"ד הטעם שאין מברכין על קריאת זכור, דעיקר הטעם שתקנו לברך על המצוות הוא כדי שיתעורר לעשותה לשם מצוה - ועיין ריטב"א פסחים (ז א) ובחי' חת"ס שם בשם כוזרי - דאף למ"ד מצוות אין צריכות כונה, צריך לכוין לשם מצוה משום לעבדו בכל לבבכם וכמש"כ בס' אמרי בינה (או"ח סי' י"ד), אלא שאם לא כיוון יצא. ואמרו (נדרים סב ב) עשה דברים לשם פעלם. וכל זה שייך היכי שאין במעשה המצוה דבר שיזכירו לכוין לשם מצוה, וכגון שמניח תפילין דבמעשה ההנחה אין הכרח שיעוררו לכוין לשם מצוה דאפשר שיניח כמצוות אנשים מלומדה, אבל כשקורא פרשת זכור הרי בפרשה זו עצמה כתובה דאיכא מצוה לזכור את מעשה עמלק, דהא כתיב בה זכור וגו', ונמצא שאמירת הפרשה מועלת כאמירת הברכה, וקריאת הפרשה עצמה מעוררהו לדעת שיש במעשה זה מצוה. ויתכן דזהו הטעם שאין מברכין ברכת המצוות על קריאת שמע".**
   11. *יוצא בברכת התורה***.**
       1. **עי' מקראי קודש (פורים סי' ב' הררי קודש הע' א') – "כף-החיים ... ולפי"ד אפשר שברכת 'אשר בחר בנו' שמברך על קריאת פרשת זכור בתורה, היא היא גם הברכה על מצות זכור".**
       2. **הגרח"ק זצ"ל (דולה ומשקה עמ' רמ"ה) – "שאלה: אמאי לא תקנו ברכה על קריאת זכור כמו קריאת מגילה. תשובה: ברכה"ת פוטרתו".**

***הגרח"ק זצ"ל (*שיח חנוכה ופורים עמ' פ"ט) – "האחרונים שאלו למה לא תיקנו ברכה מיותדת על קריאת פ' זכור שהיא חיוב גמור (וי"א שהוא מדאורייתא, עי' או"ח סי' קמ"ו ס"ג), ורבנו אמר שאין זה קושיא דהחיוב הוא חיוב של קריאת התורה וברכת התורה היא ברכתה, דסגי במה שמברכים קודם ברכת התורה, (ולא הוי כמו קריאת המגילות שמברכים עליהם ואפילו שהם מדרבנן, שהם אינם נכללים בקריאת התורה והנביאים)".**

***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א תשובה תרע"ה) – "שאלה: מ"ט לא תיקנו ברכה על פר' זכור. תדשובה: יוצא בברכה"ת"*.**

הגרח"ק זצ"ל (אשיחה ח"ב עמ' שפ"ז) – "צ"ע מדוע לא תקנו ברכה על קריאת פרשת זכור. תשובה: ברכות דקריאת התורה פוטרתה".

* + 1. **מראי מקומות.**
       1. ***חתן סופר (סי' ע"ט ד"ה ולענ"ד)* – "ודוחק לומר משום שמברכין על קריאת התורה לא תיקנו ברכה מיוחדת על מצות מחייתו וזכירה את אשר עשה לנו".**
  1. ***מראי מקומות – נחלת שמעון (זרחי, סי' ו'), רבבות אפרים (ח"ה סי' תמ"ד אות ב'),*** בית מתתיהו ***(ח"ה סי' א' אות ד',*** גם אני אודך ח"ו סי' ט"ו אות ד', עמ' קע"א)***.***
  2. נ"מ בין הטעמים**.**
     1. **חשוקי חמד (מגילה דף י:) – "ההורג עמלקי ודאי, האם צריך קודם לברך על מחיית עמלק ...".**
  3. אמאי אין מברכין שהחיינו על פר' זכור**.**
     1. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תש"ג) – "***שאלה:מ"ט ליכא ברכת שהחיינו על פר' זכור למש"כ מרן בס' טעמא דקרא סוף אסתר, דמרדכי בירך שהחיינו שתלה להמן. תשובה: על דיבור אין מברכין".

***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תש"ד) – "***שאלה: צ"ע מ"ט אין מברכין שהחיינו על זכור שהוי דיבור, ומ"ש ממגילה שמברכין. תשובה: במגילה יש מעשה המגילה".

* + 1. **מראי מקומות – ברכת הזמן (סי' ח' סעי' א', ס"ק א'),** ברכת השיר והשבח (סי' ל"ז)**.**
  1. **ברכה על מחיית עמלק**.
     1. הגרח"ק זצ"ל (טעמא דקרא סוף אסתר) – "בסליחות לתענית אסתר. יהודי הוקיע ילדיו למטה ואביהם למעלה. משמע שמרדכי עצמו תלאן ויתכן שרצה לקיים מצות מחיית עמלק בעצמו ולא ע"י שליח ויתכן שגם בירך ע"ז ברכת המצות ואולי גם שהחיינו".

1. ברכת התורה: האם יש לכוין לצאת ידי חובת הברכות של העולה לתורה.
   1. **מחמיר**.
      1. חת"ס (ארחות חיים [לווינגר] סי' ק"מ על סעי' א') – "וכן נהג אדמ"ו ז"ל בח"ס שאמר קודם הברכ' שיכוין כ"א לצאת בברכתו זו".
      2. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ג אות י"ט) – "אנו נוהגים להכריז בפרשת זכור ופרה לכוין להוציא ולצאת גם בברכות".
      3. תשובות והנהגות (ח"ב סי' פ"ז, עי' מועדים וזמנים ח"ו סי' צ"ז ד"ה ועיין) – "אבל בפרשת זכור ופרשת פרה יש הלכה מיוחדת שצריך לכוון לצאת הברכות וכמבואר בהגהות החתם סופר סי' תרפ"ה".
      4. עי' נטעי גבריאל (פורים פרק כ' סעי' ח') – "יש שכתב שהשומעים צריכים לכוון לצאת ידי חובתם גם בברכות שמברך העולה לתורה, ולפיכך יש להזהיר את הציבור לשמוע הברכות, והעולה יברך בקול רם".
      5. פסקי תשובות (אות ז', הע' כ') – "וכמו כן צריך לכוון בברכות לפני הקריאה ולאחריה לצאת ולהוציא, ולדברי הט"ז (סוס"ק ב') אין יוצאין ידי חובת הקריאה בלא שמיעת הברכה כדין".
      6. יד בפורים (פרק ג' סעי' ט') – "צריכים הציבור לכוין לצאת ידי חובה בברכות של העולה לתורה, וכן העולה לתורה צריך לכיון להוציאם".
   2. **מיקל**.
      1. קהלות יעקב (ארחות רבנו ח"ג עמ' ל"ב אות ג') – "אמרתי למו"ר (שליט"א) זצוק"ל שרב אחד שליט"א הכריז בביהכ"נ שמתפלל בו שיצאו השומעים גם כחובת ברכת התורה מהעולה לפרשת זכור (א"ה, עי' ט"ז סי' תרפ"ה ס"ק ב') ואמר לי מו"ר שסברתו מאחר שצריכים לצאת בס"ת א"כ מסתבר גם בברכות מאחר שהם שייכים לקריאה (א"ה, עי' פרמ"ג שם) והוסיף מו"ר זה דבר חדש שלא נהגו כן מעולם ובכלל הרב הנ"ל מחדש דברים חדשים, ומו"ר לא נוהג כן. במנין בביתו של מו"ר (שליט"א) זצוק"ל (שאני מהקבועים המצומצמים שם), הבעל קורא מכריז רק שיכוונו לצאת עם פרשת זכור דאורייתא".
      2. **אג"מ (מועדי ישורון ח"א פורים הע' י"ב) – "משום שהברכה הוא רק למברך".**
      3. עי' שבט הלוי (ח"י סי' ק"ז אות א') – "ואשר שאל אם צריך בקריאת פרשת זכור גם לכוין לצאת לידי חובת הברכות שמברכים לפני קה"ת ואחרי' או דסגי בכוונה רק בגוף הקריאה לבד. לדידי פשוט דהברכות אינם שייכים לעצם מצות זכירת עמלק, דהברכות באים כיון שקוראים בתורה בצבור צריך לברך כמו בעלמא, ואינם צריכים כוונה מיוחדת של זכירה, אלא יש מקום להוסיף כוונה היות שמברכים על קריאה דאורייתא להרבה דעות דעצם קרה"ת מה"ת כמבואר בפוסקים".
      4. **מועדי ישורון (ח"א עמ' מ"ז אות ו').**
      5. שיעורי הלכה (ח"א עמ' תל"א) – "הרמ"א ... השו"ע הרב ... והערוך השלחן ... שקטן יכול לעלות לתורה לפרשת זכור. ומבואר מדבריהם דאין צריך שהעולה יוציא את השומעים בברכותיו, דא"כ לא היה יכול לקטן לעלות לתורה בפרשת זכור, משום שאינו יכול להוציא את השומעים בברכות התורה".
   3. מראי מקומות – שערי ימי בפורים (שער ב' פרק ג' אות י"ד, עמ' כ"ג).
      1. אור לציון (ח"ד פרק נ"א אות ד') – "שאלה. האם צריך לכוין בקריאת התורה בשבת זכור לצאת ידי חובה גם בברכות התורה. תשובה. אין צריך לצאת ידי חובה בשבת זכור אלא בקריאה עצמה, ולכן אין צריך לומר לקורא ולשומעים שיכוונו להוציא ולצאת ידי חובה בברכות התורה. ומכל מקום טוב לחוש לכתחילה לכוין לצאת ידי חובה אף בברכות התורה".
      2. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"א אות י"ז) – "בשעת הברכה על התורה, יש לכוון שזו תהיה כברכת המצות על זכירת מחית עמלק".
      3. **הגרח"ק זצ"ל (דולה ומשקה ריש עמ' רמ"ה) – "שאלה:** מי שאיחר לבוא לביהכנ"ס ולא שמע הברכות, האם צריך ללכת עוד פעם לשמוע זכור. תשובה: א"צ".

הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות ז') – "האם בקריאת זכור צריך לצאת י"ח בברכות. תשובה: י"א כן".

הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות ח') – "בנ"ל מה טעמם דמאי שנא מכל קריאה. תשובה: כיון שזה דאו', (א.ה. לכאו' מטעם שזו מצוה על היחיד ויש חיוב ברכת המצוות אלא שאם זה היה מדרבנן גם גדר התקנה היתה רק לרבים ורק בתורת כל קריאה"ת)".

הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות ט') – "במשנ"ב רפב.כג. כתב דקטן לא יעלה לזכור אף שהש"ץ קורא, ולא משמע שזה מפני שהקהל צריך לצי"ח בברכות. תשובה: כנראה הטעם שמא יבוא לקרות".

1. הקריאה.
   1. מצוות צריכות כוונה**.**
      1. **יביע אומר (ח"ח או"ח סי' נ"ד) – "שיקרא בספר תורה היותר כשר שנמצא בבית הכנסת, במבטא נכון ומדויק, ולפני הקריאה יכריז הש"צ לקהל שבבית הכנסת, שיטו אזניהם להקשיב אל קריאת פרשת זכור, ושיתכוונו לצאת ידי חובת קריאה זו שהיא מצוה מן התורה, ושגם הוא מכוין להוציאם ידי חובה, וכמו שפסק מרן בשלחן ערוך (סי' ס ס"ד) שמצות צריכות כוונה".**
      2. תשובות והנהגות (ח"א סוף סי' שצ"ט, ח"ה סי' רכ"ח אות ה') – "ודע שראוי לכוין או אפילו לומר בפה לפני ששומע קריאת פרשת זכור 'הנני מכוין לקיים מצות עשה לזכור מעשה עמלק', וכן מבואר במנהגי בית אל שצריך לומר בפה מלא הנה אנו באים לקיים מ"ע זכור את אשר עשה לך עמלק, זכור בפה, והיינו הכוונה לצאת המ"ע ולא רק לפרשת זכור. וכן איתא במנהגי הח"ס שכיוון למ"ע של מחיית עמלק (נראה שכיוון למ"ע של זכירת מעשה עמלק וזכרון מצות מחיית עמלק) ומצות צריכות כוונה להמ"ע ולא לפרשה שקריאתה הוא חיוב בפני עצמו רק יוצאין בכך מ"ע דזכור אם כיוון לכך".
   2. השומע פרשת זכור וחיסר כמה תיבות**.**
      1. **מחמיר.**
         1. מקראי קודש (פורים סי' ז' ).
         2. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ג אות י"ב) – "בפרשת זכור אם השומע חיסר תיבה אחת שלא שמע אף ששמע את עיקר הענין של זכירת מעשה עמלק, יש לו לחזור ולקרוא".
         3. פסקי תשובות (אות **י', הע' ל"ח) – "ועל כן מהנכון שקורא יקרא שניהם לצאת ידי שניהם. ומכאן נלמד כמה שיש ליזהר לשמוע כל מילה בקריאה זו דפרשת זכור ולא להחסיר אפילו תיבה אחת, דלא גרע ממצוות קריאת מגילה שנפסק בפוסקים שאפילו אם חיסר תיבה אחת לא יצא ידי חובתו. [מקראי קודש פורים סי' ז']".**
      2. **מיקל: כל ששמע עיקר ענין זכירת עמלק, יצא ידי חובתו.**
         1. **אג"מ (מועדי ישורון ח"א פורים הע' י"ד).**
         2. **הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה פורים פרק י"ח סעי' ב') – "השומע פרשת זכור וחיסר כמה תיבות, כל ששמע עיקר ענין זכירת עמלק, יצא ידי חובתו".**
         3. ***הגר"א נבנצל שליט"א (סוכת חיים הל' פר' זכור אות ז') – "אם השומע חסר תיבה אחת האם יצא ידי קריאתו. והשיב וז"ל, כמדומני דעת אדמו"ר זצלה"ה דאם שמע עיקר הענין יצא".***
         4. **מועדי ישורון (ח"א עמ' מ"ז אות ז').**
      3. **מראי מקומות.**
         1. **הגרח"ק זצ"ל (דולה ומשקה ריש עמ' רמ"ב) – "שאלה: מי ששמע רק פסוק של זכור אשר עשה לך עמלק וכו' בלי פסוק והיה וכו' האם יצא. תשובה: יתכן שלא יצא".**

***הגרח"ק זצ"ל (סוכת חיים הל' פר' זכור אות ט') – "מה הדין היכא דהשומע חסר כמה מילים, אבל הוא יכול להבין עניןהפרשה גם בלא מילים אלו, האם יצא ידי חובתו. והשיב וז"ל, 'עדיף (בעסאר) (שישמע שוב)".***

הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות ו') – "שמעתי בשם מרן שליט"א דתיבות בפרשת זכור שאין מעכבות המשמעות אם לא שמען יצי"ח, מה הדין בתיבות שמעכבין משמעות בקריאה אך אינם שייכות למחייה וכגון שלא שמע והיה בהניח ושמע רק את סוף הפסוק תמחה וגו' דתחילת הפסוק הוא רק תאריך האם יצא. תשובה: אין זה ברור וצריך ליזהר בכולם".

* + - 1. יד בפורים (פרק ג' סעי' י"א) – "הציבור צריך לדקדק לשמוע היטב כל מילה בפר' זכור, מפי הבעל קריאה".
  1. **שמע בהברה אחרת**.
     1. מחמיר.
        1. מקראי קודש (פורים סי' ז' הע' ו') – "שמעתי בשם מרן זצ"ל, שמי שנוהג להתפלל בהברה אשכנזית יש קפידא בשמיעת פרשת זכור בהברה אשכנזית דוקא".
        2. פסקי תשובות (אות י') – "כתבו הפוסקים שאין אשכנזי יכול לצאת ידי חובתו בשמיעת פרשת זכור מספרדי, כי המבטא שונה וכן את שם הקודש מבטאים בפתח ולא בקמץ, והוא הדין שאין לספרדי לשמוע קריאת פרשת זכור מפי בעל קורא אשכנזי. ויש שהוסיפו לומר שגם בין האשכנזים כיון שיש קהילות שונות בעלי מבטא שונה מאחד לשני, נכון להקפיד שכל אחד ישמע הקריאה מבעל קורא המבטא את הקריאה כפי המבטא שהוא רגיל בה, אך מנהג העולם לא להקפיד על כך".
     2. מיקל: לא לכתחילה.
        1. **אג"מ (מועדי ישורון ח"א פורים הע' י"ז).**
        2. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה פורים פרק י"ח סעי' א', תפילה פרק ה' סעי' כ', **שלמי מועד עמ' רנ"ט**, הע' ד') – "יוצא אדם ידי חובתו בשמיעת פרשת זכור בהברה השונה ממסורת אבותיו, אולם לכתחלה ראוי להמנע מכך".
        3. אור לציון (ח"ד פרק נ"א אות ג') – "שאלה. האם צריך להקפיד לשמוע קריאת פרשת זכור במבטא או מספר תורה שנכתב על פי מסורת אבותיו. תשובה. יש להשתדל בשבת זכור, שכל אדם ישמע את הקריאה במקום שקוראים את הפרשה במבטא מסורת אבותיו, וכן בספר תורה שכתוב לפי מסורת אבותיו. ואם הדבר קשה, יכול לצאת ידי חובה בכל מבטא ובכל ספר".
        4. יביע אומר (ח"ו או"ח סי' י"א אות ו', יחוה דעת ח"ו סי' י"ט) – "ומ"מ לדינא נראה דקושטא קאי שיכולים להוציא זה את זה, כשמבינים הלשון והמבטא, איש שפת רעהו, והגם כי רגיל אני להזהיר את בני הישיבות הספרדים, החוסים בצל הישיבות של האשכנזים, שבשבת פרשת זכור ילכו לשמוע קריאת פרשת זכור מפי ש"צ ספרדי במבטא ספרדי, מפני שקריאת פר' זכור היא מן התורה".
        5. חוט שני (אגרת הפורים פרק א' הע' ז') – "וכן שמעתי מהגר"נ קרליץ שליט"א [זצ"ל] דבדיעבד יוצא (בפרט בזה שלה"ק אינו מעכב, הוספת הגר"נ שליט"א [זצ"ל])".
        6. **עי' הגרח"ק זצ"ל (דולה ומשקה סוף עמ' רמ"ג) – "שאלה: השומע קריאת התורה 'זכור', (וחזרת הש"ץ), במבטא חסידי וכן בניגון חסידי, האם יצא. תשובה: יוצאין".**
        7. מועדים וזמנים (ח"ו סי' צ"ז) – "בפרשת זכור נראה דכשאין השנוי מבטא בולט, כיון שהיום נתערבו זה בזה עדות שונות במבטאים שונים בארץ ובחוץ לארץ, כיון שניכר היטב הכוונה סגי, ואין לדייק לקרוא ולחזור ולקרוא שאין בזה צורך כלל, וצריך בעל קורא במבטא כרוב הציבור, ובלאו הכי ראוי תמיד בכל קריאת התורה לבחור בעל קורא שקורא במבטא הציבור ולא כל הרוצה ליטול את השם יטול, אבל נראה שיוצאין פרשת זכור וכן מוכח ...".
        8. **מועדי ישורון (ח"א עמ' מ"ז אות י').**
        9. נטעי גבריאל (פורים פרק כ"א סעי' ד') – "לכתחלה יש להקפיד שאשכנזי לא ישמע ויצא יד"ח בפרשת זכור בהברה ספרדית, וכן ספרדי לשמוע בהברה אשכזית, אולם מדינא יוצא יד"ח, דאלו ואלו דא"ח".
        10. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סעי' י"ב) – "ספרדי שמתפלל תמיד בבית כנסת של אשכנזים, נכון מאד שיהדר לשמוע קריאת פרשת זכור שהיא מן התורה, מפי שליח צבור הקורא במבטא ספרדי. וכן להיפך. [שו"ת בנין שלמה (סי' נד).]. ונכון שבני הישיבות הספרדים החוסים בצל הישיבות הקדושות של האשכנזים, שבשבת פרשת זכור ילכו לשמוע קריאת הפרשה מפי שליח צבור ספרדי, הקורא בתורה במבטא ספרדי ומתוך ספר תורה בכתב ספרדי, מאחר וקריאת פרשת זכור היא מן התורה וכמבואר. ומכל מקום אם שומע את קריאת פרשת זכור במבטא אשכנזי, ומתוך ספר תורה בכתב אשכנזי, יצאו ידי חובה".
        11. ישמח ישראל (פרק ג' סעי' ו').
        12. יד בפורים (פרק ג' סעי' ט"ו) – "צריכין להקפיד לשמוע את קריאת פרשת זכור, מפי בעל קורא שהקריאה שלו היא במבטא שהשומעים רגילים לשמוע, דהיינו שספרדים לא ישמעו אצל אשכנזים וכן להפך, ומ"מ גם אם שמע במבטא שאינו רגיל לשמוע, בדיעבד אין זה מעכב".
     3. מראי מקומות – רבבות אפרים (ח"ו סי' שע"ו), שערי ימי בפורים (שער ב' פרק ג' אות ט', עמ' כ"ב).
        1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"א פרק י"א אות ב') – "אשכנזי יוצא בהברה ספרדית (אפילו לדעת רבינו בחיי פרשת וירא הו"ד בהר צבי או"ח סי' ד) ואפילו בפרשת זכור, רק שכדאי להחמיר, משום שנקרא לא דקדק בדבורו, וגם זה הלשון שלהם, ולא גרע מחולם של יוצאי ליטא".

הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"א אות י"ב) – "יש להשתדל שבן אשכנז ישמע את הקריאה במבטא אשכנז, ובן ספרד ישמע את הקריאה במבטא עדות המזרח".

* 1. הפסק באמצע קריאת הפרשה**.**
     1. **הגרח"ק זצ"ל (דולה ומשקה עמ' רמ"ד) – "שאלה: קרא פר' זכור בהפסקים גדולים בין תיבה לתיבה, איזה גודל של הפסק יפקיע את המצוה, ובאיזה הפסק עדיין יוצא. תשובה: כ"ז שמובן".**
  2. עמידה **(מצד המצוה, אבל משום קרה"ת יעשה כ"א כמנהגו).**
     1. **מחמיר.**
        1. **עי' בן איש חי (אוצרות חיים מועדים ח"ב עמ' שצ"ה) – "כאשר תשמע פרשת זכור מן הקורא בספר תורה בשבת שקודם פורים,** טוב **שתעמוד כי השומע יוצא ידי חובת מצות עשה זו מדאורייתא כקורא".**
        2. **שער ימי הפורים (שער ב' פרק ג' אות י"ט) – "והראו לי בהנהגות הרב פישר זצ"ל, ראב"ד העדה החרדית, שהיה מורה לגבאי להכריז, שכולם יעמדו בזמן שהעולה מברך את הברכות בפ' זכור. [ושמעתי שאצל הספרדים יושבים אף בקריאת פרשת זכור]".**
     2. **מיקל.**
        1. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ג אות י"א) – "**בקריאת פרשת זכור אין צריכים הציבור לעמוד".**
     3. **מראי מקומות.**
        1. **קהלות יעקב (ארחות רבנו ח"ג עמ' ל"ב אות ד') – "בתשמ"ה, במנין בביתו מו"ר (שליט"א) זצוק"ל חרף חולשתו הגדולה ראיתי שעמד בקריאת פרשת זכור מו"ר לא עלה למפטיר רק חתנו הגר"ש ברמן שליט"א, (מו"ר** **(שליט"א) זצוק"ל בגלל ראיתו שנחלשה מאד אינו עולה למפטיר ובפרט לא למפטיר זכור ושאר הפרשיות ומו"ר בוחר לו כל שבת פרשה קצרה לעלי', עי' ארחות רבנו ח"א עמ' קכ"א אות צ') מו"ר עמד על מקומו ע"י הבעל קורא, ואפשר שמו"ר עמד כדי שישמע יותר טוב את הקריאה כידוע מו"ר כבד שמיעה, הברכות מהעולה לא שמע כי ברך לא בקול כי גם אני שמעתי רק חלק מברכותיו".**
        2. **ישראל במעמדם (ח"א פרק כ"ה סעי' מ"ח) – "**יש נוהגים לעמוד בקריאות של ארבע פרשיות: שקלים, זכור, פרה, **והחודש. ויש שנהגו לעמוד רק בקריאת פרשת זכור, מפני שקריאתה היא מן התורה".**
  3. **מראי מקומות.**
     1. חוט שני (רבית עמ' קמ"ז אות י"ג) – "ונראה דאף בקריאת פרשת זכור ופרשת פרה אדומה, העולה לתורה גם קורא עם הש"ץ, וחשיב שקורא בעשרה ולא כקורא ביחידי, כיון שקורא יחד עם הש"ץ שכולם שומעים ממנו, גם הוא נכלל בכלל העשרה".

1. לקרוא "זֵכר עמלק" בציר"י, ו"זֶכר עמלק" בסגול: כיצד - מ"ב (ס"ק י"ח).
   1. **לחזור על הקטע "תמחה את זכר עמלק"**.
      1. קצות השלחן (סי' פ"ד ס"ק כ"ב).
      2. קהלות יעקב (הגרח"ק ***זצ"ל***, אגרת הפורים פרק א' הע' ו') – "אאמו"ר זללה"ה הקיל שמספיק לחזור רק על ד' תיבות אלו".
      3. אג"מ (או"ח ח"ה סי' כ' אות ל"ב) – "הנה לחזור כל הפסוק וודאי אין להצריך, דאין בזה משום כל פסוקא דלא פסקיה משה אנן לא פסקינן, דהכל שומעין שהוא אותו הקרא, והחזרה הוא רק בשביל שמא לא קרא כהוגן, שרק חד מנהון הוא קריאה, ואידך הוא קריאת טעות בעלמא, שאינו מחזיר את כל הקרא אלא מה שטעה בלבד. אבל יותר ראוי שיתחיל לחזור מתמחה, היינו שיאמר הקורא תמחה את זכר עמלק, תמחה את זכר עמלק. והוא מטעם דכשיקרא את זכר זכר עמלק, הא אפשר לטעות שהפירוש הוא שהציווי הוא למחות רק את זכר הזכרים של עמלק, ושייך גם שיטעו לומר שכן כתוב בתורה. ואם יקרא את זכר עמלק זכר עמלק, אף שלא שייך שיטעו שכן כתוב בתורה, אפשר שיטעו השומעין שהוא פירוש על מה שקרא בתורה שימחו זכר עמלק, שהוא סגי במה שיהרגו את הזכרים. ואף שאין דרך הקורא לפרש, יהיה הטעות אצל המתרגם בזמן שהיו מתרגמין. ואף שסגי באם יקרא את זכר עמלק את זכר עמלק, אבל כיוון שצריך להוסיף יותר ראוי להוסיף מתמחה שהוא התחלת המצווה, וזה טוב לכתחילה לעשות".
      4. הליכות אבן ישראל (מועדים ח"ב פרק נ"ב סעי' ג', עמ' ת"ו).
      5. עי' הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"א אות י"א) – "יש שהקפידו להקדים לקרוא את 'זכר' עמלק בסגול, ואחר כך קורין בצירי, ולמעשה אין נפק"מ בזה ואפשר להקדים ולאחר כרצון הקורא. גם אין קפידא לחזור על כל הפסוק, ודי במה שחוזר על המילה 'זכר'. והקורא בבית הכנסת של רבינו, חוזר רק על הד' מילים 'תמחה את זכר עמלק'".
      6. כאיל תערוג (מועדים עמ' תר"ו, שלמי תודה פורים סי' ד' אות א') – "ושמעתי בשם הגרא"ל שטיינמן שליט"א [זצ"ל], דיותר נכון שלא לסיים הפסוק, שהרי מסתבר דהנידון אם לקרוא 'זכר' בצירי או בסגול, כל זה אינו אלא לענין לכתחילה, אבל בדיעבד בכל ענין שקרא יצא, וא"כ אם יקרא מתחלה בצירי ויסיים הפסוק, הרי כיון שזהו הפסוק האחרון וכבר סיים הקריאה, א"כ כבר יצא ידי חובתו בקריאה זו, ואחר שיצא מה תועלת יש במה שיחזור ויקרא שנית, אבל אם לא יסיים הפסוק ויחזור ויקרא שנית, שפיר יש תועלת בחזירתו, דכיון שעדיין לא סיים המצוה ולא יצא ידי חובתו שפיר יכול לתקן הקריאה על צד היותר טוב, דכל זמן שלא גמר את כל המצוה, אף שכבר קרא תיבות אלו, יכול לשנות ולתקן שיהא הקריאה יותר בהידור, אבל אם כבר יצא ידי חובתו לא שייך לקיימה פעם אחרת בתוספת הידור".
      7. חוט שני (אגרת הפורים פרק א' הע' ו').
      8. הגר"א נבנצל זצ"ל (ועלהו לא יבול ח"א עמ' רל"ח בהג"ה) – "לכאורה עדיף שלא יחזור כל הפסוק, כי כשחוזר כולו הרי קרא פעם אחת פסוק שיש בו שמות בצורה משובשת. בחזרות שבמגלת אסתר אין חשש זה".
   2. **יחזור לקרות כל הפסוק**.
      1. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ג אות י"ד) – "בפרשת זכור שקוראים פעמים זכר בצירי ובסגול, אנו נוהגים לקרוא את כל הפסוק פעמיים. ובפרשת כי תצא בשביעי קוראים בצירי ובמפטיר קוראים בסגול . ובפורים חוזרים רק על המילה פעמיים".
      2. תשובות והנהגות (ח"ה סי' רכ"ח אות ד', מועדים וזמנים ח"ב סוף סי' קס"ז בהג"ה) – "ואני מעדיף את המנהג שנהגו בישיבה אצלינו שגמרו את כל הפסוק בצירי, ואח"כ חזרו לקרוא פסוק אחרון בסגול, וטעם הדבר נראה, שלמנהגם שחוזרים באמצע הפסוק באופן אחר, ממ"נ יש כאן הפסק באמצע הפסוק, משא"כ לדידן גומר עם צירי כמצותה ואח"כ אומר כל הפסוק בסגול, וראוי להקדים המעולה קודם דהעיקר הוא לקרוא בצירי, כי הקריאה בסגול היא שמועה בשם הגר"א זצ"ל ואינו ברור שזהו דעתו המוחלטת. (ע"ע במוע"ז ח"ב סי' קס"ז שכתבנו עוד טעם לכך). והנה מביא מגדול אחד שליט"א שהזהיר לומר זכר עם צירי ומיד אח"כ לחזור זכר בסגול ושוב גומר עד לא תשכח, שטען שכיון שבדיעבד יוצא בשניהם א"כ אם יגמור כל הפסוק ואח"כ יחזור כמנהגינו, הרי שיצא עכ"פ בדיעבד, ושוב לא שייך הידור לקרוא בסגול שכבר אין עליו את המצוה כלל, וכסברת הגר"ח מבריסק זצ"ל שאם נטל אתרוג שאינו מהודר שיצא בדיעבד, שוב לא שייך ליקח עכשיו מהודר לאחר שכבר יצא, וההידור היא בקיום המ"ע בהידור, ולכן לדעתו לפני שגמר את הפסוק קורא שניהם. מיהו במק"א (ח"ד סי' קס"א) ביארתי דלע"ד דברי הגר"ח הם דוקא לענין נוי, שאין הנוי תועלת לחפצא באתרוג גופא, אלא הוא דין כללי בכל המצוות לייפות המצוה (ואפי' בפרוכת ס"ת יש מצוה לנאותה), אבל היכא שמתקן את המצוה גופא שבאופן זה הוא מן המובחר כמצותה לכתחילה, לזה מועיל גם אם מתקן אח"כ, וכ"ש כשעסוקים באותו ענין, ע"ש שהוכחתי כן".
   3. **קורא זכר זכר**.
      1. הגר"ש זליג זצ"ל (כאיל תערוג מועדים סוף עמ' תר"ו).
   4. מראי מקומות – רבבות אפרים (ח"ד סי' קס"ז), נטעי גבריאל (פורים פרק כ"א סעי' ב'), שערי ימי בפורים (שער ב' פרק ג' אות ח', עמ' כ"א), ישמח ישראל (פרק ג' סעי' ה'), פסקי תשובות (אות ט').
      1. הגרשז"א זצ"ל (נטעי גבריאל פורים פרק כ"א הע' ג', ועלהו לא יבול ח"א עמ' רל"ח, **שלמי מועד עמ' ר"ס**) – "והבוחר יבחר".
      2. **הגרח"ק זצ"ל (דולה ומשקה עמ' רמ"ד) – "שאלה:** האם ראוי לקרוא כל הפסוק ב' פעמים (עם זֶכר וזֵכר), או סגי לחזור על התיבות לבד. תשובה: יש מחמירים".

***הגרח"ק זצ"ל (סוכת חיים הל' פר' זכור אות ח') – "כשחוזר על המילים תמחה את זכר עמלק, האם עדיף לחזור על כל הפסוק או רק על ד' תיבות אלו, או רק על תיבה אחת 'זכר'. והשיב וז"ל,*** מספיק אלו המלים וזה לא כמו שמתקן ומתחרט מהנוסח הראשון".

* 1. **כשקוראים ב' פעמים זֵכר וזֶכר מה לקרוא ראשון**.
     1. אין נ"מ.
        1. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (מה טובו גליון ט' עמ' כ"ג אות י"ג) – "בפרשת זכור שנוהגים לקרוא 'זכר' פעמים פעם בסגול ופעם בצירי, אין נפק"מ אם מקדימין לומר בסגול או מקדימים לומר בצירי".**
        2. **הגרח"ק זצ"ל (דולה ומשקה עמ' רמ"ד) – "שאלה:** כשקוראים ב' פעמים זֵכר וזֶכר מה לקרוא ראשון. תשובה: אין נ"מ".

1. הבנה: האם צריך להבין פרשת זכור בעת הקריאה.
   1. **מחמיר**.
      1. מועדים וזמנים (ח"ב סי' קס"ה, ח"ו סי' צ"ז ד"ה ועיין) – "שיש לו ליזהר ללמוד היטב להבין פירוש כל מלה ומלה דלרוב ראשונים השומע ולא הבין פירוש המלות לא יצא כלל חובת המצוה כמו שיבואר ...".
   2. **מיקל**.
      1. אמת ליעקב (הע' תקצ"ז) – "בענין פרשת זכור אין צריך להבין פירוש המלות, אלא ידיעת הענין מספיקה - מפי השמועה".
      2. אור לציון (ח"ד פרק נ"א אות ה') – "שאלה. האם צריך להבין את פירוש המילים שבקריאת פרשת זכור. תשובה. אף אם השומעים את קריאת פרשת זכור לא הבינו את כל המילים שבפרשת זכור, יצאו ידי חובתם בשמיעת הפרשה".
      3. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"א אות ה', יבקשו מפיהו ח"ב עמ' ע"ז ) – "אין צריך להבין כל מילה בפרשת זכור, והעיקר להבין את הענין".
      4. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ג אות י') – "בפרשת זכור נוהגים להקל שאם מבין הענין של פרשת זכור אף שאינו מבין כל המילים שיצא ידי חובתו".
      5. חוט שני (אגרת הפורים פרק א' הע' ד') – "דמסתבר שמספיק להבין הענין של פ' זכור וא"צ להבין כל המלים".

חוט שני (פורים עמ' כ"ד ) – "דמן הראוי לכתחילה להבין את פירוש כל התיבות של פרשת זכור. ומ"מ בדיעבד אם אינו מבין את כל התיבות סגי בזה שמבין את ענין הפרשה, ויוצא בזה ידי חובתו".

* + 1. הגרח"ק זצ"ל (נחל איתן סי' ט"ו סעי' ב' ס"ק י', אגרת הפורים פרק א' הע' ד') – "דבדבר שאומר בינו לבין עצמו כמו ק"ש שהתורה אמרה והיו הדברים האלה וגו' ודברת בם וגו' א"כ התורה מקפדת על אמירת דברים אלו ומלות אלו וכן בברהמ"ז ותפלה וקידוש דכתיב זכור את יום השבת והכונה להזכיר בפה וכן זכירת יצי"מ (וכן פרשת זכור) **בכל אלו יצא אע"פ שאינו מבין** שהרי מ"מ הזכיר מה שהתורה צותה עליו להזכיר".

**הגרח"ק זצ"ל (דולה ומשקה עמ' רמ"ד) – "שאלה: האם צריך לכוון כונת 'הפירוש של המילות', או שסגי כונת 'הענין' לבד. תשובה: הענין".**

**הגרח"ק זצ"ל (דולה ומשקה סוף עמ' רמ"ד) – "שאלה: בשו"ע או"ח (סי' קצ"ג ס"א) כתב דאי אפשר להוציא בהמ"ז, למי שאינו מבין פירוש המילות, ובמ"ב (סק"ה) הביא שיש חולקין שיוצא, וראוי להחמיר. ויל"ע בפרשת זכור, שהציבור יוצא מהקורא, דלכאו' צריך ליזהר שיבינו כל מילה בפרשת זכור, כמו בבהמ"ז, [ואין לומר דסגי שמבין הענין, דבמ"ב שם דן להוציא נשים שלא מבינות המילים, אף שמבינות הענין]. ובפרשת זכור בפסוק ויזנב בך וגו' יש הרבה שלא יודעים הפירוש. תשובה: א"צ".**

***הגרח"ק זצ"ל (סוכת חיים הל' פר' זכור אות י') – "האם צריך להבין כל מילה ומילה. והשיב וז"ל, 'לא'".***

הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות ד') – "האם חוששים שהטועה או לא יודע פירוש פרשת זכור לא יצא. תשובה: יצא. שוב כתב תשובה: אין לחוש".

* + 1. ***הגר"א נבנצל שליט"א (סוכת חיים הל' פר' זכור אות ח') – "אם לא הבין כל מילה האם יצא ידי חובתו. והשיב וז"ל, כן".***

***הגר"א נבנצל שליט"א (סוכת חיים הל' פר' זכור אות ט') – "אם לא הבין כלום רק ידע הענין האם יצא יד"ח. והשיב וז"ל, כן".***

* + 1. ישמח ישראל (פרק ג' סעי' י"א).
    2. שיעורי הלכה (ח"א עמ' תכ"ט) – "כיון שלדעת כמה מהפוסקים אף שמיעת כל תיבה מפרשת זכור אינה מעכבת, עכ"פ א"צ להחמיר להבין כל תיבה ותיבה, כיון שהבנת המילים אינה מעכבת אף לענין שאר דיני תורה, כמ"ש המ"ב הנ"ל".
    3. הגר"י לוקסנברג שליט"א (תורת המועדים סי' תרפ"ה אות ז') – "כתב המועדים וזמנים ... אמנם העיר ע"ז הגר"י לוקסנברג שאפשר לומר שא"צ להבין כל מילה אלא העיקר להבין הענין".
  1. מראי מקומות.
     1. נטעי גבריאל (פורים פרק י"ט סעי' ה', הע' ח') – "צריך לדעת פירוש המלות, שאם אינו מבין פירושם אינו מקיים המצוה כראוי, שעיקר המצוה לזכור מעשה עמלק ולהשריש השנאה עליו בכל עת. [כנלע"ד פשוט שעיקר מטרת המצוה לקבוע בלב את שנאת עמלק ואין זו מצות קריאה בלבד, **אכן למעשה קשה לומר** שמי שאינו יודע פירוש המלות לא יצא, ולא שמענו שום מנהג לפרש בפני ע"ה את פירוש המלות, לכן נראה שבזה גופיה שמזכירים וקוראים פרשת זכור משרישים השנאה למחוק זכר עמלק, שהרי סו"ס כל אחד מבין דודע קצת שקוראים בענין מחיית עמלק, ובזה מקיימים המצוה, אפילו בלי ידיעת פירוש המלות, אבל בודאי שלכתחלה צריך להבין פירוש המלות]".
     2. יד בפורים (פרק ג' סעי' י"א) – "וכן צריכין הם להבין את מהות הענין שבפרשת זכור".

1. **עמלק.**
   1. *במקום המלחמה צריך שיתן הודאה ושבח לפני המקום****.***
      1. ***ברכות (דף נד.) – "תנו רבנן: הרואה מעברות הים, ומעברות הירדן, מעברות נחלי ארנון, אבני אלגביש במורד בית חורון, ואבן שבקש לזרוק עוג מלך הבשן על ישראל,*** *ואבן שישב עליה משה בשעה שעשה יהושע מלחמה בעמלק****, ואשתו של לוט, וחומת יריחו שנבלעה במקומה על כולן צריך שיתן הודאה ושבח לפני המקום".***
   2. להתחפש כמו המן**.**
      1. הגרש"א שטרן שליט"א (דברי יעקב פורים עמ' ל"ד, עמ' נ"ו) – "נראה דאין בזה ענין הלכתי, ומה שהובא מהחת"ס דלבוש של רשע משפיע על האדם שלא לטובה, היינו שאין ראוי ללבוש בגד שלבשו הרשע אלא אם לא לבשו שהוא עשוי במתכונת מלבושין אין בזה בה כל עוולה - ומ"מ לענין תחפושת להמן נראה דראוי להקפיד בזה כיון שהיה מזרע עמלק וראוי למחוק את שמו שלא יזכר ולא יפקד, כעין מה שמצינו בחז"ל שמצוות מחיית עמלק הוא גם על רכושו משור ועד שה, שלא יהא שם עמלק נזכר אפילו על הבהמה לומר בהמה זו משל עמלק היתה, וכמבואר ברש"י סוף פרשת כי תצא. (גם בעובדה דהוי בנובהרדוק נראה שרק מי שהתחפש להמן ניזוק ולא מי שהתחפש לאחשורוש)".
      2. **עי' סי' תרצ"ו, לשיטות ומראי מקומות*.***
   3. **אי מותר לשבח את המן**.
      1. פסקי תשובה (סי' קל"א) – "נסתפקתי אם מותר לומר כי המן הי' גוי גדול נאה וחכם, מי נימא דאסור משום דכתיב לא תחנם ואמרי' בע"ז (כ.) לא תתן להם חן, או אפשר כי עי"ז יתרבה שבח השי"ת שאבדו על שארב על ישראל, ויעי' בסוטה (מב:) עדיין לא הגענו לחצי שבחו, (שפתי צדיק פורים אות י"ח)".
      2. אם יש איסור לא תחנם אחר מותו - עי' יו"ד סי' קנ"א, לשיטות ומראי מקומות.
   4. *הרואה מלך מזרע עמלק, האם לברך עליו ברכת המלך****.***
      1. ***קהלות יעקב (ארחות רבנו ח"א עמ' צ"ג אות קי"א) – "מוצש"ק ויחי תשל"ח אמרתי למו"ר (שליט"א) זצוק"ל שראיתי בספר אחד שכתב בשם הגרי"ח זוננפלד זצ"ל שהורה למקורביו לא לברך על קיסר גרמני' שבקר בירושלים ברוך שנתן מכבודו משום שהוא מזרעו של עמלק שכתוב בו מחה תמחה ומו"ר קיבל דבר זה כדבר פשוט ולא הי' תמוה בעיניו על שהורה שלא לברך אף שהרי בידו סמכות של מלך, אלא שהקשה הא בא סנחריב לבלבל את כל האומות (סוף ידים ופסקו הרמב"ם) א"כ מנין לו שהוא מזרעו של עמלק, ואמר מו"ר אפשר שדעת הגרי"ח משום הגמ' במגילה דף ו' א' ואמר ר"י זממו אל תפק זו גרממיא של אדום וגירסת הגר"א זצ"ל גרמניא א"כ דעת הגמ' כאן דאומה זו לא בלבל, וחולקת על המשנה דלפי גמרא זו את גרמניא לא בלבל וקיימת ביחוסה והיא אדום והם זרעו של עמלק וזו גרמני' שלנו, וחש הגרי"ח זצ"ל לגמרא זו ולכן הורה שלא לברך על מלך מזרעו של הגרמנים העמלקים ימ"ש. (עי' שם סע' ח' ט')".***
      2. הרא"י בראדט (ישורון חכ"ז עמ' תתקכ"א) – "וכבר מפורסם על ר יוסף חיים זוננפלד, שבשנת תרנ"ח כאשר ביקר וילהלם קיסר גרמניה בירושלים, וכל בני העיר הלכו להקביל את פניו ור' יוסף חיים לא בירך עליו ברכת המלך, על פי מסורה בשם הגר"א ששמע מרבו ר' יהושע ליב דיסקין, שהאומה הגרמנית היא מזרע עמלק ועל מלכי עמלק לא מברכים ברכה זו. **פחות ידוע מסיפור זה הוא חלקו השני**, שר' שמואל סלנט ור' יעקב אלישר, שני רבני ירושלים ברכו עליו ברכת המלך וכל העם ענו אחריהם אמן".
   5. ***מראי מקומות.***
      1. הגרח"ק זצ"ל (טעמא דקרא סוף אסתר) – "בסליחות לתענית אסתר. יהודי הוקיע ילדיו למטה ואביהם למעלה. משמע שמרדכי עצמו תלאן ויתכן שרצה לקיים מצות מחיית עמלק בעצמו ולא ע"י שליח ויתכן שגם בירך ע"ז ברכת המצות ואולי גם שהחיינו".
      2. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות כ"ג) – "במשנ"ב תרפו.ב. כתב דמסתבר שצמו כשנלחמו בשונאיהם כדמצינו שמרע"ה צם במלחמת עמלק, וצ"ב דמרע"ה לא נלחם בגופו בעמלק אך הם לכח המלחמה מסתבר שהוצרכו לאכול. תשובה: הרי אצל שאול נלחמו בלי לאכול, (א.ה. רש"י בבשלח כתב מכאן לתענית שצריך ג' לפני התיבה כמשה אהרן וחור ודין זה נאמר בתענית ציבור ולא בתענית יחיד וא"כ מוכח שאצל עמלק כולם צמו ואף היוצאים למלחמה)".
2. פרשת פרה - סעיף ג'.
   1. **נשים**.
      1. **פטורות.**
         1. **ציץ אליעזר (ח"י סוף סי' כ"ח) – "ואגב. בדברי ארצות החיים הנ"ל ישבתי בפשיטות מה שהקשוני מדוע שהנשים אינם מדקדקים ללכת לשמוע פ' פרה כמו שמדקדקים על פ' זכור הרי גם על פ' פרה כתוב בשו"ע שי"א שהיא מה"ת. ולפי דברי הארצוה"ח יש ליישב זאת בפשיטות. דהרי נתקנה לזכירת מעשה העגל, והנשים הרי לא השתתפו בחטא העגל כידוע, ולכן אינם מצווים בזכירה על כך ואין עליהם חיוב על כן לשמוע פ' פרה שנתקנה עבור כך".**
         2. פסקי תשובות (סוף אות ו', הע' כ"א) – "**אמנם אף כי בפרשת זכור יש המחייבים את הנשים לשמוע את הקריאה (כנ"ל אות ה'), בפרשת פרה** לכו"ע **אין להם חיוב לשמוע, ואף לשיטת השו"ע והפוסקים דפרשת פרה מן התורה. [מועו"ז שם, דבמחיית עמלק החיוב על כל יחיד, משא"כ טהרת פרה אדומה היא מצוה שחלה על ציבור דווקא ואין נשים בכלל ציבור]".**
         3. יד בפורים (פרק ד' סעי' י') – "**נשים פטורות משמיעת פרשת פרה, וגם לא נהגו שנשים הולכות לשמוע קריאה זו".**
3. **קטנים.**
   1. חינוך**.**
      1. מחמיר.
         1. הקטן והלכותיו (פרק י"ב סעי' י') – "יש לחנך את הקטנים בשמיעת ד' הפרשיות".
         2. חינוך הבנים כהלכתו (פרק ק"י סעי' א') – "קטן שהגיע לחינוך חייבים לחנכו לשמיעת ד' פרשיות, כדרך שמחנכים אותו לשאר כל המצות".
   2. **לחנך בנות**.
      1. מיקל.
         1. הקטן והלכותיו (פרק י"ב סעי' י"א) – "ובפרשת פרה נראה דיש להקל ולא צריך לחנכם בשמיעתה, וכן יש להקל בפרשת שקלים ופרשת החודש".
   3. **בעל קורא.**
      1. מחמיר, אא"כ הוא בר מצוה וידוע שיש ב' שערות.
         1. חינוך הבנים כהלכתו (פרק ק"י סעי' ו') – "יש מחמירים לענין נער בן י"ג שנה שלא נודע אם הביא סימנים שלא יקרא בתורה פרשת זכור או אפילו פרשת פרה מפני שאין סומכים בדאורייתא על חזקה דרבא".
      2. מראי מקומות – ציץ אליעזר (ח"ז סי' א', לשונו מובא לקמן).
         1. **הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה תפילה פרק י"ב הע' ק') – "ועובדא הוה בנער שנעשה בר מצוה והבין עצמו לקרוא מפטיר של פ' פרה, ונשאל רבנו אם יניחוהו לקרות. והשיב שכן דמעיקר הדין קיי"ל דקריאה זו אינה מה"ת (עיין באור הגר"א או"ח סי' קמ"ו וסי' תרפ"ה), יניהו לו לקרות, כיון שכבר התכונן לכך (וכשנשאל אם הוראה זו היא ע"פ 'השו"ע החמישי', אמר, הלא הלכה פסוקה היא בשו"ע חו"מ דקטנים לאו בני מחילה נינהו)".**
   4. **עליה לתורה: קודם הבר מצוה**.
      1. מחמיר.
         1. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ב אות ז') - לשונו מובא לקמן.
         2. **עי' הגר"א נבנצל שליט"א (ירושלים במועדיה פורים עמ' שע"ג אות כ"ז) – "נער שנעשה בר מצוה בשבוע שאחר השבת שקורין בה במפטיר אחת מד' פרשיות, האם יעלה לתורה. תשובה: בפרשת זכור לא יעלה למפטיר אלא יקבל עלייה אחרת, וגם בפרשת פרה עדיף שלא יעלה כיוון שישנם סוברים שגם היא חיובה מדאורייתא".**
         3. מקדש ישראל (פורים סי' א') – "שאלה - מהו לקטן (בשבת שלפני יום הבר מצוה שלו) לעלות לתורה לקריאת הד' פרשיות. ומהו לקריאת פרשת זכור (מפטיר) ופרשת פרה. תשובה - בפ' זכור ופרה המנהג להחמיר, אבל בשאר הפרשיות יש להקל לפי הצורך (אם גדול קורא, לא הקטן)".
      2. מיקל.
         1. ציץ אליעזר (ח"ז סי' א') – "לכן לענין מעשה נלפענ"ד דבמקום ובזמן דנהגינן לקרוא לקטן למפטיר כגון בשבת שלפני הבר מצוה אז אין למנוע טוב ממנו מלקרותו גם למפטיר דיו"ט חנוכה ר"ח ודד' פרשיות [מלבד דיש להחמיר אולי לפ' זכור], דמוקמינן בכגון דא הדבר אעיקרא דדינא דמותר להעלות להן לקטן אליבא דרובא דהפוסקים ובפרט האידנא דהמקרא הוא גדול [ויש באמת לדקדק בזה בד' פרשיות ויו"ט חנוכה ור"ח שיהא המקרא הבעל קורא שהוא גדול ולא יתנו לקטן בעצמו שיקרא, כמו שעושין כן בכמה מקומות במפטיר דעלמא דנותנין לקטן הבר - מצוה בעצמו שיקרא]".
         2. הו"ד בהקטן והלכותיו (פרק י"ב סעי' ט').
      3. מראי מקומות.
         1. שערי ימי הפורים (פורים שער ב' פרק ח') – "ולנוהגים להעלות נער הבר המצוה לראשונה לתורה בשבת שאחר הבר מצוה, או בשבת שבו ביום נעשה בר מצוה, משמע מהפוסקים שיכול אף לקרוא את המפטיר. ומ"מ יש מקומות הנוהגים גם בזה שלא יקרא פרשת זכור, ויש מחמירים אף בפרשת פרה".
   5. **עליה לתורה: אחר הבר מצוה**.
      1. מחמיר.
         1. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ב אות ז') – "אין לתת מפטיר בפרשת שקלים ופרשת החודש לקטן בשבת שלפני הבר מצוה אף שזה שעת הדוחק, ובפרשת זכור ופרשת פרה אין לתת מפטיר אף בשבת שאחרי הבר מצוה".
      2. מיקל.
         1. ציץ אליעזר (ח"ז סי' א') - לשונו מובא לעיל.
         2. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"א אות א') – "ואפילו אם הקטן לא יקרא בתורה רק יברך הברכות, אין נוהגין ליתן לו מפטיר בכל הד' פרשיות. אבל בשבת אחרי הבר מצוה, מותר לתת לו מפטיר אפילו בפרשת פרה, חוץ מפרשת זכור שראוי לתת לגדול ממשא".

הגריש"א זצ"ל (אמרי מאיר עמ' קצ"א אות י"ג) – "שאלוהו על בחור שיהיה בר מצוה ג' ימים לפני [השבת שקורין בו] פרשת פרה, ורוצה העלייה של מפטיר. ואמר מרן שזה בסדר, [הנידון הנ"ל היה שהבחור הבר מצוה יקבל העלייה של מפטיר, והוא עצמו לא יקרא פרשת פרה]".

* + - 1. הקטן והלכותיו (פרק י"ב סעי' ט').
      2. **אשי ישראל (פרק מ"ט הע' י"ג).**
    1. מראי מקומות – שערי ימי הפורים (פורים שער ב' פרק ח', לשונו מובא לקמן).

1. פרשת החודש - סעיף ד'.

**שובבי"ם ת"ת**

**דור המלקטים** - נטעי גבריאל (י"ב פרקים [בתוך חנוכה], עמ' תי"ט - עמ' תצ"ב), מועדים בשמחה (ח"ב סי' י"ב, עמ' ש"נ-שצ"ו).

1. מקור הענין.
   1. **ראשונים**.
      1. ספר המנהגים (הגהות המנהגים פורים אות י') – "בעיבור רגילין **לקבוע תענית** לסימן שובבי"ם פרשת שמות וארא בא בשלח יתרו משפטים, וי"א גם ת"ת פי' תרומה תצוה. וכל יום ה' מתענין וקורין פרשת השבוע שחרית ואומר שומר ישראל וכו' ובמנחה ויחל דרשו ועננו. ולכך מתענין לפי שהשנה ארוכה ויש ...".
      2. לקט יושר (או"ח עמ' קט"ז) – "וזכורני שהמנהג באושטריך בשנת העבור **מתענין ח' תעניות**, ומתחילים פ' שמות ביום ה', ואח"כ בכל יום ה' עד פ' תצוה. וסמן לאלו התעניות שובבי"ם ת"ת. ובכל שנת העבור הרב והקהל מקבלים אלו התעניות בחצר ב"ה בשבת ויחי. ומתנה אם בא יו"ט ביום ה' שיתענו ביום ב' קודם יום ה', ומלמד שיש לו ו' שעות אין צריך להתענות, והרבה תנאים כאלו. וזכורני שהוא מתענה ביומי דשובבי"ם ת"ת אע"ג שיכול לתן ד' פשיטים לצדקה, והוי פטור להתענות בע"מ שאכל צונן בלא בשר".
   2. **פוסקים**.
      1. לבוש (או"ח סי' תרפ"ה) – "יש מקומות שנוהגין בשנת העיבור לקבוע תענית בכל יום חמישי לפרשיות שובבי"ם ת"ת, והם פרשיות ש'מות ו'ארא ב'א ב'שלח י'תרו מ'שפטים ת'רומה ת'צוה, וקורין בשחרית בפרשת השבוע ואומרים שומר ישראל, ובמנחה קורין ויחל ומפטירין דרשו. ונוהגין כן מפני שהשנה ארוכה שיש יותר מחצי שנה בין בה"ב דמרחשון לבה"ב דאייר שהם ימי תענית וכפרה לישראל, לכך מתענה ח' ימים כנגד החדש העיבור, שהוא ד' שבועות בכל שבוע ב' ימים דהיינו ב' וה', וכדי שלא להכביד על הציבור חלקום ואין מתענין אלא פעם אחת בשבוע. עוד שמעתי טעם אחר, והוא כי ראו קדמונינו שהנשים המעוברות היו עלולים להפיל עובריהם בשנים המעוברות, ותקנו להתענות אלו הח' תעניתים כנגד כל ב' וה' של חדש העיבור, משום הנשים המעוברות שלא יפילו, ונ"ל שלפי זה הטעם אתי שפיר טפי מה שהתחילו להתענות בפרשת שמות, משום שאותה פרשה מדברת בפריין ורביין של ישראל ושנעשו לעם גדול ורב, כדכתיב [שמות א, ז] ובני ישראל פרו וישרצו וגו', לכך מתפללין גם כן שגם עכשיו יפרו וירבו ולא יפילו. ואפשר שמטעם זה גם כן לא נהגו לקרות בבוקר פרשת התענית שהיא ויחל אלא פרשת השבוע, כדי לקרות אותה פרשה שבתחילת שמות ביום התענית הראשון, וכיון שהתחילו כן נהגו כך כל התעניתים".
      2. מג"א (סוף הקדמה לסי' תרפ"ה) – "יש נוהגין בשנה מעוברת לקבוע תענית בכל יום ה' מפרשת שובבי"ם ת"ת וי"א גם פרשת ויקהל ופקודי ואומרים שומר ישראל וכו'".
      3. יסוד ושורש העבודה (שער י"ב סוף פרק ב') – "ורבים מבני עליה מתענים פ' שמות ופ' משפטים משבת לשבת, ונזהרים כל ימי השובבי"ם מלאכול דבר מן החי, ורבים מסגפין עצמן שאינם אוכלים אף שום תבשיל חם בערב אחר התענית ועושין טבילות רבות במקוה בכל יום. גם הזהיר האריז"ל באזהרה גדולה שיזהר האדם מאוד מהקפדה **ויתרחק מן הכעס** אפילו לדבר מצוה וירחיק את עצמו מאוד ומאוד מליצנות ומגאוה מאוד ומאוד יהיה שפל רוח. **גם יהא זהיר מאוד בכוונת ברכת הנהנין**".
      4. א"ר (ס"ק י"א) – "מתענה ח' וכו'. ונ"ל דמתחילין מפרשת שמות דשם [שמות ג, ט] נאמרה הנה צעקת בני ישראל וגו' ועתה לכה ואשלחך וגו' לשלחו לגאול את ישראל, ועד פרשת כי תשא דמשמיעין בה על השקלים לתת צדקה והוא במקום תענית. גם נ"ל דאין לסמוך על הטעם שכתב הלבוש שאם יארע ביום ה' ר"ח או ט"ו בשבט או פורים קטן ללוותו ולפורעו, דדילמא אין זה הטעם ויום ה' דוקא. ותדע דלמה לא קבעו יום ב' לכתחלה ולא יבא לכלל הפקעת שערים דריש סימן תקע"ב. וכן הוריתי למעשה (מלבושי יו"ט סק"ג). ויש להסתפק בכוונתו, אי הורה להתענות בר"ח או פורים קטן דהוי כמו התחילו דאין מפסיקין בסי' תקע"ב [ס"ב], או דחה התענית דר"ח ופורים קטן לגמרי. גם נ"ל טעמא דוקא ביום ה', דאנשי מעמד התענו והתפללו ביום ה' לבל תפיל אשה פרי בטנה [תענית כז ע"ב]. ולי נראה דאם חל ר"ח וט"ו בשבט ביום ה' יתענו במקומן ויקהל פקודי כיש מקומות דלעיל [סק"י], וכן ראיה מסוף סימן תקע"ב, ואולי כן כוונת מלבושי יו"ט".
      5. באה"ט (סוף ס"ק ב') – "יש נוהגין בשנה מעוברת לקבוע תענית בכל יום ה' מפרשת שובבי"ם ת"ת וי"א גם פ' ויקהל ופקודי ואומרים שומר ישראל וכו'. ופשוט דהש"ץ אומר ענינו בשחרית ומנחה".
      6. ברכ"י (ס"ק א') – "הרב הלבוש כתב בסי' זה דנוהגין במקומו להתענות כשהשנה מעוברת יום ה' בפרשות שובבי"ם ת"ת, ונתן טעמים על זה. וכבר נודע שמנהג תעניות אלו לתקון הקרי, וכיוצא, כמפורסם בספרי מוסר וקבלה. וצריך להתענות פ"ד תעניות רצופים, וישלימם בהפסקות קטנות כנודע. ואם הוא חלוש לפחות יתענה מ' יום רצופים, ואם לאו לא עשה כלום לפרט תיקון זה. וכתב מהרח"ו זצ"ל (שער רוח הקדש דרוש ג דף ו ע"ד) שאפי' עשה תעניות כיום כפור אינו נחשב כי אם ליום אחד דוקא, וזה כתוב מכ"י מהר"ש ויטאל בן הרב מהרח"ו זצ"ל, ודלא כמי שכתב להפך. גם לא נזכר בדברי מהרח"ו כי אם הפסקת שני ימים שעולה ז"ך, והפסקת ג' ימים שעולה מ', ותו לא. ומנהג תעניות אלו בכל השנים, אלא שבשנה מעוברת מתקן יותר כמ"ש מהרח"ו זצ"ל. ובימים אלו הוא תקון גדול לקדש עצמו במותר לו, ואין להאריך כאן".
      7. שע"ת (ס"ק ב') – "עבה"ט ועיין בשערי אפרים שער ח' ומ"ש בה"ט בענין תענית שובבים כו' מנהג המתענים במדינות אלו בשנה פשוטה שובבים לבד ובשנה מעוברת מוסיפים ת"ת ועיין בא"ר בשם מלבושי יו"ט שאם אירע שר"ח או ט"ו שבט או פורים קטן חל ביום ה' אם ללותו ולפורעו (עיין שם בא"ר שמסתפק בכוונתו אם ר"ל שמחוייב להתענות בו ביום או שמא ר"ל שידחה לגמרי עיין שם שאף שלשונו נוטה לומר שיתענה אין נלע"ד דהא מעיקרא לא קבלוהו אדעתא דהכי וכן נוהגים שאין מתענים בהם וכמדומה שנוהגים להקל אף אם אירע לו סעודת מצוה שהוא שייך בה או שהוא סנדק מקילין בו ומכל מקום נראה שיש להתענות בפרשה שאחריה לתשלומין כיון שהוא תענית של תשובה וכמו בצום תענית אסתר וצ"ע) ובא"ר כת' שנ"ל דאם חל ר"ח וט"ו בשבט ביום ה' יתענו במקומם ויקהל פקודי ועיין בפ"מ שמסתפק למנהגינו בשנה פשוטה שאירע כן אם יתענה ת"ת במקומם או יש לומר הואיל ונדחה ידחה עיין שם, ונראה דהנוהג כא"ר בשנה מעוברת ויקהל פקודי כמנהג היש מקומות שהביא המג"א מכ"ש דבשנה פשוטה יתענה ת"ת שנוהגין בו בשנה מעוברת, ואפשר שטעמו כיון שיש נוהגין שלא להתענות בפשוטה כלל לכן יש להקל בו כשנדחה ומכל מקום נ"ל עיקר כמ"ש בזה".
      8. מ"ב (ס"ק י"ח) – "ולענין תענית של שובבי"ם ת"ת עיין בבה"ט ושע"ת".
2. עבודת ימי השובבים.
   1. עירובין (דף יח:) – "ואמר רבי ירמיה בן אלעזר: כל אותן השנים שהיה אדם הראשון בנידוי הוליד רוחין ושידין ולילין, שנאמר ויחי אדם שלשים ומאת שנה ויולד בדמותו כצלמו, מכלל דעד האידנא לאו כצלמו אוליד. מיתיבי, היה רבי מאיר אומר: אדם הראשון חסיד גדול היה, כיון שראה שנקנסה מיתה על ידו ישב בתענית מאה ושלשים שנה, ופירש מן האשה מאה ושלשים שנה והעלה זרזי תאנים על בשרו מאה ושלשים שנה. כי קאמרינן ההוא בשכבת זרע דחזא לאונסיה".
      1. אריז"ל (שער רוח הקודש תיקון כ"ז) – "ענין השובבי"ם הנודעים. ר"ל: שיש מנהג קדום בכל ישראל, להתענות מ' יום רצופים, שיש מן יום הראשון של פרשת שמות, עד פרשת תרומה, וקצת מן תצוה. ונתנו סימן בהם, שובו בנים שובבים, ר"ת: 'שמות 'וארא 'בא 'בשלח 'יתרו 'משפטים. והנה עיקר התענית בהם במ' ימים אלו, לא נתקנו אלא על עון הקרי. **וימים אלו מסוגלים להתענות בהם על הקרי, יותר מכל ימות השנה**, וטעם הדבר יתבאר לך ממה שביארנו בענין גלות מצרים, בחומר ובלבנים מה ענינו, ושם נתבאר, כי אותם שנשתעבדו בגלות מצרים, היו אותם הניצוצות של הנשמות שיצאו מאדה"ר, באותם ק"ל שנה שפירש מן אשתו, והיה מוליד שדין ורוחין ע"י טפות קרי. וכל אלו נתקנו בגלות מצרים ההוא, ולכן בזמן הפרשיות אלו, יש בהם סגולה לקבל תשובת האדם, המתענה בהם על עון הקרי. ולכן הם מתחילים מן פרשת שמות, מפני שאז בפרשה ההיא, היה התחלת השעבוד, ומסתיימים בפרשת משפטים, לטעם שנתבאר שם ג"כ, בענין סמיכות כי תקנה עבד עברי אל מתן תורה, כי אז נגמרו אותם הניצוצות להתקן בענין כי תקנה עבד עברי (שמות כ"א) וע"ש".
      2. באה"ט (סוף ס"ק ב') – "וכתב האר"י ז"ל בפי' התורה שימים אלו מסוגלים לתקן עון קרי יותר מכל השנה להמתענים בהן לכן מתחיל מפ' שמות שאז התחיל השעבוד שנתקן הקרי דאדה"ר ונגמר בפ' כי תקנה עבד עברי ע"ש".
   2. **תענית**.
      1. גורם ביטול תורה, אין רשאי להתענות.
         1. קהלות יעקב (קריינא דאגרתא ח"א אגרת י"ז [דפו"ח, אגרת ס"ח]), הו"ד בנטעי גבריאל (פרק ז' הע' ה') – "ונבהלתי מראות המובן במכתבך (מתוך איזו מילים) שאתה צם תעניתים חלילה. תדע שזהו **דרכי היצר לבטל אותך מתורה**, כי בזמנינו המסגף גופו אי אפשר שלא יזיק ללימוד התורה שלו, **ושעה אחת של לימוד חביב אצל הקב"ה יותר מאלף תעניות**, וכבר מבואר בספרים הקדושים דת"ח אסור להתענות, והוא מבואר בגמ' תענית די"א ע"ב א"ר ששת האי בר בי רב דיתיב בתעניתא כו' ע"ש. ומה שמצאנו בחז"ל וקצת בפוסקים שהיו ת"ח מתענים, זהו כשהיו בריאים חזקים וידעו בבירור שלא יזיק להם כלל, אבל בזמנינו ברור שהתענית מזיק ללימוד התורה ואסור. מי שרוצה לסגף עצמו לשם כפרת עונות, ילמוד בחזרה על דבר שכבר הוא יודע היטב, דללימוד זה אין לו חשק והוי לימוד הזה לש"ש ממש והוי ג"כ סיגוף, ובכל אופן לא סיגופים אחרים ח"ו, גם בענין הלימוד צריך שיהיה במדה לא באופן שאינו לפי כוחו".
         2. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע או"ח סי' תק"נ סעי' ד') – "אף תלמידי חכמים ומלמדי תינוקות, חייבים להתענות כל תענית צבור, לרבות תענית אסתר. אולם אין להם להתענות תענית שובבי"ם או תענית לכפרת עוונות וכדומה, בזמן עבודתם, כיון שעל ידי חלישות כוחם ימעטו במלאכת שמים. וכן הדין לפועלים או לפקידים, וכל שכן לבני ישיבה ההוגים בתורה שאסור להם להתענות תעניות הנזכרים. ובימי השובבי"ם עדיף שיתענו תענית דבור, אך אסור להם לבטל מסדר לימודם ולקרוא תהלים, כי אין לך דבר העדיף יותר מלימוד הגמרא וההלכה. [יביע אומר חלק ב' סימן כח סק"ז]".
   3. **עיקר התיקון**.
      1. חיזוק בלימוד התורה.
         1. מ"ב (סי' תרט"ו ס"ק ג') – "איתא בספרים דעיקר תיקון למי שנכשל ח"ו בזה שיתחזק מכאן ולהבא בימי חייו בלימוד [ה] התורה **וזכות התורה תגין עליו** וכדאיתא במדרש תנחומא אם חטא אדם ונתחייב מיתה לשמים מה יעשה ויחיה [ו] אם למוד לשנות פרק אחד ישנה שני פרקים ואם למוד לשנות דף אחד ישנה שני דפים. [ואם אינו יודע ללמוד יתעסק עכ"פ במידת הצדקה והחסד ויחיה כמו שנאמר רודף צדקה וחסד ימצא חיים צדקה וכבוד עי"ש במדרש] ועיקר לימוד התורה יהיה ע"מ לקיים דהלומד ואינו מקיים נוח לו שלא נברא כמו שאחז"ל וגם לא יהיה בכחה להגין עליו ח"ו".
            1. שעה"צ (סי' תרט"ו ס"ק ה') – "והתורה תטהרנו, וכמו שאמרו חז"ל על הפסוק יפוצו מעינותיך חוצה, נמשלו דברי תורה למעין, מה מעין מטהר את הטמאים אף התורה מטהר את ישראל, ואיתא בזוהר הקדוש פרשת קדשים, לא אתדכי בר נש לעלמין אלא במלי דאורייתא, בגיני כך מלין דאורייתא לא מקבלין טומאה, בגין דאיהי קיימא לדכאה לאילון מסאבי, ואסותא באורייתא אשתכח, דכתיב יראת ד' טהורה עומדת לעד. עיין שם עוד".
            2. שעה"צ (סי' תרט"ו ס"ק ו') – "ואין כוונת המדרש דבתורה לבד יוצא אפילו בלא מדת החסד כלל, דהלא כבר אמרו חז"ל דהאומר אין לי אלא תורה, אפילו תורה אין לו, אלא רוצה לומר דעיקר התיקון הוא על ידי התורה למי שיכולת בידו להבין דברי תורה, אבל מכל מקום צריך לעסוק גם בחסד ולרחם על הבריות, ועבור זה יכפר עונותיו, וכדכתיב בחסד ואמת יכפר עון, וירחמו עליו מן השמים להוסיף לו חיים, וכמו שאמרו חז"ל, כל המרחם על הבריות מרחמין עליו מן השמים".
         2. עי' הגר"ש דבליצקי זצ"ל (מציון תצא תורה ח"א אה"ע הע' ע"ח) – "שהעיקר הוא עמל התורה אולם יש גם לעשות את התיקונים".
         3. ***הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות תשל"א) – "***שאלה: מובא בספר כתר ראש בשם הגר"א בענין תשובה על החטא החמור של הוצז"ל רח"ל שעיקר התשובה הוא 'עמל בתורה' ולא צריך לדאוג כלל, האם כוונתו שצריך גם כן לעשות כל מיני 'תיקונים' ותפילות וכדומה שתיקנו המקובלים, או הכוונה הוא דוקא עמל בתורה וזהו. תשובה: דוקא עמל בתורה".
         4. ***הגרח"ק זצ"ל (אהל יעקב, עי' מציון תצא תורה ח"א אה"ע הע' ע"ח ד"ה ולמעשה) – "***מובא בספר כתר ראש בשם הגר"א בענין תשובה על החטא החמור של הוצז"ל רח"ל שהעיקר תשובה הוא 'עמל בתורה' ולא צריך לדאוג כלל, האם כוונתו שצריך גם כן לעשות כל מיני 'תיקונים' ותפילות וכדומה שתיקן המקובלים, או הכוונה הוא דוקא עמל בתורה וזהו. תשובה: תפוס לשון אחרון".
         5. ***שבט הקהתי (אהל יעקב, עי' מציון תצא תורה ח"א אה"ע הע' ע"ח ד"ה ולמעשה) – "***שאלה: מובא בספר כתר ראש בשם הגר"א בענין תשובה על החטא החמור של הוצז"ל רח"ל שהעיקר תשובה הוא "עמל בתורה" ולא צריך לדאוג כלל, האם כוונתו שצריך גם כן לעשות כל מיני 'תיקונים' כגון תיקון הרש"ש ותפילות וכדומה שתיקן המקובלים, או הכוונה הוא דוקא עמל בתורה וזהו. תשובה: עמל בתורה לש"ש מספיק".
         6. הגר"י טשזנר שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אה"ע סוף הע' ע"ח) – "ברור שכוונתו היא רק עמל התורה בלבד. וכנראה שכוונת הדברים הוא להוציא מלבם של אלו העושים כל מיני 'תיקונים' וכמו שכת"ר הסגיר מלה זו במרכאות שעפ"ר לא ברור מקורם של תיקונים אלו, ואף אם מקורם נאמן, הרי כל נשמה צריך תיקון לפי גודל חטאו ולפי שורש הנשמה ההיא וכדומה, ומי יודע בזמנינו לכוון הדברים היטב. אבל עמל התורה הוא תיקון כללי גם לעבירות הכי חמורות, ובלבד שבאמת יעמוך בכל כוחו ולא יותר מכוחו".
      2. ***מראי מקומות.***
         1. בה"ל (סי' תקע"א סעי' ב' ד"ה ת"ח) – "וראיתי להעתיק פה מה שכתב השל"ה בשם ספר חרידים וז"ל שמצא בתוך ספרי המקובל האלקי חסידא קדישא הרב ר"י לוריא אשכנזי ז"ל בספר אחד כתיבת יד **כל מה שתמצא בסיגופים כו' לא נזכרו אלא למי שאין עמלו בתורה** אבל מי שתורתו אומנתו ויודע דעת ויראת ד' לא יחלש ולא יתבטל מלימודו אך יום אחד מן השבוע יתרחק מבני אדם ויתבודד בינו לבין קונו ויתקשר מחשבתו בו כאלו כבר עומד לפניו ביום הדין וידבר לאל ית' כאשר ידבר העבד אל רבו ובן אל אביו. והעתיקו זה האחרונים. וכעין זה כתב הח"א וז"ל דאפילו על עבירות ידועים המבואר ברוקח שצריך להתענות לכפרה כמה ימים אם ת"ח הוא ותורתו אומנתו אפילו בזה"ז לא יסגף עצמו כ"כ רק שישוב לפני ד' בלב שלם ויבכה מקירות הלב וילמוד יותר מאשר היה רגיל כי התורה היא מקוה טהרה ונמשל לאש וכל אשר יבא באש באש יובא וטהר וימעט מכל התענוגים ויאכל רק כדי קיום גופו שלא יחלש כדי שיהיה לו כח לעבודת השם ולא ילך לשום סעודה וכ"ש לסעודת מריעות וישמור שבת בכל פרטיה ודקדוקיה **ואם אפשר יתענה עכ"פ בכל שבוע יום אחד או עכ"פ כל יום בה"ב עד חצות**. והעיקר הבכיה והוידוי וגדרים שלא יעשה זאת לעולם וד' יראה ללבב עכ"ל".
   4. מראי מקומות – טיב ההלכה (סי' ט"ז).

*משנכנס אדר מרבין בשמחה*

סימן תרפ"ו משנה ברורה ס"ק ח'

1. **הלכה**.
   1. הטעם.
   2. *הו"ד בראשונים.*
   3. *הו"ד להלכה.*
   4. *השמטת הרמב"ם טור ושו"ע ועוד.*
   5. הלשון "כשם".
   6. לספר לחבירו דבר צער.
2. **זמן השמחה**.
   1. האם השמחה כל החודש.
   2. חודש ניסן.
3. ***כיצד מקיימין מצוה זו****.*
   1. דין תורה עם נכרי.
   2. יין.
   3. בשר.
   4. נשים.
   5. ילדים.
   6. מרבין בלימוד התורה.
4. **איזה יום ראש חודש**.
   1. *רק מב' דר"ח, א' אדר.*
   2. *מא' דראש חודש, ל' שבט.*
   3. *מזמן המולד.*
5. ***שנה מעוברת, ב' אדרים****.*
   1. גם אדר א'.
   2. *רק אדר ב'*.
   3. דין עם נכרי.
   4. נישואין.
6. ***הלכה.***

***תענית (סוף דף כט.) – "אמר רב יהודה בריה דרב שמואל בר שילת משמיה דרב:*** *כשם שמשנכנס אב ממעטין בשמחה, כך משנכנס אדר מרבין בשמחה****. אמר רב פפא: הלכך, בר ישראל דאית ליה דינא בהדי נכרי, לישתמיט מיניה באב דריע מזליה, ולימצי נפשיה באדר דבריא מזליה".***

* 1. **הטעם**.
     1. רש"י (תענית סוף דף כט.) – "משנכנס אדר. **ימי נסים** היו לישראל: פורים ופסח".
     2. אשל אברהם (סי' תרפ"ו) – "מרבים בשמחה מסברא כל החודש עד ניסן. דכתיב [אסתר ט, כב] **והחודש אשר נהפך מיגון לשמחה**".
     3. ***כתב סופר (על התורה [מגילת אסתר] עמ' קנ"ב) – "ובזה יובנו דברי רב כשם כשנכנס אב ממעטים בשמחה ובמתני' סתמא קתני כשנכנס אב וכל הזמנים ודורות שווין בזה גם כשאין שמד ממעטין בשמחה משום חורבן התורה וחסרון השלמת הנפש כן בכונה רצוי' הלז כשנכנס אדר מרבין בשמחה*** *בשביל שזכינו אז להיות עבדי ה' ולכנוס תחת כנפי השכינה ברצון טוב ובלב שמח* ***ומבואר הכל על נכון".***
     4. שפת אמת (תענית סוף דף כט.) – "לולי פירש"י משום פורים ופסח, ויותר נראה מהא דתלי לי' באב משום שבאדר הי' קיום הקרבנות והמקדש דבאדר זמן שקלים לחדש בניסן התרומה חדשה ונדבו בנ"י בשמחה שקלי הקודש וכמבואר כמה פעמים בפסוק כשהתנדבו בנ"י למקדש הי' שמחה גדולה בעולם, וכיון שקבלו עליהם בשמחה נדבת הלשכה עדיין השמחה נמצא באדר וכשקורין פ' שקלים מתעורר זה".
  2. *הו"ד בראשונים*– שאילתות (שאילתא קנ"ח), ***רי"ף (תענית דף ט:), רא"ש (תענית פרק ד' סי' ב'), ס' האשכול (הל' תשעה באב), האגודה (מגילה פרק א' סי' ו'), פסקי רי"ד (תענית דף כט.), פסקי ריא"ז (תענית פרק ד' הל' ב' אות ה', דף כט.), מהרי"ל (סי' צ"ח, החדשות סי' צ"ב, סי' קמ"ב).***
  3. *הו"ד להלכה****.***
     1. ***מג"א (ס"ק ה') – "משנכנס אדר מרבין בשמחה ומי שיש לו דין עם עכו"ם ישפוט באדר".***
     2. ***א"ר (ס"ק ח').***
     3. ***באה"ט (ס"ק ה').***
     4. ***ח"א (כלל קנ"ה סעי' א') – "משנכנס אדר מרבין בשמחה. ומי שיש לו דין עם עכו"ם, יתאמץ שיגמר באדר, דחודש זה הוא מזל לישראל".***
     5. ***מועד לכל חי (סי' כ"ח סעי' י"א, סי' ל"א סעי' נ"א) – "ומשנכנס אדר מרבים בשמחה".***
     6. ***קיצור שו"ע (סי' קמ"א סעי' א') – "משנכנס אדר מרבים בשמחה, וישראל שיש לו דין ודברים עם אינו יהודי ישפוט עמו בחודש זה".***
     7. ***ערה"ש (סעי' ו').***
     8. ***מ"ב (ס"ק ח') – "משנכנס אדר מרבין בשמחה ומי שיש לו דין עם עכו"ם ישפוט באדר [גמרא]".***
     9. ***כה"ח (ס"ק ל"א).***
     10. ***פוסקים.***
  4. *למה השמיט הרמב"ם טור ושו"ע ועוד****.***
     1. ***חת"ס (או"ח סי' ק"ס) – "יפה נתעורר על השמטת הרמב"ם ... אמנם בש"ע בהלכות ט"ב [סי' תקנ"א סעיף א'] הוסיף וכתב הא דלשתמיט, ואמנם בהלכות מגילה לא כתב הרמב"ם ולא הש"ע הא דמרבים בשמחה ולא הא דלימצי לנכרי והמג"א [סי' תרפ"ו סק"ה] הביאו, וצריך לידע טעם להשמטה זו ... ומ"מ הש"ע הוה ס"ל דרב פפא אפשר ס"ל יש מזל לישראל ואנן קיי"ל שלהי מס' שבת [קנ"ו ע"א] כהני אמוראי ותנאי דש"ס*** *דאין מזל לישראל****, וא"כ בשלמא באב איכא למיחש דבריא מזלא דאומות העולם, אבל באדר מהכ"ת לימצי לי', דנהי דריעא מזלא דעמלקים, דשארי אומות מי ריעא, ולענין בריאות מזלא דישראל הא אין מזל לישראל, כנלענ"ד במעט עיון".***
     2. ***התעוררות תשובה (ח"א סי' קע"ז) – "ונלע"ד ליישב בגמרא דידן לא מצינו שום הקדמה לקריאת המגילה רק י"א י"ב וי"ג אבל בירושלמי איתא דיכולין לקרא מר"ח מדכתיב החודש אשר נהפך להם מיגון לשמחה וכיון דכל החודש נהפך לשמחה יכולין לקרות המגילה מר"ח (רק מסיים שם א"ר חלבו אמר רב ובלבד עד ט"ו דלא יעבור כתיב) וכיון דהמחבר בסי' תרפ"ו מביא בשם י"א דיכולין לקרות המגילה מר"ח וברמ"א שם איתא והכי נהוג מובן מאליו דמרבין בשמחה מר"ח כיון דהא דקרינן המגילה מר"ח יליף מהא דשמחה נוהגת בכל החודש".***
     3. ***נמוקי או"ח (ס"ק א') – "חתם סופר ... ודבריו תמוהין במחילת כבוד תורתו הרמה, כי הלא סוף כל סוף מביא הרמב"ם (שם) הך דמשנכנס אב ממעטין בשמחה ... ולפי זה היה לכאורה מקום לתרץ דברי רבינו הרמב"ם שלא הביא הך דמשנכנס אדר מרבין בשמחה, כיון דדרכו בקודש להביא בספר הי"ד רק דינים והלכות את המעשה אשר יעשון, ולא בדברים התלויים בלב שירבה בשמחה, כיון שלא אמרו חז"ל בפרטות כדת מה לעשות ברבות השמחה בחדש אדר בזה. אך זה אינו, דהא הרמב"ם ... על כן עדיין צריך עיון".***
     4. ***הגרח"ק זצ"ל (דרך שיחה ח"א עמ' קפ"ח) – "שאלה: למה לא הובא דין מרבים בשמחה ברמב"ם ובשולחן ערוך, וכבר עמד על כך ה'חתם סופר'. תשובה: יתכן שסוברים שאין זה דין אלא עצה גרידא, ושאני מהדין של משנכנס אב כו' ששם יש פרטי דיני איסור, משא"כ כאן שאין שום דינים למעשה".***

***הגרח"ק זצ"ל (קובץ ניצוצי אש עמ' תתנ"ט אות ל"א)*** – ***"הטעם שהרמב"ם והשו"ע השמיטו מימרא דרב בשלהי תענית 'משנכנס אדר מרבין בשמחה', הוא משום שאין שום דין מסויים איך ומה להרבות משא"כ במיעוט השמחה באב המתבטא בדינים מוגדרים להלכה".***

***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א תשובה תר"פ) – "שאלה: מ"ט השמיטו הפוסקים משנכנס אדר מרבין שמחה. תשובה: זה רק הנהגה טובה".***

***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א תשובה תרפ"א) – "שאלה: א"כ מ"ט הזכיר השו"ע משנכנס אב ממעטין בשמחה. תשובה: בזה יש הלכה למעשה".***

הגרח"ק זצ"ל (אגרת הפורים פרק א' הע' י"ח) – "אמר לי שבאדר אין דינים מסוימים בשמחה זו לכן השו"ע השמיטו".

הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח גליון א', שערי ציון ח"א עמ' רנ"ז אות ב', חי' מרן הגרח"ק פורים עמ' מ"ח אות א') – "מדוע השמיטו הפוסקים (הרמב"ם והשו"ע) הך דינא דמשנכנס אדר מרבים בשמחה. תשובה: שאינו חיוב רק הנהגה טובה".

הגרח"ק זצ"ל (ישמח ישראל פרק ב' הע' כ"ט) – "מפני שמשנכנס אדר מרבין בשמחה הוא רק עצה טובה ולא חיוב, משא"כ משנכנס אב שהוא מטעם אבילות הוא חיוב לנהוג כן".

הגרח"ק זצ"ל (מה טובו גליון ט' עמ' ע"ד) – "שאלה: מדוע השו"ע בהלכות חודש אדר לא מביא את הדין משנכנס אדר מרבין בשמחה. תשובה א. הלכות אדר לבד כבר מזכיר. תשובה ב. זה עצה טובה".

* + 1. ***מראי מקומות – כנף רננה (או"ח סי' פ"ה), ילקוט הגרשוני (סי' תרפ"ו, לשונו מובא לקמן),*** אור לציון (ח"ד פרק נ"ג הע' ו'),נטעי גבריאל (פורים פרק י"א הע' א').
  1. **הלשון "כשם"**.
     1. ***כתב סופר (על התורה [מגילת אסתר] עמ' קנ"ב [לשונו מובא לקמן], עמ' קנ"ט) – "במסכת תענית כשם כשככנס אב ממעטים בשמחה כך כשנכנס אדר מרבי' בשמחה וצ"ל מאי כשם ומאי דמיון ושייכות זה לזה, ונ"ל שרומז לנו שכמו באב ממעטים בשמחה לעולם אפי' בזמן שאין שמד מחויבים למעט בשמחה ולהתענו' כי אין התענית על גלות גופינו שכבר קודם לזה הובקע' העיר ונחרבה והאבילו' רק על חורבן בית המקדש גלות וצרת הנפש בעו"ה כן השמחה באדר לא תהי' על ישועת ופדות הגוף רק על פדות הנפש שהדת נתנה בשושן הבירה שנתחדשה התורה וקבלוה ברצון כדברי חז"ל הידועים, והיינו כשם כשנכנס אב ממעטי' בשמחה בשביל דבר הנפש, כן כשנכנס אדר מרבים בשמחה שמחת הנפש כנ"ל נכון".***
     2. ***ילקוט הגרשוני (סי' תרפ"ו) – "בשמחה וכו' ע"ש ויל"ד במ"ש 'כשם' וכי תלוי זה בזה ונ"ל דה"פ דידוע דלשמח את עצמו לש"ש הוא קשה יותר מלסגף ולצער א"ע לש"ש כי בכל שמחה מעורב הנאת עצמו וקשה לכוין לש"ש לכך הזהירו אותנו דכשם משנכנס אב ממעטין בשמחה וזה בוודאי עושין לש"ש כך משנכנס אדר מרבין בשמחה יהי' ג"כ רבוי השמחה לש"ש, ואולי י"ל דמשו"ה השמיט המחבר ולא הביא בשלחנו הטהור הך דמשנכנס אדר מרבין בשמחה, ובש"ע סי' תקנ"א הביא הך דמשנכנס אב ממעטין בשמחה ע"ש בס"א (ועיין בח' חת"ס או"ח סי' ק"ס ובת' כנף רננה או"ח סי' פ"ה מ"ש בזה) ולפ"ז י"ל דבאמת בני עלי' המשמחי' עצמם בלתי לה' לבדו המה מועטים ורוב העולם בעוה"ר שמחים להנאת עצמם לכן לא הביאו המחבר לפסק הלכה כי שמחה מה זו עושה וא"ש".***
  2. **לספר לחבירו דבר צער שיכול לגרום לו שלא יהא בשמחה**.
     1. הגרח"ק זצ"ל (מה טובו גליון ט' עמ' ע"ח) – "משנכנס אדר מרבין בשמחה, האם מותר לספר לחבירו דבר צער שיכול לגרום לו שלא יהא בשמחה כ"כ בימים אלו, כשאין לחבירו תועלת מידיעת הדברים אלא סתם לשם סיפור. תשובה: אין ראוי אלא א"כ יש תועלת".
  3. ***מראי מקומות –*** הגרשז"א זצ"ל (ועלהו לא יבול ח"א עמ' ר"מ, עמ' רמ"א)***, דף על הדף (תענית דף כט.),*** סוכת חיים (במשנכנס אדר).
     1. הגרח"ק זצ"ל (מה טובו גליון ט' עמ' ע"ד) – "שאלה: 'משנכנס אדר מרבין בשמחה'. לכאורה עד כמה שיש ששון ושמחה ותמיד זה הולך ביחד, כמו שמברכים אשר ברא ששון ושמחה וכו', וכן כאן אומרים 'ליהודים היתה אורה ושמחה וששון' א"כ מדוע חז"ל אמרו משנכנס אדר מרבין בשמחה ולא אמרו מרבין בששון ושמחה. תשובה: קיצרו".

הגרח"ק זצ"ל (מה טובו גליון ט' עמ' ע"ח) – "שאלה: האם אפשר לומר שמרבין בשמחה כי זה חודש שקבלו את התורה ברצון מאהבת הנס, וכעת **מי שיקבל על עצמו יותר תורה באהבה, יוכל להתגבר על היצר הרע יותר טוב**, וזה עצמו יביא לו לשמחה. תשובה:פשיטא".

1. זמן השמחה.
   1. **האם השמחה כל החודש**.
      1. כל החודש.
         1. אשל אברהם (סי' תרפ"ו) – "מרבים בשמחה מסברא כל החודש עד ניסן. דכתיב [אסתר ט, כב] והחודש אשר נהפך מיגון לשמחה, ומרובה מדה טובה [סנהדרין ק, ב]. והאחרונים [מ"א סימן תקנא ס"ק ב] כתבו גבי אב עד אלול, כל שכן בכך עד ניסן".
         2. צפנת פענח (דוינסק ח"ב סוף סי' כ"ג) – "משנכנס אדר מרבין בשמחה תענית כ"ט ובירש' כל החודש כו'".
         3. הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח גליון א', שערי ציון ח"א עמ' רנ"ז אות א', חי' מרן הגרח"ק פורים עמ' מ"ח אות ב') – "שאלה: בהא דאי בגמ' תענית דף כ"ט ע"א דמשנכנס אדר מרבים בשמחה, האם הוא ממשיך בכל החודש גם לאחר פורים, או דהוא דוקא עד פורים (דלענין אב שממעטין בשמחה מבואר בשעה"צ סי תקנ"א אות ב' דיש מחלוקת בזה עד מתי לישתמיט מדין עם עכו"ם). תשובה: כל החודש".

הגרח"ק זצ"ל (מה טובו גליון ט' עמ' ע"ו) – "שאלה: ***עד מתי צריך להרבות בשמחה, עד פורים או כל החודש. תשובה: כל החודש".***

* + - 1. נטעי גבריאל (פורים פרק י"א סעי' ב').
      2. פסקי תשובות (אות ה') – "וכל חודש אדר הוא בכלל השמחה כדכתיב 'והחודש אשר נהפך להם מיגון לשמחה'".
    1. מראי מקומות.
       1. **לענין שתיית יין כל החודש** - עי' לקמן.
  1. **חודש ניסן**.
     1. אף חודש ניסן הוא בכלל החיוב ד'מרבין בשמחה'.
        1. ***א"ר (סי' תרפ"ה ס"ק ח') – "ונ"ל דניסן הוא כאדר, שהרי פרש"י משנכנס אדר ימי נסים היה לישראל פורים ופסח. וזה נ"ל כוונת רש"י, דמה דאמר משנכנס אדר כוונתו נמי אניסן, דקשה לרש"י נימא נמי (ניסן) משנכנס [ניסן], לכן פירש דבאמת כן כוונתו".***
        2. ***עי'*** פסקי תשובות (אות ה', הע' י"ט) – "ויש אומרים שאף חודש ניסן הוא בכלל החיוב ד'מרבין בשמחה'. [א"ר סק"ח עפ"י לשון רש"י הנ"ל, וכ"ה בשו"ת חת"ס סי' ק"ס דאיתרמי ניסים בשני חדשים אלו ובתרי זימני הוי חזקה]".
     2. רק חודש אדר.
        1. אשל אברהם (סי' תרפ"ו) - לשונו מובא לעיל.
     3. מראי מקומות – נטעי גבריאל (פורים פרק י"א סעי' ב').
        1. הגרח"ק זצ"ל (אשיחה ח"ב עמ' שפ"ו) – "מדוע בחודש אדר שנעשו ניסים מצוה להרבות בשמחה מתחילת החודש, ואילו חודש ניסן אשר בו היו ניסים גלויים, אין מצוה להרבות בו בשמחה, כל החודש. תשובה: בניסן הי' גם צרות, עד שנגאלו
        2. הגרח"ק זצ"ל (מה טובו גליון ט' עמ' ע"ו) – "שאלה: ***ברש"י בתענית (כט' ע"א) מבואר משנכנס אדר ימי אדר וניסן שנעשה בהם נסים לישראל . האם לפי רש"י צריך להרבות בשמחה עד אחרי חג הפסח או עד סוף חודש ניסן. תשובה: עד פסח".***

1. ***כיצד מקיימין מצוה זו.***

המכתם (תענית דף כט:) – "ההרבות בשמחה (האמור) משנכנס אדר, לא נאמר להרבות מאכלים ובמשתאות, **אבל לב העניים והאביונים, ובכללה כל שמחת מצוה**".

* 1. **דין תורה עם נכרי** – ***תענית (ריש דף כט:, לשונו מובא לעיל),*** ***מג"א (ס"ק ה'), באה"ט (ס"ק ה'),*** ***ח"א (כלל קנ"ה סעי' א'), מועד לכל חי (סי' ל"א סעי' נ"א), קיצור שו"ע (סי' קמ"א סעי' א'), ערה"ש (סעי' ו'), מ"ב (ס"ק ח'), כה"ח (ס"ק ל"א)***.
     1. קהלות יעקב (מעשה איש ח"ה עמ' ק"פ אות ט"ז) – "דמה שאמרו מרבים בשמחה אין זו הלכה מעשית אלא שכך הוא המציאות שמרבים בו בשמחה, ולכן זמן סגולי הוא להתדיין בו עם העכו"ם, מיהו בשאר פוסקים הובא כן להלכה דין זה ... אמר הדבר לפו"ר מה שהי' נראה לו".
     2. הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח גליון א', חי' מרן הגרח"ק פורים עמ' מ"ח אות ג') – "במה מתבטא ריבוי השמחה שצריך להרבות בחודש אדר. ת. א. קצת יין. ב. אם יש לו דין עם גוי ידון עמו באדר".
  2. **אם צריך לעשות איזה שמחה, יעשה בחודש זה**.
     1. ***הרא"ס פאללאק (וילקוט יוסף שנת תרס"ה, ח"ז סי' ק"ט עמ' צ"ב***) – "ואפשר לפרש, דאם עושה שמחת מצוה שאין זמנה קבוע כגון חתונה או סיום מסכת' וכדומה, יהדר לקבעה על חודש הדר".
     2. הגרח"ק זצ"ל (אגרת הפורים פרק א' סוף הע' י"ח) – "אמר לי שאביו היה שותה קצת יין בתחלת אדר. עוד אמר לי דמי שיש לו שמחה ידחה אותו לאדר".

הגרח"ק זצ"ל (שונה הלכות תורת המועדים ס"ק א') – "וכן אם צריך לעשות איזה שמחה [כגון חתונה] יעשה בחודש זה".

הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח גליון א' [לשונו מובא לעיל], ***דרך שיחה ח"א עמ' קפ"ז) – "שאלה: 'משנכנס אדר מרבים בשמחה', במה מבטאים את ההלכה (מלבד עצת חז"ל שהוא זמן מסוגל לדון עם העכו"ם). תשובה: אם יש לו סיום או שמחה, יראה שיעשנה בחודש אדר".***

* 1. **יין**.
     1. א"א לפרש כן.
        1. ***הרא"ס פאללאק (וילקוט יוסף שנת תרס"ה, ח"ז סי' ק***"כ עמ' ק"ד) – "צריך אני להוסיף על מ"ש בוילקט יוסף (סי' ק"ט) שאבא מארי זצ"ל נתקשה בפי' מרז"ל משנכנס אדר מרבין בשמחה עי"ש, וידעתי שרבים ראו כן יתמהו מה זו שאלה הא לענין ושמחת בחגיך מפרשי' בש"ס דאין שמחה אלא בבשר ויין, הכא נמי בבשר ויין. - ע"ז אומר דא"א לפרש כן, דא"כ יהא אסור להתענות בחודש אדר והא ודאי ליתא".
     2. יש לשתות יין [וכדו'].
        1. עי' צפנת פענח (דוינסק ח"ב סוף סי' כ"ג) – "משנכנס אדר מרבין בשמחה תענית כ"ט ובירש' כל החודש כו' **ואין שמחה בלא אכילה ושתייה** מ"ק דף י"ד ע"ב משמחי לב אקרי ערכין דף י"א ...".
        2. קהלות יעקב (שונה הלכות תורת המועדים ס"ק א', אגרת הפורים פרק א' סוף הע' י"ח [לשונו מובא לעיל]) – "ומרן הגריי"ק היה נוהג לשתות יין בחודש אדר [כן אמר לי מרן הגרח"ק]".
        3. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (שונה הלכות תורת המועדים ס"ק א') – "וכן אמר לי הגאון רבי שריה דבליצקי שהוא נוהג לשתות יין כל יום מר"ח עד פורים. עוד כתב הגאון רבי שריה דבליצקי [בשו"ת שומע ומוסיף כת"י] שראוי".
        4. הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח גליון א' [לשונו מובא לעיל], ***דרך שיחה ח"א עמ' קפ"ז) – "ואם אין לו שמחה - ישתה קצת יין בכניסת החודש. אבא זצ"ל נהג כל ראש חודש לשתות מעט יין ובר"ח אדר הוסיף קצת יותר מכל ר"ח".***

הגרח"ק זצ"ל (שערי ציון ח"א עמ' רנ"ז אות ג', חי' מרן הגרח"ק פורים עמ' מ"ח אות ג') – "שאלה: במה מתבטא ריבוי השמחה שצריך להרבות בחודש אדר. תשובה: קצת יין".

הגרח"ק זצ"ל (מה טובו גליון ט' עמ' ע"ז) – "שאלה: שנכנס אדר מרבין בשמחה משמע שמתחילת החודש צריך לחפש להרבות כל יום בשמחה. מה צריך לעשות כל יום כדי להיות יותר בשמחה. תשובה: ישתה קצת יין".

הגרח"ק זצ"ל (מה טובו גליון ט' עמ' ע"ז) – "ראש חודש אדר שחל ביום ראשון, האם די שישתה יין במוצאי שבת ששותה הבדלה כדי להרבות בשמחה, או שצריך **מלבד הבדלה** לשתות עוד יין. תשובה: יחשוב בהבדלה וישתה קצת יותר מרוב הכוס".

עי' הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות א') – "משנכנס אדר מרבין בשמחה, האם זה בשתיית יין משום יין ישמח או בשמחה כללית בעלמא. תשובה: יש נוהגין לשתות קצת יין".

* + 1. **מיץ ענבים**.
       1. הגרח"ק זצ"ל (מה טובו גליון ט' עמ' ע"ז) – "כיצד הדין במי שקשה לו שתיית היין, האם אפשר לקיים ע"י מיץ ענבים, מרבין בשמחה. תשובה: אולי".
    2. **שתיית יין כל החודש - דעת** הגרח"ק ***זצ"ל***.
       1. הגרח"ק זצ"ל (שערי ציון ח"א עמ' רנ"ז אות ד') – "שאלה: במש"כ לן רבינו שליט"א [זצ"ל] דריבוי השמחה מתבטא בשתיית קצת יין, ושמעתי ממרן שליט"א [זצ"ל] שכן נהג מרן הקה"י זצוק"ל, האם יש ענין בשתיית קצת יין רק בר"ח, או בכל יום ויום מימי חודש אדר. תשובה: רק בר"ח".
       2. הגרח"ק זצ"ל (מה טובו גליון ט' עמ' ע"ז) – "מי ששתה יין בשביל שמחה בחודש אדר, האם שינהג כן בכל החודש גם אחרי פורים, או רק עד פורים בלבד. תשובה: כל החודש ראוי".
       3. הגרח"ק זצ"ל (מה טובו גליון ט' סוף עמ' ע"ז) – "שאלה: הרב שליט"א [זצ"ל] כתב לי שמרבין בשמחה הכוונה לשתות קצת יין. לפי"ז צ"ע הרי מרבין בשמחה, הכוונה שמראש חודש ירבה בשמחה לפחות עד אחרי פורים או כל החודש , האם לפי"ז יצטרך בכל יום לשתות מעט יין. תשובה: נכון".
       4. הגרח"ק זצ"ל (מה טובו גליון ט' עמ' ע"ח) – "אומרים שהרב שליט"א [זצ"ל] שותה בראש חודש מעט יין כדי לקיים מרבין בשמחה, ילמדנו רבינו שליט"א [זצ"ל] האם הרב נוהג כך בכל יום בחודש אדר לפחות עד פורים, כי בכל יום בחודש זה צריך להיות בשמחה, או די בראש חודש הגם שיש ענין בכל יום. תשובה: רק בראש חודש משנכנס".
       5. הגרח"ק זצ"ל (בנתיבות ההלכה גליון כ"ח עמ' רי"ח) – "שאלה: הנה קיי"ל שמשנכנס אדר מרבים בשמחה, וכתב מרן שליט"א [זצ"ל]: שהדרך לקיימו הוא ע"י שתיית יין. ושאלו את מרן שליט"א [זצ"ל]: האם בכל חודש אדר צריך לשתות יין. וענה מרן שליט"א [זצ"ל]: שהכוונה בראש חודש אדר. וקשה שבספר אורחות רבינו מובא שמרן הסטייפלר בכל ראש חודש היה שותה יין לכבוד ר"ח, שיש קצת דין שמחה בר"ח, וא"כ מהו המיוחד בר"ח אדר ששותין בו יין, הרי בכל ר"ח צריך לשתות יין. וצ"ע. תשובה: בר"ח אדר מרבים קצת".
    3. **נשים**.
       1. חוט שני (הליכות שני עמ' רצ"ה) – "איך אפשר לקים זאת אצל נשים. השיב רבנו: הן יכולות לשמוח בקלות גם בלי זה".
       2. הגרח"ק זצ"ל (מה טובו גליון ט' עמ' ע"ז) – "יש נוהגים לקיים מי שנכנס אדר מרבין בשמחה ע"י שתיית מעט יין, לפי"ז יש לעיין מה יעשו נשים, הרי במועד מצינו ששמחת נשים זה לא ע"י יין. תשובה: **מיץ ענבים**".
  1. **בשר**.
     1. לא.
        1. ***הרא"ס פאללאק (וילקוט יוסף שנת תרס"ה, ח"ז סי' ק***"כ עמ' ק"ד) - לשונו מובא לעיל.
        2. הגרח"ק זצ"ל (מה טובו גליון ט' עמ' ע"ז) – "מצינו בחז"ל שאין שמחה אלא בבשר ויין. כיצד הדין בנוגע לחודש אדר, האם אפשר לקיים מי שנכנס אדר ע"י בשר. תשובה: לא".
  2. **ילדים**.
     1. הגרח"ק זצ"ל (מה טובו גליון ט' עמ' ע"ז) – "האם יש ענין בראש חודש אדר ליתן לילדים איזה ממתק כדי לקיים בהם משנכס אדר, כי אצל ילדים השמחה היא ממתקים כמו בפסח שמחלקים קליות ואגוזים. תשובה: אולי".
  3. **מרבין בלימוד התורה**.
     1. סדר ברכות (מעלת ודיני ברכת התורה ד"ה משנכנס) – "משנכנס אדר מרבים העם לשמוח בשמחת התורה פקודי ה' ישרים משמחי לב".
     2. ויגד יעקב (מועדים ח"ב קונ' רשמי רשוותא אות נ' ערך נכסים, עמ' תש"מ) - "והנה כבר אמרו רז"ל (ע"ז יט:) כל מי שעוסק בתורה נכסיו מצליחין, על כן אמרו הרוצה שיתקיימו נכסיו יטע בהן אד"ר, ר"ת ר'אש ד'ברך א'מת כמו שכתבתי למעלה. וגם רמז על חודש אדר כמו שכתוב בספה"ק (בני יששכר תשרי מאמר א אות ח-י) דאז מרבין בשמחה (תענית כט.), ועיקר השמחה פקודי ה'".
     3. הגריש"א זצ"ל (חמדת חיים עמ' קנ"א אות רי"ז) – "אמר רבנו בשם חמיו מרן הגריש"א זצ"ל אהא דאחז"ל (תענית כט, א) משנכנס אדר מרבין בשמחה, להרבות בתורה"ק שזו היא השמחה הגדולה ביותר (ובאב מיירי למעט בשמחה גשמית, וח"ו למלמעט בתורה שהיא חיינו)".
     4. חוט שני (הליכות שני עמ' רצ"ה) – "בפרוס חודש אדר נשאל רבנו איך מקימים למעשה 'משנכנס אדר מרבים בשמחה'. השיב רבנו: 'על ידי שלומדים בשמחה'. ונשאל עוד: איך אפשר לקים זאת אצל נשים. השיב רבנו: הן יכולות לשמוח בקלות גם בלי זה".
     5. ***הגרח"ק זצ"ל (דרך שיחה ח"ב עמ' ש"ג) – "שאלה: מה צריך לעשות למעשה בשביל כך. תשובה:*** *היינו ללמוד יותר****, ולכן השו"ע השמיטו - כי הנפק"מ היא לענין ללמוד, וללמוד צריך תמיד. ולענין משנכנס אב ממעטין בשמחה - היינו שילמד הל' אבילות".***
     6. ויחי יוסף (מועדים ח"ב עמ' ש"פ ד"ה עוד, עמ' ת"א ד"ה והשייכות, עמ' ת"ב ד"ה ויש) – "אולם עיקר השמחה בחודש אדר הוא בשביל שאז הדור קבלוה התורה מתוך שמחה ואהבה כמאמרם ז"ל (שבת פח.). וזהו כוונת רז"ל, משנכנס אדר מרבין בשמחה, היינו שמרבין בלימוד התורה, וזה צריך להיות עיקר השמחה בחודש אדר. ועל כן תיבת אד"ר הוא ר"ת ר'אש ד'ברך א'מת, דהיינו התורה הק', משום שחודש אדר הוא הזמן להרבות בלימוד התורה, בשמחה ובחיות, ולזכות על ידה לטהרת הלב".
  4. מראי מקומות.
     1. ***נמוקי או"ח (ס"ק א' ד"ה אמנם, שער יששכר מאמרי חודש אדר אות ב') – "***משנכנס אב ממעטין בשמחה, ומפרש במה ממעטין כדי שלא נסבור ת"ו (כי מצוה לקיים דברי חז"ל) להיות בעצבות גמור ומרה שתורה ר"ל, ובאמת לא זו הדרך מתלמידי רבינו הבעש"ט ז"ל והבאים אחריהם (ושצריך להיות גם אז באמת בלב נשבר ובכיות על הגלות וחורבן בית המקדש, אבל לא נעצב לגמרי כמתייאש ת"ו מן הגאולה, וכנודע בספרים הקדושים), והשמתה הוא חיוב מן התורה, וכתיב (דברים כח, מז) תחת אשר לא עבדת ה' אלוקיך בשמחה וגו', על כן בודאי אסור להיות נעצב לגמרי בתכליתו, על כן נקט רק באיזה דברים ממעטין בשמחה משנכנס אב, כדי למעט שבשאר דברים יתחזק בשמחה ובטחון בלבבו הנאמן לה' ומצפה לישועת הגאולה. **אבל משנכנס אדר מרבין בשמחה נקט סתם כי מדה טובה מרובה, ובאיזה דבר שנוכל אז להרבות בשמחה מצוה איכא**, וכל אחד ישער בלבבו ונפשו, ולא נקט פרטי הדברים לשמחה שאז היה ממעט אחריני איזו דברים ושהיה משמע רק באלו הדברים ירבה אז בשמחה, ובאמת מצוה בכל מה דאפשר להרבות בלבו ובעניניו בשמחה של מצוה ולקיים דברי חכמים, על כן נקטו סתם כנזכר".
     2. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה פורים פרק י"ח הע' ל"ו) – "ואמר רבנו דהא דאמרו 'מרבין בשמחה' אין הכוונה שיש להרבות בפעולות של שמחה דוקא, אלא **עיקר הכוונה להסיר מלבו בימים אלו כל דאגה ועצב**. ולשואלים הזכיר רבנו גם את המנהג לקבוע שלט 'משנכנס אדר' וכו' בבתים ובבהכ"נ".
     3. נטעי גבריאל (פורים פרק י"א סעי' ג') – "גדר השמחה שמרבים בו, היינו שכל אחד ישמח במה שמשמחו, כדי להזכיר את מצוות החודש לזכתן הנס".

1. איזה יום ראש חודש.
   1. *רק מב' דר"ח, א' אדר****.***
      1. הגריש"א זצ"ל (יבקשו מפיהו פורים ח"ב עמ' נ"ב אות ב') – "ענה מהיום השני של ראש חודש אדר".
   2. ***מא' דראש חודש, ל' שבט****.*
      1. *עי'* ש"ך (תקפו כהן סוף כללי קים לי) – "יום שנאמר בו שני פעמים כי טוב, משנכנס אדר מרבין בשמח"ה ובגיל"ה לפ"ק. וה' יצילנו משגיאות ויראני בתורתו נפלאות ויעשה עמנו לטובה אות, כן יאמר שבתי בן לא"א הגאון מוהר"ר מאיר כ"ץ ז"ל".
         1. מחבר (סי' תכ"ח סעי' ב') – "אלו הימים שהוקבעו בהם ראשי חדשים ולא בזולתם; ניסן אגה"ז, אייר בגה"ז, סיון אגד"ו, תמוז אגה"ו, אב בדו"ז, אלול אבד"ו, תשרי בגה"ז, מרחשון גדו"א, כסליו א"ב ג"ד ה"ו, טבת אבגד"ו, שבט בגדה"ז, **אדר זבד"ו. (ובעיבור, אדר הראשון בדה"ז ושני בדו"ז)**".
            1. *בשמח"ה ובגיל"ה עולה למנין תי"א (1651 למספרם). ובשנה זו א' אדר [ב' דר"ח] היה ביום רביעי, ויום שלישי היה ל' דחודש שבט [א' דר"ח]. ולכן מש"כ הש"ך שהוא מסיים כללי קים לי ביום שלישי משנכנס אדר, מסתברא היה בל' שבט א' דר"ח [ולא מסתברא שהיה ביום הג' שבוע הבא, בז' אדר].*
      2. עי' חת"ס (חו"מ סוף סי' כ') – "ואחתום בברכה א"נ פ"ב כאור בקר ליום ג' שנכפל בו כי טוב א' דר"ח אדר ראשון **ש**מרבים בו שמחה לסדר ושכנתי בתוכם תקפ"ט לפ"ק".
      3. עי' לבושי מרדכי (מהדורה רביעאי סי' ה', ליקוטי תשובות סי' פ"ט [לשונו מובא לקמן]) – "בעהי"ת, יום ג' א' דר"ח אדר תרפ"ב לפ"ק מאד יצ"ו. משנכנס אדר ירבה שמחה על ראש ידידי ...".
   3. ***מזמן המולד****.*
      1. בן איש חי (אדרת אליהו סוף פר' משפטים) – "והנה לכאורה י"ל בדברי חז"ל שכתבו משנכנס אדר מרבים בשמחה דהול"ל משהגיע אדר מרבים בשמחה ולמה תפשו לשון נכנס דליכן נכנס. ויוכן בס"ד דרך הלציי דהנה המולד של ר"ח לפעמים יהיה קודם ר"ח והנה מעת המולד תתחיל הארה של ר"ח כי יש מפקפקים הרבה שלא להתענות משעת המולד א"כ השתא השמחה של חדש אדר ג"כ צריך להתחיל משע' המולד ד"מ שנה זו שנה מבורכת ברכ"ת ה' היה ר"ח ליל ו' והמולד היה ביום חמישי שעה ח' א"כ נמצא שחדש אדר נכנס בתחום שבט שעדיין לא הגיע זמנו כי ר"ח הוא מתחלת הלילה ולז"א משנכנס אדר מרבים בשמחה נכנס דייקא שאין צריך עד שיגיע ממש אלא אפי' משעה שנכנס בחדש הקודם שהוא עת המולד ג"כ צריך להרבות בשמחה כי התחילה ההארה מאותו העת וכאילו הגיע ר"ח ממש".
      2. תוספות חיים (על ח"א כלל קנ"ה ס"ק א') – "ומש"כ משנכנס כ' הפמ"ג בס' תקנ"א בא"א סק"ב דהיינו מן המולד. יע"ש".
   4. **דעת** הגרח"ק ***זצ"ל***.
      1. ***הגרח"ק זצ"ל (דרך שיחה ח"א עמ' קפ"ז) – "אמר הרב שליט"א*** [זצ"ל] ***שמסתבר כי מרבים בשמחה מיום ב' של ר"ח, כי יום א' של ר"ח אינו חודש אדר עדיין".***
      2. ***הגרח"ק זצ"ל (דרך שיחה ח"ב עמ' ש"ג) – "בכל יום ראש-חודש שותה מו"ר שליט"א*** [זצ"ל] ***מעט יין לכבוד ר"ח, שכך נהג אביו מרן זצ"ל, וביום א' דר"ח אדר מזג מעט יותר ואמר: לכבוד משנכנס אדר כו' נשתה מעט יותר. והוסיף שמסתבר אמנם שהוא רק מב' דר"ח שאז הוא אדר".***
      3. הגרח"ק זצ"ל (מה טובו גליון ט' עמ' ע"ו) – "שאלה: ***משנכנס אדר מרבין בשמחה, זה מזמן מולד הלבנה או מליל ראש חודש. תשובה: מלילה. (והפרי מגדים מסופק גם מליל א' או ליל ב' (וגם אם מיום או מלילה כמדומה)".***
      4. הגרח"ק זצ"ל (מה טובו גליון ט' עמ' ע"ו) – "***האם ל' שבט שהוא א' דראש חודש נחשב כבר משנכנס אדר כדי לעשות דין עם גוי.*** ***תשובה: כמדומה שהפרי מגדים נסתפק כנ"ל".***
   5. ***מראי מקומות.***
      1. לוח שנה עיתים לבינה (תשע"ו פר' תרומה) – "ובספר דרך שיחה פרשת מקץ כתב: אמר הרב [הגרח"ק] שליט"א [זצ"ל] שמסתבר כי מרבים בשמחה מיום ב' של ר"ח כי יום א' של ר"ח אינו חודש אדר עדיין. עכ"ל, אך מצאתי להבא"ח באדרת אליהו (סו"פ משפטים) שהשמחה של חודש אדר צריכה להתחיל משעת המולד, ואפילו אם נכנס המולד בחודש שבט עיי"ש, וכן משמע מהפמ"ג (תקנ"א סק"ב) והעירוני דבש"ך סוף כללי קים לי בסו"ס תקפו כהן מוכח דמרבים בשמחה מא' דר"ח".
2. ***שנה מעוברת, ב' אדרים.***
   1. **גם אדר א'**.
      1. חת"ס (חו"מ סוף סי' כ') – "ואחתום בברכה א"נ פ"ב כאור בקר ליום ג' שנכפל בו כי טוב א' דר"ח אדר ראשון שמרבים בו שמחה לסדר ושכנתי בתוכם תקפ"ט לפ"ק".
      2. לבושי מרדכי (ליקוטי תשובות סי' פ"ט) – "ב"ה, יום ו' עש"ק א' דר"ח תרנ"ו לפ"ק ברעזאווע יע"א. משנכנס אדר אורה ושמחה על ראש ...".
         1. עי' בלוח. שיום ו' עש"ק א' דר"ח תרנ"ו, היה ל' שבט ר"ח אדר א'.
      3. עי' רבבות אפרים (ח"ג סי' תס"ה אות ג') – "ידידי הרה"ג רא"ד לוין נ"י כתב לי וז"ל: הנה מה ששאל בענין משנכנס אדר מרבים בשמחה, אם שייך גם באדר ראשון כמו באדר שני או לא. הנה יש להביא ראיה מהמשנה במגילה: אין בין אדר ראשון לשני אלא וכו', משמע שלכל הדינים הם שוים, אך יש לדחות דענין זה של משנכנס אדר מרבים בשמחה אינו בגדר 'דין' או 'הלכה' וע"כ אין זה שייך לאותה משנה. אך מ"מ מצינו בהלכה שצריך להרבות קצת בסעודה של פורים קטן וא"כ, מסתבר שצריך גם להרבות קצת בשמחה של אדר ראשון".
      4. הגר"א נבנצל שליט"א (ביצחק יקרא סי' תרפ"ו על מ"ב ס"ק ח') – "אולי יש להקדים משבת מברכין, דמאז מתחילה ההארה של החדש. לכאורה הוא הדין גם באדר א' בשנה מעברת (עין הליכות שלמה ח"ב פי"ח הערה ל"ה), וכן מוכח מחת"ם סופר שכתב במכתיו: אדר א' חדש שבו מרבין בשמחה, **וכן מוכח במשנה** (מגלה פ"א, ד') שאין בין אדר א' לב' אלא מקרא מגלה וכו', אבל לענין שמחה שוים. אך ראיתי בשם אדמו"ר זללה"ה דלא נקט הכי".
   2. *רק אדר ב'*.
      1. עי' שאילת יעב"ץ (ח"ב סי' פ"ח) – "מה הזקיק רש"י שם בגמ' משנכנס אדר. לפרש ימי נסים היו פורים ופסח. פשוט שהוצרך לכך משום דאי משום פורים גרידא א"כ לימא נמי ניסן וכסלו אלא ע"כ משום שהתחילו ימי נסים רצופים ותכופים זה לזה. וי"ל עוד שרצה לרמז ג"כ שבשנה מעוברת אין שמחה נוהגת אלא באדר שני. וה"ט משום דימי נסים סמוכים הם. וכדאמרינן (פ"ק דמגילה ו' ב') אליבא דרשב"ג דאדר שני עיקר לענין קריאת מגלה, משום דמסמך גאולה לגאולה עדיף".
      2. תשובה מאהבה (ח"ב סי' ש"א) – "י"ל גם כוונת רש"י כן משנכנס אדר היינו אדר השני ימי נסים היו לישראל פורים ופסח ומסמך גאולה לגאולה כי הלכה כרשב"ג ואז זמן שמחה".
      3. ***מועד לכל חי (סי' ל"א סעי' נ"א) – "מה שאמרו משנכנס אדר מרבין בשמחה, ומאן דאית ליה דינא עם אומה אחרת, הנה בשנה מעוברת מתחיל מאדר שני, (בית עובד דף קע"ז ע"ב)".***
      4. הגרשז"א זצ"ל (ביצחק יקרא סי' תרפ"ו על מ"ב ס"ק ח', ועלהו לא יבול ח"א עמ' ר"מ) - לשונו מובא לעיל.
      5. אור לציון (ח"ד פרק נ"ג אות ו', הע' ו') – "שאלה. בשנה מעוברת, האם משנכנס אדר מרבים בשמחה הוא גם באדר א'. תשובה. משנכנס אדר ב' מרבים בשמחה. [ונראה שאין ענין זה של משנכנס אדר מרבים בשמחה אלא באדר ב'. וראה רש"י בתענית דף כ"ט ע"א ד"ה משנכנס אדר, ימי ניסים היו לישראל פורים ופסח. וכן פסק הגאון רבי יעקב עמדין בשו"ת שאילת יעבץ ח"ב סימן פ"ח, והוכיח מרש"י זה שבשנה מעוברת אין שמחה נוהגת אלא באדר שני, ע"ש. וכן כתב הגאון רבי חיים פלאג'י בספר מועד לכל חי סימן ל"א אות נ"ב, והביא כן מספר בית עובד דף קס"ז ע"ב, ע"ש. וראה גם שם בסימן כ"ח אות י"א, ע"ש. וראה עוד בשו"ת חת"ס חו"מ סימן כ' בתאריך שבחתימת מכתבו, ע"ש. (וראה בשו"ע בסימן תרצ"ז סעיף א' וברמ"א שם)]".
      6. שבט הלוי (ח"י סי' ק"ה אות ג', מבית לוי בענייני פורים עמ' ס"ב) – "ובענין משנכנס אדר מרבין בשמחה, ודאי פשטות ההלכה רק מאדר ב' דהא כתב רש"י תענית כ"ט משנכנס אדר, ימי ניסים היו לישראל פורים ופסח, וזה באדר ב' דאין בין ראשון לשני אלא מקרא מגילה כפ"ק דמגילה ובירושלמי איתא דכל החודש כשר למגילה, וכדכ' והחודש אשר נהפך מיגון לשמחה, וכמש"כ רמ"א או"ח תרפ"ח ס"ז, ועיין הי' ריטב"א במס' תענית שם שכ' דבר פלא, שאעפ"י שאין מזל לישראל כארז"ל מכ"מ בב' חדשים כנראה אלול ואדר לכו"ע יש מזל לישראל, ועיין בשפת אמת תענית שם שכ' דגורם שמחה באדר ע"י באחד באדר משמיעים על השקלים והתחדשות הקרבנות, וזה ודאי לא הי' אלא באדר שני ואכמ"ל, אבל אית דמוסיפין שמחה מאד"א, וטוב לב משתה תמיד".
      7. פסקי תשובות (הע' י"ח) – "ועיין בשאילת יעב"ץ סי' פ"ח דחודש אדר א' אינו בכלל עפ"י דברי רש"י על הגמ' משנכנס אדר מרבין בשמחה (תענית כ"ט ע"ב) 'ימי ניסים היו לישראל פורים ופסח', משמע דווקא אדר שני שבו חוגגין נס פורים וימי ניסים סמוכים הם".
   3. **דעת** הגריש"א זצ"ל.
      1. הגריש"א זצ"ל (חשוקי חמד מגילה ריש דף ו:, אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"א אות ג') – "הדעת נוטה שקאי על אדר שני".
      2. הגריש"א זצ"ל (פסקי שמועות פורים ריש עמ' נ"א) – "אף דפורים נהוג בחודש שלאחריו, יש מצוה להוסיף בשמחה גם באדר ראשון".
   4. **דעת** הגרח"ק ***זצ"ל***.
      1. גם אדר א'.
         1. ***הגרח"ק זצ"ל (דרך שיחה ח"א עמ' קפ"ח) – "שאלה: בשנה מעוברת, מהו להרבות בשמחה באדר א'. תשובה: במשנה (מגילה ו', ב') אין בין אדר ראשון לאדר שני וכו', הא לענין מרבים בשמחה שוים. והנה נחלקו הפוסקים (עיין או"ח סי' תרצ"ז) לענין אם להרבות שמחה בי"ד אדר א', ולאלו הסוברים שגם בי"ד אדר א' יש שמחה, ומשום שנחשב שבו נעשה הנס, וכהדיוק מהמשנה הנ"ל, הוא הדין לענין משנכנס אדר א' שמרבים בשמחה, ולאלו הסוברים שאין מצוה בי"ד אדר א' אין מצוה גם משנכנס אדר, וכיון שהרמ"א פסק שמצוה להרבות בי"ד אדר א', אם כן לכתחילה יש משנכנס אדר כו' גם באדר א'. (וראיתי שהביאו מתשובות 'שאלת יעבץ' ו'תשובה מאהבה' שרק באדר ב' יש משנכנס כו', מכח לשון רש"י במסכת תענית כ"ט, א' ד"ה משנכנס, ורבינו אמר שאין זה מוכרח)".***

***הגרח"ק זצ"ל (דרך שיחה ח"א עמ' קפ"ח) – "שאלה: למה לא הובא דין מרבים בשמחה ברמב"ם ובשולחן ערוך, וכבר עמד על כך ה'חתם סופר'. תשובה: יתכן שסוברים שאין זה דין אלא עצה גרידא, ושאני מהדין של משנכנס אב כו' ששם יש פרטי דיני איסור, משא"כ כאן שאין שום דינים למעשה".***

***הגרח"ק זצ"ל (דרך שיחה ח"א עמ' קפ"ח) – "שאלה: אם כן יורדת ההוכחה מהמשנה במגילה הנ"ל שלא נזכר בה מענין שמחה באדר א' ובאדר ב', כי המשנה מיירי לענין דינים למעשה. תשובה: אבל יש ראיה ממה שיש דין שמחה בי"ד אדר א', וממילא יש דין שמחה שמרבים משום זה בכל החודש".***

* + - 1. הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח גליון ת"ס, פר' תרומה תשפ"ב) – "לפני כמה שנים כתבתם נידון האם באדר א' גם יש 'מרבין בשמחה' מצורף כאן מכת"י מרן שגם באדר א יש מרבין (זה היה תאריך של המכתב שכתב שמרבין בו שמחה) וז"ל: נכון חיים קניבסקי משנכנס אדר א' מרבים בשמחה תשע"ד".
      2. הגרח"ק זצ"ל (מה טובו גליון ט' עמ' ע"ה) – "שאלה: בשנה מעוברת האם משנכנס אדר מתחיל באדר א' או רק באדר ב'. תשובה: בא'".

הגרח"ק זצ"ל (מה טובו גליון ט' עמ' ע"ח) – "דעת הרב שליט"א שמשנכנס אדר מרבין בשמחה בשנה מעוברת מתחיל כבר באדר א'. מעתה יש לעיין האם בראש חודש אדר ב' יש ענין לשתות עוד פעם יין, או מכיון שכבר נכנס אצלו אדר בחודש א', לא צריך לשתות. תשובה: יש".

* + - 1. עי' הגרח"ק זצ"ל (מישרים אהבוך עמ' רמ"ב אות כ"ו) – "שאלה: האם יש ענין להרבות בשמחה גם משנכנס אדר א'. תשובה: כמדומה שיש אומרים כן".
      2. ***הגרח"ק זצ"ל (שיח אמונה גליון ו' עמ' ה' אות א', בתוך קובץ גליונות פר' כי תשא תשפ"ב) – "***שאלה: האם הדין של משנכנס אדר מרבים בשמחה הוא גם באדר א'. תשובה: אין בין אדר הראשון לאדר השני אלא מקרא מגילה ומתנות לאביונים בלבד".
      3. ***הגרח"ק זצ"ל (שיח אמונה גליון ו' סוף עמ' ה', בתוך קובץ גליונות פר' כי תשא תשפ"ב) – "מכתב הגרמ"מ שולזינגר זצוק"ל ...*** ***תמה אני על עצמי איך שייך להביא ראי' [לענין השאלה אם מרבים בשמחה שייך גם באדר הראשון] מהסוגיא דמגילה דף ו' ע"ב, הלא כל הנידונים שם בסוגיא ענין סדר פרשיות הוא משנה במגילה דף כ"ט ע"א, וענין איסור הספד ותענית בפורים הוא מהפסוק דמגילת אסתר דימי משתה ושמחה, שהנידון שבתוס' הוא על הפסוק דמגילת אסתר דימי משתה ושמחה דימי הפורים אם נוהג גם באדר הראשון, ועל כל זה שייך לדון ולבנות ולסתור מהמשנה דדף ו' ע"ב ד'אין בין אדר הראשון לאדר השני אלא קריאתה מגילה ומתנות לאביונים'. אבל הא דמשנכנס אדר מרבים בשמחה אינו לא פסוק ולא משנה ולא ברייתא של תנאים אלא מימרא דרב יהודה ברי' דרב שמואל בר שילת אמר רב בתענית דף כ"ט סוף ע"א על הא דתנן התם בתענית כ"ו ב' משנכנס אב ממעטין בשמחה, וזו משנה בדוכתה במסכת תענית בדיני תשעה באב, ואילו במסכת מגילה אין משנה או ברייתא דמשנכנס אדר מרבין בשמחה, אלא שבגמרא דתענית שם אמר רב יהודה ברי' דרב שמואל בר שילת משמי' דרב כשם שמשנכנס אב ממעטין בשמחה כך משנכנס אדר מרבין בשמחה, וא"כ מה שייך לדקדק מהמשנה דמגילה דף ו' ע"ב לגבי האי דינא דמרבין בשמחה שהמשנה אינה סוברת אותו כלל, בפרט לפי מה שידוע לשביאר בשו"ת חת"ס זיע"א חאו"ח סי' ק"ס שרב לשיטתו והמשנה לשיטתה, יעויי"ש. ולכן השמיטו הרמב"ם והשו"ע. יעויי"ש בחת"ס זיע"א. כמדו' שהדברים פשוטים. אבקש לברר לי טעותי בזה. תשובת רבינו. מהמשנה רק ראי' שרק לענין קריאת המגילה ומתל"ע הוא אדר שני ולא לשאר דברים".***
    1. ***רק אדר ב'***.
       1. ***הגרח"ק זצ"ל (ישמח ישראל סוף הע' ל') – "שבפשטות מרבין בשמחה הוא רק באדר שני".***
    2. מראי מקומות.
       1. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א תשובה תרפ"ב) – "שאלה: כשיש שני חודש אדר אם אמרי' משנכנס אדר מרבין בשמחה על אדר א' או ב'. תשובה: הפרמ"ג מסופק".***
  1. **דין עם נכרי: מה עדיף, אדר א' או אדר ב' -** לשיטות שסוברים יש דין "משנכנס אדר מרבים בשמחה" גם באדר א'.
     1. אדר א'.
        1. הגרח"ק זצ"ל (מה טובו גליון ט' עמ' ע"ה) – "שאלה: בשנה מעוברת יש נידון האם משנכנס אדר נאמר כבר בחודש אדר א' או רק באדר ב'. לפי"ז יש לעיין, במי שיש לו דין גם גוי האם יש עדיפות שיעשה זאת בחודש אדר ב' יותר מחודש אדר א'. תשובה: זריזין מקדימין".
     2. אדר ב'.
        1. הגרח"ק זצ"ל (מה טובו גליון ט' עמ' ע"ח) – "שאלה: מי שיש לו דין עם גוי וצריך לעשות זאת בחודש אדר, האם יכול לעשות כן גם בשנה מעוברת בחודש אדר א', או עדיף בחודש אדר ב'. תשובה: עדיף בשני".
     3. ***מראי מקומות.***
        1. ***הגרח"ק זצ"ל (שיח אמונה גליון ו' עמ' ה' אות ב', בתוך קובץ גליונות פר' כי תשא תשפ"ב) – "שאלה: האם מה דאיתא בחז"ל מאן דאית לי[ה] דינא בהדי כותי למשתעי דינא באדר, הכונה היא גם כלפי אדר א' או לא, דהנה (בגמ') [במשנה] איתא אין בין אדר א' לאדר ב' אלא מקרא מגילה בלבד.*** תשובה: אין בין אדר הראשון לאדר השני אלא מקרא מגילה ומתנות לאביונים בלבד".
  2. **נישואין: מה עדיף, אדר א' או אדר ב' -** לשיטות שסוברים יש דין "משנכנס אדר מרבים בשמחה" גם באדר א'.
     1. אדר ב'.
        1. הגרח"ק זצ"ל (מה טובו גליון ט' עמ' ע"ו) – "שאלה: לגבי נישואין האם יש עדיפות לערוך נישואין באדר ב' יותר מאדר א'. תשובה: כן, כמו פורים".
  3. מראי מקומות – נטעי גבריאל (פורים פרק י"א סעי' א'), ילקוט יוסף (פורים מהדורת תשע"ג עמ' קצ"ג), ישמח ישראל (פרק ב' סעי' א'), פסקי תשובות (הע' י"ח).
     1. חשוקי חמד (מגילה ריש דף ו:) – "לסיכום: לשיטת החת"ס אולי מרבים בשמחה גם באדר ראשון, וצ"ע".

*תענית אסתר*

סימן תרפ"ו

1. תענית אסתר - סעיף ב'.
2. *חתן וכלה בשבעת ימי המשתה*.
3. תענית אסתר - סעיף ב'.
   1. **הלכות הצום: בכלליות**.
      1. עי' סי' תק"נ, לשיטות ומראי מקומות.
   2. **מעוברת, מינקות: פוסקים בזמנינו**.
      1. יביע אומר (ח"י או"ח סי' ל"ט, יחוה דעת ח"א סי' ל"ה) – "מינקת שפטורה מלהתענות בכל שלש צומות, (י"ז תמוז, צום גדליה, ועשרה בטבת), וכל שכן תענית אסתר, כתב הגאון מהרש"ם בספר דעת תורה (סי' תקנ), שנראה שכיון שאמרו חז"ל (נדה ט א) שאיבריה מתפרקים (מחמת הלידה. רש"י), ואין נפשה חוזרת עליה עד עשרים וארבעה חודש. וכ"ה ביו"ד (ס"ס קפט), הילכך יש להקל בצומות אלו גם למינקת שפסקה מלהניק תוך כ"ד חודש. וסיים, וכן מצאתי בכנסת יחזקאל (סי' עא אות ל) בשם הרב כ"ח. עכ"ל. וכן פסק בשו"ת בית אבי ח"ה (סי' פה). ע"ש. וכ"כ בשו"ת ויברך דוד (חאו"ח סי' סג) בד"ה ובנידון, בשם אשל אברהם מבוטשאטש, אבל הרהמ"ח שם כתב לפקפק בזה. ע"ש. והגאון ר' ישראל יעקב פישר, ראב"ד לעדה החרדית בירושלים, בספר אבן ישראל חלק ט (סי' סב אות ח, דף מה ע"א) כתב, שהיה רגיל לפסוק בתענית דחוי להקל על מינקת שפסקה להניק בתוך כ"ד חודש. ואחר שראה דברי המהרש"ם הורה להקל בכל גוונא".
      2. חוט שני (שבת ח"ב עמ' שי"ב אות ט') – "בשו"ע הלכות מגילה [סי' תרפ"ו סעיף ב'] כתב, מתענים בי"ג באדר וכו', והוסיף ברמ"א ותענית זו אינה חובה, לכן יש להקל בו לעת הצורך כגון מעוברות או מניקות או חולה שאין בו סכנה וכו' לא יתענו ויפרעו אח"כ, עכ"ל. וכמדומה שמרן החזון איש זצוק"ל הורה לאשה שמניקה את התינוק חלקית ושאר המזון ניזון התינוק משאר מאכלים שדינה כדין מינקת הנ"ל לגבי תעניות. ונראה שגדר מיניקה לענין זה הוא שאם חלק חשוב של מאכלו של התינוק הוא מה שניזון מאמו חשיב מניקה לענין זה, ואין צריך שרוב מאכלו יהיה מאמו".
      3. *הגרח"ק זצ"ל (פסקי שמועות פורים סוף עמ' מ"ז) – "אם בגלל התענית היא תצטרך להפסיק להניק מותר לה לשתות".*

הגרח"ק זצ"ל (מה טובו גליון ט' עמ' פ"א) – "שאלה: בהלכות תענית אסתר מובא נידון לגבי מעוברת שלא צריכה להתענות. ממתי נקראת מעוברת לענין זה, האם כבר מהחודש הראשון שיודעת שמעוברת או בזמן אחר. תשובה: משיודעת".

* + 1. הגר"ע אויערבאך שליט"א (אמרי מאיר הו"ד בקונ' מאור יעקב ח"א עמ' ט"ו אות א') – "האם מינקת בריאה צריכה להתענות בתענית אסתר [באופן שאין חשש שיחסר החלב הנצרך לתינוק]. תשובה: שתצום".
    2. *נתיבות אדם (ח"א סי' כ"א) – "*ושמעתי מגדולי ההוראה שליט"א להקל באשה מעוברת ומייקת אף שאינה מצטערת הרבה ... תבנא לדינא, אשה מעוברת ומינקת, א"צ להתענות בצום תענית אסתר, וא"צ לפרוע אח"כ את התענית".
    3. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע או"ח סי' תק"נ סעי' י') – "מניקה פטורה מלהתענות בתענית צום גדליה, עשרה בטבת, תענית אסתר, וי"ז בתמוז. ויש אומרים שגם אם פסקה מלהניק, כי כל שהיא בתוך עשרים וארבעה חודשים ללידה, פטורה מלהתענות בתעניות אלו מלבד בתשעה באב. ויש מי שאומר שכל מה שנפטרה מלהתענות הוא דוקא במניקה בפועל. ולמעשה, אשה חלשה שהלידה או ההפלה גרמה לה לחולשה רבה, יכולה להקל כל עשרים וארבע חודש מהלידה כסברת המקילין. ואם מרגישה בעצמה שיכולה להתענות, תתענה. [שם]".
    4. בשאר תעניות - עי' סי' תק"נ, לשיטות ומראי מקומות.
  1. ***חתן וכלה בשבעת ימי המשתה****.*
     1. עי' לקמן.
  2. **חולים, קטנים, וכדו': לענג עצמם ביום התענית**.
     1. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ד אות כ"ב) – "בתענית אסתר ג"כ יש לנהוג כדמבואר במשנ"ב סי' תק"נ ס"ק ה' שאם הותר לו לאכול מחמת חולי, דמ"מ לא יענג עצמו בבשר ויין. אבל האוכלים בתענית אסתר מחמת שזה יו"ט שלהם כחתן ובעלי ברית מותרים בבשר ויין".
     2. הגרח"ק זצ"ל (מה טובו גליון ט' עמ' ע"ט) – "שאלה: אלו שמותר להם לאכול בתענית אסתר כמעוברות ויולדות וילדים, האם מותר להם לאכול בשר כי אין זה תענית של צער וחורבן. תשובה: מותר".
     3. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע או"ח סי' תק"נ סעי' ט"ו) – "קטן שלא מלאו לו שלש עשרה שנה ויום אחד, וקטנה שלא מלאו לה י"ב שנה, פטורים מתעניות י"ז בתמוז, תשעה באב, צום גדליה, עשרה בטבת, ותענית אסתר. ואפי' תענית שעות אין להם להתענות, אף שיש להם דעת להתאבל על החורבן. ויש מחמירים לומר שאין להאכילם אלא לחם ומים, אך המנהג להקל לתת להם כל צרכם, וכן ראוי להורות בזמן הזה שירדה חולשה לעולם. [ילקוט יוסף דיני חינוך קטן עמוד רלט. ילקוט יוסף על המועדים עמוד תקל]".
        1. שיעורי הלכה (ח"א עמ' ת"מ) – "לפיכך א"צ להימנע מלתת ביום זה ממתקים לילדים קטנים".
     4. בשאר תעניות - עי' סי' תק"נ, לשיטות ומראי מקומות.
  3. **מי שאוכל בצום: לענג עצמו**.
     1. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ד אות כ"ב) - לשונו מובא לעיל.
     2. חוט שני (ימי הפורים [שכטר] עמ' ק' אות ד') – "מי שצריך לאכול בתענית מבואר במשנ"ב (סי תק"נ ס"ק ה') שמ"מ לא יענג עצמו בבשר ויין רק כפי מה שצריך וכן קטנים שיש להם דעת להתאבל שיאכלו רק מאכל פשוט כדי שסיתאבלו עם הציבור, ע"כ, ולענין תענית אסתר אע"פ שאין כאן ענין אבילות כלל מ"מ יש ענין לא לפרוש מן הציבור, ומה"ט ג"כ אין להתענג רק כפי הצורך".
     3. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות ט"ז) – "מי שאין יכול להתענות בתענית אסתר האם מותר בתענוגים כיון שאי"ז משום אבלות כשאר צום. תשובה: ראוי להשתתף עם הציבור, (א.ה. ואף לגבי שאר צומות מוזכרת סברא זו)".
     4. בשאר תעניות - עי' סי' תק"נ, לשיטות ומראי מקומות.
  4. **רחיצה**.
     1. מיקל.
        1. שיח יצחק (סי' ש"ס) – "נשאלתי פ"א, אם גם בצום אסתר אין רשאים להסתפר ולרחוץ. והשבתי הרי מפורש יוצא בב"ח סי' תק"נ, [עיין לעיל], דדווקא בג' צומות י"ז בתמוז ת"ב וי' בטבת, אבל אפי' על ג' בתשרי, שאמרו עליו חז"ל בקמא דר"ה, שקולה מיתת צדיקים כשריפת בית אלקינו, עכ"ז לא הזכיר הב"ח שיהא מנהג לאסור בזה היום ג' בתשרי צום גדליה לענין רחיצה ולהסתפר, מכל שכן בתענית אסתר, שאין התענית עבור צרה שהיתה בו, אלא רק לזכר דברי הצומות וזעקתם דזמן ההוא. עיין רמב"ם הל' תענית פ"ה הלכה א' וב', ד' תעניות שהם בשביל החורבן ומיתת צדיקים, ואח"כ כותב [בהל' ה'], וז"ל הזהב, ונהגו כל ישראל בזמנים אלו להתענות, ובי"ג באדר זכר לתענית שהתענו בימי המן, שנאמר דברי הצומות וזעקתם, עכ"ד. ויש להביא קצת סמך שיש לרחוץ ולהסתפר בי"ג אדר, לזכר שהמן היה הבלן וסיפר למרדכי תספורת, כמפורש יוצא פ"ק דמגילה דף ט"ז ע"א, וז"ל הגמ', עייליה איהו לבי בני ואסחיה, ואזל ואייתי זוזא מביתיה וקא שקיל ביה מזייה, וכמו שאנו עושים כמה זכרונות לזכר שמרדכי היהודי רכב על הסוס, וכנודע".
        2. הגריש"א זצ"ל (יבקשו מפיהו פורים ח"ב שער ג' פרק ג' סעי' ג', עמ' רכ"א) – "מותר להתרחץ בתענית אסתר".
        3. קובץ הלכות (בין המצרים פרק ב' הע' ו', פורים פרק ב' סעי' י"א) – "בתענית אסתר אין שום טעם להחמיר להמנע מרחיצה או שמיעת זמר וכדומה".
        4. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ד אות כ"ג) – "הא דאיתא במ"ב סי' תק"נ מ"ב ס"ק ו' שבעל נפש יחמיר לא להסתפר ולהתרחץ בחמין בתענית ציבור, אינו נאמר לגבי תענית אסתר".

הגר"ש דבליצקי זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון ק"א עמ' מ"ג טור ב') – "דאף שבג' תעניות כתב בשער הציון סי' תק"נ סק"ח דעכשיו אין נוהגין לרחוץ בג' צומות, אולם בתענית אסתר יכולים להתרחץ בחמין".

* + - 1. חוט שני (שלמי תודה פורים עמ' שד"מ, פסקי שמועות פורים עמ' מ"ח) – "דאין צריך בזה לאסור כיבוס ורחיצה ותספורת וכו'".
      2. תשובות והנהגות (אליבא דהלכתא גליון ק"א עמ' מ"ג טור ב') – "דמותר להתרחץ ולהסתפר בתענית אסתר אף למחמירים שלא להסתפר ולהתרחץ בשאר תעניות, דתענית אסתר אינו דומה לשאר תעניות שהם מפני צרה שאירע לאבותינו, אלא רק זכר לתענית שהיה בימי מרדכי ואסתר".
      3. הגר"ע אויערבאך שליט"א (אליבא דהלכתא גליון ק"א עמ' מ"ג טור ב') – "דמותר להתרחץ ולהסתפר בתענית אסתר אף למחמירים שלא להסתפר ולהתרחץ בשאר תעניות, דתענית אסתר אינו דומה לשאר תעניות שהם מפני צרה שאירע לאבותינו, אלא רק זכר לתענית שהיה בימי מרדכי ואסתר".
      4. מקדש ישראל (פורים סי' מ') – "שאלה: אי מותר להתגלח בתענית אסתר, ומהו **לרחוץ בחמין**. תשובה - מותר ...".
      5. נטעי גבריאל (פורים פרק כ"ד סעי' י"ג) – "מותר להתרחץ בתענית אסתר וכ"ש לכבוד פורים".
      6. ישמח ישראל (פרק ד' סעי' י"ח) – "מותר להתרחץ ולהסתפר בתענית אסתר".
      7. הגר"ז שוב שליט"א (אליבא דהלכתא גליון ק"א עמ' מ"ג טור ב') – "דמותר להתרחץ ולהסתפר בתענית אסתר אף למחמירים שלא להסתפר ולהתרחץ בשאר תעניות, דתענית אסתר אינו דומה לשאר תעניות שהם מפני צרה שאירע לאבותינו, אלא רק זכר לתענית שהיה בימי מרדכי ואסתר".
      8. יד בפורים (פרק ו' סעי' כ"ז) – "מותר להתרחץ בתענית אסתר".
      9. שיעורי הלכה (ח"א עמ' ת"מ) – "אין ענין להימנע מרחיצה בתענית אסתר".
    1. **טבילה: מיקל**.
       1. הגרח"ק זצ"ל (מה טובו גליון ט' עמ' פ') – "שאלה: האם מותר בתענית ציבור לטבול טבילת עזרא. כן".

הגרח"ק זצ"ל (מה טובו גליון ט' עמ' פ') – "שאלה: כיצד הדין בתענית אסתר האם מותר לטבול טבילת עזרא, ומה הדין בתענית אסתר מוקדם. תשובה: כן".

הגרח"ק זצ"ל (מה טובו גליון ט' עמ' פ') – "שאלה: אם מותר לטבול בתענית, זה רק למי שמקפיד בכל פעם, או גם מי שלא מפקיד בכל פעם. תשובה: כולם".

* + 1. מראי מקומות – לקט יושר (ח"א או"ח עמ' קנ"ז ענין ד', לשונו מובא לקמן).
  1. **לרחוץ פיו, וציחצוח שינים**.
     1. הגרח"ק זצ"ל (מה טובו גליון ט' עמ' ע"ט) – "שאלה: השו"ע (או"ח סימן תקסז' סעיף ג') כתב 'מי שדרכו לרחוץ פיו בשחרית בתענית צבור, לא כשר למעבד הכי וכו''. וכתב המשנה ברורה (ס"ק י') 'בתענית צבור וכו' היינו בתעניתים הכתובין'. יש לעיין האם כוונתו אף לתענית אסתר הגם דאינו נכלל בדברי קבלה מקרא דצום הרביעי וצום החמישי וצום השביעי וצום העשירי, או שאין הכא נמי תענית אסתר לא נחשב ויהא מותר לשטוף את הפה. תשובה: אף בתענית אסתר".
     2. שערי ימי הפורים (עמ' קי"ד אות ו') – "והיות שאסור לשטוף את הפה ה"ה שאין לצחצח שיניים בתעניות אלו. וגם לפמש"כ לעיל שתענית אסתר שוה בזה לשאר תעניות הקבועים, ה"ה שאין לצחצח שיניים בתענית אסתר. אמנם במקום צער אפשר להקל, ובלבד שיזהר ביותר לכפוף ראשו ופיו למטה שלא יבאו המים לגרונו. (כמש"כ המ"ב שם בס"ק י"א)".
  2. **תספורת**.
     1. מיקל.
        1. תרומת הדשן (לקט יושר ח"א או"ח עמ' קנ"ז ענין ד') – "ואף על גב דכתב המרדכי בסוף תענית אלמא דאסור ברחיצה וספור, מ"מ היה נוהג לספר עצמו בתענית אסתר. [מצאתי בא"ח בהלכות ט' באב וז"ל: ומיהו כלם מותרים ברחיצה וכו', ומסתמא ה"ה בסיפור. וגם שמעתי אין תענית צבור בבבל לבד ט"ב]".
        2. שיח יצחק (סי' ש"ס) - לשונו מובא לעיל.
        3. הגריש"א זצ"ל (יבקשו מפיהו פורים ח"ב שער ג' פרק ג' סעי' ד', עמ' רכ"ב) – "מותר להסתפר בתענית אסתר".
        4. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ד אות כ"ג, אליבא דהלכתא גליון ק"א עמ' מ"ג טור ב') - לשונם מובא לעיל.
        5. חוט שני (שלמי תודה פורים עמ' שד"מ) - לשונו מובא לעיל.
        6. הגרח"ק זצ"ל (רבבות אפרים ח"ב סי' קפ"ט אות ג') – "נשאלתי אם יכולים להסתפר ולהתגלח בתענית אסתר. וידידי הגר"ח קניבסקי ענה לי דמותר. עיין מ"ב סימן תק"נ סק"ו ובה"ל קנ"א ד"ה מר"ח".
        7. תשובות והנהגות (אליבא דהלכתא גליון ק"א עמ' מ"ג טור ב') - לשונו מובא לעיל.
        8. הגר"ע אויערבאך שליט"א (אליבא דהלכתא גליון ק"א עמ' מ"ג טור ב') - לשונו מובא לעיל.
        9. ישמח ישראל (פרק ד' סעי' י"ח) – "מותר להתרחץ ולהסתפר בתענית אסתר".
        10. הגר"ז שוב שליט"א (אליבא דהלכתא גליון ק"א עמ' מ"ג טור ב') - לשונו מובא לעיל.
  3. **כיבוס**.
     1. מיקל.
        1. חוט שני (שלמי תודה פורים עמ' שד"מ) - לשונו מובא לעיל.
  4. **נישואין**.
     1. מיקל.
        1. אבן ישראל (ח"ז סי' כ"ח, הליכות אבן ישראל מועדים ח"ב פרק נ"ג סעי' א') – "מה ששאל מע"כ אם מותר לעשות חופה בליל תענית אסתר ... הנה הדבר מבואר להדיא דמותר לעשות חופה ולא רק בליל התענית, אלא אפילו ביום התענית, ואפילו בתענית של עשרה בטבת, דנקטו הפוסקים דעשרה בטבת יותר חמור משאר ד' תעניות כמבואר להדיא בתו' עירובין דף מ' ע"ב ד"ה דלמא וכו', ומעשה היה בחופה בעשרה בטבת וכו' עיי"ש, הרי מבואר דעושין חופה בעשרה בטבת, וכן מבואר ברמ"א סי' תק"נ סעיף ג' וז"ל ואם יש חופה ביום התענית וכו' עיי"ש, הרי מבואר ברמ"א דגם בשאר תעניות היותר חמורות מתענית אסתר מותר לעשות חופה, כש"כ בתענית אסתר כמש"כ ברמ"א בסי' תרפ"ו סעיף ב' עיי"ש".
        2. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה אדר פרק י"ח סעי' ה', ס"ק ט', בין המצרים פרק י"ג סעי' א', ס"ק ב') – "אין עושים נשואין אור ליום התענית, מלבד תענית אסתר. [דתענית אסתר שאני משאר תעניות, שאינה מדברי קבלה ולא מפני צרה שאירעה לאבותינו אלא מנהג כל ישראל לזכר התענית שהי' בימי מרדכי ואסתר ולזכור שהשי"ת שומע כל איש כשיתענה וישוב אליו, כמ"ש במ"ב סי' תרפ"ו סק"ב בשם הרמב"ם, ולכן מותר לערוך החופה והמשתה בלילה כרגיל]".
        3. הגריש"א זצ"ל (יבקשו מפיהו פורים ח"ב שער ג' פרק ג' סעיף א', עמ' רי"ז) – "מותר לערוך חתונה בתענית אסתר בין בלילה ובין ביום".
        4. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ד אות כ', אליבא דהלכתא גליון ק"א עמ' מ"ג טור ב') – "מותר לעשות נישואין בליל תענית אסתר".
        5. הגר"ע אויערבאך שליט"א (אליבא דהלכתא גליון ק"א עמ' מ"ג טור ב') – "דמותר לעשות נישואין בליל תענית אסתר".
        6. הגר"ז שוב שליט"א (אליבא דהלכתא גליון ק"א עמ' מ"ג טור ב') – "דמותר לערוך חתונה בתענית אסתר".
     2. מראי מקומות.
        1. תשובות והנהגות (אליבא דהלכתא גליון ק"א עמ' מ"ג טור ב') – "דמותר לעשות נישואין בליל תענית אסתר, וביום התענית מעיקר הדין מותר, אולם אין ראוי לעשות כן".
     3. בשאר תעניות - עי' סי' תק"נ, לשיטות ומראי מקומות.
  5. **לשמוע נגינה מכלי זמר**.
     1. מיקל.
        1. הגרשז"א זצ"ל (נר ציון חודש אדר פרק ג' הע' פ"ו).
        2. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ד אות כ"ד, אליבא דהלכתא גליון ק"א עמ' מ"ג טור ב' [לשונו מובא לקמן]) – "נוהגים להקל לשמוע כלי זמר בתענית אסתר".
        3. קובץ הלכות (בין המצרים פרק ב' הע' ו', פורים פרק ב' סעי' י"א) – "בתענית אסתר אין שום טעם להחמיר להמנע מרחיצה או שמיעת זמר וכדומה".
        4. הגרח"ק זצ"ל (מקראי קודש עמ' ש"ט אות א', ישמח ישראל פרק ד' הע' מ"ח) – "יש מקום להקל בכלי שיר".
        5. תשובות והנהגות (אליבא דהלכתא גליון ק"א עמ' מ"ג טור ב') - לשונו מובא לקמן.
        6. מקדש ישראל (פורים סי' מ') – "... וממילא נראה שמותר נמי לשמוע בתענית אסתר כלי שיר (וכן המנהג שהחנויות מפעילים טעיפ"ס בתענית אסתר לכבוד יום הפורים הממשמש לבוא כדי לעורר קונים)".
        7. הגר"ז שוב שליט"א (אליבא דהלכתא גליון ק"א עמ' מ"ג טור ב') - לשונו מובא לקמן.
     2. מחמיר.
        1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"א אות כ', פסקי שמועות פורים עמ' מ"ח, ישמח ישראל פרק ד' הע' מ"ט) – "אין ראוי לשמוע תזמורת ושירים ביום התענית, אף על פי שהוא לא בא על הצרות, מכל מקום יום תענית הוא".
     3. מראי מקומות.
        1. בשאר תעניות - עי' סי' תק"נ, לשיטות ומראי מקומות.
  6. **ריקודין ומחולות**.
     1. מיקל.
        1. הגרשז"א זצ"ל (נר ציון חודש אדר פרק ג' הע' פ"ו).
        2. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון ק"א עמ' מ"ג טור ב') – "דמותר בתענית אסתר בריקודים ומחולות ובשמיעת כלי זמר".
        3. תשובות והנהגות (אליבא דהלכתא גליון ק"א עמ' מ"ג טור ב') – "דמותר בתענית אסתר בריקודים ומחולות ובשמיעת כלי זמר".
        4. הגר"ז שוב שליט"א (אליבא דהלכתא גליון ק"א עמ' מ"ג טור ב') – "דמותר בתענית אסתר בריקודים ומחולות ובשמיעת כלי זמר".
     2. מראי מקומות.
        1. אבן ישראל (ח"ז סי' כ"ח, הליכות אבן ישראל מועדים ח"ב פרק נ"ג סעי' א') – "דגם לעשות רקודים ומחולות מותר לעשות בליל תענית אסתר, ובשאר הצומות בליל התענית יש לדון אי מותר לפימש"כ במ"ב בסי' תק"נ ס"ק ו' בשם השל"ה דבעל נפש יחמיר על עצמו גם בשאר התעניות מבעוד יום, ואף דלא מצינו שאסרו ריקודין ומחולות בשאר התעניות, מ"מ מצד הסברא הוא שאסור".
        2. הגריש"א זצ"ל (תל תלפיות חס"ג עמ' ח' אות ט"ז, אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"א אות כ') – "בליל תענית אסתר אם אפשר ריקודין ומחולות וכו', והשיב דכל ליל תענית יש להחמיר, אבל ליל תענית אסתר אפשר להקל".
        3. הגר"ע אויערבאך שליט"א (אליבא דהלכתא גליון ק"א עמ' מ"ג טור ב') – "דבליל תענית אסתר מותר בריקודים ומחולות ובשמיעת כלי זמר, אולם ביום יש להחמיר דזה יום תשובה".
        4. בשאר תעניות - עי' סי' תק"נ, לשיטות ומראי מקומות.
  7. **בגדי שבת**.
     1. מיקל.
        1. יד בפורים (פרק ו' סעי' כ"ח) – "וכן מותר ללבוש בצום כבר בגדי שבת לכבוד פורים".
  8. **האם בעל נפש יחמיר "בכולם" כמו בת"ב** - עי' מ"ב (סי' תק"נ ס"ק ו').
     1. מיקל.
        1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"א אות כ', עי' תל תלפיות חס"ג עמ' ח' אות ט"ז [לשונו מובא לעיל]).
        2. חוט שני (שלמי תודה פורים סי' ל"ד אות א' ד"ה והנה, עמ' שד"מ) – "ונראה דכל זה דוקא בי"ז בתמוז ועשרה בטבת דתעניות אלו הם משום אבילות על חורבן ירושלים, אבל בתענית אסתר דאין זה משום אבילות, אלא משום זכר לתענית שהתענו ביום המלחמה, והוה זה זכר לנס שבא ע"י התענית, [ומהאי טעמא אם חל פורים באחד בשבת או בשבת מקדימים התענית ולא מאחרין, דלאו אקדומי פורענותא הוא זה, כמש"כ הפוסקים], וראי דאין צריך להחמיר בזה לאסור כיבוס ורחיצה ותספורת וכו'. וכן הסכים הגר"נ קרליץ שליט"א".
        3. ישמח ישראל (פרק ד' הע' מ').
     2. מראי מקומות – מקדש ישראל (פורים סי' מ', לשונו מובא לעיל).
        1. בשאר תעניות - עי' סי' תק"נ, לשיטות ומראי מקומות.
  9. **האם דינו כמו "תשעת הימים"** - עי' בה"ל (ריש סי' תקנ"א).
     1. מיקל.
        1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה אדר פרק י"ח סעי' ו', בין המצרים פרק י"ג סעי' ב') – "גם המחמירים להתענג בתעניות צבור כמו בתשעת הימים של חודש אב, אינם צריכים לנהוג כן בתענית אסתר".
        2. קובץ הלכות (פורים פרק ב' סעי' י"א) – "בתענית אסתר אין שום מקור להחמיר".
  10. **נגיעה באוכלים**.
      1. פמ"ג (סי' תרי"ב מש"ז ס"ק ח') – "ליגע. עיין ט"ז. משמע בשאר תענית בד' צומות אסור ליגע באוכלין שלא לצורך, כחמץ בפסח דאסור ליגע אף בשל עכו"ם, רק דוחפו בקנה, כבסימן תמ"ו בט"ז ומ"א אות ה', ומשמע אף חמץ נוקשה דרבנן אסור ליגע, הוא הדין ד' צומות דרבנן אסור ליגע באוכלין".
      2. מקראי קודש (תעניות פרק א' הע' ה') – "כתב הפמ"ג ... **ומ"מ המ"ב לא הביא דין זה דהפמ"ג להלכה. וגם לא ראיתי שנוהגים להחמיר כיום בזה**. וחכ"א העיר שנראה שאין להחמיר בזה במיקרים הבאים: 1) לצורך האנשים המותרים לאכול, שמותר להם ולמשמשיהם לגעת באוכל, וכגון לעורך קטנים, חולים, זקנים, יולדות, מניקות וכדו'. 2) לכבוד שבת, וכגון שהתענית חלה בע"ש, או אפי' ביום ה', ועושים הקניות והבישולים באותו יום. **וה"ה בתענית אסתר כשרוצים לבשל לצורך סעודת פורים. והמחמיר בזה יוצא שכרו בהפסדו**. עכ"ד. ונראים הדברים. והגר"א נבנצל שליט"א העיר: וגם בשאר הימים מותר להכין מאכלים לאחר הצום. עכ"ל. והיינו לצורך הכנת האוכל שיאכלוהו לאחר הצום, ר' כה"ח (סי' תקנ"ד ס"ק מ"ד ומ"ו)".
      3. בשאר תעניות - עי' סי' תק"נ, לשיטות ומראי מקומות.
  11. **לטעום בתענית אסתר**.
      1. מחמיר.
         1. הגרח"ק זצ"ל (אילבא דהלכתא גליון ק"ז עמ' ע"ט טור ג') – "שאלה: בשו"ע או"ח סי' תקס"ז ס"א, השרוי בתענית יחיד מותר לטעום התבשיל ולפלוט, חוץ מיוה"כ ות"ב. והרמ"א שם כ' שיש מחמירין בכל תענית ציבור. והמשנ"ב שם, ארבע תעניות מדברי קבלה, וסיים המשנ"ב שתענית ציבור זהו שלא תלויה בקבלת הציבור, וא"כ יל"ע האם מותר לטעום ולפלוט בתענית אסתר דאינה מהתעניות שהוזכרו בדברי קבלה, אולם הרי היא תענית ציבור. תשובה: אסור".

הגרח"ק זצ"ל (מה טובו גליון ט' עמ' ע"ח) – "שאלה: השו"ע (או"ח סימן תקסז' סעיף א') אומר שהשרוי בתענית יחיד מותר לטעום התבשיל ולפלוט זאת חוץ מיום כפור ותשעה באב שאסור. ומוסיף הרמ"א שיש מחמירין בכל תענית ציבור וכתב המשנה ברורה שתענית צבור היינו ארבעה תעניתים הכתובים, דבהם נמי אין צריך קבלה. לפי"ש יש לעיין כיצד הדין בתענית אסתר. שהרי לכאורה תענית אסתר אינו מהצומות הכתובים בדברי קבלה, כי בפסוק מוזכר שבעה עשר בתמוז, תשעה באב, צום גדליה, ועשרה בטבת. ואילו תענית אסתר לא נזכר. ולפי"ז יהא מותר לטעום תבשיל ולפלוט. אולם המשנה ברורה מסיים, שתענית ציבור היינו שלא תלוי בקבלת התענית ע"י הציבור לאפוקי תענית ציבור שצריך לקבל את התענית. לפי"ז גם בתענית אסתר יהא אסור לטעום ולפלוט, כי הרי אין צריך לקבל את התענית. א"כ לא נתבאר האם תענית אסתר הוי דומיא דשבעה עשר בתמוז וכדומה שלא צריך לקבל התענית, או שתענית אסתר הוי סוג תענית אחר כי אינו מתוך ארבעה הצומות הכתובים בפסוק. וצ"ע לדינא האם מותר בתענית אסתר לטעום התבשיל ולפלוט. תשובה: אסור".

* + - 1. שערי ימי הפורים (עמ' קי"ג) – "ולכן למעשה אין לטעום את התבשיל בתענית אסתר, אא"כ לצורך סעודת מצוה שהיקל שם המ"ב, ובלבד שיפלוט".
    1. מראי מקומות.
       1. הגרח"ק זצ"ל (מה טובו גליון ט' עמ' פ') – "שאלה: האם מותר בתענית אסתר לטעום מאכלים שמבשלים ביום לצורך הסעודה של ליל פורים לפי הרמ"א שמחמיר לטעום ולפלוט בכל הצומות, או שזה נחשב כסעודת מצוה שמביא המשנה ברורה שבסעודת מצוה הקילו בשאר תענית ציבור חוץ מתשעה באב ויום כפור. תשובה: מותר".

הגרח"ק זצ"ל (מה טובו גליון ט' עמ' פ') – "שאלה: נשים שמכינות מאכלים בתענית אסתר לשלוח מנות ליום הפורים, האם מותר להם לטעום המאכל ולפלוט שזה נחשב כעין סעודת מצוה. תשובה: אסור".

הגרח"ק זצ"ל (מה טובו גליון ט' עמ' פ"א) – "שאלה: כשמכינים אוכל לסעודת מצוה במוצאי הצום ואפשר לתת לקטנים לטעום המאכל, האם יש ענין שהגדולים לא יטעמו ויתנו רק לקטנים, או שיכולים לטעום ולפלוט הגם שיש קטנים. תשובה: אין ראוי".

* 1. **סליחות**.
     1. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ד אות כ"א) – "בסליחות לתחלואי ילדים קל נא רפא נא וכו' בתענית אסתר מסיימים את זה בקטע תענה לקוראיך וכו' ענינו כמו שענית למרדכי ואסתר וכו', משא"כ בשאר תעניות אין אומרים קטע זה".
     2. הגרח"ק זצ"ל (טעמא דקרא סוף אסתר) – "בסליחות לתענית אסתר. יהודי הוקיע ילדיו למטה ואביהם למעלה. משמע שמרדכי עצמו תלאן ויתכן שרצה לקיים מצות מחיית עמלק בעצמו ולא ע"י שליח ויתכן שגם בירך ע"ז ברכת המצות ואולי גם שהחיינו".

הגרח"ק זצ"ל (מה טובו גליון ט' עמ' פ"א) – "שאלה: בסליחות בתענית אסתר אומרים 'יהודי והדסה הקמת מושיעים וכו''. מדוע לא מזכירים את שמו של מרדכי. תשובה: הפיוטים במליצות".

* 1. **תענית אסתר מוקדם: *חתן וכלה בתוך שבעת ימי המשתה שלהם****.*
     1. מיקל – **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ד אות כ"ה, *לשונו מובא לקמן*), *קובץ הלכות (פורים פרק ב' סעי' ג', לשונו מובא לקמן).*
  2. **תענית אסתר מוקדם: קטן שהגדיל ביום ו'**.
     1. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ד אות כ"ה) – "פורים שחל ביום ראשון שמקדימין התענית ליום חמישי, קטן שהגדיל ביום שישי צריך לצום ביום שישי".
  3. **תענית אסתר מוקדם: שכח ואכל**.
     1. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ד אות כ"ז) – "בתענית אסתר מוקדם מי ששגג ואכל אולי אין חייב להמשיך ולצום, ויצום מחר וצ"ע".
  4. **תענית אסתר מוקדם: בעלי ברית בתענית זו**.
     1. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ד אות כ"ח) – "ברמ"א (סי' תרפ"ז סעי' ב') איתא: ואם חל פורים ביום ראשון שמתענין ביום חמישי שלפניו, וחל בו ברית מילה, מותר לאכול על המילה, ולמחר ביום ששי יתענו האוכלים. ובמ"ב (ס"ק ז') כתב ועיין בט"ז וא"ר שחולקים על הג"ה זו, ודעתם דקביעותא דתעניתא הוא דוקא ליום חמישי, ועל כן אסורין כולם לאכול ביום חמישי, ויעשו הסעודה בלילה, אכן הבעלי ברית בעצמן מותרין לאכול ביום חמישי אחר מילה ואין צריכים להתענות למחר. ולמעשה נוהגין כדעת הט"ז שעושין הסעודה בלילה ובעלי הברית אינם מתענין ואין משלימין את התענית למחר".
  5. **עליה לתורה**.
     1. הגרח"ק זצ"ל (מה טובו גליון ט' עמ' פ') – "שאלה: אדם שעלה לתורה בתענית אסתר בשחרית, האם מותר לו אח"כ כשהוזמן פתאום לסעודת מצוה ולאכול שם, או עד כמה שבבוקר עלה לתורה, לא יאכל בסעודת מצוה אח"כ. תשובה: יאכל".

הגרח"ק זצ"ל (מה טובו גליון ט' עמ' פ') – "שאלה: אדם שיודע בתענית אסתר שאח"כ בצהרים ילך לאכול בסעודת מצוה אצל אדם שתמיד הולך לאכול אצלו, האם אינו יכול לעלות לתורה בשחרית, כי הרי למעשה לא יצום כל היום, או עד כמה שעתה צם יכול לעלות לתורה. תשובה: יכול".

* 1. **לעשות מסיבת פורים לילדים קטנים בתענית אסתר**.
     1. הגרח"ק זצ"ל (מה טובו גליון ט' עמ' פ"א) – "שאלה: האם מותר לעשות מסיבת פורים לילדים קטנים בתענית אסתר עם שירה ותחפושות, או עד כמה שלמעשה זה צום אין ראוי הגם שזה לא תענית על צרה כי אם זכר לנס. תשובה: אין ראוי".
  2. אבות הקדושים**.**
     1. הגרח"ק זצ"ל (מה טובו גליון ט' עמ' פ') – "שאלה: העולם אומר שתענית אסתר אינו דומה לשאר התעניות. כי שאר התעניות זה על הצרות שיש לכלל ישראל אולם תענית אסתר זה לא על הצרות, כי כלל ישראל כבר נושע בזמנו, אלא זה תענית זכר למה שעם ישראל התענו בזמן מרדכי ואסתר, לזכור את הצומות שדרך זה זוכים לבטל צרות וגזירות, ולכן אסתר קבעה לדורות את הצומות. לפי"ז יש לעיין עד כמה שתענית אסתר נקבע לדורות כחלק מהישועה, האם שייך לומר שהאבות הקדושים עד כמה ששמרו את יום הפורים, כי קיימו גם מצוות דרבנן, ממילא קיימו גם תענית אסתר. תשובה: כן".
  3. **האם לעתיד לבוא יצומו בתענית אסתר**.
     1. הגרח"ק זצ"ל (מה טובו גליון ט' עמ' פ"א) – "שאלה: נשאלתי האם לעתיד לבוא יצומו בתענית אסתר, כי ברמב"ם מבואר שתענית אסתר זה חלק מיום הפורים, וכמו שפורים לא התבטל, זה כולל גם תענית אסתר שינהג לעתיד לבוא, או עד כמה שכל המטרה בתענית אסתר זה לזכור ולהראות שהקב"ה שומע תפלותינו בעת צרה ועוזר לנו, א"כ טעם זה לא יהא שייך לעתיד לבוא, כי כסדר יזכרו שהקב"ה עמנו ולא יהא צרות, א"כ עד כמה שאין את הטעם, אולי יתבטל תענית אסתר וישאר רק פורים עצמו. תשובה: אליהו יפשוט".
  4. **להשלים התענית**.
     1. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות כ"ב) – "מי שחלה בתענית אסתר מוקדם והבריא אחרי פורים האם חייב להשלים התענית. תשובה: אולי".
  5. מראי מקומות.
     1. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות כ"ג) – "במשנ"ב תרפו.ב. כתב דמסתבר שצמו כשנלחמו בשונאיהם כדמצינו שמרע"ה צם במלחמת עמלק, וצ"ב דמרע"ה לא נלחם בגופו בעמלק אך הם לכח המלחמה מסתבר שהוצרכו לאכול. תשובה: הרי אצל שאול נלחמו בלי לאכול, (א.ה. רש"י בבשלח כתב מכאן לתענית שצריך ג' לפני התיבה כמשה אהרן וחור ודין זה נאמר בתענית ציבור ולא בתענית יחיד וא"כ מוכח שאצל עמלק כולם צמו ואף היוצאים למלחמה)".

הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות כ"ד) – "בתענית אסתר מוקדם הביא המשנ"ב נידון אם מותר לכל הקרואים לברית לאכול, וסיים דבריו שהפמ"ג והמו"ק ושבו"י הסכימו להקל, האם למעשה יש לאכול. תשובה: הרוצה לסמוך".

הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות כ"ה) – "בנ"ל ברמ"א שהתיר לכולם לאכול הוסיף המשנ"ב היינו כל האנשים הקרואים לסעודה, ומשמע דכשלא משתתף בסעודה אסור לאכול מזונות כדרך כל ברית האם זה נכון. תשובה: נכון".

1. *חתן וכלה בשבעת ימי המשתה.*
   1. ***מיקל***.
      1. *ברכי יוסף (ס"ק ו') – "חתן בתוך ימי חופתו נראה מדברי הרב בית דוד סי' תע"ו דלא יתענה לא צום אסתר ולא עשרה בטבת וכיוצא. ולעיל סי' תקמ"ט אות ב' כתבתי בשם הריטב"א (סף תענית) שיתענה ד' צומות".*
      2. *שע"ת (ס"ק א') – "ועיין בבר"י בשם ב"ד שחתן בתוך ימי חופתו לא יתענה צום אסתר כו' ונראה דכ"ש דזה עדיף מברית מילה וא"צ תשלומין אחר כך אבל בד' צומות כתבו בשם הריטב"א דמתענה כמש"ל סי' תקמ"ט".*
      3. *קיצור שו"ע (סי' קמ"א סעי' ב') – "וכן חתן בתוך שבעת ימי המשתה שלו אינו צריך להתענות ויפרעו את התענית אחר כך".*
      4. ברוך טעם (הג' על שו"ע סי' תרפ"ו סעי' ב') – "יעויין בביאורי הגאון ס"ק ח' שכתב, (אבל בעלי) [דבעל] ברית מותר אף בשאר תענית אף שאינם נדחין, חוץ מתשעה באב וכו', וכן חתן ביום חופתו. וציינתי על הגליון לעיין בחידושי ריטב"א סוף תענית שמשם מבואר דבכל הד' צומות מחוייב החתן להתענות, אף שימי שמחתו הם כרגל אצלו, מכל מקום דחי אבילות דרבים עשה דיחיד. ומדבריו יש ללמוד דבתענית אסתר אין צריך החתן להתענות אם הוא תוך ז' ימי המשתה שהמה כרגל אצלו, דרק בד' צומות החמיר הריטב"א, ומטעם הנ"ל גם אסמכיה אקרא [תהילים קלז, ו] אם לא אעלה את ירושלים וכו' ע"ש. ומכל מה שכתב המג"א לעיל סימן תקנ"ט ס"ק י"א אין ללמוד חומרא לענין תענית אסתר, שאינו חובה ומקילין בו אף לכאבי עינים, אמנם נראה שאחר ז' ימי המשתה יפרע תעניתו".
      5. *חזו"א (חוט שני שבת ח"ב עמ' שי"ב) – "הורה מרן ה'חזון איש' זצוק"ל שחתן וכלה בימי ה'שבע ברכות' שלהם אין להם להתענות 'תענית אסתר'".*
      6. כה"ח (ס"ק ט"ז) – "חתן בתוך ימי חופתו נראה מדברי הבית דוד סי' תע"ו דלא יתענה לא צום אסתר ולא עשרה בטבת וכיוצא, ולעיל סי' תקמ"ט אות ב' כתבתי בשם הריטב"א שיתענה ארבע צומות. ברכ"י אות ו'. ומשמע הא תענית אסתר אינו מתענה, וכ"כ הערך השלחן אות ד' דחתן ובעל ברית יתענו בכל ארבע צומות, אבל בתענית אסתר יש להקל לפי טעם הריטב"א יעו"ש".

עי' כה"ח (ס"ק כ"ח) – "נמצא דדבר זה של חתן ובעל ברית אם מתענין תענית אסתר וגם בדחוי איכא פלוגתא, והלכה הרופפת בידך הילך אחר המנהג, ואם א"א לעמוד על המנהג המיקל לא הפסיד".

* + 1. *קהלות יעקב (ארחות רבנו ח"ג עמ' ל"ד) – "מו"ר (שליט"א) זצוק"ל פסק לחתן נכדתו שהי' בתוך שבעת ימי המשתה שלא יתענה בתענית אסתר וחייבו לאכול ואמר לו מו"ר שאין צריך תשלומים. (וכ"כ בשע"ת סי' תרפ"ו ס"ק ה' בשם הבר"י)".*
    2. *עי' הגרשז"א זצ"ל (*ישמח לב ח"ב עמ' שפ"ט אות ו'*) – "שאל חתן לרבינו: שתענית אסתר חל באמצע השבע ברכות שלו, אם יתענה בתענית אסתר. והשיבו מרן זצוק"ל שלא יתענה, ע' בש"ת ס' תרפו סק"ב בשם הברכי יוסף - שאין מתענה בתענית אסתר באמצע שבע ברכות ואין צריך תשלומין, ובקיצור שו"ע קמא' ב' כתב דאין מתענה אולם ישלימנו אחר כך, ובמסגרת השולחן גם ציין לש"ת שאין צריך השלמה ... (וצ"ע כיון שפעם אחד שאל לרבינו זצוק"ל מחתן שחופתו בליל י"ג אדר ולמחרתו הוי תענית אסתר דהאיך ינהג לענין ב' הצומות, והשיבו שמצד הדין הנכון שיתענה בתענית אסתר ולא ביום החופה דאף שקיל טפי משאר תעניות מכל מקום זו נזכר בגמ' ותענית ליום החופה לא נזכר בגמ', ולכאורה צ"ע מדברי רבינו לעיל)".*
    3. דברי יציב (או"ח סוף סי' רצ"א, הליכות חיים מועדים וזמנים תענית אסתר סעי' ד') – "גם בחתן בתוך ימי חופתו אינו מתענה בתענית אסתר, עיין בשע"ת סימן תרפ"ו מהברכ"י עיין שם, וציין הברכ"י בסק"ו שם למש"כ בסימן תקמ"ט סק"ב דחתן יתענה ד' הצומות עיין שם, ומ"מ לגבי תענית אסתר מקילין".
    4. *אור לציון (ח"ד פרק נ"ג סעי' ג') – "חתן וכלה רשאים להקל שלא להתענות תענית אסתר, ואף כשהיא בזמנה".*
    5. הגריש"א זצ"ל (לקנות חכמה ***נישואין ושבע ברכות***) – "ובתענית אסתר יש להקל לאכול אפילו אינו נדחה".

הגריש"א זצ"ל (מנשים באוהל עמ' קצ"ה אות רצ"ה) – "חתן יכול להקל בתענית אסתר".

הגריש"א זצ"ל (יבקשו מפיהו פורים ח"ב שער ג' פרק ז' סעי' ה', עמ' רס"ד) – "חתן פטור מהצום בתענית אסתר בכל שבעת ימי השבע ברכות, ואינו צריך להשלים הצום ביום אחר".

עי' *הגריש"א זצ"ל (פסקי שמועות פורים עמ' מ"ו) – "שאלה. בשער הציון תרפ"ו הביא דיש להקל בחתן ביום חופתו והשווה זאת לבעל ברית, ולא הוזכר כלל לענין שבעת ימי המשתה, מה הדין האם למעשה יצום או לא. תשובה: יתענו חצי יום".*

* + 1. *יחוה דעת (ח"ב סי' ע"ח) – "מכל האמור, שחתן בתוך שבעת ימי המשתה שלו, וכן בעלי הברית, שהם: אבי הבן והסנדק והמוהל, אינן מתענים כלל בתענית אסתר אפילו כשחל בזמנו. ואינם רשאים להחמיר על עצמם ולהתענות, מפני שיום טוב שלהם הוא".*
    2. *רבבות אפרים (ח"ו סי' שע"ד, עי' ח"ד סי' קע"ג אות ב', אות ד', ח"ה סי' תמ"ד אות א', עמ' תמ"ו ד"ה במ"ש בסי' תמ"ד) – "נראה דחתן בתוך שבעת ימי המשתה שלו, וכן בעלי הברית אבי הבן והסנדק והמוהל, אינם מתענים כלל בתענית אסתר אפילו כשחל בזמנו, ואינם רשאים להחמיר על עצמם ולהתענות, מפני שיום טוב שלהם הוא. וכן ראיתי שכתב היחוה דעת ח"ב ...".*
    3. *חוט שני (שבת ח"ב עמ' שי"ב,* ימי הפורים [שכטר] עמ' ק' אות ה'*) – "ולמעשה, כאמור הורה מרן החזו"א שאין לחתן וכלה להתענות כלל בתענית אסתר בימי ה'שבע ברכות' שלהם. אולם נראה דכל זה בתענית אסתר דקילא דאינו חובה כ"כ כמו שארי ד' צומות [עי' שעה"צ סי' תרפ"ו ס"ק ט"ז], אבל בשאר תעניתים יש להם להתענות, אא"כ הוא תענית נדחה שאז אין להם להתענות כמבואר בשו"ע סי' תקנ"ט ובמ"ב שם".*
    4. שבט הקהתי (ח"ד סי' שי"ד סוף אות ג') – "ואם חל יום חופתו לפני תע"צ יש להסתפק אם יתענו ביום חופתם, אבל אם התע"צ יהי נדחה או שיהא תענית אסתר בתוך ימי המשתה ודאי יתענו ביום חופתו והתע"צ שהוא נדחה, או בתענית אסתר פטורים מלהתענות".
    5. נטעי גבריאל (נשואין פרק ע"ט סעי' ג', עי' פרק ו' סעי' י"א, פורים פרק כ"ה סעי' ז').
    6. הגר"ע אויערבאך שליט"א ((אליבא דהלכתא גליון ק"א עמ' מ"ד טור ב') – "דחתן שחל תענית אסתר בתוך ימי השבע ברכות יכול להקל לא להתענות בתענית אסתר, וכ"ש בתענית אסתר מוקדם שאי"צ להתענות".
    7. *נתיבות אדם (ח"א סי' כ"א) – "תתן בתוך ימי חופתו א"צ לצום בתענית אסתר אבל חייב לפרוע תעניתו אחר כך. [מיהו יש לומר דהתענית שמתענה ביום תופתו עולה גם לתענית אסתר, והיינו לפמש"כ לעיל (אות י"ג), דתענית אסתר הוי זמנה כל חודש אדר ודו"ק]".*
    8. *עי' פסקי תשובות (סי' תקמ"ט סוף אות ב') – "ולענין תענית אסתר (שאינה מד' צומות המפורשים בנביא) מקילים יותר כמו שבארנו לקמן סי' תרפ"ו אות ו', וכ"ש לענין תענית יארצייט שאין חתן מתענה בשבעת ימי המשתה, וה"ה תעניות בה"ב וכדו'".*

*עי' פסקי תשובות (אות ד') – "ויש שהחמירו עוד יותר שאף בתענית אסתר נידחית לא התירו לבעלי ברית וחתן לאכול, ומאידך מצינו לגדולי הפוסקים שפסקו כפי הכרעת המשנה ברורה בין לענין בעלי ברית ובין לענין חתן בז' ימי המשתה שאין להם להתענות בתענית אסתר אף כשאינו נדחה, ואף אינם רשאים להחמיר על עצמם ולהתענות לפי שיום טוב שלהם הוא, ובמקום שההלכה רופפת הלך אחר המנהג, ואם אי אפשר לעמוד על המנהג, המקיל לא הפסיד".*

* + 1. יד בפורים (פרק ו' סעי' כ') *– "חתן בתוך שבעת ימי המשתה שלו, אין צריך להתענות, ויש שכתבו דמ"מ צריך ליפרע אח"כ, ויש שמוברים שגם אין צריך ליפרע אח"כ".*
  1. ***מחמיר****.*
     1. זרע אמת (ח"ג סי' ע"ז) – "באדר שני שנת התקנ"ד שאירע פורים ביום א' והתענית נדחה ליום ה' שלפניו, והיה אותו היום יום ז' של חתונה לא' שעשה נישואין ביום וי'ו שלפניו, נשאלתי אם החתן ושושביניו יש להם להתענות או לא, והוריתי להם שיתענו ...".
     2. *אג"מ (***מועדי ישורון ח"א פורים הע' כ"ה,** *שמעתתא דמשה שמועות משה אות א', רבבות אפרים ח"ד סי' קע"ג אות ב') – "חתן וכלה בתוך שבעת ימי המשתה ובעל ברית מילה חייבין להתענות בתענית אסתר".*
        1. *אמנם עי'* אג"מ (***ישמח לב ח"ד עמ' שפ"א אות*** *ט') – "בענין תענית אסתר, לגבי חתן תוך שבע ברכות, ס"ל למרן דאין לו להתענות אבל צריך להשלים וכמו בכל אדם, אבל למעשה א"צ להתענות כיון דכן מבואר בשערי תשובה סי' תרפ"ו".*
     3. אבן ישראל (ח"ז סי' כ"ח) – "חופה בליל תענית אסתר ... אי צריך להתענות למחר שכבר יתענה ביום חופתו ... וקשה להתענות שני ימים בזאח"ז, לדעתי יותר טוב שלא יתענה ביום חופתו, מצד תרתי ... דיותר טוב להתענות עם הציבור ביחד ...".
     4. *עי' קובץ הלכות (פורים פרק ב' סעי' ג') – "בעל ברית וחתן בשבעת ימי המשתה חייבין להתענות בתענית אסתר, ובתענית אסתר* ***מוקדם*** *א"צ להתענות".*
     5. *הגרח"ק זצ"ל (ישמח ישראל פרק ד' הע' כ"ו) – "כמדומה שצריך להתענות".*

*הגרח"ק זצ"ל (פסקי שמועות פורים ריש עמ' מ"ז) – "יש לו להתענות אפילו בתענית אסתר נדחה".*

הגרח"ק זצ"ל (ישמח לב ח"א ריש עמ' ר"ד, עמ' שע"ז אות צ"ה) – "שאלה: חתן וכלה בשבעת ימי המשתה האם חייבים להתענות בצום תענית אסתר. תשובה: עיין מ"ב תק"נ סקי"ב. [הערה: זה לשון המשנה ברורה שם: וכן כשחל אחד מהצומות בתוך שבעת ימי החופה ישלים תעניתו, עכ"ל]".

* + 1. **מועדי ישורון (ח"א עמ' מ"ח אות ג').**
  1. ***דעת*** *השבט הלוי.*
     1. *שבט הלוי (*מנחת נתן ח"ב ליקוטים סי' ט"ו *ד"ה וכן) – "שאין מתענין דכן הוא העיקר".*
     2. *שבט הלוי (*ישועת דניאל *ס"ק ז'.ב') – "וכן פסק בקובץ מבית לוי (חוב' טו עמ' יח) בשם הגר"ש ואזנר (שליט"א) [שליט"א] שחייב להתענות אפילו בנדחה".*
        1. *שבט הלוי (קובץ מבית לוי גליון ט"ו עמ' י"ח סעי' ב'\*, הע' ג'\*) – "חתן שחל תענית אסתר בתוך ימי השבע ברכות מתענה, אף בתענית אסתר נדחה. [עיין בברכ"י ובשע"ת (סק"ה), ובקצש"ע דא"צ להתענות. ועיין בכה"ח ס"ק ט"ז וכ"ח שהביא דיעות בזה ע"ש וכן מורה מרן שליט"א [זצ"ל], עיין בשבט הלוי ח"ו סי' ע' אות ג', להחמיר בזה ע"ש]".*
        2. *שבט הלוי (ח"ו סי' ע' אות ג') – "ולענין חתן בתוך ז' ימי המשתה בשאר תעניתים דחוים או בט' באב שנדחה ומתוך איזה סבה הוצרך לכנוס, דעת מג"א דצריך להתענות, וכן העתיק בבה"ל סי' תקנ"ט שם אלא שבשער הציון ס"ק ל"ד העתיק במסקנתו מפ"ת בשם תשובת בית יהודה דאף תוך ז' ימי החופה אינו מחויב להשלים עד ציה"כ בתענית שנדחה, ונראה דסוגיא דעלמא כמג"א ובה"ל דבזה משלים".*
     3. *שבט הלוי (*הגרי"ז שוב שליט"א אליבא דהלכתא גליון ק"א עמ' מ"ד טור א') – "בס' מנחת נתן ... אמנם בס' ישועת דניאל ... ושאלתי בבית הוראה דזכרון מאיר איך מורים שם, והשיב לי הגאון רבי יעקב מאיר שטרן שליט"א דאין מתענין".
  2. *מראי מקומות – גר"א (סוף הסי'),* *כה"ח (ס"ק ט"ז, ס"ק כ"ח), ישמח ישראל (פרק ד' סעי' י"ג).*
     1. *שעה"צ (ס"ק ט"ז) – "ועיין בביאור הגר"א דדעתו, דדוקא בט' באב דחמיר צריך הבעל ברית מעט להתענות אבל לא בשאר ארבעה תעניתים, אפילו בתעניתים שאין נדחין גם כן אין צריך בעל ברית וכן חתן ביום חופתו להתענות כלל, ואף דאחרונים בסימן תקנ"ט הסכימו דבשאר תעניתים שאינם נדחים אין להקל אף לבעל ברית (והר"ש הלוי מיירי רק בתענית צבור שנדחה כדמוכח בכנסת הגדולה), וכן מוכח מן הריטב"א שהבאתי בביאור הלכה ריש סימן תקמ"ט דלא אתי רגל דיחיד ודחי לד' צומות שהם אבלות דרבים, ועל כן צריך להשלים התענית בין לענין מילה ובין לענין חתן ביום חופתו, על כל פנים בנדחין לכאורה בודאי יש לסמוך על זה להקל דאין צריך להתענות כלל. ואפשר דלענין תענית אסתר דאינו חובה כל כך כמו שארי ד' צומות יש להקל לבעל ברית לאכול אפילו אינו נדחה, כדעת הגר"א [ומה שנקט רמ"א דינו רק לענין תענית אסתר שנדחה, משום דרצה לכלול דאף שארי הקרואים מותרים לאכול], ועל כל פנים אחר מנחה בודאי לכאורה יש להקל. אחר כך מצאתי בפתחי תשובה בשם תשובת משיבת נפש שהכריע כן בהדיא כמו שכתבנו".*
     2. *הגר"מ הלברשטאם זצ"ל (פסקי תשובות הע' ט"ז) – "מורה לחתן בז' ימי המשתה שיתענה אבל אם יש לו מיחוש או חולשה כל שהוא אף שלא היה בידינו להתיר אכילה עקב חולשה מועטת מ"מ לחתן אפשר להקל".*
     3. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ד אות כ"ה, אליבא דהלכתא גליון ק"א עמ' מ"ג טור ג') – "חתן בשבעת ימי המשתה יצום לכתחילה בתענית אסתר עד חצות, ואם קשה לו פטור מלהתענות ואין צריך להשלים את התענית בחודש אדר אחרי פורים, וכ"ש כשתענית אסתר הוא מוקדם שאז לכתחילה לא יתענה כלל, אבל אז ראוי שיתענה למחר ביום ו', אם ימי המשתה כבר נשלמו אמש".
     4. *תשובות והנהגות (ח"ה סי' רל"א) – "ועיין בשע"ת שהביא מברכ"י שחתן בשבעת ימי המשתה לא יתענה כלל וא"צ להשלים ליום אחר, אבל בהגהות 'אמרי ברוך' (וכ"כ בקיצוש"ע) כתב שחתן א"צ להתענות כלל בתענית אסתר אפי' אם חל בזמנו, אך לאחר ז' ימי המשתה צריך להשלים, ונראה דדעת ה'אמרי ברוך' שצריך להשלים, היינו רק משום דס"ל כשיטת הפוסקים (ב"ח, ועוד), שגם מינקת תשלים ליום אחר בחודש אדר, מפני שהתענית אינו קבוע ליום זה כלל (וכדאיתא במס' סופרים שיש שהיו מתענים ג' ימים בחודש אדר), ולכן אם לא התענה בזמנו יתענה ביום אחר מחודש אדר, מיהו היום שהמנהג הוא כדעת הישוע"ק (הביאו במ"ב סק"ד) שרק כואבי עינים שבעצם יש עליו חיוב ורק שהוא אנוס שקשה לו הצום עליו להשלים ליום אחר, אבל מינקת שפטורה בעצם א"צ להשלים ליום אחר, א"כ ה"ה חתן שפטורו מן הדין ולא מצד שהוא אנוס, שהרי הצום הוא מנהג שנהגו כן כשזהו חומרא ולא כשזהו קולא למצות שמחה, ועביד כדין שלא להתענות, א"צ להשלים. ושמעתי מכמה גדולים שציוו לחתן לצום, ולמעשה נראה שבתענית אסתר שאינו נדחה יש לסמוך שיצום עד מנחה וכמ"ש בשעה"צ (סי' תרפ"ו ס"ק ט"ז), ואפי' בתענית אסתר שנדחה שדעת השעה"צ שם שא"צ להתענות כלל, לענ"ד נראה שלא יפרוש מהציבור ויתענה ולא ישלים, וכיון שצם עד מנחה שזהו תענית שעות נראה שבודאי א"צ להתענות ליום אחר. (ואף ששבעה ימים דשמחת חתן הם כרגל, ולכאורה אסור לצום אפילו לשעות, מיהו צום דרבים שאני, ואפשר עוד דהשמחה כל שבעה היא רק דרבנן ומותר תענית שעות)".*
     5. הל' חג בחג (פורים פרק ד' הע' ו', עמ' ל') – "ונראה שכ"ז גם לענין חתן ביום חופתו וכמבואר בהגר"א ובשעה"צ שם שדינם שוה. וה"ה לז' ימי המשתה, עיין שעה"צ תקנ"ט סקל"ד".
     6. בשאר תעניות - עי' סי' תק"נ, לשיטות ומראי מקומות.
  3. ***אם צריך לפרוע תעניתו אחר כך - למקילין לעיל****.*
     1. *מחמיר.*
        1. *קיצור שו"ע (סי' קמ"א סעי' ב') - לשונו מובא לעיל.*
        2. ברוך טעם (הג' על שו"ע סי' תרפ"ו סעי' ב') - *לשונו מובא לעיל*.
     2. מיקל.
        1. *שע"ת (ס"ק א') - לשונו מובא לעיל.*
        2. *קהלות יעקב (ארחות רבנו ח"ג עמ' ל"ד) - לשונו מובא לעיל.*
        3. אג"מ (***ישמח לב ח"ד עמ' שפ"א אות*** *ט') - לשונו מובא לעיל.*
        4. *הגרשז"א זצ"ל (*ישמח לב ח"ב עמ' שפ"ט אות ו') - *לשונו מובא לעיל.*
        5. הגריש"א זצ"ל (יבקשו מפיהו פורים ח"ב שער ג' פרק ז' סעי' ה' [עמ' רס"ד]) - *לשונו מובא לעיל*.
        6. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ד אות כ"ה, אליבא דהלכתא גליון ק"א עמ' מ"ג טור ג') - *לשונו מובא לעיל.*
        7. הגרח"ק זצ"ל (מה טובו גליון ט' עמ' ע"ט) – "שאלה: חתן וכלה בתענית אסתר מוקדם לא צמים. והנה מצאנו מחלוקת ברמ"א ופוסקים אחרים לגבי בעל ברית ושאר המשתתפים שאוכלים בתענית אסתר מוקדם, האם צריכים להשלים ביום שישי את מה שאכלו בתענית אסתר. כיצד הדין בחתן וכלה שנגמר ימי השבע ברכות בתענית אסתר מוקדם, וביום שישי כבר הם לא חתן וכלה, האם ג"כ יהא מחלוקת האם יצטרכו החתן והכלה להתענות ביום שישי כנגד היום חמישי שלא צמו. תשובה: המנהג להקל".
     3. *מראי מקומות – תשובות והנהגות (ח"ה סי' רל"א, לשונו מובא לעיל), נתיבות אדם (ח"א סי' כ"א, לשונו מובא לעיל),* יד בפורים (פרק ו' סעי' כ', *לשונו מובא לעיל*).

**קריאת המגילה**

# סימן תרפ"ז

1. מגילה ביום ובלילה.
2. שאר ענינים.

אם יש חיוב שואלין ודורשין הל' פורים בפורים, ול' יום קודם - עי' סי' תכ"ט, לשיטות ומראי מקומות.

1. מגילה ביום ובלילה - מי שיכול לקרוא המגילה או בלילה או ביום, מה עדיף.
   1. **בלילה**.
      1. ערה"ש (סעי' ג') – "ולכאורה יש נ"מ לדינא דאם אין לו להשיג קריאת המגילה רק פעם אחת ביום או בלילה דלרבותינו אלה מוטב שיבחור ביום מבלילה כיון שהוא העיקר ולהרמב"ם יבחור בלילה שהיא מקודם ואין מעבירין על המצות אך באמת אין ראיה דגם להרמב"ם י"ל דקריאה דיומא הוא העיקר ורק לעניין שהחיינו ס"ל דא"א לברך שני פעמים שהחיינו על מצוה אחת וכן לרבותינו אלה י"ל דאע"ג דקריאת היום הוא העיקר מ"מ לא יעבור על המצוה ויקראנה בלילה שהיא קודמת ואין מעבירין על המצות וכן נ"ל עיקר לדינא".
      2. הגרשז"א זצ"ל (ועלהו לא יבול ח"א עמ' רמ"ב) – "להלכה נפסק שעיקר התקנה של קריאת המגילה זה ביום ... אבל אם אפשר לארגן קריאת המגילה פעם אחת בלבד, עדיף לארגן קריאת המגילה בלילה מכיון שיש לנו כלל שמצוה שהגיע זמנה עושים אותה ולא דוחים אותה, והרי החיילים האלו חייבים גם בקריאת המגילה בלילה, וכיון שהגיע זמן קריאת המגילה בלילה צריך לקרוא כבר אז".
      3. אור לציון (ח"ד פרק נ"ד אות י"ד) – "שאלה. מי שאין ביכולתו לשמוע אלא או קריאת המגילה בלילה, או קריאת המגילה ביום, איזו קריאה יעדיף. תשובה. יש לו להעדיף קריאת המגילה בלילה".
      4. משנת יוסף (ח"ו סי' קל"ט) – "עדיף שיזמינו לבא מיד בלילה לקרא המגילה".
      5. חשוקי חמד (מגילה דף ד., עמ' נ"ו) – "אכן לענין מעשה יעוין בחיי אדם (כלל סח ס"א, ציינו המשנ"ב סימן צ ס"ק כח) שכתב שכל מה שחוטפים את המצוה הקלה יותר היינו דוקא כשהמצוה החמורה תגיע לידו לאחר כמה ימים, אבל אם באותו יום [או מהלילה עד הבוקר], תגיע לידו המצוה החמורה יותר, יש לו להמתין ולא לקיים את המצוה הקלה, כדי שיוכל לקיים את המצוה החמורה. ולפי זה בעניננו, לכאורה יש לאסיר להמתין ולא לקרוא את המגילה, כדי שיוכל לקרוא אותה בבוקר. ובפרט לפי שיטת הנודע ביהודה (מהדו"ק או"ח סימן מא הו"ד בשערי תשובה סימן תרפז סק"א) שקריאת המגילה ביום היא מצוה מדברי קבלה, וקריאת המגילה בלילה הוא רק מצוה מדרבנן, שאינה כתובה אף ברמז במגילת אסתר, וכתב בשדי חמד (מערכת אלף סימן רץ) שמצוה דרבנן שהגיע זמנה ומצוה דאורייתא שלא הגיע זמנה, משמע מדברי המג"א (סימן רעא סק"א) שמצוה דאורייתא קודמת, שכתב שקידוש שבת קודם לקידוש יום טוב, אך הלבושי שרד כתב שם, דהטעם משום דאפשר לקדש על הפת, משמע הא לאו הכי הגיע זמנה עדיף, עיין שם".
      6. דברי בניהו (ח"ח סי' כ"ט) – "אדם שאין לו אפשרות את המגילה רק או ביום או בלילה נראה דיש להעדיף את קריאת הלילה לפי שרבים מהראשונים ס"ל שהיא מדברי קבלה וגם שאין להעביר על המצות ואף שהוא לזמן קצר מ"מ בצירוף דשל לילה ג"כ היא מדברי קבלה שפיר יש להקדימה".
   2. *ביום****.***
      1. אבני ישפה (גם אני אודך ח"א סי' קל"ב) – "היוצא מדברינו בשאלה שלך שאדם תפוס בבית הסוהר ויש לו אפשרות לצאת לקריאת המגילה בלילה או ביום, ימתין עד שיגיע קריאת המגילה של היום, כיון שבזמן מועט כזה לא חיישינן שמא ימות, וגם לא אומרים באופן כזה אין מעבירין על המצוות, וכמבואר בחיי אדם שם".
      2. רבבות אפרים (ח"ח סי' רע"ה) – "נראה מי שיש לו הזדמנות לשמוע את המגילה פעם אחת בפורים האם ישמע בלילה או ביום נראה דיותר חיוב יש ביום מאשר בלילה".
      3. שבט הקהתי (ח"א סי' ר"י) – "העולה להלכה: א) אם רק שעה א' בפורים יהי' לו מגילה. אם יכול להשהות אצלו המגילה בעלות השחר אז יחלק השעה וחצי שעה קודם עה"ש יקרא של לילה ואחר עה"ש יקרא של יום דיוצא בדיעבד וזה הוי כדיעבד. ב) אבל אם אי אפשר לו לקרות בזמן עה"ש יעדיף לקרוא ביום".
      4. תולדות יצחק (ח"א סי' י"ג) – "בעיקר הדבר, הרי זו מצוה אחת שעיקרה ביום, ורק שהוסיפו אף בלילה. ולכך כשאין לו אפשרות לקרא רק פעם אחת פשוט הדבר לבחור קריאת יום".
      5. מקדש ישראל (פורים סי' קנ"ג) – "תשובה - מסתבר דקריאה של יום עדיף".
      6. ברכת ראובן שלמה (ח"א סי' צ"ה) – "כיון דחיוב מצות קריאת המגילה בלילה אינו כחיוב היום, שהרי בני הכפרים ויוצא בשיירא קורין רק ביום, א"כ פשיטא דמי שיכול לקיים קריאת המגילה רק פעם אתת צריך לוותר על מצות קריאה בלילה ולקרוח ביום. וזה דומה להא דפסחים דף ק"ה א' גבי כבוד היום של שבת וכבוד הלילה של שבת, דכבוד היום קודם וצריך להשאיר עיקר עונג הסעודה לכבוד היום".
      7. שערי יושר (ח"ג או"ח סי' ק') – "מי שנמצא בבית הסוהר וכיו"ב, ולא נותנים לו לצאת ולשמוע את קריאת המגילה רק פעם א' או בלילה או ביום, יש לו להמתין ולצאת לקריאת המגילה שביום שהיא עיקר החיוב והמצוה".
      8. ויען יצחק (ח"א או"ח סי' ט"ז) – "מי שעצור במעצר או נמצא במקום אחר, ונותנים לו רשות לבוא הביתה לקריאת מגילה של הלילה או של היום יעדיף לבוא לשל היום, ואין בזה משום אין מעבירין על המצוות".
   3. **דעת** ***הגרח"ק זצ"ל.***
      1. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תש"ה,*** תשובת הגר"מ גבאי גם אני אודך ח"א סי' י"ב ***ד"ה ובשו"ת [עמ' פ"ט]) – "***שאלה: מי שיכול לקרוא המגילה או בלילה או ביום, מה עדיף. תשובה: זריזין מקדימין".
      2. ***הגרח"ק זצ"ל (***גם אני אודך ח"ב שאלה קס"ו) – "שאלה: בשערי תשובה (סימן תרפ"ז ס"ק א') הביא דקריאת המגילה בלילה דרבנן, וקריאת היום מדברי קבלה. עיי"ש. ויש לעיין מי שיש לו אפשרות לקרוא את המגילה או בלילה או ביום (כגון שהוא בבית הסוהר וכדו'), מה יעשה ... תשובה: יקרא ביום".
   4. מראי מקומות – מגדנות אליהו (ח"ד סי' קכ"ז אות ב'), ימי משתה ושמחה (סוף פרק ו'), שלמי תודה (פורים סי' ט' אות ג'), תשובת הג"ר יקותיאל ליברמן (גם אני אודך ח"א סי' קי"ז), תשובת הגרח"ש סגל (גם אני אודך ח"א סי' צ"ז), צפוני דודי (ח"ב סי' קע"ט), ישועת דניאל (סי' תרפ"ה סעי' ז' הע' ט"ז), חכם לב יקח מצוות (כלל ג' אות י"ט), פרדס יוסף החדש (פורים אות ל"ו ולהלן, עמ' ס"ו), תשובת הגר"מ גבאי (גם אני אודך ח"א סי' י"ב).
      1. דבר יהושע (ח"א סי מ"ה אות ד') – "הרוקח דקריאה דלילה עיקר ... משא"כ לשיטת התוס' ...".
      2. משנת חיים (במדבר סי' קט"ו) – "וביומא ל"ד א' ת"ר ונסכו רביעית ההין ... ובתוס' רע"ב כ' רבי אומר של ערבית משל שחרית, נ"ל דאיכא בינייהו ציבור שלא היו להם נסכים אלא לאחד מהן, למאן דאמר דגמר של ערבית משל שחרית א"כ שחרית עיקר ויקריבום שחרית, ולמ"ד גמר שחרית מערבית יקריבום ערבית, עי"ש. ונמצא דלרבנן דקרא דנסכים נאמר בתמיד של בין הערבים, אם אין להם נסכים אלא לאחד, לא ינסכום לתמיד של שחר, אלא ימתינו עם הבאת הנסכים וינסכום לתמיד של בין הערבים, ואע"פ דעי"ז מעבירין על המצות. [ועי' בתוס' הרא"ש שם שכ' נ"מ אחר בין רבי לרבנן]. ונשאלה שאלה האם אפשר להוכיח מכאן למקרא מגילה אם יכול לקרותה פעם אחת בלילה או ביום, האם יעביר על המצוה ויקראנה ביום הואיל ועדיף לקרותה מיום מבלילה. וכ' הגר"י זילברשטין שליט"א בשם חמיו מרן הגרי"ש אלישיב שליט"א [זצ"ל] דאין להוכיח מכאן דיקרא המגילה ביום ולא בלילה, דיש לחלק בין צבור דבעינן שיהי' הקרבן מובחר ומעולה, משא"כ מצות יחיד. ולכאורה הי' נראה לחלק עוד דגבי נסכים אין הנידון רק משום מצות הנסכים להביאם עתה עם הקרבן, אלא נסכים הם חלק מהקרבן, וכאשר מקריבין קרבן בלא נסכים - לא רק דביטלו מצות הבאת נסכים, אלא חסר גם בהקרבת הקרבן, דקרבן בלא נסכים הוא קרבן חסר, וכאילו החסרנו בהקרבת הקרבן עצמו. ודבר זה נלמד מכמה מקומות, כגון ... ועל חילוק הגריש"א שליט"א [זצ"ל] בין צבור דבעינן שיהי' הקרבן מובחר ומעולה, משא"כ מצות יחיד. שאלתי את הגר"י זילברשטין שליט"א מנ"ל הא. והרי ביומא שם ... וזו תשובתו ...".
      3. אבני דרך (ח"ד סי' קי"ט אות ב') – "על פי הדברים שהבאנו, נראה שהסומכים על הבחירה לקרוא את המגילה בלילה יש להם על מה שיסמוכו, דזהו בשביל לא להעביר על המצוות".
2. שאר ענינים.
   1. **מגילה או סעודת פורים: מי שיכול לקיים או מקרא מגילה או סעודת פורים, מה עדיף**.
      1. מקרי מגילה.
         1. קהלות יעקב (מעשה איש ח"ה עמ' ק"פ אות י"ח) – "לענין משלוח מנות ומקרא מגילה באי אפשר לקיים שניהם, אמר שמסתבר דמקרא מגילה עדיף משום פרסומי ניסא, וכמו שמגילה עדיפה מסעודת פורים".
         2. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תש"ו) – "***שאלה: מי שיכול לקיים או מקרא מגילה או סעודת פורים, מה עדיף. תשובה: מגילה קודמת".
         3. חוקי חיים (סי' כ"ז, דברי הפורים האלה סי' כ"ב) – "נראה פשוט דקריאת המגילה היא עיקר הפורים, ולכן אם הרופא שהגיע לביתו בשעה מאוחרת ולא נותר לו זמן גם לקריאת המגילה וגם למשתה ושמחה, עדיף שיקרא את המגילה, ולענין משתה ושמחה הוא אנוס, ואונס רחמנא פטריה".
      2. מראי מקומות – פרדס יוסף החדש (פורים אות מ"ב, עמ' ע').
   2. **מגילה או מנחה: מי שיכול לקיים או מגילה או להתפלל מנחה, מה עדיף**.
      1. מגילה.
         1. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תש"ז) – "***שאלה: מי שיכול לקיים או מגילה או להתפלל מנחה, מה עדיף תשובה: חביבה מצוה בשעתה".
         2. הרי יהודה (ח"ב או"ח סי' ל"ז) – "סוף דבר מי שצריך להתפלל מנחה ולקרות מגילה, ואין בידו אלא לקיים אחת מהן יקרא מגילה, שמצוה של פרסומי ניסא עדיף מתדיר, ואף שמקיימה ביחיד וליכא פרסומי ניסא לרבים, אפ"ה פרסומי ניסא עדיף, ובפרט בכגון דא דאפשר לתדיר בתשלומין. ועוד דמקרא מגילה מדברי קבלה היא, ואיכא דסברי דאף דחיה למצוה של תורה".
   3. **מגילה או משל"מ ומתנות לאביונים**.
      1. מראי מקומות – קהלות יעקב (מעשה איש ח"ה עמ' ק"פ אות י"ח, לשונו מובא לעיל), בית מתתיהו (ח"ד סי' ה' סוף אות ג').
   4. *ניחא ליה לאינש למיעבד מצוה בממוניה - במגילה****.***
      1. ***שבט הלוי (ח"י סי' ק"ז אות ה') – "ואשר שאל כ"ת אם במגילה שייך כללא דניחא לי' לאינש דליתעביד מצוה בממוני' ויהא מותר ליטל מגילה של אחרים שלא ברשותם או לא, ובאמת דיעבד ודאי דיוצאים ידי חובתם דנקטינן דהקורא במגילה גזולה יצא ידי קריאה אך הספק אם מותר לעשות כן לכתחלה, אלו דבריו. הנה עיין ברמ"א או"ח סוסי' י"ד דאעפ"י שמותר בטלית וכיו"ב, ספרים אסור לקחת של חבירו דחיישינן שמא יקרע אותם, וכ' מג"א דאפילו באקראי אסור ללמוד גזירה דילמא ילמד הרבה ויקרע, ועיין במג"א וט"ז שם מש"כ מחו"מ סי' רצ"ב אם הפקיד ספריו אצל ת"ח, ומסקנת מג"א דהו"ל שואל שלא מדעת. ובמגילה בקורא פ"א לצאת צריך לעיין אם זה נקרא אקראי וכאן אין שייך כ"כ גזירה דילמא יקרא הרבה, ולקחת על קריאת לילה ויום נראה דודאי צריך להחמיר, וכמדומני דגם בקריאה פ"א מנהג העולם להחמיר בספרים שהם בגלילה, מלבד אם יודע שבעליו מסתמא לא יקפידו, כך נ"ל לפום השקפה".***
      2. *הגרח"ק זצ"ל (מוריה ח"ת עמ' שי"ג) – "שאלה:* ***אם יכול ליקח מגילת קהלת מחבירו שלא ברשות משום ניח"ל לאיניש למיעבד מצוה. תשובה: יתכן".***

***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א סי' תרפ"ד) – "שאלה: אם מותר ליקח מגילה מחבירו לצאת יד"ח משום ניח"ל לאיניש למיעבד מצוה. תשובה: אם יזהר שלא יקרע".***

***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה ת"כ) – "שאלה: אם יכול ליקח מגילת איכה שלא ברשות חבירו משום ניח"ל לאיניש למיעבד מצוה בממוניה. תשובה: לפני הענין".***

**הגרח"ק זצ"ל** (אשיחה ח"ב עמ' שצ"ב) – "האם מותר לקחת לקרוא במגילת אסתר של חבירו ללא רשותו ולהשתמש באותו מקום, משום דניחא ליה לאיניש דלעבד מצוה בממונא. תשובה: לא".

* 1. **רוב עם הדרת מלך** - מ"ב (ס"ק ז').
     1. עי' סי' תר"צ סעי' י"ח, לשיטות ומראי מקומות.

**דין כרכים המוקפים חומה מימות יהושע בן נון**

# סימן תרפ"ח

1. מגילה.
2. מגילה.
   1. **אי בים: כגון מאנהעטע"ן** (Manhattan).
      1. הגרח"ק זצ"ל (דולה ומשקה סוף עמ' רמ"ה) – "שאלה: אם יש אי בים, האם תלוי בספק הגמ' בימה של טבריה האם הוי חומה, ויקראו בט"ו מספק. תשובה: יתכן שלא הי' אי בימי יב"נ ורק אח"כ העלה הים שרטון".
      2. מקדש ישראל (סי' קי"ד) – "שאלה - במאנהעטע"ן וכדומה שכל האי הוא עיר (אחד) שנמצא שכל העיר מוקפת בים מד' רוחותיה מתי קורין שם את המגילה. תשובה - כבר נתפשט לקרות בי"ד. ידוע שבגמ' מספק"ל לענין עיר טברי' ומספק"ל בכוונת מוקפין או היקף חומה ממש או"ד העיקר שיהא משומר מאויבים, ולפי"ז מהני נמי בהיקף ים ועל כן מספק קוראין בה המגילה בי"ד ובט"ו, וממילא כמו כן יל"ע בעיר שהוא כולה אינזע"ל אי ג"כ בכלל ספק מוקפת חומה (שהרי הים הוא שם מששת ימי בראשית והוא בכלל הוקף ולבסוף יושב.). והנה לשיטת הסוברים דדוקא מקום שהי' ישוב (במוקף חומה) כבר מימות ישוע בן נון הוא דהוו בכלל מוקפין חומה שקורין בה בט"ו, א"כ עיר מאנהעטע"ן שקרובה היא והיא מצער שנתיישבה רק במאות שנים האחרונות לזמנינו ולא היתה מיושבת בימים ההם בזמן הזה אין קוראין בה רק בי"ד, אבל אם נימא דאף אם נתיישב אח"כ כל שהוא מוקף חומה מימות יהשוע בן נון קוראין בט"ו א"כ יש לדון בעיירות שעל אינזלע"ן כגון מאנהאטטע"ן שיקראו שם את המגילה בט"ו".
      3. עמק התשובה (ח"ו סי' רפ"ה, דברי הפורים סי' י"א) – "מאנהעטן ... תשובה: הדבר ברור דדין מוקף חומה מימות יהב"נ היינו שהי' מיושב מבני אדם אז בימי יהב"נ, אבל אם אז בימי יהב"נ לא הי' מיושב עדיין מבני אדם אף שהי' מוקף אז, מ"מ לא הי' אז חשוב כרך כלל מכיון שלא הי' מיושב, וממילא הרבר פשוט דבמקומות האלו הלא אנן נקטינן הלא הי' מיושבין וכמו שכתבו הפוסקים לענין מדינות אירופא, וממילא ליכא שום חשש לספק בו משום דין מוקף חומה מימות יהב"נ וז"ב ופשוט".
   2. **מי שנמצא במטוס ביום י"ד, וחוזר לירושלים ביום ט"ו**.
      1. ערה"ש (סי' תרפ"ח סעי' ט"ז), פסקי תשובות (אות י"א) – "וכתב רבינו הרמ"א דאם הוא במדבר או בספינה קורא ביום י"ד כמו רוב העולם עכ"ל כלומר דבן כרך שהיה במדבר ובספינה אינו קורא בט"ו שהרי לא עדיף מאלו היה ביום י"ד בעיר ולעניין זה הוי מדבר וספינה כמו עיר ולא כמו כרך מפני שרוב העולם כן הוא ומ"מ בזה נ"ל דאם עתיד לבא בט"ו לביתו לא יקרא בי"ד דבשלמא כשהוא בעיר בי"ד חל עליו חובת אנשי המקום אבל בים ובמדבר אין שם חיוב אלא דאם הוא שם גם בט"ו ממילא דחיובו כרוב העולם וזהו כוונת רבינו הרמ"א".
      2. מראי מקומות – הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה פורים פרק כ' הע' י"ז), הגר"צ קושלבסקי (בית הלל חכ"ב עמ' כ'), דברי דוד (ח"ד סי' ל"ו), שערי יושר (ח"ג סי' ק"א, ח"ד סי' פ"ט, מקבציאל ח"ל עמ' רט"ו, בית הלל חכ"ב עמ' ל"ז, חכ"ג עמ' ק').
         1. **הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ה אות י"ט) – "כל מי שאינו בן כרך קורא בי"ד בכל מקום שהוא נמצא. ואפי' הוא במטוס מעל הכרך, קורא בי"ד, דאינו מתחייב כאנשי המקום שתחתיו במגילה, כיון שעדיין אינו יושב ודר שם. ולכן בן עיר שהלך לכרך, ובהגיע הזמן שאז נקבע דינו כמוקף, עדיין הוא באויר מעל הכרך, לא יתחדש עליו שם מוקף, דאין לו דין בן כרך כל זמן שלא נחת על הקרקע".**
         2. הגריש"א זצ"ל (חמדת חיים עמ' קנ"א אות רי"ח) – "אמר רבנו ששאל לחמיו מרן הגריש"א זצ"ל באדם שבא במטוס לעיר מוקפת חומה בזמן הקובע את החיוב (להמשנ"ב רגע עלוה"ש, ולהחזו"א תחילת המעת לעת), ורק אחר כמה דקות נחת לקרקע, מי חשיב שבא לכלל חיוב. והשיבו דכיון דכתיב היהודים היושבים בערי הפרזות, מוכח דבעינן שיהא בתוך ערי הפרזות ויישב בהם, ולא מהני מה שהיה באויר העיר (וציין רבנו לירושלמי גבי אנשי עיר הנידחת, דמיבע"ל אי צריך לשרוף נמי עוף הפורח למעלה מי' טפחים, דלכאו' הספק כנ"ל אי דבר באויר חשיב כנמצא בקרקע, וע"ע במכות דף י"ב גבי רוצח שנמצא בנופו של אילן בתוך עיר מקלט, ששורשו מחוצה לו)".
   3. מראי מקומות.
      1. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ה אות ל"ה) – "בן כרך המתכונן לנסוע לעיר בליל י"ד יל"ע אם יכול לאכול לפני שנוסע לעיר לשמוע קריאת המגילה דנחלקו הדעות אם יכול לצאת יד"ח קריאת המגילה של י"ד כשהוא עדיין בכרך".

**הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ה אות ל"ו) – "בן עיר שהלך לכרך בי"ג אדר על דעת לחזור לעירו בי"ד ביום לכמה שעות ויחזור אח"כ לפני יום ט"ו לכרך אינו חייב בפורים רק בט"ו".

**הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ה אות ל"ז) – "בביאור הלכה (סימן תרפ"ח סעיף ה' ד"ה בן עיר שהלך) מביא את דברי הירושלמי שבן עיר שעקר דירתו בליל ט"ו והלך לו לכרך נתחייב כאן וכאן. אולם במאירי כתב שמי שיתחייב פורים בי"ד אינו מתחייב בט"ו, לכן בן כרך שהלך לעיר לפני י"ד וחזר לעירו בליל ט"ו יש לו לחוש לשיטת המאירי ולא לברך על קריאת המגילה ושלא יעלה לתורה בקריאת התורה ויאמר על הניסים באלקי נצור, ולכן יכול גם ספרדי (עי' להלן סע' נ"ה) לענות אמן אף על ברכת שהחיינו של הבעל קורא דאין פה שאלה של הפסק דהרי הוא פטור מברכה. וכל שכן דבן עיר שעשה י"ד ובא לט"ו לירושלים יחמיר כנ"ל. והנוהג כירושלמי שמתחייב פורים ב' ימים ומברך על קריאת המגילה יש לו לברך גם שהחיינו דזה חיוב חדש כמו ברית של תאומים שמברכים ב' פעמים שהחיינו".

**הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ה אות ל"ח) – "בן כרך אינו יכול לעלות לתורה בי"ד בעיר וכן להיפך בן עיר אינו יכול לעלות לתורה בט"ו בכרך".

1. שו"ת הגרח"ק ***זצ"ל***.
   1. **פרוז בן יומו**.
      1. ***הגרח"ק זצ"ל (עיטורי מרדכי פורים עמ' של"ט אות ה') – "שאלה: שיטת החזו"א שבן כרך שנכנס לעיר בליל י"ד נעשה פרוז בן יומו דוקא באופן שהיה בעיר בכניסת ליל י"ד, האם צריך שיכנס לעיר לפני שקיעת החמה, או שיכנס לעיר לפני צאת הכוכבים של ליל י"ד. תשובה: לפני השקיעה".***

***הגרח"ק זצ"ל (עיטורי מרדכי פורים עמ' ש"מ אות ו') – "שאלה:*** יש להסתפק לפי שיטת החזו"א שדין פרוז בן יומו חל דוקא אם היה בעיר בכניסת ליל י"ד. מה הדין תושב ירושלים שיצא מירושלים לפני כניסת ליל י"ד ונוסע בדרך באוטו לבני ברק, ונכנס לבני ברק באמצע ליל י"ד, האם נעשה פרוז כיון שיצא מירושלים לפני כניסת ליל י"ד, או לא. תשובה: פרוז".

* 1. **מסופק**.
     1. ***הגרח"ק זצ"ל (עיטורי מרדכי פורים עמ' ש"מ אות ז') – "שאלה:*** בן כרך שנכנס לעיר בליל י"ד ונשאר עד עלות השחר ביום י"ד קורא מגילה ביום י"ד. וכתוב בחזו"א שיש ב' תנאים שיחול דין פרוז בן יומו. א. שיכנס לעיר בתחילת ליל י"ד. ב. שיהיה דעתו להיות בעיר עד עלות השחר של יום י"ד. מה הדין באופן שמסופק בכניסת ליל י"ד, האם ישאר בעיר עד עלות השחר ביום י"ד או לא, האם מתחייב מספק או לא. תשובה: יקרא בלי ברכה".
  2. **תושב ירושלים שנכנס באמצע ליל י"ד**.
     1. ***הגרח"ק זצ"ל (עיטורי מרדכי פורים עמ' ש"מ אות ח') – "שאלה:*** שיטת משנה ברורה שתושב ירושלים שנכנס לעיר באמצע ליל פורים ונשאר בעיר עד עלות השחר של יום י"ד נעשה פרוז בן יומו. מה הדין תושב ירושלים שהיה בירושלים בתחילת ליל י"ד והחליט שיכנס לעיר באמצע ליל י"ד וישאר בבני ברק עד עלות השחר, האם יכול לקרוא את המגילה של ליל י"ד כבר בירושלים, או שצריך לקרוא את המגילה בליל י"ד רק אחרי שיכנס בפועל לבני ברק. תשובה: יכול".

***הגרח"ק זצ"ל (עיטורי מרדכי פורים עמ' ש"מ אות ט') – "שאלה:*** הרב כתב לי שיכול לקרוא את המגילה גם בירושלים לפני שנכנס לבני ברק, ולא הבנתי, הלא לפני שנכנס לבני ברק עדיין לא נעשה פרוז כלל, נמצא שמקיים את מצות מגילה לפני שחל עליו חיוב מגילה. תשובה: דעתו שיכנס מתחייב".

* 1. **תושב ירושלים שהלך לעיר ובעלות השחר יהיה בעיר אחרת**.
     1. ***הגרח"ק זצ"ל (עיטורי מרדכי פורים עמ' ש"מ אות י') – "שאלה:*** תושב ירושלים שנכנס לעיר בתחילת ליל י"ד ודעתו להשאר בעיר עד עלות השחר של יום י"ד קורא מגילה ביום י"ד, ומבואר בחזו"א שיש ב' תנאים. א. שיהיה בעיר בכניסת ליל י"ד. ב. שיהיה דעתו להשאר בעיר עד עלות השחר ביום י"ד. מה הדין תושב ירושלים שנכנס לפתח תקוה בתחילת ליל י"ד ודעתו להיות בעלות השחר ביום י"ד בעיר אחרת, כגון שיסע לבית שמש, האם יקרא מגילה ביום י"ד. תשובה: מסתבר שהכל דבר אחד".
  2. **תושב עיר שהלך לעיר אחרת**.
     1. ***הגרח"ק זצ"ל (עיטורי מרדכי פורים עמ' שמ"א אות י"א) – "שאלה:*** תושב ירושלים שנכנס לעיר בליל י"ד ונשאר בעיר עד עלות השחר של יום י"ד קורא מגילה ביום י"ד מדין פרוז בן יומו. מה הדין בן עיר שהולך לעיר אחרת, כגון תושב פתח תקוה שהלך בליל י"ד לעיר בית שמש, בודאי קורא מגילה ביום י"ד, האם יקרא מגילה מדין פרוז בן יומו, או מדין פרוז קבוע, ויש בזה כמה נ"מ להלכה. תשובה: כפרוז גמור".
  3. **ב' דירות**.
     1. ***הגרח"ק זצ"ל (עיטורי מרדכי פורים עמ' שמ"א אות י"ב) – "שאלה:*** אדם שיש לו ב' דירות, דירה בבני ברק ודירה בירושלים וגר חלק מהזמן בבני ברק וחלק מהזמן בירושלים, מה דינו לגבי פורים האם נחשב פרוז או מוקף. תשובה: תלוי איפה הוא בפורים".

***הגרח"ק זצ"ל (עיטורי מרדכי פורים עמ' שמ"א אות י"ג) – "***כונתי לשאול אדם שיש לו ב' דירות והיה בליל י"ד בבני ברק והשאלה היא, כיון שגר בעיר רק חלק מהשנה, האם נעשה פרוז קבוע, או שנעשה רק פרוז בן יומו, ויש כמה נ"מ להלכה. תשובה: צריך לקרות בשני הימים ולהחמיר בשני הימים והברכה יצא מאחר".

* 1. **בחור ישיבה**.
     1. ***הגרח"ק זצ"ל (עיטורי מרדכי פורים עמ' שמ"א אות י"ד) – "***בחור ישיבה שהוריו גרים בירושלים ולומד בישיבה בבני ברק, והיה בליל י"ד וביום י"ד בבני ברק, האם נחשב פרוז גמור, או פרוז בן יומו, היכן מקום דירתו, בישיבה או בבית הוריו. תשובה: בבני ברק".
  2. **נתחייב כאן וכאן**.
     1. ***הגרח"ק זצ"ל (עיטורי מרדכי פורים עמ' שמ"א אות ט"ו) – "***כתוב ברמב"ן ובר"ן שבן כרך שנכנס לעיר בליל י"ד וחזר לכרך בליל ט"ו נתחייב כאן וכאן ויקרא מגילה בב' הימים. והנה בשו"ת שבט הלוי (חלק ח, קס) פסק שיקרא מגילה ביום ט"ו בלי ברכה, כיון שהרמב"ם ושו"ע לא הזכירו את דין נתחייב כאן וכאן. אכן מרן הגריש"א זצ"ל הורה שיקרא מגילה ביום ט"ו עם ברכה. האם יברך ביום ט"ו או לא. תשובה: יברך".

***הגרח"ק זצ"ל (עיטורי מרדכי פורים עמ' שמ"ב אות ט"ז) – "***האם יכול להוציא רבים ידי חובתם ביום ט"ו, או עדיף שלא יוציא רבים ידי חובה. תשובה: יכול".

* 1. **שהחיינו**.
     1. ***הגרח"ק זצ"ל (עיטורי מרדכי פורים עמ' שמ"ב אות י"ז) – "***בן כרך שנכנס לעיר בליל י"ד וישאר בעיר עד עלות השחר של יום י"ד, קורא מגילה ביום י"ד עם ברכה מדין פרוז בן יומו. ואם חזר לכרך בכניסת ליל ט"ו קורא מגילה גם ביום ט"ו, דנתחייב כאן וכאן. האם יברך שהחיינו ביום י"ד וגם ביום ט"ו, או"ד כיון שבירך שהחיינו ביום י"ד לא יברך ביום ט"ו. תשובה: ספק ברכות להקל".
  2. **קטן שהגדיל בליל ט"ו**.
     1. ***הגרח"ק זצ"ל (עיטורי מרדכי פורים עמ' שמ"ב אות י"ח) – "***כתוב בשו"ע סימן תרפח שבן עיר שלא קרא מגילה ביום י"ד יכול להשלים ויקרא ביום ט"ו. מה הדין קטן תושב עיר שהגדיל בליל ט"ו, האם יהיה חייב לחזור ולקרא מגילה ביום ט"ו, דכיון שביום י"ד קרא מגילה מדין חיוב חינוך, הרי הוא כמו גדול שלא קרא מגילה ביום י"ד ויקרא ביום ט"ו. תשובה: חייב".
  3. ***מראי מקומות.***
     1. **הגרח"ק זצ"ל** (אשיחה ח"ב עמ' שצ"א) – "אדם שבא מחוץ לארץ לפני פורים ויכול לקיים פורים או בי"ד או בט"ו מתי עדיף שיקיים. תשובה: זריזין מקדימין למצוות".
     2. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות ק"פ) – "בשו"ע תרפח.א. נאמר דסתם כרך מוקף הוקף ולבסוף ישב ועירות המוקפות בכלל, וצ"ב דבסימן ת"א נאמר דעירות המוקפות סתמן ישבו ולבסוף הוקפו וכן הוא בשו"ע שכה.ח. תשובה: שמהני ישבו ע"ד להקיף, (א.ה. לכאו' הכונה שבמגילה מהני ישבו ע"ד להקיף ומש"כ השו"ע שסתמן ישבו ולבסוף הוקפו זה ישיבה ע"מ להקיף דלדין מגילה זה נחשב הוקף ולבסוף ישב)".
     3. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות קפ"א) – "פרוז הנוסע בליל ט"ו לכרך האם יכול לקרוא המגילה בפרזים וליסע אח"כ ותעלה לו לחובת ט"ו. תשובה: יכול. ושוב כתב תשובה: מהני, (א.ה. וממש כעי"ז שאלתי לגבי חנוכה: ראובן שיודע שיתארח בבית שמעון בשינה ובב' סעודות משעה אחרי זמן הדלקת נרות חנוכה, האם יוכל ראובן להשתתף עם שמעון ולצאת בהדלקה שבבית שמעון אף שבשעת ההדלקה הוא עוד לא הגיע אליו כיון שכעת הוא יודע שזה יהיה ביתו ביום הקרוב, תשובה: כן)".
     4. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות קפ"ב) – "פרוז שבדעתו ליסע לכרך ולהתחייב אף בט"ו בלא ברכה האם יכוין בשהחיינו בי"ד על חיובו דט"ו. תשובה: אי"ז ברור דמהני. שוב כתב תשובה: כבר נסתפקו בזה. כעת כתב תשובה: צ"ע אם מהני, (א.ה. וע' ביה"ל דלא ברור שמהני מלילה ליום וא"כ כ"ש בזה)".
     5. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות קפ"ג) – "בבן עיר הנוסע לכרך כתב המשנ"ב וצריכין לידע ג' דברים, א' וכן אם הוא שייך למוקפין 'אפי' יום אחד' קרוי מוקף, ב' זמן קריאה הוא ביום וכיון שהיה בערי הפרזות בהתחלת היום קורא בי"ד 'וכן כה"ג לענין מוקפין' ביום ט"ו, ומפורש דלמשנ"ב פרוז הנוסע בליל ט"ו לכרך רק ליום אחד הוא חייב, האם נכון. תשובה: עי' שונ"ה תרפ"ח".
     6. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות קפ"ד) – "האם נכון דלשיטת הביה"ל פרוז הנוסע בליל ט"ו למוקפין רק ליום אחד הוא חייב בט"ו (בלי ברכה). תשובה: כמדומה שנכון".
     7. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות קפ"ט) – "מי שחונה בדרכו ביום ט"ו סמוך לכרך האם חייב מדין סמוך או שתיקנו סמוך רק לעיר או כפר ולא ליחיד. תשובה: יתכן שאפי' יחיד".
     8. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות ק"צ) – "בן כרך שרוצה להתחייב בי"ד האם צריך בכניסת היום להתרחק מהכרך יותר ממיל כדי שלא יהיה בן כרך מדין סמוך או שסגי לצאת מפתח הכרך. תשובה: צ"ע, (קצ"ע אם תליא בשאלה הקודמת או שזה עדיף כי פועל להתנתק מהכרך)".
     9. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות קצ"א) – "האם צריך ליזהר מטעימה לפני קריאת ט"ו בב"ב. תשובה: כן".

**פורים משולש**

# סימן תרפ"ח סעיף ו'

1. הזמנים: בקיצור.
2. הזמן שנקבע.
3. קריאת מגילה.
4. ילד בר מצוה, קטן שהגדיל בשבת.
5. האם צריך לקראו במנין עשרה.
6. האם מגילה הוי מוקצה בשבת.
7. מתנות לאביונים.
8. על הנסים.
9. ויבא עמלק.
10. חיוב שואלין ודורשין בו.
11. סעודה.
12. חייב איניש לבסומי.
13. משלוח מנות.
14. פרצופים/תחפושת.
15. לבישת כלאים דרבנן ושמלת אשה.
16. כל הפושט יד.
17. שהחיינו.
18. איסור מלאכה.
19. גוטין יו"ט.
20. בגדי שבת.
21. מחצית השקל.
22. טבילה במקוה.
23. לאכול זרעונים.
24. קרובץ.
25. איסור הספד.
26. איסור תענית.
27. משכימין לבית הכנסת.
28. הזיק חבירו מכח שמחת פורים.
29. בקשות בפורים.
30. מזמור של פורים.
31. למנצח.
32. תחנון.
33. אבילות: ביום ט"ז.
34. נישואין.
35. פורים קטן משולש.
36. דיני יום ט"ז אדר בערי הפרזות.
37. הזמנים: בקיצור.

*פורים משולש* ***- תשנ"ד, תשס"א, תשס"ה, תשס"ח,*** *תשפ"א****, תשפ"ה, תת"ה, תת"ח, תתי"ב, תתל"ב.***

***1994, 2001, 2005, 2008,*** *2021****, 2025, 2045, 2048, 2052, 2072.***

* 1. **מגילה**.
     1. ערב שבת.
  2. **מתנות לאביונים**.
     1. ערב שבת.
  3. **על הנסים**.
     1. שבת [ביום א', נכון לומר בסעודת פורים באמצע הרחמן].
  4. **ויבא עמלק**.
     1. שבת קודש.
  5. **חיוב שואלין ודורשין בו**.
     1. שבת קודש.
  6. **סעודה**.
     1. יום א'. וקצת בערב שבת, והרבות בסעודת השבת.
  7. **חייב איניש לבסומי**.
     1. יום א'. וישתה מעט גם בערב שבת, ובשבת קודש.
  8. **משלוח מנות**.
     1. יום א'. ולכתחילה לשלוח חד משל"מ בער"ש, וחד בשבת.
  9. **פרצופים/ תחפושת**.
     1. יום א'. י"א ערב שבת, ואינו ראוי בשבת.
  10. **לבישת כלאים דרבנן ושמלת אשה**.
      1. יום ראשון (ולא מוצ"ש) [ואולי ערב שבת].
  11. **כל הפושט יד**.
      1. ערב שבת, (י"א יום ראשון).
  12. **שהחיינו**.
      1. רק במגילה, ויש מדקדקים גם ביום א' (ושבת קודש).
  13. **איסור מלאכה**.
      1. י"א ער"ש, וי"א יום א' [י"א רק אחר חצות].
  14. **גוטין יו"ט**.
      1. ערב שבת, יום ראשון.
  15. **בגדי שבת**.
      1. ערב שבת, שבת קודש, יום ראשון.
  16. **מחצית השקל**.
      1. יום ה'.
  17. **טבילה במקוה**.
      1. יום ה'.
  18. **מאכל זרעונים**.
      1. יש נוהגים ליל ו', יש נוהגים במוצאי שבת.
  19. **קרובץ**.
      1. ערב שבת.
  20. **איסור הספד**.
      1. ערב שבת, שבת קודש, יום ראשון.
  21. **איסור תענית**.
      1. ערב שבת, שבת קודש, יום ראשון.
  22. **משכימין לבית הכנסת** (מ"ב תרצ"ג ס"ק ו').
      1. ערב שבת.
  23. **פטור מלשלם כשהזיק חבירו מכח שמחת פורים**.
      1. צ"ע.
  24. **בקשות בפורים**.
      1. ענין בכל הג' ימים, ובעיקר ערב שבת.
  25. **דור המלקטים** - הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ט), הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה פורים פרק כ"א), הל' חג בחג (קיצור דיני פורים המשולש, קארפ), הליכות אבן ישראל (מועדים ח"ב פרק ס"ב, הגרי"י פישר), חוג הארץ (אלגאזי), חזון עובדיה (פורים עמ' רי"ב - עמ' רכ"ח), ילקוט יוסף (קיצור שו"ע על סי' תרפ"ח סעי' ו', יוסף), מישרים אהבוך (חלק א', מזללומיאן), נטעי גבריאל (פורים המשולש, ציננער), סדר פורים המשולש (הגר"ח ברלין), סדר פורים המשולש (הגרי"ח זוננפלד), פורים המשולש (הגר"מ אליהו), פורים המשולש (הגרמ"ז זארגער), פורים המשולש (עדס), פורים משולש (הגר"ש דבליצקי), פסקי הלכות (סי' י"ח, וגשל), קובץ הלכות (פרק כ', הגר"ש קמנצקי), קונ' פורים המשולש (ענבל), רחב פי (פרץ), שבות יצחק (ח"ז קונ' בדיני פורים המשולש, דרזי), שערי ימי הפורים (שער ד', טשזנר).
      1. **לענין פורים שחל במוצ"ש** - עי' סי' תרצ"ג סעי' א', לשיטות ומראי מקומות.

1. הזמן שנקבע - מהו הזמן שקבוע אם הוא פרוז או בן כרך.
   1. **הכל תלוי במקומו בתחלת יום י"ד**.
      1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה פורים פרק כ"א סעי' א', ס"ק א', שלמי מועד עמ' רצ"ה, הל' חג בחג הע' נ"ב) – "תלויה במקומו בתחלת יום י"ד באדר (ועיקר זמן החיוב הוא בעלות השחר, כבכל פורים), שאז חלה חובת מצוות הפורים גם על בני הכרכים בשנה זו. ולפיכך פרוז הבא ביום י"ד לירושלים אין חלין עליו דיני בן כרך, ואילו מוקף שיצא מירושלים ביום י"ד נשאר בחיובו כבני הכרך".
      2. הגר"ע אוירבאך שליט"א -

Question: I will be in Yerushalayim by my son on Friday, but will spend Shabbos in Ramat Beit Shemesh by my daughter. Which day of Purim should I keep?

Rav Auerbach answers: My father, Rav Shlomo Zalman Auerbach, ruled that the halachos of Purim meshulash are established by where you are on Friday (see Halichos Shlomo 21:1). Therefore, if you are in Yerushalyim on Erev Shabbos, then you need to have a Purim seudah and distribute mishloach manos on Sunday. This is the case even if you are still in Ramat Beit Shemesh on Sunday morning at the time of alos hashachar.

* 1. **המחייב הוא יום ט"ו**.
     1. הליכות אבן ישראל (מועדים ח"ב פרק ס"ב סעי' י"א) – "פרוז שהיה בי"ד בעירו, ויצא שם כל דיני פורים, וביום ו' הלך לכרך ונשאר שם לשבת שהוא יום ט"ו, מתחייב בכל הנוהג בכרך, דהיינו ביום שבת בקריאת התורה ואמירת על הניסים, וביום א' משתה ושמחה ומשלוח מנות".
     2. הגריש"א זצ"ל (הל' חג בחג הע' נ"ב) – "דהמחייב הוא יום ט"ו שזהו דינו מדברי קבלה ונשאר בו דין הזכרה וקריה"ת".

הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ט אות ו') – "בן י"ד שנוסע לפורים המשולש ביום שישי לירושלים וישאר שם לשבת, ביום שישי הוא חייב בכל מצות הפורים ככל הפרזים, עליו להקפיד לשלוח מנות לפרזי ולא למוקף כביתר השנים. בשבת וביום ראשון, הוא מתחייב שוב במצות פורים, ככל בני ירושלים, (אף על פי שלא הגיע לירושלים עם תחילת חיובי הפורים-בליל שישי-אלא ביום שישי בבוקר), אף על פי שקיים מצות אלו כבר בעירו. ונשאר בו גם דין הזכרת על הניסים וקריאת התורה. מאחר והמחייב הוא יום ט"ו שזהו דינו מדברי קבלה. וכל זה, אף אם חוזר לעירו הפרוזה במוצאי שבת יקיים בעירו סעודה ומשלוח מנות. אכן אם יצא לירושלים במוצאי שבת אינו מתחייב במאומה".

הגריש"א זצ"ל (שבות יצחק ח"ז קונ' בדיני פורים המשולש עמ' קפ"ה, עמ' קפ"ז אות ד', אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ט אות ז') – "ובן כרך שנעשה פרוז בן יומו וחוזר לכרכו לשבת, כיון שבשנה כזו המוקפים והפרזים קוראים באותו זמן אותה קריאה, אין מקום להחמיר לקרא פעם שנית, וגם אינו מתחייב במתנות לאביונים פעם שנית. אבל חוזר ומתחייב במצות שחיובם בשבת וביום א'".

* + - 1. מראי מקומות – הגריש"א זצ"ל (**מנשים באוהל אות ש"י).**
    1. הגרח"ק זצ"ל (הל' חג בחג הע' נ"ב) – "דלא פלוג חכמים".

***הגרח"ק זצ"ל (***עלי שי"ח עמ' רי"ז אות ל"ב, מישרים אהבוך עמ' רכ"ט אות ג') – "בן עיר שהלך לירושלים ביום שישי אחר עלות השחר, ואחר שקיים כל מצוות היום בעיר, כיצד ינהג בשבת וביום ראשון, לגבי על הנסים בשבת ומשלוח מנות, וסעודה ביום ראשון. תשובה: צריך לנהוג בשבת וביום א' כהמוקפין".

***הגרח"ק זצ"ל (***מישרים אהבוך עמ' רל"ג אות ט"ו) – "פרוז שחפץ להתחייב בפורים דמוקפים, בשנה שחל פורים המשולש, אימתי צריך שיהיה בעיר המוקפת. האם בעלות השחר של י"ד או ט"ו. תשובה: של ט"ו".

***הגרח"ק זצ"ל (***נזר החיים עמ' ר"ד אות קכ"ז, מישרים אהבוך עמ' רל"ד אות ט"ז) – "אדם ירושלמי שבשנה [זו התשס"א] שחל בירושלים פורים המשולש, יהיה בבני ברק בשבת שהיא ט"ו באדר, ויחזור במוצאי שבת לירושלים. האם לגביו יום ראשון ט"ז באדר הוא פורים או לא. תשובה: אין זה פורים לגביו כי יום ראשון שהוא ט"ז הוא רק תשלומין דשבת, ואם לא היה בשבת בירושלים אם כן לגביו אין זה פורים כלל".

* + 1. שלמי תודה (פורים סי' מ' אות א', סוף אות ג').
    2. תשובות והנהגות (ח"ג סי' רל"ט אות א') – "יש אנשי מוקפין הרוצים לחגוג עם קרוביהם הפרזים את סעודת הפורים, ונוסעים ביום שישי לפרזים, ונשארים שם גם לשבת וחוזרים לירושלים במוצאי שבת או ביום ראשון. לע"ד יש כאן חשש שביטלו בזה מצות פורים לגמרי, שהרי מבואר הדין בשנה רגילה, בן כרך שהיה בי"ד בכרך ועזב באמצע י"ד והוא בעיר בט"ו, אינו בן עיר כיון שהיה בכרך, ואינו בן כרך שבט"ו היה בעיר, ומסיק בחזו"א (א"ח סימן קנ"א, קנ"ב) שכה"ג פטור לגמרי ממגילה, שאינו לא בן עיר ולא בן כרך, ולכן באמת אסור לעשות כן ע"ש היטב. ולפי זה נראה שבפורים המשולש גדר הדין הוא שחז"ל העבירו את חובת בן כרך מט"ו לי"ד, ואשר ע"כ אם אינו בעיר בי"ד בעה"ש וכן איננו בכרך בט"ו, אזי אינו לא בן עיר ולא בן כרך שבעלמא פטור לגמרי ממגילה, וע"כ גם בשבת זו לא התחייב, שהחיוב כבעלמא הוא כבן עיר או כבן כרך".
    3. עי' פסקי תשובות (אות י"ד) – "ובן ירושלים לכתחילה יש לו להימנע מלנסוע לעיר פרוזה במשך יום השישי על מנת לישאר שם בשבת, כי אף שלענין קריאת המגילה זמן הפרזים והמוקפים שוה, מ"מ יש לחשוש שעוקר עצמו משאר מצוות היום, ולכן אם צריך להיות בשבת בעיר פרוזה יש לו לצאת מירושלים בליל שישי, ולחזו"א יסע בעוד יום חמישי לפני צאת הכוכבים דליל שישי. ובדיעבד, כשחייב לנסוע מירושלים ביום שישי לשבות בעיר פרוזה ...".
  1. **ראוי להעדיף להיות בעיר בע"ש כדי לזכות במצוה מדברי קבלה**.
     1. תשובות והנהגות (ח"ה סי' רל"ז אות ג') – "הנה בן כרך בפורים בט"ו שחל בשבת חיוב המגילה אצלו מדינא מדברי קבלה הוא בשבת, רק שחז"ל עקרו חיוב זה וחייבו רק מדרבנן לקריאה בע"ש, משא"כ בבני עיר מצותה מדברי קבלה בי"ד והיינו בע"ש, ואם כן אולי בפורים המשולש ראוי להעדיף להיות בעיר בע"ש כדי לזכות במצוה מדברי קבלה. אמנם במק"א (מוע"ז ח"ב סי' קע"ד) הארכתי לבאר דחיוב י"ד חל על כל העולם ואפי' על הבני כרכים, רק דבני כרכים חייבין ג"כ בט"ו, וכשמאחרין וקורין בט"ו יוצאין ג"כ חיובן די"ד, אבל אם קרא בי"ד יצא חיובו די"ד (וכשמגיע לט"ו צריך לחזור ולקרות לצאת חיוב כרכים דט"ו), והוכחנו כן מדברי הירושלמי (פ"א דשקלים ה"א) שבן כרך פוטר בן עיר דהוי בר חיובא, והיינו כמ"ש שהבן כרך מחויב בי"ד וכשקרא בי"ד יוצא חיובו די"ד. וביארנו בזה דברי הרמב"ם שעיירות המסופקות קורין בי"ד הואיל והוא זמן קריאתה לרוב העולם, וביארנו שכוונתו שממ"נ מחויבין בי"ד, דבן כרך ג"כ חייב בי"ד כבן עיר ולא גרע ממנו. וא"כ בני הכרכין שקורין בע"ש ג"כ מקיימין המצוה די"ד מדברי קבלה וכמ"ש (ורק שחסר להם חיובי בן כרך מדברי קבלה) ושפיר א"צ להדר בפורים המשולש להיות בן עיר".
  2. מראי מקומות – אבני ישפה (ח"ח סי' קי"ב ענף ה', ענף ו'), חוט שני (שבת ח"ד עמ' שס"ד - עמ' שס"ו), הגר"ש דבליצקי זצ"ל (פורים משולש פרק ב' סעי' ט"ז), פורים המשולש (עדס), אמרי יצחק (מועדים, פורים סי' ו').

1. מגילה - הזמן: ערב שבת.
   1. **מקור –** משנה (דף ב., "חל להיות ערב שבת, כפרים מקדימין ליום הכניסה, ועיירות גדולות ומוקפות חומה קורין בו ביום").
      1. גמרא (דף ב.) – "ואימא שיתסר ושיבסר. ולא יעבור (אסתר ט') כתיב".
   2. **למה לא בשבת**.
      1. מגילה (דף ד:), רמב"ם (הל' מגילה פרק א' הל' י"ג), ארחות חיים (הל' מגלה ופורים אות ח'), כל בו (סי' מ"ה), לבוש (סעי' ו'), ערה"ש (סעי' י"ז), מ"ב (ס"ק ט"ו) – "אמר רבה: הכל חייבין בקריאת מגילה, ואין הכל בקיאין במקרא מגילה, גזירה שמא יטלנה בידו וילך אצל בקי ללמוד, ויעבירנה ארבע אמות ברשות הרבים".
      2. מגילה (דף ד:) – "רב יוסף אמר: מפני שעיניהן של עניים נשואות במקרא מגילה".
   3. **מה הגדר - אם הוא מדברי קבלה או דרבנן**.
      1. דרבנן, בדעת רבה.
         1. טורי אבן (דף ה. ד"ה ע"ש) – "לרבה דמפר' דה"ט דאין קורין המגילה בשבת משום שמא יעביר איכא למימר חכמים אחרונים תיקנו בחל בשבת להקדים לע"ש, ואע"ג דאין ב"ד יכול לבטל דברי ב"ד חבירו ... ה"מ בדבר שאינו סייג משום דררא דאיסורא אבל בדבר סייג אפי' לעקור דבר מה"ת בשב ואל תעשה ש"ד ... אבל לר"י דלעיל דמפר' ה"ט דאין קורין מגילה בשבת מפני שעיניהם של עניים נשואות למקרא מגילה בע"כ אנשי כה"ג עצמן תיקנו להקדים מה"ט דאל"כ א"א לרבנן בתראי לעקור לתקנתם כיון דאין בו סייג משום דררא דאיסורא דמאי אולמא מצות מתנות עניים ממצות מקרא מגילה דנבטל קריאתה בזמנה משום עיניהם של עניים נשואות למקרא מגילה".
      2. דברי קבלה.
         1. חשק שלמה (דף ה., בנין שלמה סי' נ"ח) – "בגמ' והא שבת זמנם היא. נ"ב עי' טו"א שהעיר דלמה לא משני דרב ר"ל דע"ש זמנם מד"ק וכרב יוסף דאנשי כנה"ג בעצמם תקנו להקדים ונ"מ לענין נשים [ומש"כ ליישב דלדעת התוס' דתרתי דרבנן לא מצי מפיק לחד מדרבנן תו אין נ"מ ק"ל דמ"מ יש נ"מ לענין קטן שהגדיל ביום הפורים שחל בשבת דאם ע"ש זמנם יצא בקריאה דאתמול שקרא משום מצות חינוך אבל אי שבת זמנם הוא רק דחז"ל עקרו הקריאה מיום שבת משום גזירה דשמא יעבירנו אפשר דלא יצא בקריאה דאתמול וצריך לקרות בשבת פעם שנית ואיסור דרבנן שמא יעבירנו לא שייך גביה לדעת המפרשים דתירצו דמש"ה לא גזרו במילה משום דהמצוה אינו מוטל רק על אדם אחד בלבד וכמש"כ הריטב"א ברפ"ד דסוכה ע"ש וכן נמי בשכח ולא קראו בע"ש ואולי דאפי' אם הוא מדרבנן מ"מ כיון דרבנן עקרו הקריאה מיום השבת תו אינו מוטל על יום שבת שום חיוב קריאה ועוד דכיון דגבי מגילה גזרו חז"ל משום שמא יעבירנו חל הגזירה אף על יחיד ולא דמו למילה דמעיקרא לא גזרו כלל ודו"ק]. ולענ"ד נראה די"ל דהמקשן ג"כ היה מפרש כן בדברי רב ומ"מ מקשה שפיר דכיון דאמר רב דע"ש זמנם הוא משמע דגם לענין קריאת המגילה ביחיד נחשב כזמנו והטעם משום דאנשי כנה"ג תקנו כן נעשה אז זמנו לכל דבריו וא"כ ממילא ה"ה בכפרים דהא בכפרים נמי הוא תקנת אנשי כנה"ג ובזה נסתלק ג"כ מה שעמדו המפרשים על רש"י ז"ל דפירש שלא בזמנו היינו כפרים המקדימין ותמהו דא"כ מה מקשה מפורים שחל בשבת אכן לפי מש"כ א"ש ודו"ק היטב".
         2. אבני נזר (או"ח סי' תקי"ג, עי' סי' תקי"ד אות ז') – "ונראה לי לפי מה שכתבו הפוסקים ביוצא לדרך ואי אפשר לקרות בזמנו קורא בימים שלפני פורים מי"א ואילך כיון שתיקנו חכמים זמנים אלו לכפרים ועיר שאין שם עשרה בטלנין שקשה להם לקרות בזמנם קורין קודם לכן. הוא הדין היוצא לדרך שאי אפשר לו לקרות בזמנו וחל עיו חיוב אנשי כנסת הגדולה לקרותה קודם. על כן שפיר תקנו חכמים שלאחריהם שלא לקרותה בשבת רק בערב שבת. מה אמרת הא אין בית דין יכול לבטל כ' כיון דליכא דררא דאיסורא ומה אולמא דמתנות אביונים ממגילה. לא קשה מידי דכיון שתקנו שלא לקרותה בשבת ואי אפשר לקרות בשבת. שוב חל חיוב אנשי כנסת הגדולה לקרותה קודם. וזמנים הקודמים הם מתקנת אנשי כנסת הגדולה ורוה"ק כמו בזמנו. ולא יפסידו מצוות מגילה כלל. ושפיר תקנו כן משום מצוות מתנות לאביונים".
         3. בצל החכמה (ח"ה סי' קל"א) – "כי גם בחל י"ד או ט"ו בשבת ומקדימין לקרות המגילה בע"ש, הוי חובת קריאתה מתקנת אנכה"ג".
         4. מראי מקומות – הגר"ש דבליצקי זצ"ל (פורים משולש פרק א' הע' ג', פרק ב' הע' ט').
            1. אבני ישפה (ח"ח סי' קי"ב ענף ז') – "י"ל שרשאי לכתחילה לקרוא לבן עיר, שהרי אף בשנים אחרות יצא בדיעבד ולכן מסתבר שבשנה זו מותר גם לכתחילה לבן כרך לקרוא לבן עיר".

אבני ישפה (ח"ח סי' קי"ג ענף ו') – "פסקתי לבן עיר שאינו יכול לצאת ידי חובה ממוקף בשנה זו".

* + - * 1. **אולי נ"מ**: האם בן עיר יוצא יד"ח בקריאה ע"י בן ירושלים - עי' לקמן.
  1. **אם בן ירושלים יכול להוציא בן עיר בקריאה**.
     1. מחמיר.
        1. מקראי קודש (פורים סי' נ"א).
        2. ישועת משה (ח"ג סי' נ"ו) – "אף בפורים המשולש אין לפרוז לעלות בשחרית בע"ש ארביסר לשמוע מגילה ע"י הכותל המערבי".
        3. תשובות והנהגות (ח"ג סי' רל"ט אות ב') – "ומצדד אני עוד, לדברי המ"ב ועוד פוסקים שבני כרכים אינם כבן עיר וחיובם בע"ש כשחל בשבת בציבור דוקא, חזינן דלבני כרכים אין חיובם השנה כבן עיר רק חיוב שונה, ויש לומר שדקדקו לשנות לחייב רק בציבור ולא ביחיד, לקיים דברי חז"ל שזמנו של זה אינו כזמנו של זה, ושינו החיוב דט"ו השנה בע"ש כבן כפר לבד ושפיר אינו כבן עיר, ובחיוב בכפר קיל שמבואר בגמרא מגילה (יד א) שאם שוב נמצא בי"ד בעיר קורא עמהם. ומעכשיו אם כנים הדברים, הנה חיוב בן עיר מדברי קבלה הוא כבכל השנים, אבל בן כרך חיובו מדברי קבלה הוא בשבת, וחז"ל עקרו את החיוב והוא כבן כפר לבד, ויש לומר שאם עוזב את הכרך בליל ששי לאחר שמיעת המגילה לעיר לחוג שם, והוא בערב שבת בעה"ש בעיר, הנה חיובו תמיד מדברי קבלה הוא כבן עיר, ויש לומר שבכה"ג לא יצא יד"ח המגילה כששומע בכרך, שהבעל קורא חיובו הוא מדרבנן וקיל מחיובו כבן עיר כיון שיהיה שם בעמוד השחר, ואם כן אינו יוצא יד"ח המגילה בלילה כלל שאינו בן חיובא כמוהו. מיהו יש לצדד כיון דמגילה בלילה מדרבנן, אין נ"מ בין בן כרך לבן עיר, וכדמצינו לענין ציבור דדעת הרשב"א והר"ן דבלילה אי"צ ציבור. וכ"ז צ"ב, ולהעיר באתי".
        4. פסקי תשובות (אות ט"ו) – "ובס' טורי אבן (מגילה ה' ע"א) שלפי דברי רבה (בגמ' שם) שהטעם שאין קוראין את המגילה בשבת הוא משום גזירה שמא יעבירנו, אין הקריאה לבני המוקפים ביום שישי מדברי קבלה אלא מדרבנן. ולפי"ז יש להקפיד שבן עיר פרוזה לא יצא ידי חובתו ע"י שמיעת המגילה מבן כרך (אבל בן עיר פרוזה יכול להוציא בן כרך ידי חובתו), ואם לא הקפיד על כך ושמע הקריאה מבן כרך, לכתחילה יקרא שוב את המגילה בלי ברכה".
     2. מיקל.
        1. הגריש"א זצ"ל (שבות יצחק ח"ז קונ' בדיני פורים המשולש עמ' קפ"א, אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ט אות י"ב) – "בשנה שחל פורים המשולש, בן עיר מוציא בן כרך ידי חובה בקריאת המגילה כי שניהם חייבים ביום י"ד. וכן בן כרך יכול להוציא בן עיר".
        2. חוט שני (שבת ח"ד עמ' שס"ד) – "כיון שתקנו חז"ל שכשחל ט"ו בשבת בני הכרכין קורין המגילה בי"ד, א"כ גם מי שלא יהיה בכרך בשבת חייב לקרוא מגילה וליתן מתנות לאביונים בי"ד בתורת ודאי, ואף אי נימא דבכה"ג נפטר מט"ו ופטור מסעודת פורים [עי׳ בסמוך מש"כ בזה], מ"מ בקריאת המגילה ומתנות לאביונים חייב בי"ד, דאחר שתקנו חז"ל שבני הכרכין קורין בי"ד הרי כולם חייבים בקריאה זו, וגם מי שלא יתחייב בפורים בט"ו, ולפי"ז יכול גם להוציא אחרים ידי חובתן".
        3. שלמי תודה (פורים סי' ל"ט אות א') – "מיהו אף דיכול בן הכרך להוציא את בן העיר בקריאת י"ד בערב שבת, כיון דשניהם חייבים בקריאה היום, **מ"מ לענין ברכת 'שהחיינו'** שמברכים ביום, אפשר שלא יוציא בן הכרך את בן העיר, אלא יברך בן העיר בעצמו ברכה זו, דהרי כתב המ"ב בסי' תרצ"ב סק"א בשם הפוסקים ...".
        4. **הגרח"ק זצ"ל (מישרים אהבוך עמ' רמ"א אות כ"ד) – "**שאלה: האם בפורים המשולש שקוראים הכרכים והמוקפים בזמן אחד, יכול מוקף להוציא ידי חובת קריאת המגילה את הפרוז. אנא ישיבנו רבינו שליט"א. תשובה: יכול".
     3. מיקל במקום הצורך.
        1. הלכות חג בחג (הע' י').
        2. הגר"י רובין שליט"א (שמעתי).
     4. **יש לחלק בין מגילה בלילה [דרבנן] או מגילה ביום [מדברי קבלה]**.
        1. הגר"ש מילר שליט"א (קול יעקב גליון קכ"ב עמ' ב') – "דעכ"פ בלילה ודאי יש להקל לבן כרך להוציא בן עיר, דבלילה י"א דגם חובת הבן עיר אינה מדברי קבלה אלא מדרבנן (כמש"כ השעה"צ סוף סי' תרצב)".
        2. מראי מקומות – תשובות והנהגות (ח"ג סי' רל"ט אות ב', לשונו מובא לעיל).
           1. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות רי"ד) – "לחזו"א שבפורים המשולש יום ו' למוקפין זהו זמנם למגילה האם מוקף מוציא פרוז י"ח מגילה. תשובה: כן (יכול להוציא)".

הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות רט"ו) – "בנ"ל מהו להיפך שיוציא בן עיר לבן כרך במגילה דיתכן שאף ביום ו' הם ב' חובות, (א.ה. השאלה נשאלה משום שאת"ל בנ"ל דלא מהני משום דבני העיר חיובם מדברי קבלה כאן עדיף). תשובה: כנ"ל".

הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות רט"ז) – "בנ"ל צ"ב דלבן כרך זה חובה רק מדברי רבא והבן עיר מחוייב בי"ד מדברי קבלה. תשובה: כולם דרבנן".

הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות רי"ח) – "בליל פורים המשולש תשס"ח שאלתי מי שקרא מגילה בב"ב ואח"כ עלה בדעתו ליסע לשבת לירושלים האם צריך לקרוא שוב מפני חובת השלמת השבת דירושלים דלא כיוון אלא לחובת ב"ב. תשובה בע"פ: השנה כולם בחוב אחד ואי"צ לקרוא שוב".

* + - * 1. פסקי תשובות (הע' קי"ח) – "וישל"ע אם קפידא זו חלה ג"כ על הקריאה בליל פורים, דגם בזמנו אינו מדברי קבלה אלא מדרבנן כמובא בשע"ת סי' תרפ"ז סק"א בשם נוב"י, ואולי יש להחמיר משום חד דרבנן ותרי דרבנן".
  1. **אם מגילה מדין תשלומין**.
     1. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (פורים משולש פרק ב' הע' ט') – "ולענין אם קריאה זו אז היא מדין חיוב היום או רק מדין השלמה למחר, הנה מדעת הגרצ"פ הנ"ל נראה שהוא מצד חיוב היום, אך ברשב"ץ ח"ג סי' רח"ץ מבואר שהוא בגדר תשלומין, ולכאורה משמע כן גם מרש"י דף ה ע"א ד"ה ערב דרק להוו"א של הגמ' שם דינו כיום וזמן קבוע, א"כ למסקנת הגמרא אינו כן, אלא דהגמ' שם מדברת, מי"ד לי"ג, ואולי לענין גדר תשלומין אין לחלק בזה, ועיין לקמן סע' כו ובמו"ה שם דיש בזה נפ"מ לדינא".
     2. מראי מקומות – הגר"צ כהן זצ"ל (שלמי מועד פרק ס"ד הע' קט"ז).
        1. **אולי נ"מ**: אם הבעל קורא נפטר - עי' לקמן.
        2. **אולי נ"מ**: ילד בר מצוה, קטן שהגדיל בשבת [וכן באנוס].
  2. **שליח ציבור בן כרך שקרא לציבור בכרך, ונפטר רח"ל ביום שישי**.
     1. מחמיר.
        1. הגרשז"א זצ"ל (שלמי מטועד עמ' רצ"ג, הע' קט"ז, אבני ישפה הו"ד בפרדס יוסף החדש פורים אות קט"ז [עמ' קכ"ד]) – "שבעל קורא שקרא בירושלים ונפטר לפני שבת, לא יצאו ידי חובה וצריך לחזור ולקרוא המגילה".
     2. מיקל.
        1. הליכות אבן ישראל (מועדים ח"ב פרק ס"ב סעי' ט') – "נשאל רבנו, בצבור ששמעו המגילה ביום ו', ואחר הקריאה באותו יום שבק הבעל קורא חיים לכל חי רח"ל, אם צריכים לשמוע שנית קריאת המגילה. והשיב רבינו דיצאו במה ששמעו ואינם צריכם לשמוע שנית".
        2. הגריש"א זצ"ל (שבות יצחק ח"ז קונ' בדיני פורים המשולש עמ' קצ"ה) – "שליח ציבור בן כרך שקרא לציבור בכרך ונפטר ביום שישי ... דלא אמרינן התברר למפרע שלא היה חייב ביום שישי מדין תשלומין לשבת, וחייבים שוב בקריאת המגילה, דזה אינו, דאין תשלומין לפני חלות החיוב, אלא חיוב הקריאה למוקפין בשנה זו הוא כחובת היום".
        3. הגרח"ק זצ"ל (דולה ומשקה עמ' רמ"ו, הע' תרנ"ח, מישרים אהבוך עמ' רכ"ט אות ד', וישמע משה פר' תרומה שנת תשפ"א עמ' ב') – "שאלה: פורים משולש, [בעיר מוקפת חומה], והבעל קורא שקרא המגילה ביום שישי, נפטר קודם שבת, אם יצאו כל השומעים ממנו, כיון שהוא פטור מכל מצוות השבת, דבמתים חפשי. והקריאה דיום שישי הוא תשלומין דשבת, ונתברר שלא יכול להוציא אחרים יד"ח, כיון שאינו בר חיובא בקריאת המגילה דיום שישי, שהיא תשלומין דשבת, וראי' לדבר שזה תשלומין דשבת, ממ"ש המ"ב (סי' תר"צ סקס"א) ליזהר לקרוא בעשרה, כדין קריאת המגילה שלא בזמנה, ומבו' שהיא תשלומין דשבת. תשובה: א"צ לחזור. [וכמדומה שדעת הגאון ר' צבי פסח פרנק זצוק"ל שצריך לחזור]".
        4. הגר"נ נוסבוים שליט"א (וישמע משה פר' תרומה שנת תשפ"א עמ' ב') – "הקשה על חידושו של הגרש"ז אויערבאך, דאם כן גם בני הכפרים שהיו מקדימין ליום הכניסה וקוראים את המגילה בי"א בי"ב ובי"ג, אם אירע שנפטר מי שקרא עליהם יצטרכו לחזור ולקרוא ולא יצאו ידי חובתם מכיון שהבעל קורא לא חלו עליו דיני פורים. וא"כ היו הראשונים צריכים לכתוב חידוש זה. וש"מ דבכל גוני יצאו השומעים מקריאתו של הבעל קורא".
        5. הגר"ש גרוס שליט"א (וישמע משה פר' תרומה שנת תשפ"א עמ' ב').
        6. הגרמ"ש קליין שליט"א (וישמע משה פר' תרומה שנת תשפ"א עמ' ב').
        7. הגר"ע פריד שליט"א (וישמע משה פר' תרומה שנת תשפ"א עמ' ב') – "שזה פשוט שאם הבעל קורא הלך לעולמו בערב שבת יצאו השומעים ידי חובתם מכיון שבשעת הקריאה היתה דעתו להתחייב בפורים דמוקפין. ואף אם יצא בערב שבת אל מחוץ לעיר, אם בשעת הקריאה לא היתה דעתו לעשות כן ורק אח"כ התחדשה סיבה שבעבורה יצא ]ע"ש שלכתחילה אסור לעשות כן מפני שמפקיע מעצמו את חיוב כל מצוות היום[, א"כ בשעת הקריאה היתה דעתו להיות מוקף ושפיר יצאו השומעים ידי חובתם. **אבל אם בשעת הקריאה היתה דעתו לצאת אל מחוץ לעיר ולא להתחייב במצוות היום דמוקפין**, ויתכן שאינו חייב כלל במגילה, שהרי בעלות השחר די"ד לא היה מן הפרוזים, ובעלות השחר דט"ו לא יהיה מן המוקפין, ומכיון שאינו בר חיובא אינו מוציא את הרבים ידי חובתם. וע"ש שמצדד שגם בכהאי גונא יצאו ידי חובה בדיעבד ואין צריכים לחזור ולשמוע".
     3. מראי מקומות – אבני ישפה הו"ד בפרדס יוסף החדש (פורים אות קט"ז, עמ' קכ"ד).
  3. **כשחל פורים בשבת ויכול לשמוע או פר' זכור או מקרא מגילה**.
     1. חשוקי חמד (מגילה דף ה.) – "שאלה. חולה שהרופאים אמרו לו שמותר לו לצאת מהבית בתוך שבוע זה רק פעם אחת, כי המאמץ יכול להזיק לו, מתי ילך לבית הכנסת, בשבת לשמוע פרשת זכור, או שמא ילך לשמוע מקרא מגילה, ביום ו' כשחל פורים בשבת, והוא דר בעיר המוקפת וצריך לקרות את המגילה בעשרה כמבואר במשנ"ב (סימן תרצ ס"ק סא). תשובה. כשחל פורים בשאר ימות החול ולא בשבת, כתב המשנ"ב (סימן תרפה ס"ק טז) בתרומת הדשן כתב דשמיעת קריאת פרשת זכור בעשרה, עדיף יותר ממקרא מגילה בצבור, שמקרא מגילה לדעת רוב הפוסקים סגי בזמנו ביחיד, וע"כ אם א"א לו לקיים שניהם יראה לקיים קריאת פרשת זכור בצבור, אבל המג"א מצדד דטוב יותר שיבוא למקום שקורין המגילה בצבור, ופרשת זכור יוצא ע"פ הדחק במה שישמע הקריאה בפורים פרשת ויבוא עמלק, דבזה נמי זוכר מעשה עמלק, ויוצא ידי חובתו, ור"ל דיוצא מדאורייתא, אבל לענ"ד עיקר דינו של המ"א צ"ע, עיין שם. אבל כשחל פורים בשבת, וקורין גם במוקפות חומה בערב שבת, דהוי קריאת המגילה שלא בזמנה, ודעת המשנ"ב (סימן תרצ ס"ק סא) דבעינן עשרה, ואם אין עשרה לא יברכו, [והחזו"א מצדד דאפשר לקראה ביחיד], יתכן דגם לשיטת התרומת הדשן יבא לשמוע מקרא מגילה. ומלשון התרומת הדשן (ח"א סימן קח) שכתב יראה דאדרבה צריך טפי שישמע קריאת פרשת זכור בצבור, ממקרא מגילה, אף על גב דמקרא מגילה עדיפא, וכל מצות נידחות מפניה, מ"מ לדעת רוב הפוסקים נקראת היא ביחיד. הרי שמשמע שאם צריך לקרותה בציבור היא דוחה כל המצות".

1. ילד בר מצוה, קטן שהגדיל בשבת [וכן אנוס].
   1. **צריך לקרוא בשבת**.
      1. מהרי"ל דיסקין (יצחק יקרא על סעי' ו' [לשונו מובא לקמן], שבט הלוי ח"ה סוף סי' פ"ג [לשונו מובא לקמן]).
      2. שלמת חיים (הנהגות ופסקים הל' פורים אות י"ג, עי' ציץ הקדש ח"א סי' נ"ה אות ג' ד"ה וכן) – "קטן שנעשה בר מצוה בשבת פורים המשולש, צריך לקרוא את המגילה בשבת".
      3. פסקי תשובה (סי' קל"ז) – "ההגה"צ מהור"ר יוסף חיים זאנענפעלד ז"ל".
      4. הליכות אבן ישראל (מועדים ח"ב פרק ס"ב סעי' ט"ז) – "הוה עובדא בירושלים, בקטן שהגדיל בשבת ט"ו אדר, והורה רבינו שבשבת בבוקר יקרא הבחור שנעשה בר מצוה את המגילה בעשרה".
   2. **לא יקרא בשבת**.
      1. הר צבי (או"ח ח"ב סי' קכ"ז) – "פורים שחל בשבת דמקדימין מקרא מגילה בערב שבת, אם נאנס ולא קרא בע"ש, וכן מי שנעשה בר מצוה בשבת דבערב שבת קטן היה, אי מחוייב לקרות המגילה בשבת. הנה כבר נתעורר בזה הגאון רבי שלמה הכהן מווילנא בהגהותיו חשק שלמה למסכת מגילה (דף ה ע"א) ... הנה מה דפשיטא ליה דלמ"ד דערב שבת זמנם מדברי קבלה יצא הקטן בקריאה דע"ש שקרא מטעם מצות חינוך, לא משמע כן מדברי רבי עקיבא איגר בחידושיו לאו"ח (סימן קפו) בקטן שאכל ביום אחרון של שנת י"ג לעת ערב קודם הלילה ובתחילת הלילה שנעשה גדול עדיין לא נתעכל המזון, מצדד שם לומר דאם בירך קודם לילה דכשהחשיך צריך לחזור ולברך כיון דבעידן דבירך לא היה חייב מה"ת לברך אינו יכול לפטור חיובא של דאורייתא, ע"כ. ולפ"ז גם לענין מגילה יש לדון דהקריאה בעודו קטן שאינה אלא מטעם חינוך אינה פוטרתו מקריאה של דברי קבלה דהוי כדאורייתא, ויהיה מחוייב לקרותה בשבת (דלא מצינו שאנשי כנה"ג ביטלו מצותה בשבת). וכן מה שהוא רוצה לומר דלרבה דקריאה שמדברי קבלה אינה אלא בשבת, יהא מחוייב לקרותה בשבת מפני שלא יצא בע"ש המצוה שמדברי קבלה. לכאורה יש לדון לאידך גיסא, דהרי לרבה עקרו את המצוה דדברי קבלה לגמרי, וקריאה דע"ש אינה אלא דרבנן בעלמא, וא"כ מאי אולמא דקטן זה ליפות כחו יותר מגדול שבטלו ממנו מצות קריאה דדברי קבלה, וגם הוא אינו מקיים אלא מצוה דרבנן בעלמא כמו הקטן. ולפי זה א"א לומר דרב שאמר ערב שבת זמנם קמ"ל לענין קריאה דקטן שהגדיל בשבת, דבלשון זה אין שום הכרעה על הדין, דיש פנים לכאן ולכאן, ובלא"ה כבר כתבתי לעיל דגם לרבה דעקרו קריאה דשבת משום גזירה דשמא יעבירנו, עדיין י"ל דגם קריאה דע"ש היא מצוה מדברי קבלה דאנשי כנה"ג וכמו שנתבאר לעיל. וממילא דאין נ"מ בין רבה לרב יוסף ולא קשה מידי. שו"מ בספר יהושע (פסקים וכתבים סימן רכו) שנשאל שם במי שנאנס ולא קרא את המגילה בערב שבת בפורים שחל להיות בשבת בי"ד לבני עיירות או בט"ו לבני כרכין, אם מותר לקרותה בשבת או לא, ובתחילה מצדד לומר דלפי מש"כ הר"ן בר"ה (דף כט ע"ב) דמה"ט לא גזרו גבי מילה בשבת גזירה דרבה, דלא גזרו אלא בשופר ובלולב, משום דהכל טרודים ולא מידכרי חד לחבריה משא"כ מילה, ע"כ, וא"כ בנדון הנז' דאין כולם טרודין דלא שייכא הך גזירה דשמא יעבירנו פשיטא דיכול לקרות המגילה בשבת, אך לאחר עיון היטב נראה שזה אינו וכו', ומסיק להלכה דאין לקרות המגילה בשבת בשום אופן, ואכמ"ל".
      2. הגריש"א זצ"ל (שבות יצחק ח"ז קונ' בדיני פורים המשולש עמ' קצ"ה, ליקוטים ה' פורים המשולש בסוף הערות חגיגה) – "הנה בגמרא ד' ע"ב איתא ע"ז ב' טעמים דרב יוסף אמר משום דעיניהם של עניים נשואות למקרא מגילה ולכך בעינן שיהא מתנות לאביונים ביחד עם מקרא מגילה. והיינו דלרב יוסף כך היה מעיקרא כל תקנת קריאת המגילה דתקנו שיהא כרוכים יחדיו קריאת המגילה ומתנות לאביונים וכמו שנתבאר בטו"א דאי לאו הכי לא היה בכוחם לעקור זמן קריאת המגילה של הקודמים להם, וע"כ שכך היה תקנת הקריאה יחד עם המתנות לאביונים. וממילא דבשבת ליכא שום חיובא לקריאת המגילה כלל, דמעיקרא ל"ה זמן קריאת המגילה בשבת, וכשחל בשבת הוי כל זמנה של קריאת המגילה נעקר מדיניה של כל השנים מעיקרא ותוקן בע"ש. ולפי זה ה"ז ברור במה שחקרו החשק שלמה והאחרונים בבן כרך שנאנס ולא קרא המגילה בערב שבת של פורים המשולש, או דנעשה בר מצוה רק בשבת של פורים המשולש דבזה ל"ה שייך לקיים מצות קריאת המגילה בע"ש בחיובו של גדול ודנו אם יקרא בשבת (או"ד הוי מוקצה כהפר"ח). ולהנ"ל פשיטא הוא דלרב יוסף לא הוה בשבת זמן קריאת המגילה כלל מעיקרא ולא שייכא לדון שיקרא המגילה שלא בזמנה בשבת. אכן אליביה דטעמא דרבה יש לדון דקאמר הטעם שאין קורין בשבת בט"ו. דהוא משום שמא יעבירנו ד' אמות ברה"ר. ובזה יש לחקור האם משום חשש זה עקרו חז"ל הזמן קריאה בשבת לגמרי או דאכתי זמן הקריאה בשבת במקומה עומדת אלא דמקדימינן לקרותה בשישי משום הגזירה, שלצד זה נמצא דבאופנים הנ"ל שהיה אנוס או קטן בע"ש הרי שפיר יקראנה לכל הפחות בשבת קודש. ואף יהא חייב לקרותה בשב"ק מעיקר הדין והוא עפי"ד הר"ן דמבאר הא דבברית מילה לא גזרו לבטל המילה בשב"ק משום שמא יעבירנו לסכין של מילה או לתינוק ד"א ברה"ר ותירץ משום דרק במצוה של רבים שכולם חייבים במצוה זו עתה, בהא חיישינן וגזרו האי גזירה דשמא יעבירנו, אבל הכא דהוי מצוה רק על היחיד בהא לא חיישינן כלל דסמכינן שהאחרים שאין המצוה עתה עליהם יזכירוהו וימנעוהו מלהעביר ברה"ר. ולפי"ד נמצא דסגי בהא דהקדימו לכולם את זמן הקריאה משבת לע"ש, דלפיכך היחידים שנאנסו או קטנים היו באותה שעה יהיו חייבים בקריאת המגילה בשבת דלא חיישינן למיגזר עלייהו שהרי האחרים שכבר יצאו ידי"ח בע"ש יזכירום בשב"ק וממילא זמן הקריאה קיימא בדוכתא בשב"ק. אלא דבאמת יש לערער ולומר של"ש לחייבם מדינא שיהו חייבים בקריאת המגילה בשב"ק וכזמנם של כל שנה שקורין בט"ו, דמ"מ מאחר שגזרו חז"ל שלא לקרות בשבת משום גזירה א"כ לא חילקו בגזירתם וגזרו בכל גוונא ולא דמי להא דכתב הר"ן במילה דהתם במילה לא שייכא כלל בגזירה מלכתחילה ולא קיימי גזירת רבנן בזה כלל וכלל, ומשא"כ בקריאת המגילה אחר שגזרו גזרו בכל גווני ולא מצינו שיחלקו בגזירתם. ויתר על כך נראה דהנה כפי שנתבאר לעיל בביאור הירושלמי הנ"ל דאפילו מוקף שקרא המגילה בי"ד ויצא ידי"ח הרי כשמגיע יום ט"ו חייב מדינא שוב לחזור ולקרותה דכך היה תקנתם לחייב את בן הכרך ביום ט"ו בקריאת המגילה, ואם כן, אי נימא דחכמים לא עקרו לגמרי את זמן קריאת המגילה כשחל יום ט"ו בשב"ק, א"כ מה הועילו חכמים בתקנתם שיקדימו לקרותה בע"ש, והרי כשמגיע יום ט"ו בשב"ק שוב הדרא מחדש חיובייהו של ט"ו בכרך, ונמצא דמה שקראו מע"ש לא פטר אותם כלום מחיובם החדש עתה של ט"ו. וע"כ צ"ל דבפורים המשולש עקרו חכמים את זמן קריאתה בט"ו מכל וכל. וכאילו הוי יום ט"ז, ולכך לכו"ע ל"ש לקרות המגילה בשב"ק בכל גווני ואף שלא בתורת חיוב ואף לא לחומרא בעלמא דעקרו זמן קריאה בשבת לגמרי. (א"ה, ולפי"ז אין נ"מ בין רבה לר"י עי' פמ"ג א"א סק"ט ומחצה"ש כאן)".
      3. שבט הלוי (ח"ה סוף סי' פ"ג, מבית לוי גליון ט"ו עמ' מ"ה אות ב', בענייני חנוכה ופורים עמ' ס' אות ב') – "מה שנו"נ הגאון ר' עקיבא יוסף זי"ע בהוראת הגאון מבריסק זי"ע, להתיר לתינוק שנעשה בר מצוה בשבת זה של ט"ו בירושלים לקרא המגילה בשבת דאתמול עדין שמע בתור אינו מחויב, ובעל לב העברי דחה הוראה זו מכמה טעמים, וכן יראה לענ"ד ממש"כ מג"א סי' תרצ"ב לענין קריאת המגילה בשבת מפלג המנחה ולמעלה בשעת הדחק שהמג"א שם ס"ק ו' רצה בתחלה להתיר כשיש לו איזה אונס וסיים אך יש לאסר דאין קורין המגילה בשבת, וכ' הגאון ברוך טעם בהגהותיו שם, דיש לעיין כיון דאין העולם טרודין רק האיש הזה שיש לו האונס ועיין בר"ן מש"כ לענין מה שלא גזרו במילה א"כ למה נגזר באונס זה וכ' דצ"ל כיון שכבר גזרו חז"ל במגילה שלא לקרא בשבת חלה הגזרה בלא פלוג ע"כ, א"כ מה לי האונס שבמג"א או אונס זה שהי' עדיין קטן אתמול, ולחלק בין אונס השכיח לאונס דלא שכיח כלל כהאי דקטן כאשר שמעתי דמי שהוא רוצה לחלק מנ"ל זה, ע"כ פשוט דלמעשה הצדק עם הגאון הצ' בעל לב העברי".
      4. יחוה דעת (ח"א סי' צ' אות ח') – "ולפי כל הנ"ל יש מקום לדון על מ"ש החשק שלמה (מגילה ה' ע"א) שקטן (מבני המוקפים חומה) שהגדיל ביום ט"ו אדר שחל בשבת, שבערב שבת אינו יוצא ידי חובת מקרא מגילה, כיון שעודנו קטן, צריך לחזור ולקרות המגילה בשבת, ולא גזרינן ביה משום שמא יעבירנו, לפמ"ש הר"ן גבי מילה וכו' ע"ש. שלפי האמור נראה שמצות מקרא מגילה נעקרה לגמרי מאותו יום. וראה להגאון רבי צבי פסח פראנק במקראי קדש (עמוד קע"ה). ובשו"ת ציץ הקדש ח"א (סי' נ"ה). ובצפנת פענח תנינא (עמוד קס"א) ואכמ"ל. ונכון שהקטן שהגדיל בט"ו שחל בשבת יאמר כל ההלל בלא ברכה. ע"פ דברי המאירי (במגילה י"ד ע"א) שהעיקר כמ"ד קריאתה זו הלילא, והנמצא במדבר ואין לו מגילה כשרה יגמור את ההלל ע"ש. וכן פסק הרמב"ם (פ"ג מה' מגילה ה"ו) כמ"ד קריאתה זו הלילא".
      5. שלמי תודה (פורים סי' מ' אות ב' ד"ה ואם) – "דלא פלוג רבנן".
      6. קובץ הלכות (פרק כ' סעי' ד') – "ואפי' קטן או קטנה שנכנסו לעול המצוות בשבת, דמקרא מגילה ששמעו בערב שבת היה בעודן קטנים, מ"מ אין צריך כלל להדר לקרוא את ההלל בשבת".
      7. **הגרח"ק זצ"ל (מישרים אהבוך עמ' רמ"א אות כ"ב) – "**קטן שהגדיל בט"ו אדר שהוא פורים המשולש, לכאורה נימא ליה שיקרא את המגילה בשבת לשם לימוד (בלא ברכותיה), ואף ממגילה כשרה, דהא איכא פוסקים דסבירא להו דליכא איסור טלטול על מגילה בשבת. דלא גזרו דילמא אתי לאתויי ד' אמות ברשות הרבים, אלא בקורא לצאת ידי חובתו ומשום דטריד, אבל לא גזרו בקורא ללימוד בעלמא. מה דעת רבנו שליט"א. תשובה: לא לשנות מהציבור".
      8. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע על סי' תרפ"ח סעי' ו' אות י') – "קטן תושב ירושלים, הנעשה בר - מצוה ביום שבת ט"ו באדר, יוצא ידי חובת מגילה בקריאתה שבערב שבת, ואינו רשאי לקרותה בשבת. וטוב שיאמר הלל בלי ברכה. [ילקוט יוסף מועדים עמוד שח. שו"ת יחוה דעת חלק א' עמוד רסז]".

ילקוט יוסף (קיצור שו"ע על סי' תרפ"ח סעי' ו' אות ב') – "מי שנאנס ולא קרא את המגילה ביום ששי, והוא מהמוקפים, אף על פי כן לא יקרא את המגילה בשבת שהוא יום ט"ו. וטוב שיקרא את ההלל בשבת בלי ברכה".

* + 1. פסקי תשובות (אות ט"ז) – "דברי הטורי אבן שמעיקרה היתה תקנת אנשי כנסת הגדולה לקרותה בשבת, אלא שחכמים שאחרי אנשי כנה"ג תקנו להקדים הקריאה משום גזירה דשמא יעבירנו ד"א ברשוה"ר, ועפי"ז יש הרוצים לומר שקטן וקטנה שנעשו בני מצוה בשבת ט"ו אדר, יש להם לקרוא המגילה בשבת, כיון שחיובם בער"ש היה רק מתורת 'חינוך' ובשבת חיובם מצד עצמם, וגזירת "שמא יעבירנו" חששו רק כשהמצוה מוטלת על רבים, ולא כשמוטל רק על יחידים, וכמו"כ יהיה הדין במי ששכח או נאנס ולא קרא המגילה בער"ש, שיקראנה בשבת. אמנם למעשה חלקו עליהם כל גדולי הפוסקים והסכימו שבשום אופן אין לקרוא המגילה בשבת, כי לאחר שגזרו חז"ל שלא לקרות המגילה בשבת הופקע לגמרי חיוב קריאה בשבת, וכשקוראה בערב שבת יוצא ידי חובתו כאילו קראה בזמנו וכחיובו עפ"י דברי קבלה דאנשי כנסת הגדולה, ואינו כהשלמה על חיוב הקריאה בשבת, ולכל היותר (אם ירצו לחשוש לפוסקים הנ"ל) יאמרו 'הלל' כקורא פרקי תהילים (בלא ברכה לפניה ולאחריה) או יקראו מגילת אסתר לשם לימוד (בלא ברכותיה), ואף ממגילה כשירה, כי לרוב הפוסקים ליכא איסור טלטול על מגילה בשבת זו".
  1. **יאמר ההלל בלא ברכה** – יחוה דעת (ח"א סי' צ' אות ח', לשונו מובא לעיל), הגר"א נבנצל שליט"א (ירושלים במועדיה הל' פורים עמ' שצ"ח אות ק"ב, "טוב"), ילקוט יוסף (קיצור שו"ע על סי' תרפ"ח סעי' ו' אות ב', אות י', לשונו מובא לעיל), פסקי תשובות (אות ט"ז, לשונו מובא לעיל).
     1. חולק – קובץ הלכות (פרק כ' סעי' ד', לשונו מובא לעיל).
     2. מראי מקומות – הקטן והלכותיו (פרק ל"ד סעי' ט"ו, "יש להסתפק"), אוצר בר מצוה (סי' נ"ט אות ב').
  2. מראי מקומות – חשק שלמה (דף ה., לשונו מובא לעיל), ציץ הקדש (ח"א סי' נ"ה), מקראי קודש (פורים סי' נ"ב), הקטן והלכותיו (פרק ל"ד סעי' י"ד, "יש להסתפק"), אוצר בר מצוה (סי' נ"ט).
     1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה פורים פרק כ"א הע' ב') – "ולענין מי שנעשה בר מצוה בשבת זו, שדנו בזה גדולי ירושלם לענין קריאת המגילה בשבת, אמר רבנו דיש לדון עוד בגדר חובת החינוך שיש על האב שישמע בנו זה את המגילה ביום ו', הואיל והרי על חיוביו מי"ג שנה ואילך ליכא דין חינוך לענין זה, וצ"ע".
     2. הגר"א נבנצל שליט"א (ירושלים במועדיה הל' פורים עמ' שצ"ח אות ק"ב, יצחק יקרא על סעי' ו') – "מי שנעשה בשבת זו בר מצוה, לדעת מהרי"ל דיסקין יקרא את המגילה בשבת (ואז המגילה אינה מוקצה לכל הדעות), ולא גזרו שמא יעבירנו ד' אמות, כיון שזה לא מצוי. אבל יתכן שהיום לא היה מורה כן, שהרי בימינו נתרבה הציבור וזה דבר מצוי".
  3. **שאר מצות היום, הזמנים**.
     1. מתנות לאביונים - עי' לקמן.
     2. שהחיינו - עי' לקמן.

1. האם צריך לקראו במנין עשרה - הגדר של פורים משולש: אם נחשב זמנם, או שלא בזמנם.
   1. **דין של שלא בזמנם בכלליות**.
      1. צריך עשרה רק לכתחילה – רש"י (מגילה דף ה. ד"ה ורב אסי), ראב"ד, רז"ה (מגילה דף ג. ד"ה אמר רב), רא"ש.
      2. צריך עשרה גם בדיעבד – רי"ף (מגילה דף ג.), רמב"ן (מגילה מלחמות דף ג. ד"ה ועוד), רשב"א (מגילה דף ה. ד"ה אמר רב), ר"ן.
   2. **כשלא בזמנם, ולכן אינו יכול לברך בקריאה שאין בו מנין**.
      1. רשב"א (מגילה דף ה. ד"ה שלא) – "שלא בזמנה בי'. יש מפרשים שלא בזמנה במקדים ליום הכניסה, וליתא דהא בימי רב ורב אסי כבר בטלה הקדמת הכניסה, אלא בשחל בשבת לבני העיירות או שחל בערב שבת לכרכין שמקדימין וקורין בערב שבת וכאידך דרב דאותבי' מינה הכא עלה דאמר רב פורים שחל להיות בשבת ערב שבת זמנה היא דאלמא ההיא דשלא בזמנה בכי האי גונא היא".
      2. רא"ש (מגילה פרק א' סי' ו').
      3. ריטב"א (מגילה דף ה. ד"ה ומגלה).
      4. ר"ן (מגילה דף ג. ד"ה אמר) – "אמר רב מגילה בזמנה קורין אותה ביחיד. זמנה היינו ארביסר לעיירות וחמיסר למוקפין ושלא בזמנה יש שפירשו כשמקדימין ליום הכניסה ולא נהירא דהא בימי רב ורב אסי כבר בטלה הקדמת הכניסה אלא שלא בזמנה היינו כשחל י"ד לבני עיירות בשבת או ט"ו לבני כרכין שמקדימין וקורין בע"ש והכי מוכח בגמ'".
      5. פר"ח (סי' תר"צ ס"ק י"ח) – "ודע שפירוש 'שלא בזמנה' היינו כשחל יום חמשה עשר לבני כרכין להיות בשבת, ומוכחא הך מילתא, דאהא דקאמר רב בזמנה קורין אותה אפילו ביחיד, פרכינן [שם], ומי אמר רב הכי, והא אמר רב יהודה בריה דרב שמואל בר שילת משמיה דרב, פורים שחל להיות בשבת ערב שבת זמנם, ופרכינן, ערב שבת זמנם, והא שבת זמנם הוא, אלא לאו הכי קאמר שלא בזמנם כזמנם, מה זמנם אפילו ביחיד אף שלא בזמנם אפילו ביחיד כו'. הנה מכאן מוכח בבירור, שכל שהוא דחוי מעיקרו, 'שלא בזמנם' מיקרו. ומתוך הרשום בכתב נמצינו למדים למעשה, שמי שקורא אותה בזמנה מצוה לחזור אחר עשרה, ואי לא אפשר קרי אותה ביחיד. אבל אם יוצא לדרך שקורא אותה קודם זמנה, וכן אם חל ט"ו להיות בשבת לבני כרכין צריך לקרותה בעשרה. ואי ליכא עשרה יקראנה בלא ברכה, והכי נקיטינן".
      6. חוג הארץ (אות ג').
      7. מ"ב (סי' תר"צ ס"ק ס"א, שעה"צ ס"ק נ"ט) – "דמתרמי יום ט"ו בשבת דצריכין המוקפין להקדים ולקרותו בע"ש כדאיתא שם בס"ו בודאי צריך לקבץ עשרה לקריאתו ובזה עוד חמיר יותר דאי ליכא עשרה **לא יברכו** המוקפין עליה".
      8. הגר"ח ברלין זצ"ל (סדר פורים המשולש אות ב') – "ואם אירע שלא בא א' לביהכ"נ או חולה ר"ל שאינו יכול לבוא לביהכ"נ צריך לקבץ עשרה לביתו (**אפי' בשכר**) שישמעו המגילה עמו, ואע"פ שככר שמעו, ואזי יכול לברך, ואם אי אפשר בעשרה ומוכרח לקרות ביחיד לא יברך (משום שהמגילה שלא בזמנה צריכה עשרה). [חומרא זאת היא בנשים ג"כ כמו באנשים שהרי חיובן שוה במגילה ומכ"ש בקריאת המגילה ביום]".
      9. כה"ח (סי' תר"צ ס"ק קי"ח).
      10. לוח לארץ ישראל (שנת תשפ"א עמ' נ"ז) – "ומי שקורא המגילה שלא בעשרה יקרא בלא ברכה".
      11. אג"מ (או"ח ח"ד סי' ק"ה אות ז', שמעתתא דמשה סי' תר"צ אות ו') – "קריאת מגילה בפורים משולש ביום י"ד חשיב שלא בזמנו, ולכן אם אין שם עשרה יקרא את המגילה בלי ברכה".
      12. הליכות אבן ישראל (מועדים ח"ב פרק ס"ב סעי' א', סעי' ו') – "בפורים המשולש צריך מדינא לשמוע המגילה בעשרה".
      13. אור לציון (ח"ד פרק נ"ד אות י') – "שאלה. כשחל יום ט"ו בשבת וקורין בני המוקפים את המגילה ביום שישי, האם צריכים לקרוא בעשרה כדי לברך על המגילה. תשובה. כשבני המוקפים קורין את המגילה ביום י"ד, אין להם לברך ברכות המגילה אלא אם כן קוראין אותה בעשרה".
      14. עי' אבני ישפה (ח"ח סי' קי"ב ענף ב', ענף ג') – "ונראה שספק ברכות להקל, ואין לברך, בצירוף מה שהבאנו לעיל. אבל המברך יש לו על מה לסמוך ... ונמצא שגם הנשים צריכות להקפיד שישמעו דוקא במנין את קריאת המגילה בשנה זו, ומשום ספק ברכות להקל ראוי שלא לברך על המגילה בלי מנין".
      15. קובץ הלכות (פרק כ' סעי' א', סעי' ב' [לשונו מובא לקמן]) – "וקריאת המגילה בערב שבת מיקרי קריאה שלא בזמנה, ולכן צריך עשרה אנשים לקריאתה, ואי ליכא עשרה אנשים לא יברכו עליה".
      16. מועדים וזמנים (ח"ב סי' קע"ג ד"ה ובעיקר).
   3. **בזמנם, ולכן יכול לברך בלי מנין**.
      1. רמב"ם (הל' מגילה פרק א' הל' ז') – "וכל אלו שמקדימין וקוראין קודם ארבעה עשר אין קוראין אותה בפחות מעשרה".
      2. עי' מאירי (מגילה דף ה. ד"ה מגלה).
      3. ההשלמה (מגילה עמ' 354).
      4. מכתם (מגילה דף ג.).
      5. עי' רש"י (מגילה דף ה. ד"ה שלא).
      6. חזו"א (או"ח סי' קנ"ה סעי' ב') – "ודאי האמת כן דאין בני ט"ו הקוראין בי"ד בכלל שלא בזמנו] ומש"כ במ"ב בשעה"צ אות נ"ט תמוה דבגמ' איתא י"ד שחל בשבת וקוראין בי"ג דזה חשיב שלא בזמנו".
      7. שלמת חיים (סי' שצ"ג, סי' שצ"ד, אמנם עי' סי' ת"ד אות ג', או"ח סי' שע"א, סי' שע"ב, הנהגות ופסקים הל' פורים אות י"ב, תורת חיים סי' נ"ה סדר פורים המשולש אות ג') – "וידועים דברי הפר"ח. ולענ"ד מהש"ס לא מוכח כי אם אם חל י"ד להיות בשבת, דאז קורים בי"ג, זה מקרי שלא בזמנה, אבל למוקפין דזמנם בט"ו ואם חל בשבת קורין בי"ד שנקרא שלא בזמנה כי אפשר מעיקרא הכי תיקנו, והרי עיקר הטעם דבזמנה קורין ביחיד דהוי פרסומא ניסא, ובכה"ג אדרבה קורין בכל העולם בי"ד בוודאי שייך לומר דקורין ביחיד. וכן מצאתי בספר בני בנימין, בסופו הועתקו מנהגי ירושלים ונקרא בשם "דברי איש", מסיק הלכה למעשה מחכמי ירושלים עה"ק תובב"א לברך גם ביחיד, ותל"מ".
      8. אור שמח (הל' מגילה פרק א' הל' ז').
      9. עי' עיר הקדש והמקדש (ח"ג פרק כ"ו אות ב' סעי' ה', עי' סעי' ב') – "לכן זה בן הכרך המקיל לעצמו ומברך ביחיד כשאין לו עשרה, יש לו ג"כ על מי לסמוך (אלא שאינני אומר דברים אלה בהחלט)".
      10. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה פורים פרק כ"א סעי' ד', שלמי מועד פרק ס"ד, ועליהו לא יבול עמ' רמ"ה) – "אם אינו יכול לקרות המגלה בעשרה, קוראה ביחידות בברכה".
      11. הגריש"א זצ"ל (שבות יצחק ח"ז קונ' בדיני פורים המשולש עמ' קצ"ד, אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ט אות א') – "אמנם ע"פ המובא בשם מרן הגרי"ח זוננפלד זצ"ל נהגו בירושלים שמי שנאלץ לקרוא ביחידות, קורא בברכה, אך לכתחילה ודאי שיש להקפיד לקרוא בפני עשרה. ואף נשים צריכות להזהר לקרוא את המגילה בציבור, ולכן בפורים המשולש עליהן להשתדל ללכת לבית הכנסת לשמוע קריאת הציבור. אלא שעשר נשים מספיק לענין זה, ויוצאים בזה דין קריאה בציבור".
      12. שבט הלוי (מבית לוי בענייני חנוכה ופורים עמ' ס' אות א') – "המגילה נקראת ביום שישי גם ביחיד כיון שדינה כקריאה בזמנה".
      13. יביע אומר (ח"ו או"ח סי' מ"ו, ח"ח או"ח סי' כ"ג אות כ"ז, יחוה דעת ח"א סי' צ' אות ב', חזון עובדיה פורים עמ' רי"ג אות ב').
      14. הגר"א נבנצל שליט"א (ירושלים במועדיה הל' פורים עמ' שצ"ח אות ק"ג) – "אפשר לברך גם בליל י"ד וגם בי"ד, אך יש להשתדל מאוד שיהיו עשרה".
      15. פורים המשולש (זארגער, עמ' כ"ד אות ג').
      16. הגר"ע אוירבאך שליט"א -

Rav Auerbach answers: As far as the women’s reading is concerned, since this year in Yerushalayim the Megillah is not being read on the 15th of Adar, she should try and hear the Megillah with ten women and if this is not possible, then she can rely on the opinion of the Chason Ish that this is not required.

* + 1. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע על סי' תרפ"ח סעי' ו' אות ג') – "לכתחלה מצוה מן המובחר לקרות המגילה בעשרה, לפרסומי ניסא. ואם אין שם עשרה, קוראים את המגילה בפחות מעשרה בברכותיה בתחלה, אבל לא יברך ברכה אחרונה אלא בעשרה, שאין ברכה אחרונה אלא מנהג, ולא תיקנו לאומרה אלא בציבור. וכן הקורא את המגילה בביתו להוציא את בני ביתו ידי חובתן, יברך עליה שלשת הברכות שלפני המגילה, אבל לא יברך לאחריה ברכת האל הרב את ריבנו, ואפילו כשקוראים המגילה בזמנה הדין כן. וכן המנהג בירושלים ת"ו, וכן יש להנהיג בכל מקום. ומי שמברך ברכה אחרונה של מגילה כשאין עשרה הוא מכניס עצמו בספק ברכה לבטלה, ואין עונים אחריו אמן".
    2. פסקי תשובות (סי' תר"צ אות י"ג) – "מ"ב סקס"א ... ורבים מגדולי הפוסקים חולקים על קביעה זו וסוברים שקריאת המגילה בירושלים בי"ד כשט"ו חל בשבת כמוה כקריאה בזמנה דזמן קריאה הוא לכל העולם, ולכן נוהגים בירושלים לברך את ברכות המגילה לפניה (ולאחריה) אף כשקורא ביחיד, אמנם ודאי לכתחילה יש להתאמץ ולעשות כל טצדקי לשמוע את קריאת המגילה בעשרה, ואף בשאר שנים מצוה לחזור אחר עשרה (כדאיתא בשו"ע)".
  1. מראי מקומות – מקראי קודש (פורים סי' נ'), ציץ אליעזר (חי"ג סי' ע"ג אות ב'), שלמי תודה (פורים סי' ל"ח), שערי ימי הפורים (שער ד' פרק ב' אות ד'), פרדס יוסף החדש (פורים אות קי"ט, עמ' קכ"ו).
     1. אם הבן כרך אינו יוצא אם קורא בי"ד ובער"ש ביחיד, האם יכול להוציא את בן העיר ביחיד – שלמי תודה (פורים סי' ל"ט).
  2. **ברכה אחר המגילה, כשאין עשרה**.
     1. אין לברך – הלכות חג בחג (עמ' כ"ב), הגרשז"א זצ"ל (שלמי מועד עמ' רצ"ג), חזון עובדיה (פורים עמ' רי"ג אות ב', "שאין הברכה שלאחריה נאמרת בפחות מעשרה, ואפילו כשקוראים המגילה בזמנה הדין כן"), ילקוט יוסף (קיצור שו"ע על סי' תרפ"ח סעי' ו' אות ג', לשונו מובא לעיל).
     2. לברך – פסקי תשובות (סי' תר"צ אות י"ג).
  3. **מה הגדר של עשרה**.
     1. כתפילה בציבור, ודבר שבקדושה.
        1. חזו"א (סי' קנ"ה סוף סעי' ב') – "דין עשרה אינו דוקא באחד קורא ותשעה שומעים אלא **אפי' כל אחד קורא במגלה שלו**, כדתנן י"ז א' היה כותבה כו' אם כיון לבו יצא, ובגמ' י"ח ב' מוקמינן לה דמנחה מגלה קמי' וקרי לה מינה, ולר"א דאפי' בזמנה בעי עשרה, ולדעת הרי"ף דעשרה מעכב, מוכח מכאן דאע"ג דקרי לעצמו מ"מ מקרי עשרה, ונראה דאע"ג דאין קוראין כולן יחד בשוה אלא אחד ממהר קריאתו ואחד מרבה במתינות אין בכך כלום כמו הכא דקרי וכותבה ואינו מכוין עם הציבור מ"מ יצא אפי' לרב אסי, דלא משמע כלל דאיירי דהציבור ממתין עליו עד שיכתוב, וכן הדין נותן דגם בתפלת עשרה כל שקבעו בב"א מקרי ציבור אף שאחד מזדרז ואחד מתעכב, וכש"כ הכא במגלה דא"צ עשרה רק משום פרסומא ניסא וכמש"כ לעיל, ואף אם היחיד מתאחר וגומר קריאתו אחר הציבור מקרי בציבור, דכן הוא בכותבה".
        2. הליכות אבן ישראל (מועדים ח"ב פרק ס"ב סעי' ג') – "עשרה השומעים את המגילה, יכולים לכתחילה לקרוא יחד עם הקורא, ואין צריך שישמעו בשתיקה דוקא".
        3. הגריש"א זצ"ל (מסביב לשולחן גליון שי"ז אות ו' ס"ק ז', אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ט אות ב') – "ודע, דאף בפורים המשולש מוקף השומע את המגילה בי"ד, אף אם קורא עם הש"ץ (או שהשלים מה שלא שמע מהש"ץ מתוך המגילה שבפניו), נחשב הדבר כקריאה בציבור".

הגריש"א זצ"ל (שבות יצחק ח"ז קונ' בדיני פורים המשולש עמ' קצ"ד) – "דאפשר לכתחילה לקרא המגילה עם השליח ציבור וכמ"ש החזו"א".

* + 1. צריכין עשרה לשמוע המגילה מאיש אחד.
       1. גר"ח (תשובות והנהגות ח"ד, גר"ח אות צ"ד) – "במגילה אי נימא שלא מספיק רבים אלא בעינן ציבור, **לא יוצא במה שקורא מעט בעצמו**, רק צריך לשמוע כל תיבה מבעל קורא דוקא".
       2. גרי"ז (קונ' המועדים עמ' נ"א, תשובות והנהגות ח"ב סי' שמ"ט, מועדים וזמנים ח"ב סי' קע"ג הע' ב', פסקי תשובות סי' תר"צ אות י') – "הגריז"ס זצ"ל (הגאב"ד דבריסק) הקפיד שלא לקרוא בעצמו במגילה עם הקורא, דעי"ז אפשר שלא ישמע, וצריך לשמוע מבעל הקריאה, דמה שקורא בעצמו יש לחשוש שיוצא כיחיד ולא בציבור, וכ"ש כשחל פורים בשבת שקורין ביום ו' דשלא בזמנה צריך דוקא עשרה שמבטל לגמרי מצות מגילה שאז נקרא דוקא בציבור, וחולק עליו החזו"א בס"ס קנ"ה".
       3. עי' תשובות והנהגות (ח"ג סי' רל"ט אות ז') – "ונראה שנכון גם לא לקרוא ביחד עם הש"ץ".
    2. מראי מקומות – שלמי תודה (פורים סי' ל"ח אות ג').
       1. לכאורה להלכה, אם חסר מילה וקורא בעצמו, יש ספק ספק ספקא [אפשר כתפילה בציבור, ואפשר הדין כבזמנם, ואפשר שלא בזמנם רק לכתחילה] - וגם אפשר רק דרבנן.
  1. **אם בן עיר בכרך צריך עשרה**.
     1. לא צריך – מועדים וזמנים (ח"ב סי' קע"ג הע' א'), הל' חג בחג (סוף הע' י"א).
     2. צריך – הגר"ש דבליצקי זצ"ל (פורים משולש פרק א' הע' ג', "פסק הגרצ"פ זצ"ל הו"ד בחמרא וחיי ה ז, שמי שדינו נותן שיקרא בירושלים בי"ד (בכל שנה) בברכות צריך לקרות בעשרה, הגם שלדידיה הוא בזמנה, וכ"כ במק"ק ע' ק"ח כיון דבמקום שהוא נמצא הוי זה שלא בזמנה").
  2. **אם בן כרך בעיר צריך עשרה**.
     1. צריך – פורים המשולש (זארגער, סוף עמ' כ"ד).
     2. לא צריך – פסקי הלכות (סי' י"ח פרק א' ס"ד), הגר"ש דבליצקי זצ"ל (פורים משולש פרק א' סעי' ד', "ירושלמי הנמצא בשנה כזאת בליל י"ד בערי הפרזות יכול לקרוא שם את המגילה גם ביחידות אף באופן שאינו מתחייב מדין י"ד אלא מדין ט"ו").
  3. **עשרה נשים**.
     1. הוי לכתחלה.
        1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה תפילה פרק כ"ג ס"ק ג', הע' י"ג [עמ' רע"ו], שלמי מועד עמ' רצ"ג) – "וכן נהג רבנו כשקרא את המגילה לבני ביתו".
        2. הליכות אבן ישראל (מועדים ח"ב פרק ס"ב סעי' ה', סעי' ו') – "נשים, סגי ששומעות המגילה במעמד עשרה נשים".
        3. ציץ אליעזר (חי"ג סי' ע"ג אות א') – "ברור ופשוט הדבר לדינא שיכולות הנשים אפילו לכתחילה לקבץ לעצמן עשר נשים בביתן לשמוע מקרא מגילה ולברך הברכות, ואין להשגיח כלל בהכתוב בזה בלוח א"י".
        4. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ט אות א', עי' מסביב לשולחן גליון שי"ז אות ו' ס"ק ז') – "אלא שעשר נשים מספיק לענין זה, ויוצאים בזה דין קריאה בציבור".
        5. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (פורים משולש פרק ב' סעי' ח').
        6. תשובות והנהגות (ח"ד סי' קע"ז אות א') – "ולכן יש להקל עכ"פ בעשר נשים ולא להטריחם לבוא לציבור ויקראו להן, ומספיק לפורים משולש".
        7. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע על סי' תרפ"ח סעי' ו' אות ג') – "ומכל מקום אם יש שם עשר נשים ששומעות המגילה לצאת ידי חובה רשאי הקורא לברך לאחריה, כיון שעל כל פנים יש בזה פרסומי ניסא. [יחוה דעת ח"א סי' צ]. ואפשר שאפילו קטנים וקטנות שהגיעו לחינוך מצטרפים לעשרה לפרסומי ניסא לברכה אחרונה".
        8. הל' חג בחג (עמ' כ"א).
     2. מחמיר.
        1. קובץ הלכות (פרק כ' סעי' ב') – "ולכן הנשים שבכרכים צריכות לשמוע מקרא מגילה בציבור של י' אנשים דוקא בשנה זו, ואם שומעות בקריאה של נשים, אפי' אי איכא עשרה נשים אין לברך על הקריאה".
     3. מראי מקומות – שערי ימי הפורים (שער ד' פרק ב' אות ד').
        1. שלמת חיים (או"ח סי' ש"ע) – "בסימן תר"צ (סעיף י"ח בהגה), דיש להסתפק אם נשים מצטרפות לעשרה, ע"כ. והנה בביאוה"ג (סקמ"ה) כתב: אף על גב דהן ג"כ חייבות, הרי גם בבהמ"ז חייבות, ובכ"ז אינן מצטרפות, ע"כ. ולאשר יש חושבים דהספק הוא דוקא לענין צירוף, אבל י' נשים נחשב בוודאי, והנה מלבד דלא משמע כן, גם יש להוכיח מברהמ"ז (בסימן קצ"ט סעיף ו') ד - י' נשים לא יזמנו בשם. תשובה: אין להזניח היש אומרים, דשאני בהמ"ז בשם שצריך עשרה משום כבוד השם וצריך בני חורין ככל דבר הצריך עשרה, אבל בכאן טעם עשרה משום פרסומי ניסא י"ל דשפיר דמי. ויעיין בסימן תרפ"ט בב"י מה שהביא בשם הר"ן".
  4. מראי מקומות.
     1. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות רי"ט) – "לפי המשנ"ב דבפורים המשולש בני כרכים צריכים לשמוע מגילה דוקא בעשרה מה הדין בן עיר שבדעתו ליסע לכרך לשבת ומחוייב גם בדין בן כרך האם חייב לקרוא בעשרה או שכיון שזה גם מגילה בזמנו בי"ד ל"צ בעשרה. תשובה: לא".

1. האם מגילה הוי מוקצה בשבת: בפורים משולש.
   1. **מחמיר**.
      1. פר"ח (סי' תרפ"ח על סעי' ו') – "לטלטל המגילה בשבת, מסתברא לאסור. וכן מוכח מהא דאמרינן בפרק הניזקין [גיטין ס, א] האי ספר אפטרתא אסור לטלטולי, מאי טעמא דהא לא חזי למקרי ביה, אלמא דכשאסור לקרות בו אסור לטלטלו, וכיון דמגילה אין קורין בה משום גזירה דרבה, מינה, דאסור לטלטלה".
      2. באה"ט (סי' תרפ"ח ס"ק ז') – "אבל אסור לטלטל המגילה בשבת פר"ח ע"ש ועיין בשכנה"ג בסימן זה ובסימן ש"ח בהגהת ב"י".
      3. ח"א (כלל קנ"ה אות י') – "אין קורין מגילה בשבת ... ולפי שאסור לקרות בה באותה שבת, לכן אסור גם לטלטל אותה".
      4. שע"ת (סי' ש"ח ס"ק ב', סי' תרצ"ג ס"ק א').
      5. עי' חת"ס (הג' על השו"ע סעי' ו') – "הפרי חדש [ריש אות ו] החליט לאסור טלטול המגלה בשבת, ובשיירי כנסת הגדולה בסימן זה [הגה"ט אות ב] ולעיל סימן ש"ח [הגב"י אות ד] מסתפק בזה, ועיין בית שמואל [אה"ע] סוף סימן קל"ו. ומכל מקום נראה לי דלא אמרו אלא בט"ו שחל בשבת לכרכים המוקפים דאיכא משום דרבה [מגילה ד, ב], אבל בי"ג שחל בשבת שהוא ערב פורים ואינו זמן קריאה שרי".
      6. קיצור שו"ע (סי' קמ"א סעי' י"ז) – "בשבת (שאינו פורים) מותרין לטלטל את המגילה".
      7. חסד לאלפים (סי' ש"ח סעי' ג').
      8. פתחי עולם (סי' ש"ח ס"ק י').
      9. שלמת חיים (סי' ת"ד אות ה', הנהגות ופסקים הל' פורים אות י"ד, תורת חיים סי' נ"ה סדר פורים המשולש אות ה') – "אסור לטלטל את המגילה בשבת פורים המשולש אף על פי שמותר לטלטלה בשאר השבתות".
      10. גדולות אלישע (סי' ש"ח ס"ק ל"ד).
      11. חזון עובדיה (פורים עמ' רי"ג ד"ה יום, הליכות עולם ח"ג עמ' קצ"ה).
      12. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע על סי' תרפ"ח סעי' ו' אות ט') – "יום ט"ו באדר שחל בשבת, אסור למוקפין לטלטל מגילת אסתר, שכיון שגזרו חז"ל שלא לקרות מגילת אסתר בשבת בפורים לצאת בה ידי חובה, משום שלא יעבירנה ד' אמות ברשות הרבים, יש עליה תורת מוקצה, הילכך אין לטלטלה. אבל בשאר שבתות השנה מותר לטלטלה, שהיא ראויה לקרות בה. [הליכו"ע ג' עמ' קצה. וחזו"ע ח"א כרך ב' עמוד תקפט]".
          1. יש לדון אולי כל זה מיירי **רק במגילה כשרה**.
          2. וכן מצאתי ***פסקי תשובות (סי' תרפ"ח הע' קמ"ו), "ודע, דכל האמור כאן הוא במגילה כשירה הכתובה בקלף, אבל מגילות הנדפסות לכו"ע אין כלל איסור מוקצה אף בשבת שחל בו פורים, ופשוט".***
          3. וכ"כ נטעי גבריאל (פורים המשולש פרק י"ד סעי' ג', הע' ה'), פרדס יוסף החדש (פורים אות קל"ד, עמ' קל"ה) – "דוקא מגילה הכתובה בקלף, אבל מגילה הנדפסת אין בה איסור מוקצה לכו"ע. [פשוט כיון שאינו כשר לקרות]".
   2. **מיקל**.
      1. עולת שבת (סי' ש"ח ס"ק י"ג, סי' תרפ"ח ס"ק ג') – "ולענין לטלטל את המגילה בשבת מותר כמו שאר ספרים, ועיין כנסת הגדולה מהדורא (בתרא) [קמא הגהות ב"י]".
      2. א"ר (סי' ש"ח סוף ס"ק י', סי' תרפ"ח ס"ק י"ג, א"ז ס"ק ט') – "מותר לטלטל מגילה בשבת".
      3. בגדי ישע (סי' תרפ"ח על סעי' ו') – "והפ"ח אוסר לטלטל המגילה בשבת משום דאין קורין בה והוי כאפטרתא בזמן הגמ', ובמח"א מכבודו הרמה שטעה בזה טעות גדול דשם אסור לקרות בו כלל אפילו בחול ואינו חזי למידי אבל מגילה בזה"ז מותר ללמוד מתוכה אפילו בשבת זו דדוקא לקרות אסרו שלא יהיה טרוד וילך אצל בקי אבל מאחר שאין קורין המגילה לצאת בו אינו טרוד ומותר ללמוד מתוכו".
      4. מקור חיים (חו"י, סי' ש"ח על סעי' ד').
      5. פמ"ג (סי' ש"ח מש"ז ס"ק ב', סי' תרפ"ח א"א ס"ק ח') – "ומגילה מסופק בו, ובאליה רבה [ס"ק] יו"ד מגילה ככתבי הקודש. לכאורה כשחל פורים ביום ראשון והולכין לבית הכנסת במוצאי שבת, אם בין השמשות, יש לומר שבות במקום מצוה לא גזרו בין השמשות, עיין [מ"א] סימן שמ"ב. ומיהו יראה להתיר, כמו שכתב באליה רבה".
      6. מחצית השקל (סי' תרפ"ח ס"ק י"ב) – "ואני בעניי לא זכיתי להבין דברי הפרי חדש, דמה ענין מגלה לספר הפטרות, בשלמא הפטרה דאין קורין בו בשבת כלל ואיננה ראוי לשום דבר, דהא אי אפשר ללמוד ממנו, וגם אין תורת כלי עליו, לכך אין מטלטלים אותה. אבל מגלה, נהי דאין קורין בו בשבת לצאת בקריאה זו, מכל מקום הלא שואלים ודורשים בה, ולמה תגרע מגלה משאר ספרי הנביאים. ואף לדעת הפרי חדש י"ל דוקא לדידהו כשחל יום ט"ו בשבת, דזמן קריאה הוא ואף על פי כן אין קורין בו, מה שאין כן לדידן כשחל י"ד ביום א', ושבת הוא י"ג אדר ואינו זמן קריאה כלל, ודאי יש למגלה דין כל הכתובים ונביאים. וא"כ בכל השבתות השנה יהיה אסור לטלטל מגלה, וזה ודאי לא יעלה על הדעת, ומה בין שבת י"ג אדר לשאר שבתות".
      7. שואל ומשיב (תליתאה ח"ג סי' כ"ט).
      8. נזר ישראל (סי' ל"ח ח"ב ס"ק כ"ה).
      9. ערה"ש (סי' ש"ח סעי' י"ז, סי' תרפ"ח סעי' י"ז) – "ויש מי שאומר שהמגילה היא מוקצה ואסורה בטלטול [פר"ח] ודבר תימה הוא אטו אינה ראויה ללמוד בה והרי שואלין ודורשין בעניינו של יום וכן בכל השבתות הרי היא ככל נביאים וכתובים [וכ"כ בעל מחה"ש]".
      10. מ"ב (סי' ש"ח ס"ק כ"ב, סי' תרפ"ח סוף ס"ק י"ח) – "והנה הפר"ח אוסר לטלטל המגילה בשבת מאחר שאין קורין בו אבל כמה אחרונים חולקין עליו ומתירין".
      11. עי' יד יוסף (סי' ש"ח ס"ק י"א).
      12. תורת שבת (סי' ש"ח ס"ק ח').
      13. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (פורים משולש פרק ה' סעי' ב').
      14. קובץ הלכות (פורים פרק י"ז הע' ב', פרק כ' סעי' ה') – "מותר לטלטל את המגילה אף בט"ו שחל בשבת, שהרי היא ראויה ללמוד בה".
      15. מקדש ישראל (פורים סי' קס"א).
      16. הל' שבת בשבת (פרק כ"ג סעי' ז').
      17. פסקי תשובות (סי' ש"ח אות ח', סי' תרפ"ח אות כ') – "מ"ב סקי"ח: והנה הפר"ח אוסר לטלטל המגילה בשבת מאחר שאין קורין בו אבל כמה אחרונים חולקין עליו ומתירים. ומצינו לעוד כמה פוסקים שחששו לדברי הפר"ח לאסור טלטול המגילה משום איסור מוקצה, ומ"מ מנהג העולם להקל וכן סתימת המשנה ברורה בסי' ש"ח סקכ"ב, ויש אומרים שאף למחמירים דווקא טלטול שלא לצורך אסרו, אבל לצורך לימוד ועיון או לצורך מקומה מותר. וכתבו הפוסקים שאף האומרים שיש איסור מוקצה על המגילה לא אסרו אלא בשבת שחל בו פורים, כיון שאסרו חז"ל קריאתה, אבל בשאר שבתות השנה אין איסור מוקצה".
      18. שלמי יהונתן (ח"ג פרק ב' סעי' ו') – "עיקר ההלכה".
   3. מראי מקומות – תולדות שמואל (ח"ג סי' צ"ט אות י"ב ערך ספרים, השמטות לדף ר'), כה"ח (סי' ש"ח ס"ק מ"ח), ציץ אליעזר (חי"ב סי' נ"א), מגדנות אליהו (ח"ד סי' ק"ל), ששכ"ה (פרק כ"ב הע' ס"ג [דפו"ח, הע' ע']), חוט שני (ח"ג פרק נ' ס"ק א'), נטעי גבריאל (פורים המשולש פרק י"ד), הל' חג בחג (עמ' ל"ו), ילקוט יוסף (שבת ח"ב עמ' תנ"ט), פרדס יוסף החדש (פורים אות קל"ב, עמ' קל"ב).
      1. שכנה"ג (סי' ש"ח הג' ב"י אות ג', סי' תרפ"ח הג' הטור ס"ק ב') – "איני מחליט הדבר לומר בה לא איסור ולא מותר".
      2. הגר"ח ברלין זצ"ל (סדר פורים המשולש סוף אות ו') – "המגילה אסורה בטלטול בשבת זו אע"פ שמותר לטלטלה בשבתות אחרות (לד' הפר"ח סי' תרפ"ה וכ"פ החי"א) ויש מתירין. ונראה דאף להאוסרין לא אסור רק בטלטול שלא לצורך רק כמתעסק **אבל לצורך לימוד ועיון (או לצורך מקומה) ודאי מותר**".
2. מתנות לאביונים- הזמן: ערב שבת.
   1. **מקור**: גמרא (דף ד:) – "רב יוסף אמר: מפני שעיניהן של עניים נשואות במקרא מגילה".
      1. כדאי' – מהרלב"ח (ריש סי' ל"ב, "מתנות לאביונים נראה שדינו בי"ד גם כן כקריאת המגילה. ונלמוד זה מהטעם שנתן רב יוסף להקדמת קריאת המגילה קודם השבת ולא יקראו אותה בשבת מפני שעיניהם של עניים נשואות למקרא מגילה"), פר"ח (ס"ק ו'), גר"א (על סעי' ו' ד"ה וגובים, "שם ד' ב' הואיל כו' שעיניהם כו'"), עי' פמ"ג (א"א ס"ק י').
      2. מראי מקומות – ערה"ש (סעי' י"ז, "יקראו המגילה בי"ד בע"ש ומתנות לאביונים יתנו אז ג"כ דבשבת א"א ליתן מעות דמוקצים הם"), תשובות והנהגות (ח"ג סי' רל"ט אות ו'), פרדס יוסף החדש (פורים אות קי"ז, עמ' קכ"ד).
   2. **פרוז שנותן לבן כרך, ולהיפך**.
      1. מחמיר.
         1. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (פורים משולש פרק א' סעי' ה', פרק ב' סעי' כ"א [לשונו מובא לקמן]) – "גם בשנה כזאת יש להיזהר בערי הפרזות בפורים שחל בערש"ק לקיים מצות מתנות לאביונים וכ"ש משלוח מנות עם מקבלים שהם ג"כ מבני הפרזים, כמדי שנה בשנה למרות שגם בירושלים נוהג אז מתנות לאביונים".
      2. מיקל, יכול לכתחילה לתת מתנות לאביונים לעני בן ט"ו ולהיפך.
         1. מנחת יצחק (דברי משה סוף סי' ל"ח [בנתינת מתנות לאביונים בפורים דפרזים ע"מ לחלקם לעניים בפורים דמוקפין, כ"ש כאן]).
         2. דברי משה (סי' ל"ח [בנתינת מתנות לאביונים בפורים דפרזים ע"מ לחלקם לעניים בפורים דמוקפין, כ"ש כאן]).
         3. קנה בשם (ח"ב סי' ל"ב [זה בשנה רגילה, כ"ש שנה זו]) – "היוצא מדברינו דעיקר זמן נתינת מתנות לאביונים לבני חוץ לארץ, שברצונם ליתנם לעניי ירושלים שיום פורים שלהם הוא בט"ו, הוא בי"ד דוקא שהוא יום פורים לבני חו"ל, ובלי שום תנאי בדבר יוצאים הם ידי חובתם לכתחילה, ובנתינת המעות להגבאים במקומם בחו"ל יוצאים הם ידי חובתם, וכמו שמסיק בזה גם מע"כ דיתנו אותם להגבאים על מנת שיזכו בהם לעניי ירושלים, וכמו שבאו לידם הוא נחשב כמבואר בשו"ע יו"ד (סימן רנ"ח סע"ח), ובין אם המעות יגיעו לידי העניים בירושלים בי"ד ובין בט"ו, יוצאים הם ידי המצוה לכתחילה ובהידורה".
         4. הליכות אבן ישראל (מועדים ח"ב עמ' פרק נ"ח סעי' ח' (עמ' תמ"ה), פרק ס"ב הע' י"ב [זה בשנה רגילה, כ"ש שנה זו]) – "פרוז בן י"ד יכול לתת מתנות לאביונים לעני בן ט"ו, וכן להפך, ויוצאין בזה ידי חובה".
         5. הגריש"א זצ"ל (**מנשים באוהל אות שי"ד,** שבות יצחק ח"ז קונ' בדיני פורים המשולש עמ' קצ"ו) – "בכל שנה הפרזים מקפידים ליתן המתנות לפרזים והמוקפין למוקפין [כדי לשמח האביון ביום הפורים שלו] משא"כ בשנה זו שלכולם זמן הנתינה הוא בי"ד".
         6. אבני ישפה (ח"ח סי' קי"ב ענף ח') – "אמנם בשנה זו הרי שניהם חייבים במצוה זו ביום י"ד, ואם כן נראה ששפיר נחשב בר חיובא ורשאי לתת לו".
         7. חוט שני (שבת ח"ד עמ' שס"ד) – "ונראה שבשנה שחל י"ד בערב שבת אין לחוש לזה, ואף שלעני בן ט"ו אין מצות סעודת פורים ביום י"ד, מ"מ כיון דקיי"ל שביום שקוראים את המגילה נותנים מתנות לאביונים שפיר יכול לתת לכתחילה בן י"ד לבן ט"ו מתנות לאביונים, דיום י"ד הוא הזמן שהוא צריך לקבל מתנות לאביונים, לקיים בו סעודת פורים בזמנו. ונראה עוד שכשנותנים לעני בן כרך אין צריך לדקדק ליתן דוקא לעני שישאר בשבת בירושלים, דגם אם נתנו לעני בן כרך בי"ד ואח"כ הגיע לעיר קיימו הנותנים מצות מתנות לאביונים אף להצד שהוא פטור מפורים בי"ד ובט"ו, [וכמו שיתבאר להלן לענין מקרא מגילה דמה שיצא אח"כ מהכרך לעיר אינו גורם שברכתו לבטלה]".
         8. ויען הכהן (ח"א סוף סי' ס"ג) – "ובפורים המשולש שגם בכרכים נותנים בי"ד, יכולים לתת לכתחילה זה לזה".
      3. מראי מקומות – פסקי הלכות (סי' י"ח הע' ער"ב), נטעי גבריאל (פורים המשולש פרק ז' סעי' ב').
   3. **אם צריך שישהה את המעות עד יום א'**.
      1. מחמיר.
         1. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (פורים משולש פרק א' הע' ד', פרק ב' סעי' כ"א, הע' נ"ט) – "יש להזהר לקיים מצות מתל"א בשלמותה ולדקדק לתת לשני עניים ירושלמיים ולא מערי הפרזות המקיימים היום את כל דיני הפורים, והעניים ידקדקו להשהות אצלם את המתנות שקבלו היום, עד יום הראשון בבוקר ואז יוכלו לעשות עם זה כחפצם. [**כן נראה לענ"ד לחדש ... אמנם למעשה לא ראינו שידקדקו בזה** לצוות לעניים שישמרו את זה ליום א', וסומכים על דברי האשל אברהם בסי' תרצג שכתב, דבעלמא אם נתן לעני קודם פורים והעני גם אכלו קודם פורים אפי"ה יוצא בזה הנותן, כיון שעכ"פ נתן לשם פורים והעני שאכלם היה זה רק בתורת הלואה, ובפורים העני מייהד מעות אחרים תחתיהם. וכתב שם דלא בעינן שיזכה העני ע"י אחר. וא"כ גם כאן כן הוא שביום א' הוא מייחד מעות אחרים תחתם, וכה"ג אם נאמר דהסעודה היא ביום ו' או שבת והוא לא הוציא את מעות המתל"א שקיבל, מ"מ ייחד מעות אחרים תחת המתל"א שקיבל והוציאם לצרכי הסעודה באיזה יום שצריכה להיעשות]".
      2. מיקל.
         1. הגריש"א זצ"ל (שבות יצחק ח"ז קונ' בדיני פורים המשולש עמ' קצ"ו) – "אין צריך להתנות עם האביון במוקפין שישמור המתנה ליום א' שהוא זמן הסעודה, וגם האביון אינו צריך לשמור המתנה ליום א' שהוא זמן הסעודה, [שהרי הוא רשאי להשתמש בכסף למה שירצה]".
         2. חזון עובדיה (פורים עמ' רט"ז הע' ג') – "ובספר פורים משולש ... ואין דבריו מוכרחים".
         3. ***הגרח"ק זצ"ל (***הל' חג בחג סוף הע' כ"א, מישרים אהבוך עמ' רכ"ח אות ב') – "ראיתי כתוב שעני מוקף המקבל מתנות לאביונים ביום שישי של פורים המשולש (י"ד אדר), צריך שישהה את המעות עד יום א' ואז יעשה בהם כרצונו. האם נוהגים כך. תשובה: יכול לעשות בו מה שרוצה".
      3. מראי מקומות – פסקי הלכות (סי' י"ח הע' ער"ב), נטעי גבריאל (פורים המשולש פרק ז' סעי' ב').
   4. **שכח לתת מתנות לאביונים בערב שבת**.
      1. יתן בשבת קודש.
         1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה פורים פרק כ"א סעי' ה', הל' חג בחג הע' כ"א) – "מי שלא קיים מצות מתנות לאביונים בערב שבת, יקרא אליו עניים בשבת ויתן להם מאכל חשוב וכיו"ב לשם מתנות לאביונים".
      2. יתן ביום א'.
         1. שלמת חיים (הנהגות ופסקים הל' פורים אות ט"ז, תורת חיים סי' נ"ה סדר פורים המשולש אות ו') – "מי שלא קיים מתנות לאביונים ביום שישי צריך ליתן ביום ראשון".
         2. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (פורים משולש פרק ח' סעי' י') – "מי שלא נתן מחמת סיבה כל שהיא מתנות לאביונים ביום הששי יתן היום".
         3. קובץ הלכות (פרק כ' סעי' ג', הע' ג') – "ומי ששכח ולא נתן מתנות לאביונים יש ליתנם בא' בשבת. [דהנה עיקר מתנות לאביונים הוא להספיק לעניים צרכי סעודתם וכמשנ"ת לעיל (סוף פרק יד) שלכן באמת יש מקום למתנות לאביונים גם ביום א', ואע"ג שלמעשה נתקן ליתן מתנות לאביונים בערב שבת, מ"מ אם שכח ולא נתן מתנות לאביונים יש ליתנם ביום א', עכ"ד. ופעם אחד הורה לי מו"ר שליט"א ליתן מתנות לאביונים גם ביום א' בפורים משולש, אף דקיימ"ל לכו"ע דחיוב מתנות לאביונים הוא ביום ו']".
      3. אבד המצוה.
         1. הגרח"ק זצ"ל (אשיחה ח"א עמ' שנ"ב, ח"ב ריש עמ' שפ"ז) – "אחד הגר בירושלים ובפורים המשולש שכח לתת מתנות לאביונים בערב שבת, האם יש פתרון שיתן בשבת קודש ובאיזה אופן יתן. תשובה: לא".

**הגרח"ק זצ"ל (מישרים אהבוך עמ' רל"ה אות י"ט) – "לא נתן מתנות לאביונים ביום ו', בפורים המשולש לבני המוקפין. האם יתן ביום א', או כיון שעיניהם של עניים נשואות למקרא מגילה, אם כן שעבר זמן קריאתה, ממילא לא מהני מה שיתן. מה דעת מרן. תשובה: התקנה היתה ביום המגילה".**

* 1. **ילד בר מצוה, קטן שהגדיל בשבת**.
     1. יוצא במתנות לאביונים שנתן בערב שבת.
        1. הגריש"א זצ"ל (ישמח ישראל ריש עמ' קל"ח) – "האם קטן שנתן לאביון בערב פורים, ובפורים נעשה לגדול, האם מקיים המצוה כיון שנתינה היה בעודו קטן. תשובה: אם מתנות לאביונים היה נידון בדאורייתא היה צריך להחמיר בזה, וכיון שלא הוי דאורייתא אף שהוא מדברי קבלה יצא בזה".
     2. יתן ביום א'.
        1. עי' הגר"ש דבליצקי זצ"ל (פורים משולש פרק ח' סעי' י') – "גם מי שנעשה בר מצוה בשבת ראוי לחזור ולתת היום אף שנתן כבר ביום הששי (ומי שנעשה בר מצוה היום פטור לכו"ע)".
        2. הקטן והלכותיו (פרק ל"ד סעי' ט"ז) – "קטן הנעשה בר מצוה ביום ט"ו שחל בשבת צריך לתת מתנות לאביונים ביום ראשון".
     3. מראי מקומות – אוצר בר מצוה (סי' נ"ט אות ג').

1. על הנסים - הזמן: שבת קודש [ביום א', נכון לומר בסעודת פורים באמצע הרחמן].
   1. **שבת קודש: מקור** – רע"ב (פרק א' משנה ב'), מהרלב"ח (סי' ל"ב ד"ה על, "על הנסים נראה שדינו לומר אותו בשבת שהוא ט"ו ולא ביום ו' כי דוקא במ"מ מקדימין ולא בשום דבר אחר זולתי במתנות לאביונים התלויות במ"מ"), מחבר (סעי' ו', "וביום שבת ... ואומרים: על הנסים"), רדב"ז (סי' ב' אלפים ק"ה, "שאומרין אותו בשבת"), לבוש (סעי' ו'), פוסקים.
   2. **אמר ביום ו'**.
      1. אין מחזירין.
         1. ברכי יוסף (ס"ק י"ד) – "ואם אמר על הנסים בי"ד אין מחזירין אותו, וכן אם אמרו בשני הימים לא הפסיד".
         2. מ"ב (ס"ק י"ז, סי' תרצ"ג ס"ק ו') – "אם אמר אין מחזירין אותו".
         3. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (פורים משולש פרק ב' סעי' ה').
         4. הל' חג בחג (עמ' י"ח).
      2. תשובות והנהגות (ח"ג סי' רל"ט אות ה') – "הפוסקים העלו שאומרים 'על הניסים' רק בשבת, ולע"ד **יש להזכיר 'על הנסים' גם בסעודת פורים שאוכל ביום ששי**, והיינו בסעודה שאוכל בה בשר ויין ומתכוין לקיים בה מצות סעודת פורים כשי' המאירי ועוד, שהרי יש אומרים שבפורים כיון שצריך פת שכח על הניסים חוזר (מהרש"ל). ושפיר יש להחמיר בזה ובפרט בי"ד שקורין אז המגילה, והוא זמן הנס בפרזים, ולהרבה פוסקים שני הימים ימי שמחה ושייך בהם על הניסים תמיד אף למוקפין כמ"ש הרדב"ז, ולכן ראוי לומר על הניסים בסעודה כמ"ש, אבל ביום ראשון אף שזהו סעודת פורים לתשלומין לכאורה לא שייך בימים ההם בזה"ז, ולכן נראה שלא יאמר ביום ראשון על הנסים כלל. (וכן מסקנת הכף החיים בסימן תרפ"ח ס"ק מ"ח שלא לאומרם בתוך ברכת המזון אלא בהרחמן ע"ש)".
   3. **אמר ביום א'**.
      1. תשובות והנהגות (ח"ד סי' קע"ז אות ד', עי' ח"ג סי' רל"ט אות ה') – "בפורים שחל בשבת אין אומרים ביום א' על הנסים שאין זה זמנה, אבל לע"ד צ"ע דהרי ביום א' מקיימים מצות סעודת פורים וזהו יום משתה ושמחה, והנה ברא"ש פ"ז דברכות מפורש ששמחה היינו עם פת דוקא, ומה"ט שכח יעו"י בברכת המזון דיו"ט חוזר, ומעתה לדעת הרא"ש ששמחה מחייב בפת, א"כ הכא דמשתה ו"שמחה" כתיב נראה דחייבין בפת, וע"כ אם שכח על הנסים בסעודת פורים צ"ל דחוזר משום דמחויב בפת. ותמוה על הפוסקים שנסתפקו אם צריך פת בסעודת פורים, ולפ"ז נראה להחמיר בסעודת פורים דלמא מעכב אף בדיעבד, [ולהלכה נחלקו הפוסקים בשכח על הנסים אם חוזר ולמעשה מקילין משום ספק ברכות להקל ואינו חוזר ומברך, כמובא במ"ב סי' תרצ"ה ס"ק ט"ו] וע"כ בן כרך האוכל סעודה בי"ד לצאת מספק, או בפורים משולש ביום א' יש לצדד דיצטרך לומר על הנסים, בסעודת פורים לבד, ואין לחשוש דהוה הפסק, ששייך שחוגגים אז פורים, וכיון שיש מקום שמעכב נראה לומר על הנסים, ואף שבפוסקים סתמו שאין אומרים על הנסים ביום א', אפשר שהמזכיר על הנסים בסעודת הפורים לא הפסיד. (ומיהו למעשה י"ל דעל הנסים קיל טפי דאפילו חיוב אכילת פת לא מעכב) וצ"ב".
      2. אין מחזירין – פסקי תשובות (אות ט"ז).
         1. שלמת חיים (הנהגות ופסקים הל' פורים אות ט"ו) – "בפורים המשולש י"א שמרבין קצת בסעודה ושולחין מעט מנות גם ביום שישי, וכן בשבת מצוה להרבות במאכלים וביין ולשלוח מעט מנות לשכנו הקרוב אל ביתו [במקום שיש עירוב], וביום ראשון עושין הסעודה של פורים ושמחין שמחת פורים, ואין אומרים 'על הניסים' אף בסעודה זו [אלא בשבת], ומ"מ אין למחות במי שאומר 'על הניסים' בסעודה זו כיון שהיא סעודת פורים".
   4. **נכון לומר על הנסים בברכת המזון בהרחמן, בסעודת פורים**.
      1. חוג הארץ (אות ז').
      2. כה"ח (ס"ק מ"ח) – "ולענין על הנסים אם אומרים בברכת המזון בסעודה שעושים ביום ט"ז לכבוד פורים, עיין בהלכות קטנות חלק ב' סוף סימן קל"ו שהניח בצ"ע. אבל הרב שם חדש כתב שם בשם מוהר"י אלגאזי דיש לאומרה בהרחמן אבל לא בתוך ברכת המזון משום הפסק יעו"ש".
      3. יחוה דעת (ח"א סי' צ' אות י"א, חזון עובדיה פורים עמ' רכ"ז אות י"א, יביע אומר ח"ח או"ח סי' כ"ג אות כ"ז) – "כשעושים סעודת פורים ביום ראשון, אין לומר על הנסים בברכת המזון, כיון שאינו יום פורים ממש, והוא רק תשלומין לסעודת פורים. ונכון לנהוג לומר על הנסים באמצע הרחמן".
      4. פורים המשולש (זארגער, סעי' נ"ה).
      5. פסקי תשובות (אות ט"ז) – "ובסעודה שעושין ביום ראשון לכבוד פורים, נכון לומר "על הניסים" בברהמ"ז ב'הרחמן'".
      6. הלכות חג בחג (הע' מ"ח).
      7. ילקוט יוסף (ח"ה עמ' ש"ח אות י', קיצור שו"ע על סי' תרפ"ח סעי' ו' אות י"ד) – "כשעושים סעודת פורים ביום ראשון, אין לומר 'ועל הנסים' בברכת המזון, כיון שאינו יום פורים ממש, והוא רק תשלומין לסעודת פורים. ונכון לנהוג לומר ועל הנסים באמצע הרחמן. ואם עשה סעודת פורים במוצאי שבת לא יצא ידי חובה. [ילקוט יוסף מועדים עמוד שח. יחוה דעת חלק א' סימן צ]".
      8. נטעי גבריאל (פרק פ' סעי' כ"ה).
      9. מראי מקומות – הגר"ש דבליצקי זצ"ל (פורים משולש פרק ח' סעי' י"א, "והרוצה יאמר בהרחמן"), תשובות והנהגות (ח"ג סי' רל"ט אות ה', לשונו מובא לעיל).
         1. הלכות קטנות (ח"ב סוף סי' קל"ו) – "ומטעם זה צ"ע אם בעט"ב עצמו יאמר נחם וכן כשחל ט"ו באדר בשבת לדידן אם יש לאמר על הנסים בסעודת יום א'".
   5. **שכח: כשמגיע להרחמן, יאמר בלשון בקשה - האם ה"ה בשבת**.
      1. אפילו בשבת יאמר בלשון בקשה.
         1. הגרח"ק זצ"ל (דולה ומשקה עמ' רמ"א) – "האם בשבת, יאמר הרחמן הוא יעשה לנו ניסים כו', שאומרים כששכח על הניסים, (כמ"ש הרמ"א או"ח סי' תרפ"ב ס"א), דהא אין מבקשין בקשות בשבת. תשובה: אי"ז בקשות פרטית".

הגרח"ק זצ"ל (שיח התורה ח"א אות אלף רס"ד) – "שאלה: מי ששכח על הניסים בחנוכה בשבת האם יכול לומד הרחמן יעשה לנו ניסים כו' בברהמ"ז ובתפילה (בסוף), או דחשיב כתחינות בשבת כיון דאי"ז קבוע בנוסח. תשובה: יכול לומר".

* + - 1. אבני ישפה (ח"ו סי' ק"ב ענף ז').
      2. משאת שבת (עמ' תקס"ו אות פ').
    1. רק בימי החול, אמנם יתחיל מ'בימי מרדכי'.
       1. הגריש"א זצ"ל (קופת חולים לאומית הל' החנוכה עמ' כ"ב, אשרי האיש או"ח ח"ב פרק ט' אות כ"ח, ח"ג פרק מ' אות ד') – "ואם שכח בשבת, לא יאמר 'הרחמן' ב'אלוקי נצור', ו'בהרחמן' שבברכת המזון, מכיון שאין אומרים בקשות בשבת, אלא יתחיל מ'ימי מתתיהו'".
    2. ***מראי מקומות – פרדס יוסף החדש (פורים אות תר"ח, עמ' תמ"ז).***
  1. **הטעם דלא אמרינן הלל בשבת**.
     1. מראי מקומות – חוג הארץ (אות ט"ז), תשובות והנהגות (ח"ד סי' קע"ז אות ב'), פרדס יוסף החדש (פורים אות קכ"ג, עמ' קכ"ט).
        1. חשוקי חמד (מגילה דף יד.) – "שאלה. יש להסתפק לפי מה שכתב השערי תשובה בשם המאירי שכאשר אי אפשר לקרות את המגילה קורין הלל, בערים המוקפות חומה כשחל פורים בשבת, האם צריך לקרות שם הלל. תשובה. כתב בשו"ת חתם סופר (ח"א סימן קצב) דבנידון הנ"ל אין צריך לקרות הלל, והטעם דלא בנקל הותר לקרות הלל במקום מגילה אפילו לרב נחמן בר יצחק, אלא אם אי אפשר בענין אחר, כגון דלית לו מגילה כלל, ואי אפשר לכותבו בשום אופן, ולא אמרו המאירי אלא באי אפשר כלל בשום אופן אז יקרא הלל, ומ"מ לית הלכתא כוותיה כנ"ל. ובחוג הארץ (אות יד) תירץ דאפשר שלכן אין קורין הלל בשבת, כדי שלא יבואו לטעות בשאר השנים, ולא פלוג חכמים. אי נמי דקריאת המגילה זו היא הלילא לב' הימים, אבל זה דוחק דמאי שנא מראש חודש וחנוכה. ויתכן להוסיף שהרי אמרו במגילה דף ד ע"א אמר רבי יהושע בן לוי פורים שחל להיות בשבת שואלין ודורשין בענינו של יום. ופרש"י מעמידין תורגמן לפני החכם, לדרוש אגרת פורים ברבים. וכתבו התוס' (ד"ה פורים) דווקא בשבת לפי שאין קורין המגילה משום גזירה דרבה, אבל בחול א"צ שהרי קורין המגילה וטפי איכא פרסומי ניסא. משמע שהתקנה היא כדי שעל ידי הדרשה תהיה פרסומי ניסא, ואם כן אין צריך לקרות הלל, שפרסום הנס מתקיימת בשבת על ידי הדרשא של המגילה".
  2. מראי מקומות.
     1. הגריש"א זצ"ל (הערות על מסכת שבת דף כד.) – "אמנם מהא דבפורים המשולש דהזכרה של על הניסים הוא בשבת והסעודה הוא ביום א' לכ' יש הוכחה של"ש ההזכרה לדין הסעודה, אכן המג"א לא הוכיח מזה וע"כ שאין מזה ראיה. (א"ה, ואולי דהתם הוי רק כתשלומין ביום א', והוי דומיא דמשלים תפילת שבת במוצש"ק שמתפלל של חול וצ"ע. וע"ע בשיעור על פורים משולש הנדפס סוף הערות חגיגה)".
     2. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות רי"ז) – "בליל פורים המשולש תשס"ה שאלתי שמחר ביום ו' אסע לירושלים אם לומר בשבת על הניסים. תשובה בע"פ: כן, (א.ה. בתקופה זו אחז שבב"ב לא אומרים עה"נ בט"ו)".

1. ויבא עמלק - הזמן: שבת קודש.
   1. **מקור**.
      1. רע"ב (פרק א' משנה ב') – "אין קורין ויבא עמלק אלא בשבת שהוא יום ט"ו, ומפטירים פקדתי".
      2. מהרלב"ח (סי' ל"ב ד"ה הקריאה) – "הקריאה בתורה נראה שהו' בשבת ונלמוד זה מהמשנה שאמרה שפורים ויבא עמלק ופורי' לבני כרכים הוא בט"ו ודוק' המגילה משום גזירה דרבה מקדימי' אבל קריאה בתורה שהיא בצבור ליכא טעמ' לאקדומי".
      3. מחבר (סעי' ו') – "וביום שבת מוציאים שני ספרים ובשני קורין: ויבא עמלק".
2. חיוב שואלין ודורשין בו - הזמן: שבת קודש.
   1. **מקור**.
      1. מגילה (דף ד.) – "ואמר רבי יהושע בן לוי: פורים שחל להיות בשבת שואלין ודורשין בענינו של יום".
   2. **הו"ד בפוסקים** – טור (סעי' ו'), רע"ב (פרק א' משנה ב'), מג"א (ס"ק ט'), גר"א (על סעי' ו' ד"ה יום), נזר ישראל (ח"ב סי' ל"ו סעי' ב'), מ"ב (ס"ק ט"ז), ערה"ש (סעי' י"ז), פוסקים.
      1. מנחת יצחק (ח"ז סי' נ') – "והעולה מהנ"ל דמנהג העולם שאין דורשין בפורים בחול, אין בכדי רק להפקיע את עצמו מאיזה טעם שיהי', אבל בנוגע לחל בשבת **לכולי עלמא** מוטל החיוב של שואלים ודורשים ביומו, ויש להחזיר העטרה ליושנה וכמבואר בדברי הגאון מוה"ר עקיבא יוסף ז"ל כנ"ל".
      2. שבט הלוי (ח"ה סי' פ"ג) – "הם הלכה **בלי מחלוקת** דדין פורים שחל להיות בשבת פסקה הרמב"ם פ"ג ממגילה, ומביאו הטור או"ח סו"ס תרפ"ח ...".
   3. **בכללות: אם יש חיוב שואלין ודורשין הל' פורים בפורים, ול' יום קודם**.
      1. עי' סי' תכ"ט, לשיטות ומראי מקומות.
   4. מראי מקומות – אג"מ (שמעתתא דמשה, אות א'), מנחת יצחק (ח"ז סי' נ', ח"ח סי' ס'), הגר"ש דבליצקי זצ"ל (פורים משולש פרק ה' סעי' ט"ו).
3. סעודה - הזמן: יום ראשון, ומרבה קצת בערב שבת, ובשבת קודש.
   1. **יום ראשון**.
      1. ירושלמי (מגילה פרק א' הל' ו') – "וסעודת פורים מאחרין ולא מקדימין רבי זעורה בעא קומי רבי אבהו ויעשו אותן בשבת אמר ליה לעשות אותם ימי משתה ושמחה את ששמחתו תלויה בבית דין יצא זה ששמחתו תלויה בידי שמים".
      2. הו"ד ברי"ף (מגילה דף ג.).
      3. רא"ש (מגילה פרק א' סי' ז' ד"ה גמ' תנא).
      4. ר"ן (מגילה דף ג. ד"ה מתני').
      5. ארחות חיים (הל' מגלה ופורים אות ל"ו) – "וסעודת פורים שחלה להיות בשבת מאחרין אותה ואין מקדימין אותה והטעם שאין עושין אותה בשבת משום דלא מצו לקיומי ומשלוח מנות איש לרעהו. ובירושלמי נותן טעם ...".
      6. כל בו (סי' מ"ה) – "וסעודת פורים שחל להיות בשבת מאחרין אותה ואין מקדימין **והטעם** שאין עושין אותה בשבת משום דלא מצי לקיומי ומשלח מנות. ובירושלמי נותן טעם אחר ...".
      7. עי' רע"ב (מגילה פרק א' משנה ב') – "וסעודת פורים אית דאמרי דעבדי לה ביום י"ד שבו קורין את המגילה, ואית דאמרי דמאחרין אותה לאחר השבת. והכי משמע בירושלמי דסעודת פורים שחל להיות בשבת מאחרין ולא מקדימין. ולכ"ע אין עושים אותה בשבת".
      8. **פוסקים**.
         1. מחבר (סעי' ו') – "ואין עושים סעודת פורים עד יום אחד בשבת".
         2. רדב"ז (סי' ב' אלפים ק"ה) – "וסעודת פורים מאחרין ליום ראשון".
         3. לבוש (סעי' ו').
         4. מג"א (ס"ק י') – "ור"ל חביב ... ורדב"ז ח"א קמ"ז פסק כש"ע וכנ"ל דראיות דרלב"ח אינן מוכרחות וגם אין בנו כח לחלוק על הירושלמי".
         5. קרבן נתנאל (פ"א סי' ז' אות ד') – "אין לזוז מפסק ש"ע ולעשות סעודת פורים אחר שבת".
         6. יעב"ץ (מור וקציעה סי' תרפ"ח, שסט. ד"ה שוב).
         7. נוב"ק (או"ח סי' מ"ב).
         8. שע"ת (ס"ק ז').
         9. ברכי יוסף (ס"ק ט"ו) – "דהמחמיר תבוא עליו ברכה, אבל לענין דינא כיון דהכי אתמר בירושלמי בהדיא, ויש להשוות תלמודין, כמ"ש הרשב"ץ, הכי נקיטינן, וכהסכמת מרן והרדב"ז וארחות חיים וסיעתם".
         10. נזר ישראל (ח"ב סי' ל"ו סעי' ב').
         11. מ"ב (ס"ק י"ח) – "והנה מהר"ל חביב ... והרדב"ז ח"א סימן קמ"ז פסק כהש"ע וכן הוא ג"כ דעת המ"א והקרבן נתנאל ות' מ"ב ח"א סימן מ"ב".
         12. ערה"ש (סעי' י"ז) – "והסעודה היא לאחר השבת כן איתא בירושלמי וממילא דגם משלוח מנות הוי למחר ויש מי שחולק על זה **ואין לזוז** מדברי הירושלמי".
         13. אבני נזר (או"ח סי' תקי"ד).
         14. חוג הארץ (אות ו').
         15. חזו"א (או"ח סי' קנ"ה ס"ק א' ד"ה ואחרי) – "ואחרי שהדבר מפורש בירו' דהסעודה ביום א' ופסקוהו הראשונים ז"ל כמבואר בר"ן וסתמו בשו"ע **אין מקום להרהר**".
         16. הגריש"א זצ"ל (מסביב לשולחן גליון שי"ז אות כ"ג ס"ק י') – "ואין צורך להחמיר כהרלב"ח".
         17. יחוה דעת (ח"א סי' צ' אות ח', חזון עובדיה פורים עמ' ר"כ אות ח') – "ביום ראשון שהוא ט"ז באדר, עושים סעודת פורים, על פי האמור בירושלמי ... ומכל מקום נכון לעשות עוד מנה מיוחדת לכבוד פורים ולצרפה לסעודות שבת, ולשתות יין או שכר ויתר משקאות, לזכר הנס".
      9. מראי מקומות.
         1. פסקי תשובות (סי' תרצ"ה אות א') – "ודע כי גם בפורים המשולש בירושלים ת"ו, אף שהסעודת פורים דיום ראשון הוא השלמה לשבת, מ"מ אין יוצאין ידי חובה באכילתה במוצש"ק וצריכים לאוכלה דווקא ביום, ולפי"ז גם בשנה כזו נכון **לא לאכול בשר במוצ"ש** (אם לא שנוהג בכל מוצש"ק לכבד סעודת מלוה מלכה במאכלי בשר)".
      10. **בזמן מלוה מלכה**.
          1. משך חכמה (אסתר פרק ט' פסוק ל"א) – "לקיים את ימי הפורים האלה בזמניהם - יתכן כי אצל העמים מונין היום יום ולילה וא"כ היה הנס ביום י"ד ולילה שלאחריו וכן למוקפין וגזרת המן היה ביום י"ג ולילה שלאחריו, רק אצל דת הישראלי היום הולך אחר הלילה, לכן שלח ספרים לקיים את ימי הפורים האלה בזמנים של היהודים שהיום הולך אחר הלילה. ולכן אמר בירושלמי (א-ד) **דסעודת פורים שחל בשבת מאחרין בליל ט"ז**, שהמנוחה היה בו אז ולא שייך על זה לא יעבור כמו דפרישית, ועיין ר"ן פ"ק שם. (דף ג ד"ה מתני') רק ששלח באגרת הפורים השנית לעשות כפי כל הזמנים של היהודים שתחלתן מן הלילה, ודברי הצומות, שצומות אסתר היה לילה ויום, כן צומות דדברי קבלה הוא לילה ויום ודו"ק".
          2. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות ר"ו) – "בהא דנדחית הסעודה ליום א' האם גם ראוי להרבות במוצש"ק בסעודה ככל ליל פורים. תשובה: **לא מסתבר**".
   2. **שבת קודש** – מהרלב"ח (סי' ל"ב ד"ה בדין, "שכיון שהרמב"ם ז"ל אין כן דעתו בודאי כמבואר בהלכות שלא כתב שינוי כלל בענין הסעודה כשחל ט"ו בשבת לא להקדים ולא לאחר כמו שכתב בענין קריאת המגילה והוא הרב בזה המלכות יש לנו לעשו' מעשה ע"פ ... בעיני כל הראשונים והרמב"ם ז"ל עמהם נראה שהתלמוד שלנו חולק על אותו הירושלמי ... מכל הלין עבדנו עובד' מהסעודה בשבת").
      1. פוסקים.
         1. ב"ח (ס"ק ז').
         2. ט"ז (ס"ק ח') – "דאמרי' בירושלמי ... ומהר"ל חביב בתשוב' סי' רל"ב האריך בראיות לעשות סעודה בשבת וכן עשה מעשה בירושלים".
      2. "**יש להחמיר** ולעשותם בט"ז ובי"ז וכך אנו נוהגין".
         1. פר"ח (ס"ק ו', סי' תרצ"ה סוף ס"ק א').
         2. הו"ד בפמ"ג (א"א ס"ק י').
         3. שעה"צ (ס"ק ל') – "והפרי חדש מצדד שיעשו הסעודה בשבת וגם ביום א' וכן המשלוח מנות בשתיהן".
         4. הגר"ח ברלין זצ"ל (סדר פורים המשולש אות ו') – "ומצוה להרבות במטעמים וביין בשבת זו לצאת אז ידי סעודת פורים ג"כ [וכן צריך לשלוח מעט מנות בשבת ג"כ לשכנו הקרוב אל ביתו במקום שיש עירוב. [כי יש פוסקים כפי הנראה להם מבבלי דסעודה ומ"מ ג"כ בשבת דוקא (בשם הרה"ג מו"ח חיים זאנינפעלד נ"י)]".
         5. עיר הקודש והמקדש (ח"ג פרק כ"ו אות ב' סעי' ג') – "וכ' הפר"ח (תרפ"ח) שלפיכך יש מחמירין לעשות סעודת פורים ומשלוח מנות גם בשבת וגם ביום א', וכן נהג חו"ז מו"ר הגאון מהר"ש סלנט זצ"ל".
      3. **ולכן יש להרבות בסעודת השבת** [ולא צריך להוסיף בשבת סעודה מיוחדת לכבוד פורים].
         1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה פורים פרק כ"א סעי' ו', ס"ק ז', שלמי מועד עמ' רצ"ו) – "לא נהגו בירושלם להוסיף בשבת סעודה מיוחדת לכבוד פורים. [וא"צ אלא להרבות בסעודת השבת]".
         2. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ט אות י"ג) – "ביום א' ... והכי נקטינן למעשה, ואין צריך להחמיר כהרלב"ח שאומר שזמן הסעודה הוא בשבת, אכן ראוי להוסיף בסעודת שבת דבר מה לכבוד יום הפורים".

הגריש"א זצ"ל (ליקוטים ה' פורים המשולש בסוף הערות חגיגה) – "ואין עושין סעודת פורים עד יום אחד בשבת. עי' מ"א וט"ז דהביאו המהרלב"ח שחולק וס"ל דזמן הסעודה ומשלוח המנות הם בשבת ומדייק כן בבבלי ל' ע"א וצ"ל שהבבלי חולק על הירושלמי פ"ק ה"ד והלכה כהבבלי עיין שם, אך האחרונים פסקו כדברי הירושלמי דזמנה ביום א' (ועי' פר"ח) והמהרלב"ח יחיד בדעה זו. והמהדר יוסיף מנה אחת בסעודת שבת לכבוד סעודת פורים לצאת דעת המהרלב"ח".

* + - 1. הגר"א נבנצל שליט"א (יצחק יקרא על סעי' ו') – "אבל נכון להרבות בשבת זו בסעודות ובשתית יין".

הגר"א נבנצל שליט"א (ירושלים במועדיה הל' פורים עמ' תל"ט אות רי"ז) – "בפורים המשולש, האם יש לכוון בסעודת שבת גם משום סעודת פורים. תשובה: ירבה בסעודה, ויכוון על תנאי שאם חייב הרי זה [גם] עבור סעודת פורים".

* + - 1. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע על סי' תרפ"ח סעי' ו' אות י"א) – "ומכל מקום נכון לעשות עוד מנה מיוחדת לכבוד פורים ולצרפה לסעודות שבת, ולשתות יין או שכר ויתר משקאות, לזכר הנס. [שהעיקר כדברי הירושלמי, וכמו שפסקו הרי"ף והר"ן והארחות חיים, ומרן הש"ע, והרדב"ז, והמג"א, והגר"א, והנו"ב, ופאת השלחן, ומהר"י עייאש, ומהר"ש קלוגר, ובשו"ת אבני נזר. וכתב מהר"י אלגאזי (הובא בספר שם חדש דקכ"ג), שהבא לשאול אימתי יעשה הסעודה, בודאי שלא נכון להורות לו שיעשנה בשבת, כד' מהרלנ"ח, היפך הוראת מרן, כי בירושלים כולנו קבלנו הוראותיו של מרן. וראה ילקו"י מועדים עמ' שז. חזו"ע פורים עמ' רכ]".
    1. מראי מקומות.
       1. הגרח"ק זצ"ל (אשיחה ח"א עמ' שנ"ב, ח"ב סוף עמ' שפ"ו) – "האם יש ענין להוסיף בסעודת שבת קודש בירושלים בפורים משולש עוד איזה מאכל בעבור יום הפורים או שאין צורך. תשובה: לא".
  1. **ערב שבת**.
     1. מאירי (דף ה. סוף ד"ה וסעודות, ועי' דף ב. סוד"ה אע"פ - וכדאי' בברכי יוסף סי' תרפ"ח סעי' ט"ו סוף ד"ה ואחרי).
     2. רא"ה (כדאי' בר"ן דף ג., הו"ד בדברי משה).
     3. אית דאמרי ברע"ב (פרק א' משנה ב') – "אית דאמרי דעבדי לה ביום י"ד שבו קורין את המגילה".
        1. הגר"ח ברלין זצ"ל (סדר פורים המשולש אות ה') – "ומ"מ נכון להרבות קצת בסעודה (**קודם חצי היום** שאחר חצי היום אסור לאכול סעודה גדולה משום כבוד שבת) וכן נכון לשלוח לפחות ב' מנות לאדם אחד ביום ו' ג"כ (דיש פוסקים דסעודה ומ"מ ביום ו' ג"כ)".
  2. **למה יום ראשון ולא בערב שבת**.
     1. כיון דלא מטו לחיובייהו – ר"ן (דף ג.), כל בו (סי' מ"ה), מאירי (דף ה. ד"ה וסעודתו), עי' אבני נזר (או"ח סי' תקי"ד).
     2. משום טורח צרכי שבת – שלמת חיים (סי' ת"ד סוף אות ו').
     3. עדיין טרוד ונבהל במלחמה – לבוש (סעי' ו', "דסעודת פורים מאחרין ואין מקדימין, דכתיב ועשו אותה יום משתה ושמחה, אותו יום דוקא ולא בפניו ... לאקדומה ביום שלפניו לא שייך, שעדיין לא התחילה שמחתן, אדרבה היו טרודין ונבהלין במלחמתן"), אבני נזר (או"ח סי' תקי"ד אות ג').
  3. **חייב במשתה ושמחה קצת בב' ימים י"ד וט"ו** – רמ"א (סי' תרצ"ה סעי' ב', "וחייב במשתה ושמחה קצת בשני ימים, י"ד וט"ו, וכן נהגו").
     1. ובלילה יש מצוה, ולא חוב - עי' מ"ב סי' תרצ"ה ס"ק ט"ז, ושעה"צ שם ס"ק ד'.

1. חייב איניש לבסומי- הזמן: יום ראשון, וישתה מעט גם בערב שבת, ובשבת קודש.
   1. **מקור** - תלוי בסעודה, או בשמחה.
   2. **חייב במשתה ושמחה קצת בב' ימים י"ד וט"ו** – רמ"א (סי' תרצ"ה סעי' ב', "וחייב במשתה ושמחה קצת בשני ימים, י"ד וט"ו, וכן נהגו").
      1. וזה נכלל שתיה – מ"ב (סי' תרצ"ה סוף ס"ק ט"ז, "יכול לאכול ולשתות ולשמוח עוד דהא מצוה בשמחה בשני ימים").
   3. **אם יש מצוה של עד דלא ידע בשבת**.
      1. אבני ישפה (ח"ח סי' קי"ב ענף א') – "כתב שעה"צ סי' תרפ"ח ס"ק ל' בשם הפר"ח שיש לעשות הסעודה בשבת וגם ביום א' וכן המשלוח מנות בשתיהן ע"כ. והיינו משום מחלוקת הפוסקים אם זמן הסעודה הוא ביום א' וכדברי השו"ע שם סע' ו', או שמא הלכה כדעת המהר"ל חביב הו"ר במ"א שסובר שזמן סעודה הוא בשבת. ומשלוח מנות תלוי בזמן סעודה וכמ"ש המ"א. ונראה לי לפי זה שיש גם מצוה בשבת לשתות יין עד דלא ידע בין ארור המן ובין ברוך מרדכי וכמ"ש השו"ע סי' תרצ"ה סע' ב'. ומשמע שם בשו"ע שזה חלק ממצות הסעודה, שהרי כתב דין זה בדיני סעודה. ואם כן אם אנו מחמירים לעשות את הסעודה בשבת, עלינו גם לשתות יין וכמו שנהוג בפורים. וכמובן יכול לשתות יותר מהרגלו ולישון וכמו שכתב הרמ"א שם".
      2. הגרח"ק זצ"ל (אשיחה ח"א ריש עמ' שנ"ב, ח"ב עמ' שפ"ו) – "חייב איניש לבסומי בפוריא צ"ב מה הדין בירושלים האם צריך להוסיף מדין חובת היום כדברי הרמב"ם שהחובה היא בשתיית יין גם בשבת קודש או שיושלם בסעודת פורים ביום א'. תשובה: רק ביום א'".
      3. הגר"א נבנצל שליט"א (ירושלים במועדיה הל' פורים עמ' תל"ט אות רי"ח) – "האם כדאי בשבת זו לשתות יין לבסומי עד דלא ידע. תשובה: אינו כדאי כ"כ כיוון שמבטל מעצמו עניין זכור את יום השבת לקדשו, אך יכול לשתות יין ולילך לישון, ובזה אין חסרון כיוון ששינה בשבת תענוג".
   4. מראי מקומות – הגר"א נבנצל שליט"א (ביצחק יקרא על סעי' ו', לשונו מובא לעיל), ילקוט יוסף (קיצור שו"ע על סי' תרפ"ח סעי' ו' אות י"א, לשונו מובא לעיל).
      1. שלמי תודה (פורים סי' מ"א אות א' ד"ה ואם) – "והנה לעיל בסי' ל"א אות ב' כתבנו בשם מרן הגרי"ז מבריסק זצ"ל, לדייק מדברי הרמב"ם דדין זה דחייב לבסומי בפוריא הוא מדיני הסעודה וצריכה להיות בתוך הסעודה, וע"ש מש"כ בזה, ולפ"ז מסתבר דפורים המשולש נוהג דין זה באחד בשבת בזמן הסעודה".
2. משלוח מנות - הזמן: יום ראשון, ולכתחילה לשלוח חד משל"מ בערב שבת, וחד בשבת קודש.
   1. **תלוי בסעודה: כיון סעודה י"א ביום ער"ש, או שבת קודש. ה"ה משלוח מנות**.
      1. מהרלב"ח (סי' ל"ב ד"ה ומנות) – "ומנות איש לרעהו זמנם הכי הוא כי המנות הם מהסעודה שהוא עושה לעצמו לפעמים כדאמרינן מחלפי סעודתייהו אהדדי".
      2. ב"ח (ס"ק ז').
      3. ט"ז (ס"ק ח') – "כי המנות הם מהסעודה".
      4. מג"א (סי' תרפ"ח ס"ק י').
      5. פר"ח (ס"ק ו', סי' תרצ"ה סוף ס"ק א') – "ויום ט"ו שחל להיות בשבת לבני כרכין כפי מ"ש לעיל בסימן תרפ"ח לעשות הסעודה ביום ט"ו וי"ו וגם חייבים לשלוח מנות בשני הימים".
      6. מ"ב (ס"ק י"ח).
      7. ערה"ש (סעי' י"ז) – "והסעודה היא לאחר השבת כן איתא בירושלמי וממילא דגם משלוח מנות הוי למחר".
   2. **גם אם הסעודה ביום ראשון, משלוח מנות בשבת קודש**.
      1. קרבן נתנאל (פרק א' סי' ז' אות ד') – "נראה לי דמשלוח מנות הוא בשבת ... שלא לעשות משתה שמחה בשבת שצריך לעשות בחול כדי שיהא ניכר".
      2. יעב"ץ (מור וקציעה סי' תרפ"ח, שסט. ד"ה מ"מ) – "מ"מ משלוח מנות נראה שיש לעשותה בשבת, דבר בעתו מה טוב. והא ודאי שפיר מנכרא מילתא לפרסומי ניסא".
      3. מראי מקומות.
         1. שע"ת (ס"ק ז') – "וע' בהשמטות מור וקציעה שהסכים ג"כ אך כתב דמ"מ משלוח מנות יהיה בשבת דבר בעתו מה טוב ופרסומי ניסא ע"ש וצ"ע".
         2. הו"ד בנזר ישראל (ח"ב סי' ל"ו ס"ק א').
   3. **גם אם הסעודה יום ראשון, משלוח מנות בערב שבת**.
      1. כנה"ג (סי' תרצ"ה הג' הטור ס"ק ד') – "כשחל חמשה עשר בשבת לבני כרכים, יש לחקור באיזה יום מקיימין ומשלוח מנות. והרלנ"ח ז"ל בסימן ל"ב עמד בחקירה זו, והסכים לעשות הסעודה בשבת, ולשלוח מנות בו ביום. ולפי דבריו לדעת הרי"ף והר"ן והנמשכים אחריו שעושין הסעודה באחד בשבת כמו שנתבאר בסוף סימן תרפ"ז בדברי רבינו בית יוסף ז"ל, גם משלוח מנות בא' בשבת הוא, וכן כתב הרדב"ז ז"ל חלק שני סימן קפ"ז [ח"א סי' תקח]. וכמה נראין הדברים תמהים, דיקיימו משלוח מנות ביום שלאחר הפורים, שהכתוב אומר לעשות אותם ימי משתה ושמחה ומשלוח מנות איש לרעהו וכו', שנראה שיקיימו שני ימים הללו לשמחה ויום טוב ומשלוח מנות וכו'. גם מה שכתב הרלנ"ח שיקיימו אותה בשבת הוא דבר תמוה, למה לא יקיימו אותה ביום ו' שבו קורין את המגילה ומחלקין מתנות לאביונים ולא לשלוח מנות ביום שבת שאפשר שיחללו שבת. וכן ראיתי לבעל תיקון יששכר דף כ"ט ע"א הסכים דשולחין מנות ביום ששי".
      2. עי' חזו"א (או"ח סי' קנ"ה סוף ס"ק א') – "ולהאמור נראה דחל ט"ו בשבת דבני כרכין קורין בע"ש, מש"מ ומלא"ב בע"ש ודלא כמש"כ בק"נ, ובלא"ה נראה דמש"מ ומלא"ב אינם מתחלקים ולכן לא הזכירו בגמ' משל"מ דזה בכלל מלא"ב, ואמנם במ"א בשם רלב"ח כ' דמש"מ בכלל משתה ושמחה [שמעתי בשם כנה"ג דמשלוח מנות בכלל מתלא"ב וכמש"כ] והא דבני כפרים המקדימין נותנין לעניים ביום הכניסה ומש"מ בי"ד הוא משום דעיקר זמנם בי"ד, אבל יום ט"ז שאינו יום הנס לא עבדינן בו אלא סעודה המוזכרת בירושלמי".
         1. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות ר"י) – "לחזו"א דבפורים המשולש משלו"מ ביום ו' האם פרוז יוצי"ח כשיתן לבן כרך או שהם ב' חובות. תשובה: כן. שוב כתב תשובה: לדעת החזו"א גם בני כרכים משלו"מ ביום ו'".

הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות רי"א) – "האם בני הכרכים שנותנים בפורים המשולש מתל"א ביום ו' צריכים שיהיה בכדי שיעשו ביום ו' או שכיון שסעודת פורים ביום א' די שיתן סמוך לשבת וזה בכדי שיעשו ליום א'. תשובה: א"צ, (א.ה. לכאו' לשיטות שהסעודה בשבת ודאי צריך בכדי שיעשו ביום ו')".

* 1. **פוסקים**.
     1. המחמירים בשבת קודש תבא עליו ברכה.
        1. עיר הקודש והמקדש (ח"ג פרק כ"ו אות ב' סעי' ג') – "וכ' הפר"ח (תרפ"ח) שלפיכך יש מחמירין לעשות סעודת פורים ומשלוח מנות גם בשבת וגם ביום א', וכן נהג חו"ז מו"ר הגאון מהר"ש סלנט זצ"ל".
        2. יחוה דעת (ח"א סי' צ' אות ט') – "ביום ראשון ט"ז אדר, שולחים מנות איש לרעהו, שתי מנות לאיש אחד. וכל המרבה לשלוח לרעים הרי זה משובח. ויש מחמירים לשלוח מנות גם בשבת (במקום שיש עירוב). והמחמיר תבוא עליו ברכה".
        3. ***הגרח"ק זצ"ל (***אלא ד' אמות של הלכה פרק ס"ד סעי' כ"ג) – "שנה אחת בפורים המשולש שחל בשבת, נתן לי ב' מנות ואמר לי שנותן כדי לצאת גם דעות האחרונים שיש לתת בשבת מ"מ".
        4. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע על סי' תרפ"ח סעי' ו' אות י"ב) – "ביום ראשון שולחים מנות איש לרעהו, שתי מנות לאיש אחד. וכל המרבה לשלוח לרעים הרי זה משובח. ויש מחמירים לשלוח מנות גם בשבת. (במקום שיש עירוב). והמחמיר תבוא עליו ברכה. ואין בזה כל איסור. ובדיעבד כשכבר שלח מנות לרעהו בי"ד, יצא ידי חובה. ומכל מקום טוב ונכון לחזור ולשלוח מנות ביום א' ט"ז באדר. [ילקוט יוסף מועדים שם. שו"ת יחוה דעת חלק א' סימן צ]".
     2. המחמירים ערב שבת קודש תבא עליו ברכה.
        1. אור לציון (ח"ד פרק נ"ה אות י"ב) – "שאלה. כשחל יום ט"ו בשבת, אימתי יש לקיים את מצוות יום פורים. תשובה. את סעודת פורים יש לעשות ביום ראשון, וקריאת המגילה ומתנות לאביונים יש לקיים ביום ששי, ומשלוח מנות ישלח ביום ראשון, וטוב שישלח מנות גם ביום ששי".
     3. המחמירים ער"ש קודם **וגם** שבת קודש תבא עליו ברכה.
        1. הגר"ח ברלין זצ"ל (סדר פורים המשולש אות ה', אות ו') – "וכן נכון לשלוח לפחות ב' מנות לאדם אחד ביום ו' ג"כ (דיש פוסקים דסעודה ומ"מ ביום ו' ג"כ) ... [וכן צריך לשלוח מעט מנות בשבת ג"כ לשכנו הקרוב אל ביתו במקום שיש עירוב. [כי יש פוסקים כפי הנראה להם מבבלי דסעודה ומ"מ ג"כ בשבת דוקא (בשם הרה"ג מו"ח חיים זאנינפעלד נ"י)]".
        2. כה"ח (ס"ק ל"ח) – "ויר"ש יצא ידי כולם לשלוח בג' הימים".
        3. עי' הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה פורים פרק כ"א הע' י"ב, שלמי מועד עמ' רצ"ו) – "ולענין משלוח מנות כבר נתפרסם שרבנו הידר לשלוח בצנעא גם בשבת (ופעם שלח אף ביום ו'), אך יצויין שהדגיש שאינו אלא לחומרא בעלמא, ואף ביקש שלא לפרסם הדבר".
     4. מראי מקומות.
        1. הליכות אבן ישראל (מועדים ח"ב פרק ס"ב סעי' י"ד) – "רבינו לא היה שולח מנות בשבת כלל, אף לא בצנעא".
  2. מראי מקומות.
     1. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות ר"ד) – "כתב החזו"א דודאי אין חובת משלו"מ בשבת בפורים המשולש מהא דביצה דף יד: דאמרו ובלבד שלא יעשנו בשורה, וצ"ע דבתחילה תיקן מרדכי יו"ט ומשלו"מ, ובגמ' מבואר שאסר ככל יו"ט, ועכ"ז תיקן משלו"מ. תשובה: גזרת חז"ל שלא להוציא שורה גזרו אחר תקנת פורים וממילא מוכרחים בשבת להקדים משלוח מנות".

הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות ר"ה) – "בנ"ל איך גזרו אחרי תקנת פורים גזרת שורה במה שמפורש במגילה להיתר. תשובה: ביו"ט דרבנן לא אסרו, (א.ה. והוא ישוב אחר גם לשאלה הקודמת)".

1. פרצופים/תחפושת - הזמן: יום ראשון, י"א ערב שבת, ואינו ראוי בשבת.
   1. **יום ראשון, שהטעם משום שמחה**.
      1. עי' רמ"א (סי' תרצ"ו סעי' ח') – "ומה שנהגו ללבוש פרצופים בפורים, וגבר לובש שמלת אשה ואשה כלי גבר, אין איסור בדבר מאחר שאין מכוונין אלא לשמחה בעלמא".
      2. פסקי תשובות (סי' תרצ"ו אות י"ד) – "ובפורים המשולש בירושת"ו מנהג לבישת הפרצופים הוא ביום א', דאז זמן הסעודה ושמחת פורים, ועכ"פ בשבת ראוי להחמיר כי עלולים ליכשל באיסורי שבת כקושר ומתיר, כותב ומוחק (ע"י מריחת או הורדת צבע מהגוף - עיין מש"כ בסי' ש"מ אות ג'), ממרח וכיו"ב".
   2. **ערב שבת, שהטעם שלא לבייש העניים**.
      1. עי' ישמח ישראל (פרק ל"א ע' 307).
   3. **אינו ראוי בשבת**.
      1. עי' לקט יושר (עמ' קנ"ו) – "ודרש כשחל פורים ביום ו' ... ובשבת זו אין ראוי להתקשט יותר משבת אחר, שמא יעשה קשר של קיימא, או שמא יתפור תפירה".
      2. פוסקים – הגר"ש דבליצקי זצ"ל (פורים משולש פרק ד' סעי' י'), פורים המשולש (זארגען, סעי' ל"ד), עי' פורים וחודש אדר (פרק כ"ב סעי' נ'), פסקי תשובות (סי' תרצ"ו אות י"ד, לשונו מובא לעיל).
      3. מראי מקומות.
         1. שלמי תודה (פורים סי' מ"א סוף אות ד', עמ' תט"ז) – "**ולענין לצאת בשבת לרשות הרבים או למקום שאין בו עירוב**, עם הפרצופים (המסכות) שנהגו הקטנים ללבוש בפורים, יש לאסור אפילו כשהם על פניהם, דבשו"ע סי' ש"א ס"כ כתב, דאין יוצאים בשבת בפרמי, והם כמין צורת פרצוף שנותנים על הפנים להפחיד התינוקות, והטעם משום שאין זה דרך מלבוש ואסור משום טלטול, וא"כ ה"נ יש לאסור לצאת במסכות אלו בשבת במקום שאסור לטלטל בו".
   4. אם יש איסור הכנה בשבת בלבישת תחפושת לצורך מוצ"ש.
      1. עי' סי' תרצ"ג סעי' א', לשיטות ומראי מקומות.
   5. ***האם מותר ללכת בסנדל יחיד בפורים שחל בשבת****.*
      1. *חשוקי חמד (שבת דף ס.) – "כעין זה יש לדון בפורים שחל בשבת האם יהא נוהג מה שאסרו חז"ל ללכת בשבת בסנדל יחיד דלמא מחייכי ביה וכמבואר במסכת שבת דף ס ע"א ברש"י (ד"ה בזמן) בשם רבותיו, ובשו"ע (סימן שא ס"ז). האם גם בפורים יש לחוש שהרי הדרך הוא ללכת כך, וסיבת הגזירה 'דילמא מחייכי' ליכא הכא דאדרבה רוצה הוא את ה'מחייכי'. ומסתבר לאיסור דלא פלוג רבנן".*
2. לבישת כלאים דרבנן ושמלת אשה - הזמן: יום ראשון (ולא מוצ"ש) [ואולי ערב שבת].
   1. מראי מקומות.
      1. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (פורים משולש פרק ב' הע' פ"ט ד"ה ולענין, עי' פרק ד' הע' י"א) – "יש להתיר זה כל יום א' שהוא יום הסעודה ואולי גם ליל י"ז כיון דיש ממשיכים הסעודה אז דמיא לליל ט"ו בעלמא שמתירים בפרזים אלא דיש לחלק דליל ט"ו הוי ג"כ שושן פורים משא"כ ליל י"ז שהוא חול גמור. ועכ"פ כל יום א' יש להתיר וליל מוצ"ש נראה דאין להתיר דאין זמן סעודה בלילה ואינו גם יום קריאת מגילה, ובשבת נראה דיש להחמיר מדעיקר השמחה נעקרה ליום א' עפ"י הירושלמי, וביום ו' וליל ו' מספקא לי כיון דאינו פורים שלהם כלל או אולי לא גריע מליל י"ד בפרזים שג"כ אין בו חיוב שמחה וסעודה כ"כ ואפי"ה מותר".
3. כל הפושט יד (סי' תרצ"ד ס"ג) - הזמן: ערב שבת, (י"א יום ראשון).
   1. **ערב שבת, כיון שתלוי במתנות לאביונים**.
      1. שלמת חיים (סי' ת"ד אות ד', פורים המשולש אות ד', תורת חיים סי' נ"ה סדר פורים המשולש אות ד') – "אחר התפלה הולכין לבתיהם בשמחה, ונותנין 'מתנות לאביונים' לכל הפושט יד כמו בפורים שבכל שנה".
      2. הגר"ח ברלין זצ"ל (סדר פורים המשולש אות ה') – "ונותנים מתנות לאביונים לכל הפושט יד".
      3. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (פורים משולש פרק ב' סעי' כ').
      4. פסקי הלכות (סי' י"ח סעי' כ"ד).
      5. הל' חג בחג (עמ' כ"ח).
      6. נטעי גבריאל (פרק ז' סעי' ד', הע' ח') – "כל הפושט יד נותנים לו יש לקיים בער"ש, כי זה ענף ממצות מתנות לאביונים, וגם ביום ט"ז. [דהנה יש מחלוקת הפוסקים אם הדין דכל הפושט הוא מדין צדקה או מדין שמחה כאשר נתבאר בנט"ג פורים פרק ס"ד ס"ה, ונפ"מ אם הוא מדין צדקה אז זמנו בער"ש כמתנות לאביונים, ואם הוי מדין שמחה אז זמנה ביום א' כדין סעודת פורים, לכן יש להחמיר בשניהם]".
   2. **יום ראשון, כיון שתלוי בשמחה**.
      1. פורים המשולש (זארגער, סעי' כ"א, סעי' נ"ד, סעי' נ"ז, הע' נ').
      2. נטעי גבריאל (פרק ז' סעי' ד') - לשונו מובא לעיל.
4. שהחיינו - הזמן: רק במגילה, ויש מדקדקים גם ביום ראשון (ושבת קודש).
   1. **בברכת שהחיינו על קריאת המגלה ביום ו', יכוין על כל שאר מצוות הפורים**.
      1. הגרשז"א זצ"ל (שלמי מועד ריש פרק ס"ד, הליכות שלמה פורים פרק כ"א סעי' ג') – "בברכת שהחיינו על קריאת המגלה ביום ו', יכוין על כל שאר מצוות הפורים, הן הנוהגות בו ביום והן הנוהגות ביום א'".
      2. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ט אות י"ז, **מנשים באוהל סוף אות שט"ו**) – "בברכת 'שהחיינו' בפורים המשולש, יכוין על כל שאר מצות הפורים שיבאו בימים שלאחריו".
      3. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (פורים משולש פרק ב' סעי' י"ב).
      4. הגרח"ק זצ"ל (דולה ומשקה ח"א עמ' רמ"ו, מישרים אהבוך עמ' ר"ל אות ו') – "שאלה: בפורים משולש, האם בברכת שהחיינו ביום ו', יכוון לפטור, משלוח מנות וסעודה, של יום א'. תשובה: כן".
         1. עי' הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות רכ"ב) – "האם יש טעם שבני הכרכים בפורים המשולש יכוונו בשהחיינו ביום ו' על משתה ומשלו"מ של יום א'. תשובה: א"צ".
      5. נטעי גבריאל (פורים פרק פ' סעי' ד', פורים המשולש פרק ו' סעי' ד') – "יש לכוין בברכת שהחיינו שלפני קריאת המגילה, לפטור גם שאר המצוות שיקיימו בכל שלושת ימי הפורים".
      6. וכל החיים (פרק י"ג סעי' נ"ב) – "מברכים שהחיינו רק בקריאת המגילה ביום ו', ויכוין גם על שאר ענייני הפורים".
   2. **האם להדר אחר פרי חדש ביום ראשון**.
      1. לא צריך.
         1. הגרשז"א זצ"ל (הל' חג בחג פורים המשולש הע' ל"ו\*) – "שא"צ להדר בזה".
         2. פורים המשולש (זארגער, סעי' מ"ד).
         3. הל' חג בחג (פורים המשולש הע' י"ח, הע' מ"ט, ריש עמ' ל"ט, הע' ל"ו\*) – "ומנהג פורים המשולש הוא הוכהה גדולה לזה. וכ"נ בכל ספרי הוראה של פורים המשולש לגדולי ירושלים זצ"ל **שלא הזכירו מזה**".
      2. טוב להביא עצמו לידי חיוב ברכה שהחיינו.
         1. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (פורים משולש פרק ב' הע' ל"ג, פרק ח' סעי' ט') – "טוב הדבר להביא עצמו לידי חיוב ברכה שהחיינו".
         2. פסקי תשובות (אות ט"ו) – "ונכון להדר".
      3. מראי מקומות.
         1. **הגרח"ק זצ"ל (מישרים אהבוך עמ' רמ"א אות כ"ג,** הל' חג בחג פורים המשולש הע' ל"ו\***) – "**שאלה: האם יש ענין לבני המוקפין לברך שהחיינו אף ביום ראשון ט"ז באדר, על פרי חדש וכד' כדי לפטור את מצוות היום. תשובה: אולי".
   3. מראי מקומות – חוג הארץ (אות י"ד).
      1. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות רכ"ג) – "לרמ"א מברכים שהחיינו גם ביום כי זה עיקר המצוה מדברי קבלה, וצ"ב בפורים המשולש שהכרכים קוראים ביום ו' דגם בבוקר זה רק תקנת רבא כמו בלילה ואי"ז דברי קבלה איך מברכים שהחיינו. תשובה: אי"ז שייך, (א.ה. צ"ל דמ"מ בבוקר זה השלמת דברי קבלה)".
   4. **ילד בר מצוה, קטן שהגדיל בשבת**.
      1. יהדר להביא את עצמו לידי חיוב ברכת שהחיינו.
         1. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (פורים משולש פרק ח' הע' י"ד).
         2. הקטן והלכותיו (פרק ל"ד סעי' ט"ז) – "וכן בשעת הסעודה והמשלוח מנות שמקיים ביום ראשון יהדר להביא את עצמו לידי חיוב ברכת שהחיינו".
         3. אוצר בר מצוה (סי' נ"ט סוף אות ג').
5. איסור מלאכה - הזמן: י"א ערב שבת, י"א יום ראשון [ויש אומרים רק אחר חצות].
   1. **מלאכה בערב שבת**.
      1. מיקל [מעיקר הדין].
         1. פמ"ג (סי' תרצ"ו א"א ס"ק ב') – "ויראה דשרי".
         2. עי' הליכות אבן ישראל (מועדים ח"ב פרק ס"ב סעי' ז' [לשונו מובא לקמן], הע' ט') – "בספר פורים משולש ... תמוה מאד לפסוק לאשכנזים כספרדים, ובודאי מותר לאשכנזים בכל המלאכות, **ואין להפסיד ממון ישראל**, וכן פסקתי".
         3. אבני ישפה (ח"ח סי' קי"ב ענף י') – "שביום ששי עושים מלאכה כי מחויבים רק בקריאת המגילה, ואינו יום שמחה כדי שנאמר שהוא אסור בעשיית מלאכה. וזה לא כדעת ספר ערב פסח שחל בשבת עמ' רנ"ד".
         4. יביע אומר (ח"ו או"ח סי' מ"ז, ח"ח או"ח סי' כ"ג אות כ"ז, יחוה דעת ח"א סי' צ' אות ד', חזון עובדיה פורים עמ' רט"ז אות ד') – "והעיקר להקל בזה. והמחמיר תבוא עליו ברכה".
         5. ילקוט יוסף (ח"ה עמ' ש"ז אות ד', קיצור שו"ע על סי' תרפ"ח סעי' ו' אות ג') – "יום הששי שהוא י"ד באדר, מותר בעשיית מלאכה לבני ירושלים, שלא נהגו איסור בעשיית מלאכה בפורים אלא בזמנו, דהיינו ביום ט"ו, אבל כשמקדימים קריאת המגילה לערב שבת, לא נהגו איסור כלל. ומכל שכן שמותר להסתפר לכבוד שבת. ואמנם יש מרבני ירושלים שפסקו להחמיר בזה, אבל אין דבריהם מחוורים להלכה. והעיקר להקל בזה. והמחמיר תבוא עליו ברכה. אולם ביתר ערי הארץ המנהג שלא לעשות מלאכה בערב שבת, הואיל והוא פורים שלהם בזמנו. ורק להסתפר לכבוד שבת מותר. [ילקו"י מועדים עמוד שז. שו"ת יביע אומר חלק ו' סימן מז. חזון עובדיה פורים עמוד רטז]".
      2. מחמיר.
         1. כה"ח (ס"ק מ"ט, סי' תרצ"ו ס"ק י"א) – "ולענין מלאכה כתב מוהר"י אלגאזי סימן ט' וז"ל לענין מלאכה נראה להחמיר לדידן דיתבינן בירושלים ת"ו וחל בשבת ט"ו וכו' דהנכון להחמיר שלא להניח לספרים ישראל שיעשו מלאכה בערב שבת ושיקדימו להסתפר ביום י"ג, כדי שלא יבואו לטעות לעשות מלאכתם גם בט"ו שחל בערב שבת בשאר השנים, כדרך שאסרו הפוסקים בכמה דברים מהאי טעמא שלא לטעות משנה לשנה עכ"ל. והביא דבריו שם חדש שם. וכתב שם שם חדש דבשנת התקפ"ה צוה הרב מהרש"מ סוזין לסגור חנויות הספרים יעו"ש".
         2. עי' הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ט אות ד') – "המנהג שלא לעשות מלאכה בערב שבת במוקפים, רק הנצרך לאותו יום לכבוד שבת".
         3. עי' הגר"מ אליהו זצ"ל (מקראי קודש עמ' רס"ב אות ג') – "הנוהגים שלא לעשות מלאכה ביום פורים, לא יעשו מלאכה ביום שישי, ובשעת דחק אפשר להקל".
         4. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (פורים משולש פרק ב' סעי' כ"ה) – "אין לעשות מלאכה בירושלים ביום הזה, וכמו בפורים עצמו, ואין להסתפר בו לכבוד השבת ע"י ישראל אחר, רק ע"י עצמו או ע"י אינו יהודי".
         5. הל' חג בחג (עמ' ל"ב) – "המנהג ירושלים".
      3. מראי מקומות – שלמי תודה (פורים סי' מ"א אות ב').
         1. פסקי תשובות (סי' תרצ"ו אות ג') – "ובפורים המשולש בירושלים ת"ו, כתבו גאוני ירושלים מקדמת דנא שיש להחמיר לא לעשות מלאכה בערש"ק שאז הוא זמן קריאת המגילה, ועוד, כדי שלא לטעות לעשות מלאכה גם בט"ו שיחול בער"ש, ואין להסתפר כי אם ע"י נכרי, ויש שכתבו שהעיקר להלכה להתיר עשית מלאכה וכ"ש תספורת לכבוד שבת".
   2. **יום ראשון אחר חצות או כל היום**.
      1. מחמיר, כל היום.
         1. אבני ישפה (ח"ח סי' קי"ב ענף י') – "וביום ראשון שהוא זמן שמחה ויום סעודת פורים, נראה שאסור בעשיית מלאכה וכמו בכל פורים ע' סי' תרצ"ו סע' א' ברמ"א, כיון שאיך ישמח בזמן שהוא טרוד במלאכה".
         2. פורים משולש (זארגער, סעי' נ"א, סעי' נ"ד).
      2. מיקל.
         1. הליכות אבן ישראל (מועדים ח"ב פרק ס"ב סעי' ז', הע' י') – "בפורים המשולש, מותר לעשות מלאכה ביום ו' וביום א'. ומנהג הספרדים שלא לעשות מלאכה ביום ו'. [וביום א' המנהג גם לפי הספרדים שמותר לעשות מלאכה]".
         2. חוט שני (שבת ח"ד עמ' שס"ג) – "וגם מותר במלאכה ביום א'".
         3. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (פורים משולש פרק ח' סעי' י"ג) – "יום זה מותר בעשיית כל מלאכה וכ"ש בתספורת".
      3. **[טוב לה]מחמיר רק מחצות ואילך**.
         1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה פורים פרק כ"א הע' ט"ו, שלמי מועד עמ' רצ"ו, ע"ש הע' קכ"ה) – "ולענין עשיית מלאכה אמר רבנו שהמנהג להמנע מכך רק מחצות ואילך".
         2. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ט אות ד') – "וביום א' טוב לימנע ממלאכה מחצות היום ואילך כדי שיהיה פנוי לקיים מצות היום".
         3. הל' חג בחג (עמ' מ"ה) – "יום א' מותר בעשית מלאכה, אך מחצות ואילך טוב להמנע ממלאכה למי שלא קים הסעדה בשחרית כדי שיוכלו לקים מצות היום".
         4. פסקי תשובות (סי' תרצ"ו סוף אות ג') – "ובענין עשית מלאכה ביום ראשון בירושלים ת"ו כשחל ט"ו בשבת, לא מצינו בפוסקים ובספרי המנהגים שיזכירו לאסור, אכן בכרוז דהבד"צ משנת תרפ"ז (שחל ט"ו בשבת) כתבו 'טוב שלא לעשות מלאכה מחצות ואילך ולפחות מזמן מנחה קטנה', וטעמם, משום דהמנהג לעשות אז הסעודה ולפיכך טוב להימנע ממלאכה שלא יפריע למשתה ושמחה, ומ"מ מעיקר הדין אין איסור כלל וכ"ש דמותר בתספורת, רק המחמיר מחצות ולמעלה תבוא עליו ברכה, וכנתבאר".
6. גוטין יו"ט: פוקדין איש את רעהו בלשון יום טוב - הזמן: ערב שבת, יום ראשון.
   1. **מקור: ערב שבת**.
      1. שלמת חיים (תורת חיים סי' נ"ה סדר פורים המשולש אות ב') – "בערב ליל י"ד באדר שהוא ליל ו' ערב שבת ... ופוקדין איש את רעהו בלשון יום טוב, מאחר שהוא זמן קריאת המגילה".

שלמת חיים (תורת חיים סי' נ"ה סדר פורים המשולש אות ג') – "למחר בבוקר, יום ערב שבת צו ... וגומרין כל סדר התפלה, ופוקדין איש את רעהו בלשון יום טוב".

* 1. **מקור: יום ראשון**.
     1. שלמת חיים (תורת חיים סי' נ"ה סדר פורים המשולש אות ב') – "יום ט"ז באדר שהוא יום א' פ' שמיני ... אחר התפלה פוקדין איש את רעהו בלשון יום טוב [משום הסעודה שהיא בו ביום כדלקמן]".

1. בגדי שבת (סי' תרצ"ה רמ"א סעי' א', מ"ב ס"ק ג') - הזמן: ערב שבת, שבת קודש, יום ראשון.
   1. **כל הימים**.
      1. שלמת חיים (תורת חיים סי' נ"ה סדר פורים המשולש אות ב') – "בערב ליל י"ד באדר שהוא ליל ו' ערב שבת צו לובשין בגדי שבת ומתאספין לבית הכנסת ומתפללין ערבית כבכל לילה".

שלמת חיים (תורת חיים סי' נ"ה סדר פורים המשולש אות ו') – "יום ט"ז באדר שהוא יום א' פ' שמיני לובשין בגדי שבת כמו אתמול".

עי' שלמת חיים (סי' ת"ד, הנהגות ופסקים הנהגות פורים אות ה') – "בפורים המשולש, אף על פי שנוהגים בירושלים לקיים מצות סעודת פורים ומשלוח מנות גם ביום א', מ"מ לא חבש רבינו ביום זה את השטריימל של שבת אלא שטריימל פשוט".

* + 1. הגר"ח ברלין זצ"ל (סדר פורים המשולש אות ב', אות ז').

1. מחצית השקל - הזמן: יום ה'.
   1. **יום ה'**.
      1. שלמת חיים (תורת חיים סי' נ"ה סדר פורים המשולש אות א') – "ואחר תפילת המנחה נותנין מחצית השקל שאז הוא סמוך למגילה [ולא מאחרין עד סמוך לט"ו באדר כבכל שנה]".
      2. הגר"ח ברלין זצ"ל (סדר פורים המשולש אות א') – "ואחר המנחה נותנים תיכף מעות שקלים ולא מעכבין על י"ד באדר כבכל שנה, מפני שצריך ליתנם קודם המגילה".
      3. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (פורים משולש פרק ב' סעיף א', ס"ק ב') – "בכל שנה נותנים בירושלים את מחצית השקל ביום י"ד לפני מנחה, אך בשנה כזאת נותנים גם בירושלים את מחצית השקל ביום י"ג, דהיינו בתענית אסתר לפני מנחה, כבכל העולם כולו. [סי' תרצד סע' א' ברמ"א, ובתוספות מגילה כא ע"א ד"ה הקורא, כתבו, דמשום הכי מפטירים בערב וכו' אחר שעשו צדקה, וא"כ בהכרח להקדים נתינת הצדקה לפני מנחה, ובביאור הגר"א שם רמז לתוספות הזה, ומשמע דסבירא ליה דזהו טעם המנהג שנותנים מחצית השקל לפני מנחה ביום התענית. ולפי זה קשה על מנהג ירושלים שנותנים בכל שנה בי"ד לפני מנחה. וזה חוץ מהדין הכללי לתת צדקה לפני כל תפילה וכאו"ח סי' צב סע' י ויו"ד סי' רמט סע' יד, אמנם קצשו"ע סי' קמא סע' ה וסדרי פורים משולש ולוח אר"י כתבו לתת אחר מנחה, וצ"ע]".
      4. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות ר"ז) – "מתי בני הכרכים נותנים מחצית השקל בפורים המשולש ביום ו' או ביום ה' קודם המגילה. תשובה: כמדומה שהמנהג ביום ה'".
      5. הל' חג בחג (עמ' י"ז).
   2. **קודם שמתפללים מנחה, או אחר שמתפללים מנחה, או קודם שמתפללים מעריב**.
      1. עי' סי' תרצ"ד סעי' א', לשיטות ומראי מקומות.
2. טבילה במקוה - הזמן: יום ה'.
   1. **יום ה'**.
      1. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (פורים משולש פרק ב' סעי' ב', הע' ג') – "הנוהגים לטבול בערב פורים למנות ערב טובלים השנה בי"ג למנות ערב. [כי הטבילה היא גם לכבוד מצות קריאת המגילה]".
      2. פורים המשולש (זארגער, סעי' ה').
      3. נטעי גבריאל (פורים המשולש פרק ב' סעי' ו') – "הנוהגים לטבול בכל שנה קורם קריאת המגילה, טובלים גם בשנה זו קודם ליל י"ד".
   2. מראי מקומות.
      1. נטעי גבריאל (פורים המשולש פרק ט' סעי' א') – "המצוה להכין צרכי שבת נוהג כבכל עש"ק, וכן יש לטבול לכבוד השבת כמו בכל עש"ק".
3. לאכול זרעונים (רמ"א סי' תרצ"ה סעי' ב') - הזמן: יש נוהגים ליל ו', ויש נוהגים במוצאי שבת.
   1. **מוצאי שבת**.
      1. הל' חג בחג (פורים המשולש עמ' מ"א) – "מלוה מלכה - ראוי להוסיף בה מעט מאכלים וזרעונים לכובד הפורים".
      2. אגרת הפורים (פרק ט' הע' נ').
   2. **י"א ליל ו', וי"א מוצ"ש**.
      1. פסקי הלכות (סי' י"ח סעי' ט"ז, עמ' קס"ח).
      2. נטעי גבריאל (פורים המשולש פרק ד' סעי' ד', הע' ו') – "יש נוהגים לאכול זרעונים בליל חמישי אחר התענית, ויש נוהגים במוצאי שבת. [כן שמעתי נוהגין]".
   3. מראי מקומות.
      1. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (פורים משולש פרק ב' הע' ל"ח) – "למעשה נראה דבכל שנה יאכלו בירושלים בליל ט"ו, ובשנה כזאת שחל ט"ו בשבת צ"ע בזה".
4. קרובץ - הזמן: ערב שבת [יש חולקים].
   1. **ערב שבת**.
      1. שבט הלוי (מבית לוי בענייני חנוכה ופורים עמ' ס' אות א', הע' ב') – "אבל אומרים הקרוב"ץ בשמו"ע כיון שהוא קשור לקריאת המגילה. [ואין לחוש להפסק בשמו"ע, הוראת מרן שליט"א [זצ"ל], דהעיקר לדינא שאין הקריאה ביום שישי כשלא בזמנה אלא נחשב לזמנה, וממילא נוהג בו כל הדינים כבכל השנים]".
      2. הגר"ש שפירא זצ"ל (פורים משולש [דבליצקי] פרק ב' הע' מ"ג) – "הדבר פשוט שאומרים ביום ששי".
      3. פורים המשולש (זארגער, סעי' ט"ז).
      4. עי' נטעי גבריאל (פרק ה' ס"ב).
   2. **אין אומרים כלל**.
      1. הל' חג בחג (עמ' כ"ו).
   3. מראי מקומות – הגר"ש דבליצקי זצ"ל (פורים משולש פרק ב' סעי' ט"ז).
5. איסור הספד - הזמן: ערב שבת, שבת קודש, יום ראשון.
6. איסור תענית- הזמן: ערב שבת, שבת קודש, יום ראשון.
   1. מראי מקומות
      1. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות רי"ג) – "ברמ"א רפח.ד. מחייב למתענה תענית חלום בפורים למיתב תענית לתעניתו, האם זה גם למי שהתענה בפורים המשולש ביום א' והפסיד בכך את יום השלמת הסעודה. תשובה: כן, (א.ה. המשנ"ב כתב שיתענה עד סמוך לשקיעה"ח ויאכל סעודת פורים ועכ"ז נאמר עליו שצריך להתענות על שהתענה בפורים ואף שלא הפסיד הסעודה, והחידוש כאן שיום א' הוא יו"ט ואף שלא הפסיד הסעודה מ"מ על שהתענה צריך להתענות על כך, וכבר הסתפקו בדבר עשיית מלאכה ביום א')".
7. משכימין לביה"מ (מ"ב תרצ"ג ס"ק ו', שע"ת סי' תרס"ד) - הזמן: ערב שבת.
   1. **ערב שבת**.
      1. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (פורים משולש פרק ב' סעי' ט"ו, פרק ה' הע' ט"ו, פרק ח' הע' ח') – "הנוהגים להשכים בפורים יותר מהרגיל (ואינם מתמללים כל השנה כותיקין) משכימים גם היום".
      2. נטעי גבריאל (פורים המשולש פרק ה' סעי' א').
      3. הל' חג בחג (פורים המשולש עמ' כ"ה).
8. פטור מלשלם כשהזיק חבירו מכח שמחת פורים (רמ"א סי' תרצ"ה סעי' ב', סי' תרצ"ו סעי' ח', חו"מ סי' שע"ח סעי' ט').
   1. מראי מקומות – הגר"ש דבליצקי זצ"ל (פורים משולש פרק ב' הע' פ"ט ד"ה ולענין).
9. בקשות בפורים - הזמן: יש ענין בכל הג' ימים, ובעיקר ערב שבת.
   1. **מקור** – פורים המשולש (זארגער, סעי' נ') - לכאורה תלוי בטעמים.
      1. כל הפושט יד ליטול נותנים לו – א"כ תלוי במחלוקת לעיל אות ט"ו.
      2. נקראים אביונים – ביום ו'.
      3. קדושת היום – שבת קודש.
      4. קבלת התורה מרצון, ומדה נגד מדה, השי"ת ממלא רצונו – ערב שבת.
      5. בשעת קריאת המגילה (כנראה ביום קריאת המגילה) – שיחות הגר"ש פינקוס זצ"ל (עמ' ק"ג).
10. מזמור של פורים.
    1. שלמת חיים (הנהגות ופסקים הל' פורים אות י"ז, תורת חיים סי' נ"ה סדר פורים המשולש אות ה') – "הנוהגים לומר מזמור של פורים, יש שאומרים אותו בשבת דפורים המשולש מלבד 'מזמור שיר ליום השבת', ולדעת הגר"א ז"ל אין אומרים אותו מפני שמזמור של שבת דוחהו".
    2. מראי מקומות.
       1. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות רכ"א) – "הנוהגים בפורים לומר קפיטל כ"ב בשיר של יום באיזה יום יאמרוהו בפורים המשולש. תשובה: בב"ב ביום ו' ובירושלים לא יאמרוהו כלל".
11. למנצח.
    1. **אין אומרים**.
       1. שלמת חיים (הנהגות ופסקים הל' פורים אות י"ח, תורת חיים סי' נ"ה סדר פורים המשולש אות ו') – "בימי פורים המשולש אין נופלים על פניהם ואין אומרים למנצח אף ביום א' שהוא ט"ז באדר".
       2. הגר"ח ברלין זצ"ל (סדר פורים המשולש אות ז').
       3. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ט אות ט"ו) – "וכן אין אומרים בו 'למנצח'".
       4. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות ר"ח) – "האם ביום א' אומרים בפרזים תחנון ולמנצח דזה כבר ט"ז. תשובה: בבני ברק בודאי אין אומרין שהוא ספק מוקפין".
       5. פסקי תשובות (סי' תרצ"ג אות ז') – "וכשחל ט"ו אדר בשב"ק אין אומרים תחנון ולמנצח בירושלים ביום א' ט"ז אדר לכו"ע, משום שהוא יום משתה ושמחה".
       6. שערי ימי הפורים (שער ד' פרק ג' אות ג') – "המנהג בירושלם".
12. תחנון.
    1. **אין אומרים**.
       1. כה"ח (ס"ק מ"ז) – "ולענין תחנונים אם אומרים ביום ט"ז כתב שם הרב פרי האדמה שפה עה"ק ירושלים ת"ו נהגו שלא לומר לא בשחרית ולא במנחה יעו"ש. וכן כתב בספר ברכות מים שם. ובכתבי מוהר"י אלגאזי מסיק דאם חל יום ט"ז תענית על אביו ואמו דלא יתענה מפני הסעודה והוא יום שאין אומרים תחנונים עכ"ל. שם חדש על ספר יראים סוף עמוד זמנים".
       2. שלמת חיים (הנהגות ופסקים הל' פורים אות י"ח, תורת חיים סי' נ"ה סדר פורים המשולש אות ו') – "בימי פורים המשולש אין נופלים על פניהם ואין אומרים למנצח אף ביום א' שהוא ט"ז באדר".
       3. הגר"ח ברלין זצ"ל (סדר פורים המשולש אות ז').
       4. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (פורים משולש פרק ב' סעי' י"ז) – "אין אומרים תחנון".
       5. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה תפילה פרק י"א סעי' ה', פורים פרק כ"א סעי' ח') - לשונו מובא לקמן.
       6. הגריש"א זצ"ל (גליון מים חיים פורים עמ' פ"ב, ציוני הלכה הל' אבילות עמ' תקנ"ד, אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ט אות ט"ו) - לשונו מובא לקמן.
       7. חזון עובדיה (פורים עמ' רכ"ז אות י').
       8. חוט שני (שבת ח"ד עמ' שס"ג) – "אמנם לגבי תחנון נראה שאין אומרים תחנון במוקפין ביום א' דסו"ס הוא יום שיש בו מצות שמחה [ולא גרע מברית וחתן וכדו']".
       9. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות ר"ח) - לשונו מובא לעיל.
       10. שלמי תודה (פורים סי' מ"א אות א' ד"ה ולענין).
       11. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע על סי' תרפ"ח סעי' ו' אות י"ג) – "ביום ראשון ט"ז אדר בירושלים אין לומר וידוי ונפילת אפים, כיון שהוא יום משתה ושמחה. ואם חל יום פקודת השנה של אביו או אמו בט"ז אדר, ורגיל להתענות בו, לא יתענה כלל בשנה זו, כיון שעליו לקיים מצות סעודת פורים, ואינו צריך לעשות התרה לשם כך. [ילקוט יוסף מועדים עמוד של. חזון עובדיה על פורים עמוד רכז]".
       12. פסקי תשובות (סי' תרצ"ג אות ז') - לשונו מובא לעיל.
       13. שערי ימי הפורים (שער ד' פרק ג') – "המנהג בירושלם".
       14. פרדס יוסף החדש (פורים אות קנ"ז, עמ' קמ"א).
    2. **בערי הפרזים**.
       1. עי' לקמן.
13. אבילות: ביום ט"ז.
    1. **אין בו אבילות**.
       1. הגרשז"א זצ"ל (מנחת שלמה ח"ב סי' צ"ו אות ד', הליכות שלמה תפילה פרק י"א ס"ק ט', פורים פרק כ"א סעי' ז', הע' ט"ו, שלמי מועד עמ' רצ"ז) – "יום ראשון, ט"ז באדר, כיון שהוא יום משתה ושמחה, דין האבלות בו כמו בכל פורים".
       2. הליכות אבן ישראל (מועדים ח"ב פרק ס"ב סעי' ט"ו, הע' ט"ז, הע' י"ז) – "אבל בתוך שבעה, אין נוהג אבילות ביום ראשון, ואף בליל מוצאי שבת. [ולענין יום ו', הדבר פשוט שאין נוהג אבילות, כמו בכל שנה שבשני הימים אין נוהג אבילות, עיין משנ"ב סימן תרצ"ו ס"ק ט"ז]".
       3. קנה בשם (אור ישראל גליון נ"ו עמ' ל"ג אות ס"ד) – "יום ראשון של פורים המשולש בעיה"ק ירושלים, אין אומרים למנצח, ואין בו אבילות".
       4. חזון עובדיה (אבילות ח"ג עמ' ק"ל ד"ה בירושלים) – "ומכיון דקי"ל הלכה כדברי המיקל באבל, נראה המיקל לא הפסיד. ואע"פ שבחזון עובדיה (פורים עמוד רכז) כתבתי להחמיר, כעת נ"ל שהמיקל יש לו על מה לסמוך".
          1. חזון עובדיה (פורים עמ' רכ"ז אות י') – "דיני אבלות נוהגים ביום ראשון ט"ז אדר, אף על פי שמקיימים בו ביום סעודת פורים".
    2. **יש בו אבילות**.
       1. אור לציון (ח"א סי' מ"ט, ח"ד פרק ס"א אות ב') – "ונלע"ד לדינא שצריך לנהוג אבלות ביום א' גם לשיטת הר"ן, וד"ז נלמד מבעל ברית, שיו"ט שלו שהוא יום טוב של יחיד אינו דוחה ט' באב שהוא אבלות דרבים, ועכ"ז דוחה אבלות דרבים הדחוי ליום א', אף אנו נאמר שאבלות דיחיד שלא דוחה שמחה של רבים בפרהסיא, כשהוא דחוי ידחה וינהג בו אבלות גם בפרהסיא, ומה גם שדעת מהרלב"ח (סי' ל"ב) לעשות את הסעודה בשבת".
       2. הגריש"א זצ"ל (קובץ תשובות ח"א סי' ס"ט) – "וע"ד שאלתו בפורים משולש שיום הסעודה הוא ביום ראשון האם נוהג בו דין שבעה ואם יש בזה מנהג. אנא לא ידענא מה המנהג בזה, ומסתברא שזהו בכלל הדברים אשר לא שייך בזה מנהג וכמ"ש הש"ך יור"ד סי' ק"ץ ס"ג (וז"ל ועוד דהדבר ידוע דדבר שאינו מצוי אין שייך בו מנהג וכו') וסימן שצ"א סק"ח דדבר שאינו מצוי אין שייך בו מנהג. ולדינא נראה פשוט דנוהג בו אבלות וע' תשב"ץ ח"ג סי' רח"ץ דנראה מדבריו דמה שקבעו את הסעודה ליום ט"ז אין זה מדברי קבלה ולא מעיקר התקנה וזל"ש... 'אכתי איכא איסור הספד ותענית באותו יום [כלומר ביוה"ש שהוא ט"ו] דמשום שבת גופיה לא מתסר דלא אשכחן דשבת איקרי יום שמחה אלא עונג באכילה ויש אבילות בשבת בצנעה, ומשום פורים מיתסר [דעת התשב"ץ דפורים גם בצנעה אינו נוהג, עיין יד אפרים] בתענית למאן דציים כולי שתא לבר מיום דעצרתא ופוריא'. ומשמע דכל שתא ציים ואפילו בשבת וכו' וא"כ כיון דעיקר תקנה דסעודת פורים אינה אלא שלא להתענות וריבוי סעודה מדרבנן בלחוד הוא וזכירה ועשיה בעיקר תקנה כי הדדי נינהו, וע"ש עוד".

הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ט אות י"ד) – "בפורים המשולש, ביום ראשון ט"ז אדר נוהג בו אבילות. דמעיקר התקנה הוא רק הספד ותענית, ולכן אבל המתפלל לפני התיבה בשנת אבלותו רשאי להתפלל גם ביום זה, והטעם דאין ט"ז אדר שני יום שמחה בירושלים, ורק 'הנהגת שמחה' יש בו".

* + 1. חוט שני (שבת ח"ד ריש עמ' שס"ג) – "דאף לפמש"כ הרמ"א (סי' תרצ"ו סעיף ד') שאין אבילות נוהג בין בי"ד בין בט"ו, מ"מ ביום ט"ז [יום א'] בפורים המשולש נוהג אבילות גם בכרכים, דהרי השמחה והסעודה ביום א' הוא רק השלמה ואינו 'יום פורים' וא"כ אינו פוטר מאבילות. [ובפרט דעיקר הא דאין אבילות נוהג בפורים הוא חידוש]".
    2. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון י"ג עמ' ז') – "והנה אני אף שבספרי הנ"ל לא הכרעת לאחד מהצדדים מ"מ בע"פ הייתי משיב לשואלים ג"כ להקל, אמנם כעת נראה לי לפסוק כדעת המחמירים מטעם שכן נראה מדברי החוג הארץ למהר"י אלגאזי זצ"ל סע' יא, והרב פרי האדמה בח"ד דף א' ע"ש כמ"ש בספרי שם בפ"ח ריש סע' כ' במו"ה ע"ש".

**עי'** הגר"ש דבליצקי זצ"ל (פורים משולש פרק ב' סעי' כ"ז, פרק ח' סעי' כ', עי' מנהגי הפרושים בארץ ישראל בתוך ס' ישורון חמ"א עמ' רט"ז אות י"א) – "אין אבלות שבעה בפרהסיא נוהג ביום זה בירושלים, ואבל ביום הראשון פטור מתפילין, ומותר לאבל להחליף בגדיו ואינו קורע את הבגדים שמחליף גם באביו ואמו".

* + 1. עי' קיצור דברי סופרים (פרק נ"ב סעי' צ"א, הע' צ"א) – "ויש להחמיר כהכרעת החכמ"א דיש לנהוג אבלות ביום ט"ז מלבד ישיבה ע"ג קרקע. [ולענין קריעה, באבל על אביו ואמו אסור להחזיר קרעו, וכל שהחליף חוזר וקורע כיון דכל זה הוא מדינא דגמ'. ובשאר קרובים לדעת הרמ"א בסימן ש"מ סעיף ה' מותר להחזיר קרעו ולדעת המאירי והגר"א אסור להחזיר קרעו, מיהו **להחליף לכבוד היום מותר** דכל לצורך מותר לכו"ע, **וכן מותר ללבוש בגדי שבת** (כדי שלא יהא אבלות בפרהסיא) דכיון שאין החומרא בזה אלא מנהג יש לסמוך על הפוסקים שאק נוהג בו אבלות בפרהסיא]".
    2. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע על סי' תרפ"ח סעי' ו' אות ט"ו) – "דיני אבלות נוהגים ביום ראשון ט"ז אדר, אף על פי שמקיימים בו ביום סעודת פורים. ואף על פי שבפורים משולש קוראים את המגילה ביום י"ד אדר, ואין בו מצות סעודת פורים, אלא הסעודה לבני ירושלים היא ביום ראשון, מכל מקום אין אבלות נוהגת גם ביום ששי י"ד בו. [שכן פסק מרן ביו"ד, שאין אבלות נוהגת לא בי"ד ולא בט"ו. וכמו שאמרו במגילה (ה ב), שאסורים בהספד ובתענית, ולאסור של זה בזה. ואין מספידים גם בי"ד, וה"ה שאין אבלות נוהגת בו. חזו"ע פורים]".
  1. מראי מקומות.
     1. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' ל"ב אות קכ"ד) – "אבל בתוך י"ב חודש ראוי שלא יסע ביום ט"ו או בט"ז בפורים המשולש לכרך אם הוא בן עיר לאכול שם בחבורה, וכן להיפך אם הוא בן כרך שלא יסע ביום י"ד לעיר לאכול שם בחבורה".
     2. פסקי תשובות (סי' תרצ"ו אות ה', הע' כ"ח) – "ובענין יום א' ט"ז אדר בירושלים ת"ו (פורים המשולש) גם בזה לא מצינו שום גילוי דעת בפוסקים ובספרי המנהגים, וגדולי ירושלים בדור האחרון נחלקו בדבר, ומי שאירע לו רח"ל מקרה כזה יש לו לעשות שאלת חכם. [בפורים המשולש להגר"ש דבליצקי פ"ח סעי' כ' נשא ונתן בזה עם גדולי ירושלים ומביא שם את תשובותיהם המפורטות עם הנימוקים והצדדים לכאן ולכאן, וסיכום השיטות כדלהלן: דעת הגרש"ז אויערבך, הגר"א זלאטניק, הגרי"י פישר דאין נוהגים אבילות וכעין י"ד בירושלים וט"ו בפרזים. דעת הגרי"ש אלישיב, הגרב"צ אבא שאול (וכ"ה בספרו שו"ת אור לציון ח"א סי' מ"ט), הגרש"א יודלביץ דנוהג דיני אבילות כרגיל, אף שמחויב בסעודת פורים בבשר ויין. דעת הגרח"ז גרוסברג דנוהג כל דיני אבילות חוץ מישיבה ע"ג קרקע. דעת הגר"מ שטרנבוך דנוהג כל היום דיני אבילות זולת אותה שעה שיושב לאכול סעודת פורים שמחליף בגדיו ויושב על כסא רגיל ונועל מנעליו ושמח בסעודת היום, ומיד אחרי הסעודה אף שעדיין לפני השקיעה חוזר לכל דיני אבלותו, ובמכתב מהגר"ש אייזן כותב ששאל וחקר מזקני וחכמי ירושלים ואמרו לו שזוכרים שהאבלים עושים סעודת פורים כבכל שנה בקיבוץ אנשי ביתם לאכול ולשתות יחד כדי שלא יהא נראה כאבילות בפרהסיא".
  2. **יארצייט: עליה לקבר ביום א'**.
     1. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' ל"ב אות קל"ז) – "ביום א' של פורים המשולש בירושלים ראוי שלא לעלות לקבר ביום היארצייט ושיעלו בי"ז אדר".
  3. **להתפלל לפני העמוד**.
     1. יום ו'.
        1. שלא יתפלל.
           1. לפי הפמ"ג (מגידות סי' פ"ג) – "וכללא הוא דכל שאין אומרים למנצח וא"א אין לאבל להתפלל".
           2. לפי הבה"ל (סי' קל"ב מאמר קדישין) – "אבל בימים שאין אומרים בהם למנצח ואא"א אין להאבל להתפלל לפני העמוד".
           3. הליכות אבן ישראל (מועדים ח"ב פרק ס"ב סעי' ח') – "אבל בשנה הראשונה, אינו מתפלל לפני העמוד לא ביום ו' ולא ביום א' מימי פורים המשולש".
           4. אדר ופורים (עמ' קפ"ו) – "מקומות שאבל אינו מתפלל כשליח ציבור בפורים, אינו מתפלל ביום ו'".
           5. נטעי גבריאל (אבילות ח"ב פרק נ"ט הע' ד') - לשונו מובא לקמן.
           6. פסקי תשובות (סי' תרצ"ו אות ח') - לשונו מובא לקמן.
        2. דעת הגריש"א זצ"ל.
           1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד ח"ב פרק צ' אות י"ג) – "בפורים המשולש, ביום שישי י"ד אדר לא יעבור האבל לפני התיבה".
           2. הגריש"א זצ"ל (ציוני הלכה עמ' תס"ט הע' צ"ז) – "אולם אמר שבפורים המשולש יכול להתפלל לפני התיבה, מפני שאינו פורים. [הן ביום שישי והן ביום ראשון]".
     2. יום א'.
        1. שלא לתפלל.
           1. לפי הפמ"ג (מגידות סי' פ"ג) – "וכללא הוא דכל שאין אומרים למנצח וא"א אין לאבל להתפלל".
           2. לפי הבה"ל (סי' קל"ב מאמר קדישין) – "אבל בימים שאין אומרים בהם למנצח ואא"א אין להאבל להתפלל לפני העמוד".
           3. הליכות אבן ישראל (מועדים ח"ב פרק ס"ב סעי' ח') – "אבל בשנה הראשונה, אינו מתפלל לפני העמוד לא ביום ו' ולא ביום א' מימי פורים המשולש".
           4. אדר ופורים (עמ' קפ"ו) – "ולכאורה גם ביום א' לא יתפלל ('פורים משולש')".
           5. נטעי גבריאל (אבילות ח"ב פרק נ"ט הע' ד') – "ופורים המשולש בירושלים נראה שאין האבל מתפלל בכל שלשת ימי הפורים, כיון שעוסקים בשמחה דינו כיו"ט".
           6. פסקי תשובות (סי' תרצ"ו אות ח') – "וגם בפורים המשולש בירושת"ו אין מתפללים האבלים לפני העמוד ביום ו', ונראה דגם ביום א' ט"ז אדר א"צ להתפלל לפני העמוד".
        2. יכול להתפלל.
           1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד ח"ב פרק צ' אות י"ג, ציוני הלכה הל' אבילות עמ' תס"ט [לשונו מובא לעיל], עמ' תקנ"ד אות ב') – "וביום ראשון ט"ז אדר נוהג בו אבלות, ויעבור לפני התיבה. דמעיקר התקנה הוא רק הספד ותענית, ולכן, אבל המתפלל לפני התיבה בשנת אבלותו רשאי להתפלל גם ביום זה. והטעם, דאין ט"ז אדר יום שמחה בירושלים, ורק 'הנהגת שמחה' יש בו".

* 1. **אנינות**.
     1. ערב שבת, כיום חול.
        1. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (פורים משולש פרק ב' סעי' כ"ז) – "אך אין האונן מותר בו בבשר ויין".
        2. פסקי תשובות (סי' תרצ"ו אות י"א) – "ובפורים המשולש בירושת"ו, לענין יום ו' י"ד אדר, כיון דליכא התירא דאכילת בשר ויין ושמחת פורים (שחובת הסעודה ביום א'), חלים עליו כל דיני אנינות כיום חול גמור, אלא דהבגד הקרוע יחליף כי גם בשנה רגילה אין נוהגין דיני אבילות בפרהסיא בי"ד (כנ"ל אות ה')".
     2. יום ראשון.
        1. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (פורים משולש פרק ח' סעי' י"ח) – "האונן מותר בו בבשר ויין לדעת השו"ע המתיר בפורים".
        2. פסקי תשובות (סי' תרצ"ו אות י"א) – "ולענין יום א' ט"ז אדר, אף כי איכא חיובא דאכילת בשר ויין ושמחת פורים, מ"מ כיון דלכמה דיעות אינו מדברי קבלה אלא מדרבנן, ועוד, כי אף ביום פורים ממש יש מחייבים כל דיני אנינות וכמושנת"ל, לכן יש לפסוק שחלים עליו כל דיני אנינות, וסעודת פורים יקיים בלא בשר ויין ובלא ברכות לפניה ולאחריה (וכשהקבורה בעוד יום יקיימנה אח"כ בבשר ויין, וכנ"ל)".
        3. קיצור דברי סופרים (פרק ה' הע' צ"ח) – "יש להחמיר לנהוג אנינות ואסור בבשר ויין".
  2. **קריאה בכותל**.
     1. ערב שבת.
        1. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (פורים משולש פרק ב' סעי' כ"ח) – "הקריעה על ירושלים והמקדש נוהגת היום גם אחר חצות היום".
        2. ערב שבת: בכלליות - עי' סי' תקס"א סעי' ו', לשיטות ומראי מקומות.
     2. יום ראשון, מחמיר.
        1. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (פורים משולש פרק ח' סעי' י"ט) – "כל דינו קריעה נוהגים בו על כל הקרובים וראיית ירושלים והמקדש".

1. נישואין.
   1. **ערב שבת, מותר**.
      1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה פורים פרק כ"א סעי' ט', שלמי מועד עמ' רצ"ז, עמ' ד"ש) – "נשואי רבנו היו ביום ו י"ד אדר, 'פורים המשולש' בירושלם".
      2. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (פורים משולש פרק ב' סעי' כ"ד) – "מותר לישא אשה בירושלים ביום הזה לכולי עלמא, ואין החתן מתענה בו".
      3. פסקי תשובות (סי' תרצ"ו אות י"ב) – "ובפורים המשולש בירושת"ו - בליל ו' וביום ו' - מותר לכו"ע לערוך נישואין, דביום זה ליכא חיוב סעודה מחמת פורים".
   2. **יום ראשון**.
      1. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (פורים משולש פרק ח' סעי' כ"א) – "לדעת האוסרים לישא אשה בפורים אסור היום לישא אשה".
      2. פסקי תשובות (סי' תרצ"ו אות י"ב) – "וביום א' ט"ז אדר - לדעת האוסרים הנ"ל אסור גם ביום זה".
   3. **פנים חדשות**.
      1. מחמיר.
         1. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (פורים משולש פרק ח' סעי' כ"ב) – "אין מברכים בסעודת פורים היום שבע ברכות ללא מנים חדשות ממש".
         2. פסקי תשובות (סי' תרצ"ו הע' ע') – "ובפורים המשולש - הסעודות דער"ש ויום ראשון אינם נחשבים כפנים חדשות - שובע שמחות שם".
   4. **הפטרה בפורים המשולש כשיש חתן**.
      1. פורים משולש (מהדו"ה, פרק ד' הע' ה') – "וכאן המקום להעיר בקשר להפטרת צו בירמיה ז ושם בפסוק לד הוא 'והשבתי מערי יהודה ומחוצות ירושלים קול ששון וקול שמחה קול חתן וקול כלה'. ואם יש באותו שבת בבית הכנסת חתן בין בשבת שלפני הנישואין שעולה למפטיר או בשבת שאחר הנישואין הגם שאינו עולה אז למפטיר מ"מ הרי הוא נוכח בבית הכנסת ... וא"כ לא מסמנא מילתא לקרוא לו או בנוכחותו פסוק זה. על כן נראה בעיני לחדש, מכיון דלמנהג ספרדים תושבים בפאס ואיטלקים ותימנים וחב"ד אין קוראים בהפטרה זו רק עד פסוק כח 'ונכרתה מפיהם', ואח"כ מדלגים תיכף ל'כה אמר ה' אל יתהלל וכו'', וכ"כ הרמב"ם בסדר ההפטרות, לכן גם במנהג אשכנז יקראו במקרה זה רק עד שם, כיון דעכ"פ מצינו מנהג כזה ...".
      2. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש אה"ע ח"א פרק כ"ג אות י"ז) – "בספר פורים המשולש ... אולם רבינו אמר, שאין כאן שום קפידא, ואין צורך לשנות כלל, מכיון שלא כמו ה'תוכחה' שהיא לעתיד, נבואת 'והשבתי' וגו' כבר התקיימה בעבר, אך בכל זאת מי שליבו נוקפו יכול להוסיף מתוך תנ"ך או חומש (גם אלה הנוהגים לקרוא בנביא כתוב על קלף) את ג' הפסוקים הראשונים של הפטרת שוש אשיש, וכמש"כ המחבר (או"ח סי' קמד ס"ג) 'נוהגין בשבת שיש בו חתן לומר אחר הפטרת השבוע שנים או ג' פסוקים מהפטרת שוש תשיש', ואע"פ שאין מדלגין מנביא לנביא (כמבואר במגילה דף כד ע"א), כבר כתב הב"י (סי' קמד) כמה תירוצים, וביניהם כלשון המשנ"ב 'משום דבימי התלמוד היו כל הספרים נכתבים בגליון וכו', אבל לדידן שההפטרות נכתבים בקונטרסים או בחומשין הלא יכול לעשות סימן שימצא מהר', ולפיכך כאמור יש לקרוא את הג' פסוקים מתוך חומש או תנ"ך".
2. פורים קטן משולש.
   1. מראי מקומות.
      1. משנת יוסף (חי"א סי' קכ"ד) – "ש'ירבה קצת' היא הוספת מאכל לכבוד פורים קטן, עושים זאת בשבת קטן באד"ר, ולמחרת בט"ז כבר אין ענין של סעודה, שהרי מתחילה לא נתחייבנו בסעודה כ"א בהוספת מאכל, וזה אפשר בשבת כמו בר"ח כשחל בשבת".
      2. היכל הוראה (ח"ג הוראה מ"ז) – "פורים קטן משולש ... שיש לעשותו גם ביום ט"ו ... אבל לא ביום ראשון ט"ז אדר א' יום שלא אירע בו הנס".
3. דיני יום ט"ז אדר בערי הפרזות.
   1. **להרבות קצת בסעודה**.
      1. נזר ישראל (ח"ב סי' ל"ו ס"ק ג') – "אזי גם אותן שאינן מוקפין צריכין להרבות קצת בסעוד' ביום א'".
      2. נימוקי או"ח (סי' תרפ"ח סעי' ו').
      3. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (פורים משולש פרק ז' סעי' א') – "ראוי להרבות מעט בסעודה ביום".
   2. **תחנון**.
      1. אין לומר.
         1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה תפילה פרק י"א סעי' ה', פורים פרק כ"א סעי' ח', שלמי מועד סוף עמ' רצ"ו) – "נהוג שלא לומר תחנון בט"ז באדר בפורים המשולש אף בערי הפרזים".
         2. עי' הגרח"ק זצ"ל (שאלת רב ח"ב פרק ל"ט אות כ"ג, הליכות חיים ח"א פרק ל"ז אות ת"ד, ***עלי שי"ח עמ' רי"ז אות ל"א,*** מישרים אהבוך עמ' רל"ב אות י'***) –*** "האם אומרים תחנון בט"ז באדר בפורים המשולש בערים שאינן מוקפות חומה. תשובה: יתכן שאין אומרים".

עי' הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות ר"ח [לשונו מובא לעיל], אות ר"ט) – "בנ"ל מה הדין בפרזים שלא בב"ב. תשובה: כבר הסתפקו בזה".

* + - 1. הגר"ע אויערבך שליט"א (מה טובו גליון ט"ו עמ' צ"ו אות נ"ד***) – "***נחלקו הדעות אם יש לומר תחנון ביום א' ט"ז אדר דפורים המשולש בערי הפרזות. ולמעשה נראה שלא לומר".
    1. יש לומר.
       1. אג"מ (שמעתתא דמשה, שמעות משה סי' תרצ"ג אות ב').
       2. הגריש"א זצ"ל (גליון מים חיים פורים עמ' פ"ב, ציוני הלכה הל' אבילות עמ' תקנ"ד, אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ט אות ט"ו) – "נראה שאין אומרים תחנון ביום א' בפורים המשולש במוקפים, דסוף סוף הוא יום שיש בו שמחה ולא גרע מברית וחתן וכדומה, אך בפרזים יאמרו תחנון ביום זה ואינו כשושן פורים של כל שנה".
       3. שבט הלוי (מבית לוי גליון ט"ו עמ' מ"ו אות ג', בענייני חנוכה ופורים עמ' ס"א אות ג') – "בערי הפרזים אומרים תחנון ביום ראשון ט"ז באדר".
       4. חוט שני (שבת ח"ד עמ' שס"ג, גיליון מים חיים פורים [עמ' פ"ב]) – "אבל במקומות הפרזים אומרים תחנון ביום א' ואינו כשושן פורים".
       5. עי' הגר"ש דבליצקי זצ"ל (פורים משולש פרק ז' סעי' א', הע' ה', עי' זה השלחן ח"א סי' קל"א על סעי' ו') – "אומרים בו תחנון ולמנצח והנוהג שלא לומר בו מנהגו מנהג ויש לילך בזה אחר החזן. [כתבתי בזה השלחן ... אך אח"כ חזרתי בזה משום סתימת הפוסקים בזה]".
       6. שלמי תודה (פורים סי' מ"א אות א' ד"ה ולענין) – "אבל בני העיירות אע"ג דבט"ו באדר אין אומרים בו תחנון, מ"מ באחד בשבת שהוא ט"ז באדר אומרים תחנון, שהרי מצד עצם היום לאו זמן שמחה הוא, וחול הוא אצלם, אלא הבני הכרכים דנוהגים בו שמחה אין אומרים בו תחנון, אבל בני העיירות שאין נוהגים בו שמחה אומרים".
       7. הגר"ש מילר שליט"א (שושנת ישראל פרק ט"ו סעי' ט"ו).
       8. עי' שערי ימי הפורים (שער ד' פרק ג' אות ד') – "למעשה עדיף לומר תחנון ביום ראשון בערי הפרזות, אמנם בתי כנסיות שנהגו שלא לומר תחנון ולמנצח, כדעת הגרשז"א יש להם על מי לסמוך".
    2. מראי מקומות – פרדס יוסף החדש (פורים אות קנ"ח, עמ' קמ"ב).
       1. פסקי תשובות (סי' תרצ"ג אות ז', הע' י"ט) – "וכשחל ט"ו אדר בשב"ק אין אומרים תחנון ולמנצח בירושלים ביום א' ט"ז אדר לכו"ע, משום שהוא יום משתה ושמחה, ונכון לנהוג שבכל ערי ארץ ישראל לא יאמרו תחנון ולמנצח ביום א', חדא, מפני כבודה של ירושלים, ועוד שרבים הערים בא"י שהם בכלל ערי הספיקות אם היו מוקפות חומה מימות יב"נ (ע' סי' תרפ"ח אות ז') ובהם מדינא אין לומר תחנון. [פורים המשולש - דבליצקי פ"ז סעי' א' ושכ"ה בס' לקט הקמח החדש סי' קל"א, ונראה דגם בחו"ל, אף לאלו הנוהגין בכל שנה לומר תחנון בשיתסר ושיבסר, יש לצדד שבשנה כזו לא יאמרו תחנון בט"ז, עפ"י מה שכתבנו לקמן סי' תרצ"ו אות ד' בשם פוסקים דאין להתענות תענית רשות ושיש הנוהגים להרבות בו בסעודה וע"כ שייך ביה קצת יום טוב והשתתפות בשמחת בני ירושלים ת"ו]".
  1. **הספד ותענית**.
     1. מיקל [חוץ מתענית רשות].
        1. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (פורים משולש פרק ז' סעי' א') – "טוב שלא להתענות בו תענית רשות".
        2. פסקי תשובות (סי' תרצ"ו אות ד') – "ובפורים המשולש בירושלים ת"ו, ביום א' ט"ז אדר אסורים כל היום בהספד ובתענית כדין פורים עצמו וגם תענית חלום אסור וכ"ש תענית יאר צייט וחתן, ובשאר ערי הפרזות מותר להספיד ולהתענות, אך תענית רשות אין להתענות בו כי יש להרבות בו בסעודה".
        3. שערי ימי הפורים (שער ד' פרק ג' אות ד').

1. קריאת המגילה קודם זמנו - סעיף ז'.
   1. **חולה שעומדים להרדימו האם יכול לשמוע את המגילה קודם זמנה**.
      1. וישמע משה (פר' תרומה שנת תשפ"א עמ' ב') – "שאלה: במחלת הקורונה ישנם חולים רבים שהגיעו למצב קשה עד שלא היו יכולים לנשום בכוחות עצמם עד שהוכרחו להרדימם ולהנשימם בצורה מלאכותית, וכמה מהם לא התעוררו מתרדמה זו ושבקו חיים לכל חי ר"ל. ועם ישראל כולו עומד בתפילה לפני רופא כל בשר שיאמר למשחית הרף, ויזכו כל החולים לרפואה שלימה לאלתר. ומ"מ יש לדון באם יארע [היל"ת] שיצטרכו להרדים חולה בערב פורים, והחולה יבקש לשמוע מגילה קודם לכן את המגילה כדין בני הכפרים המקדימין ליום הכניסה, האם יש משום לקריאה זו, או שלא נתקנה הקדמת הקריאה אלא לבני הכפרים אבל לא לאדם פרטי שמסיבה כל שהיא לא יוכל לקרוא את המגילה בזמנה. תשובה: הגאון הגדול רבי חיים קניבסקי שליט”א השיב שהחולה ישמע מגילה אך לא יברך עליה, וכן הורו הגאונים רבי משה שאול קליין, רבי נפתלי נוסבוים, רבי שמאי גרוס, ר"ע פריד שליט"א. ותמכו יתידותיהם על מה שכתב השו"ע בהלכות מגילה (סימן תרפח ס"ז) ... **ולענין מצוות מתנות לאביונים ומשלוח מנות** הורו הגר"נ נוסבוים והגר"ע פריד שלפני שמרדימים אותו יעשה שליח שיקיים את המצוות בשליחותו. ואם לא עשה שליח אפשר לקיים את המצוות בעבורו ע"י שיזכה אחר בכסף עבורו על מנת להשתמש בו למתנות לאביונים, וכן במנות יזכה עבורו על מנת להשתמש בהם למשלוח מנות. והגר"ע פריד חידש שיש אופן נוסף לקיים עבורו מצות מתנות לאביונים ע"י שיתן אחר מעות משלו לאביון בעבורו, וזה מועיל מדין עבד כנעני ...".

**אחד המרבה ואחד הממעיט ובלבד שיכוין לבו לשמים**

רמ"א (סי' תרצ"ה סעי' ב')

**הכל חייבים בקריאת מגילה**

# סימן תרפ"ט

1. נשים - סעיף א'.
2. קריאת לנשים, מי יברך את הברכות.
3. קטנים - סעיף ו'.
4. נשים - סעיף א'.
   1. **עמידה בקריאה לנשים**.
      1. עי' סי' תר"צ סעי' א', לשיטות ומראי מקומות.
   2. **האם נשים צריכות לילך לשמוע קריאת המגילה ברוב עם**.
      1. מחמיר.
         1. דר"מ (סי' תר"צ ס"ק ח') – "וכתב הגהות אשר"י פרק קמא דמגילה (סי' ג) ואותן בני אדם שמניחין בית הכנסת וקורין המגילה ביחיד לא טוב הם עושין אלא צריכין לבא לבית הכנסת הם ונשותיהם וילדיהם עכ"ל".
         2. ב"ח (סי' תרפ"ז סוף ס"ק ב') – "והילכך צריך כל אדם אפילו עוסק במצוה רבה ליזהר בה ביום ובלילה לקרותה ברוב עם עם הצבור ולבוא עם אשתו וילדיו לבית הכנסת".
         3. סדר היום (סדר פורים) – "וצריך שכלם יתקבצו למקרא מגילה אנשים ונשים וטף שכולם היו באותו הנס ואם לא שמעו כלם בב"ה מפי ש"ץ חובה על בעל הבית שיקבץ אותם ויקרא המגילה לפניהם".
         4. ח"א (כלל קנ"ה סעי' ז') – "ואפילו יכול לכנס עשרה, מכל מקום מצוה מן המובחר לילך לבית הכנסת הוא ואשתו ובניו לשמוע המגילה ברוב עם".
         5. קיצור שו"ע (סי' קמ"א סעי' ז') – "חייב כל אדם בין איש בין אשה לשמוע קריאת המגילה בלילה וביום, ולכן גם הבתולות יש להן ללכת לבית הכנסת, ואם אינן הולכות צריכין לקרות לפניהן בבית".
         6. קובץ הלכות (פרק י"ב סעי' א') – "הנשים מחוייבות במגילה, ויש להן ללכת לבית הכנסת לשמוע מקרא מגילה בציבור".
         7. עי' אמרי יעקב (ח"א סי' ע"ח) – "יש להסתפק אי גם נשים צריכות לקיים מצות 'ברוב עם' לילך לביהכ"נ דוקא, או סגי גם ביחידות. והנה המג"א ומ"ב (ריש סי' תרפ"ט) כתבו על הא דאיתא בב"י הכל חייבים בקריאתה אנשים ונשים, דצריך לקרותה לפני הבתולות בביתו, ובקצת מקומות נוהגין שהן הולכות לביהכ"נ. וכן בסי' תרצ"ב ס"ק י"א כתב שיקראנה לנשים אחר שיצא מביהכ"נ, דמצוה שיצא בעצמו בקריאת הציבור. ולכאורה משמע מזה דאשה אינה צריכה לבוא לביהכ"נ דוקא, וכן ראיתי בשו"ת חלקת יעקב (ח"ג סי' קמ"ד) דכתב דאין שום עדיפות לנשים לילך לביהכ"נ, ודייק מהמג"א ומ"ב דלעיל. ברם לענ"ד צ"ע מדברי הג"א פ"ק דמגילה שכתב וז"ל, הלכך אותם בני אדם שמניחים ביהכ"נ וקוראים מגילה בבתיהם לא טוב הם עושים, אלא צריך לבוא עם 'אשתו וילדיו' לביהכ"נ לשמוע מקרא מגילה (מאור זרוע), עכ"ל. וכן הובא נמי בדרכי משה (סוס"י תר"צ). הרי מפורש בדבריו דס"ל דגם נשים צריכות לקיים ברוב עם, דהרי קאי התם על דברי הרא"ש שהעתיק להלכה אהא דכהנים מתבטלים מהעבודה בשביל קריאת מגילה, והיינו הדין של רב עם הדרת מלך, וע"ז כתב הג"א דגם נשים צריכות לילך לביהכ"נ, וכן ראיתי בח"א (סי' קנ"ח סעי' ז') שכתב דמצוה מן המובחר שילך הוא ואשתו לשמוע המגילה ברוב עם, וכן כתב הקש"ע. ובאמת לענ"ד פלא על המג"א ומ"ב שלא הזכירו כלל מזה, ומ"מ יש לכאורה להביא ראיה לדבריהם מהירושלמי פ"ב הל' ה', דקאמר דר' יהושע בן לוי הוי מכנש בנוי ובני ביתיה וקרא קמיהון, ובשיטה המיוחס להריטב"א (דף ד' ע"א) פי' דברי הירושלמי דהיינו שקרא לפני אשתו עיי"ש, ומשמע מזה דר' יהושע בן לוי דהוא אבי המאמר דנשים חייבות במקרא מגילה (עיין דף ד' ע"א), הוא בעצמו קרא לפניהם, ומשמע דלא הלכה אשתו לביהכ"נ, ואיכא מזה סייעתא לשיטת המג"א ומ"ב דאינן צריכות לקיים בזה רוב עם הדרת מלך, ומ"מ ראיה גמורה ליכא, דיש לדחות ואין להאריך. והנה מה שכתבנו לעיל דמשמע לכאורה מדברי המג"א ומ"ב דאין צריכים לבוא לביהכנ"ס, אבל באמת אין זה ראיה גמורה, ואדרבה מצינו דבסוס"י תרפ"ט כתב המחבר דמנהג טוב להביא קטנים וקטנות לביהכ"נ לשמוע מקרא מגילה, והבה"ל שם עמד מדוע נקט לשון 'טוב', דהרי בהגיע לחינוך הוא מדינא צריך לחנכו, וכתב דמשום חינוך לבד הוי סגי לקרות לפניהם בבית. אבל כדי לפרסם הנס ביותר מנהג להביאם לביהכ"נ שישמעו בציבור כדי לחנכם שגם בגדולתם ישמעו בציבור, עכ"ל. הרי משמע דס"ל דגם בנשים יש מצוה דברוב עם הדרת מלך, שהרי לשון המחבר הוא קטנים וקטנות, היינו גם נשים, וא"כ איך נאמר דמה שהעתיק המ"ב דיש לקרות לפני הנשים בביתו אתיא לאפוקי ביהכנ"ס, ועכצ"ל דדינא נקט דאם לא היו בביהכנ"ס צריך לקרות להם בביתו ... ולמסקנה נראה לענ"ד דלכתחילה יש לחוש לדברי הג"א וח"א דגם נשים ילכו לשמוע בביהכ"נ ברוב עם, אך היינו דוקא אם אין להם שום מניעה וטרחא, אבל אם יש איזה מניעה וקושי אינם צריכים לילך, ומ"מ ראוי לילך עכ"פ לקרא בקיבוץ נשים לחוש לדברי יד אפרים וא"ר דס"ל דאף אם קראו כבר הציבור מ"מ יש לחזר אחר עשרה, אמנם אף בזה אם איכא טורח רב יש לסמוך על רמ"א וחזו"א (סי' קנ"ח ס"ק ב') דס"ל דא"צ לחזר אחר עשרה אם כבר קראו הציבור".
         8. מאורות נתן (פורים הוספות ומלואים סי' ו') – "ראיתי בשו"ת חלקת יעקב ... והנה באור זרוע (הל' מגילה סי' שס"ח) ... והובא דבריו בהגהות אשרי (פ"ק דמגילה סי' ג') בשם הא"ז, והביאו ג"כ בדרכי משה סוף סימן תר"צ, וכ"כ בסדר היום וכ"כ בחיי אדם (כלל קנ"ה ס"ז) דאפי' ת"ת ששקול כנגד כל המצוות מבטלים לשמוע מקרא מגילה בצבור, ואפי' יכול לכנס עשרה מ"מ מצוה מן המובחר לילך לביהכ"נ הוא 'ואשתו ובניו' לשמוע המגילה ברוב עם, עכ"ל ... ומה שהביא ראי' מדברי המג"א ריש סי' תרפ"ט שכ' שצריך לקרותה בביתו לפני הבתולות, צ"ל דג"כ היה איזה סיבה שלא יכלו ללכת לביהכ"נ, ואדרבה משם ראי' להיפך דהנשים כן הלכו לביהכ"נ".
      2. מיקל.
         1. חלקת יעקב (או"ח סי' רל"ב) – "כיון דבנשים שייך הא דכל כבודה בת מלך פנימה ... ואף דכמה נשים דילן הולכין לביהמ"ד לשמוע מקרא מגילה לא שייך לומר דשוויוהו עלייהו חובה, כמו שמבואר באחרונים לענין שופר בסימן תקפ"ט גבי אשה, והחילוק מובן מאליו. מסקנא דמילתא דאין שום עדיפותא לנשים לילך לביהמ"ד לשמוע מקרא מגילה, וכן נראה מדברי המ"ב רסי' תרפ"ט שכ' וז"ל ובקצת מקומות נוהגין שהן הולכות לבית הכנסת לעזרת נשים לשמוע הקריאה, וצ"ע איך יוצאין שם נשים דא"א לשמוע שם כדין (רמזו כת"ה) עי"ש".
         2. הליכות אבן ישראל (מועדים ח"ב פרק ס"ב סעי' ו', עמ' ת"ס) – "בבית רבינו לא היו הנשים הולכות לבית הכנסת לשמוע המגילה, והיה רבינו קורא המגילה בביתו להוציאם יד"ח".
         3. תשובות והנהגות (אליבא דהלכתא גליון ק"א עמ' מ"ה טור ג') – "דנשים יכולות לכתחלה לשמוע את קריאת המגילה בפורים בבית, ואין צריכות ללכת לבית הכנסת משום ברוב עם".
         4. הגר"ע אויערבאך שליט"א (אליבא דהלכתא גליון ק"א עמ' מ"ה טור ג') – "דנשים יכולות לכתחלה לשמוע את קריאת המגילה בפורים בבית, ואין צריכות ללכת לבית הכנסת משום ברוב עם".
      3. מראי מקומות – הליכות ביתה (סי' כ"ד סעי' ז', עי' פתח הבית אות כ"ד ד"ה והלום, אות כ"ה).
         1. לוח לארץ ישראל (שנת תשפ"א עמ' נ"ג) – "גם הנשים מחויבות לשמוע קריאת המגילה, וכדי לצאת מספק המחלוקת בהברכה שלהן - טוב שתשמענה גם הן המגילה בבהכנ"ס. ואם לא שמעו בביהכ"נ וקורא לפניהם איש שכבר שמע המגילה - תברך אחת מהן ג' הברכות".
   3. **מנין של נשים: אם יש בזה עדיפות ע"פ קריאה בבית ביחידות**.
      1. עדיף שנשים ישמעו המגילה במנין של נשים.
         1. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (מה טובו גליון ט' עמ' כ"ח אות ע"ד, אליבא דהלכתא גליון ק"א עמ' מ"ה טור א') – "דנשים עדיף שישמעו קריאת המגילה במנין של נשים מלשמוע בביתן ביחידות, דאף בציבור של נשים יש ענין של פרסומי ניסא".
         2. חוט שני (אליבא דהלכתא גליון ק"א עמ' מ"ה טור א') – "דנשים עדיף שישמעו קריאת המגילה במנין של נשים מלשמוע בביתן ביחידות, דאף בציבור של נשים יש ענין של פרסומי ניסא".
         3. עי' אמרי יעקב (ח"א סי' ע"ח, כל לשונו מובא לעיל) – "ומ"מ ראוי לילך עכ"פ לקרא בקיבוץ נשים לחוש לדברי יד אפרים וא"ר דס"ל דאף אם קראו כבר הציבור מ"מ יש לחזר אחר עשרה, אמנם אף בזה אם איכא טורח רב יש לסמוך על רמ"א וחזו"א (סי' קנ"ח ס"ק ב') דס"ל דא"צ לחזר אחר עשרה אם כבר קראו הציבור".
      2. יכולות לכתחילה לשמוע בביתן ביחידות.
         1. משנה הלכות (אליבא דהלכתא גליון ק"א עמ' מ"ה טור ג') – "דראוי לא לעשות כלל מנינים לנשים לקריאת המגילה, אלא יבואו לקריאת המגילה לבית הכנסת, או שבעלה יקרא לפניה בבית ביחידות".
      3. מראי מקומות.
         1. הגריש"א זצ"ל (יבקשו מפיהו פורים ח"א פרק ב' סעי' ג', עמ' פ"א) – "יש לדון אם עדיף שנשים ישמעו קריאת המגילה בבית הכנסת במנין של נשים או יכולות אפילו לכתחילה לשמוע קריאת המגילה בביתן ביחידות".
      4. קריאת המגילה בציבור של נשים האם חשיב כקריאה בציבור.
         1. עי' סי' תר"צ סעי' י"ח [וסי' תרפ"ח סעי' ו'], לשיטות ומראי מקומות.
5. קריאת המגילה לנשים, מי יברך את הברכות.
   1. **הקורא את המגילה הוא יברך את הברכות, ולא הנשים**.
      1. שע"ת (ס"ק א') – "וע' במח"ב שיש נוהגים לומר לאשה שתברך הברכה ואח"כ יקרא לה להוציאה ואין לעשות כן אלא הקורא יברך ע"ש".
      2. ברכת יהודה (או"ח ח"ו סי' ל"ו).
   2. **תברך אחת מהנשים ג' הברכות**.
      1. שלמת חיים (או"ח סי' שע"ג) – "תשובה: הנכון שהמה יברכו בעצמן, והנראה מדברי הראשונים הפוסקים שלא הביאו נוסח אחר בברכה לנשים, נראה שאם יברכו 'על מקרא מגילה' כאנשים ג"כ אין קפידא, ובזה לא יבואו לטעות כי יאמרו כמו שכתוב בסידורים. ומ"מ אם אין יודעות נראה דשפיר יוכלו לברך, רק יזהירם שישמעו ויתנו דעתם לזה, ושוב אם עשה כנ"ל כנראה שאין ברכתו לבטלה".
      2. הגרשז"א זצ"ל (הליכות ביתה בפתח הבית סוף אות כ"ה) – "וכמו כן לענין קריאת המגילה, היכא שהאיש קורא לפני כמה נשים, נכון שכל אשה תברך לעצמה ולא שאחת מהן תברך לכולן, וכן כתב בשו"ת מנחת יצחק (ח"ג סי' נד אות לח והבאנו רבריו בסימן כד סעיף י), וזהו דלא כמו שכתב הגרימ"ט ז"ל בלוח לא"י בדיני פורים שאחת מהנשים תברך ג' הברכות ותוציא כולן. אבל באמת דברי הקרבן נתנאל והשעה"צ שהביאנו, צ"ע, וכמו ששמעתי מדודי הגרש"ז שליט"א [זצ"ל], דהרי מבואר בשו"ע סי' קצט דנשים מזמנות לעצמן אלא שגם בעשרה דינם כג' שאין מזמנות בשם אבל עכ"פ אחת מברכת לכולן, וכמו שמזמנות לעצמן כך גם אחת מברכת לכולן בשאר ברכות, וכן נהוג בקידוש, וצדק בזה הגרימ"ט ז"ל. גם מבואר בתוס' הרא"ש בסוכה ל"ח א' דזילו בהו מלתא 'באנשים' שיוציאום נשים וכו', וזה דלא כהקרבן נתנאל".
      3. לוח לארץ ישראל (שנת תשפ"א עמ' נ"ג) – "הנשים ... וכדי לצאת מספק המחלוקת בהברכה שלהן - טוב שתשמענה גם הן המגילה בבהכנ"ס. ואם לא שמעו בביהכ"נ וקורא לפניהם איש שכבר שמע המגילה - תברך אחת מהן ג' הברכות".
      4. אור לציון (ח"ד פרק נ"ד סעי' ג') – "שאלה. הקורא את המגילה לנשים, האם יברך בשבילן את ברכות המגילה. תשובה. מי שכבר יצא ידי חובת קריאת המגילה, לא יברך לנשים את ברכות המגילה, אלא אשה שאומדת את עצמה שיכולה לשמוע את קריאת המגילה מתחילה ועד סוף בלא לחסר אף מילה, תברך ברכת על מקרא מגילה וברכת שעשה ניסים, ובלילה אף ברכת שהחיינו, והאיש יקרא לפניה את המגילה. ואם יש שם עשר נשים, תברך לבסוף אף ברכת הרב את ריבנו אף במקום שאין נוהגים לברך ברכה אחרונה כשאין עשרה"
      5. הגריש"א זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ג טור א') – "שאחת הנשים תברך את הברכות ותוציא את כולם".
      6. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ח אות ע"א) – "הנשים יש להם לברך על קריאת המגילה 'על מקרא מגילה' כדעת הגר"א".

**הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ח אות ע"ב, אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ג טור א') – "בקריאת המגילה לנשים יש לנהוג שאחת הנשים תברך את הברכות ותוציא את כולם. ומש"כ במ"ב סי' תרפ"ט ובשעה"צ ס"ק ט"ו דאשה לא תוציא נשים רבות בקריאת המגילה, היינו דזה דבר ארוך לכן זילי בהו מילתא, משא"כ בדבר קצר כברכות".

* + 1. חוט שני (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ג טור א') – "שעדיף שהנשים תברכנה לעצמן, ויכולה אשה אחת להוציא את כולם".

חוט שני (פורים פרק ח' ס"ק ד') – "איש הקורא המגילה לנשים, עדיף שהנשים תברכנה לעצמן, ויכולה אשה אחת להוציא את כולן. ומש"כ המ"ב דאשה לא תוציא נשים רבות בקריאת המגילה, היינו דקריאת המגילה זה קריאה ארוכה משו"ה זילא בהו מילתא, משא"כ בדבר קצר כברכות שפיר תברך אחת ותוציא האחרות".

* + 1. הגר"ע אויערבאך שליט"א (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ג טור א') – "דבקריאת המגילה לנשים והבעל קורא כבר יצא יד"ח קריאת המגילה, שאחת מן הנשים תברך את הברכות ותוציא יד"ח שאר הנשים".
  1. **כל אחד תברך לעצמה**.
     1. מנחת יצחק (ח"ג סי' נ"ג, סי' נ"ד) – "ואחרי מסקנתן להלכה לענ"ד, דהנשים השומעות מהאיש הקורא אחרי שיצא, צריכות לברך בעצמן, יש לברר שאלתו השני', מה עדיף טפי, אם אשה אחת מהשומעות, תברך ותוציא את כולן, או שכל אחת תברך לעצמה כל הברכות, - והנראה בזה לדבר הלכה למעשה, שכל אחת תברך לעצמה, לא מיבעי' בדליכא עשר נשים שומעות, שאז בודאי צריכות לברך כאו"א לעצמה, דהרי בפירוש איתא כן במטה אפרים (סי' תקפ"ה) בתקיע' שופר לאנשים בפחות מעשרה, וכנ"ל (באות ט' וי"ד), ואף ששם צ"ע, דדוקא בתפילה בעי עשרה, וכמ"ש המג"א (סי' תרפ"ט ס"ק ט'), וע"ע במג"א (סי' נ"ט ס"ק ה'), ובתשו' מהר"ם שיק (אחו"ח /חאו"ח/ סי' ל"ח), אבל מגילה דומה לתפילה וכמ"ש שם המג"א, ובודאי גם הברכות מגילה דינם כמגילה בזה וכנ"ל, אלא אף באיכא עשר נשים, וי"ל דדינם בנוגע למגילה כמנין כנ"ל (באות י"ד), אבל מ"מ מידי ספיקא לא נפקא, וגם בלתי זאת, הרי מבואר בקרבן נתנאל (פ"א דמס' מגילה) בשם התוס', דאין האשה מוציאה נשים רבות משום דזילא בהו מילתא, והביאו במ"ב (בשער הציון סי' תרפ"ט אות ט"ו), וע"כ אף דכל הנשים לא יצאו עוד, מ"מ כל אחת תברך לעצמה, כנלענ"ד".
     2. הליכות אבן ישראל (מועדים ח"ב פרק נ"ז סעי' י', עמ' תל"ח) – "נוסח הברכה בקריאת לנשים הוא 'לשמוע מקרא מגילה'. ועדיף שתברך כל אחת מהשומעות בפני עצמה, ולא יברך להם הקורא שכבר יצא ידי חובתו".
     3. הגר"א קופשיץ זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ב טור ג') – "שנוהגים שהנשים מברכות כל אחת לעצמה".
     4. תשובות והנהגות (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ג טור א', עי' תשובות והנהגות ח"א סי' ת"ג) – "דבקריאת המגילה לנשים שיברכו הנשים לעצמם את ברכות המגילה, ואין נוהגים שהבעל קורא מברך להם, וכן אין לאשה אחת לברך להוציא את שאר הנשים".
  2. **לא יברכו כלל**.
     1. בן איש חי (שנה א' פר' תצוה הל' פורים אות א') – "ואם קראה בבית הכנסת וחוזר וקורא לנשים, לא יברך בשבילם וגם הם לא יברכו".
     2. כה"ח (ס"ק י"ט).
  3. **הם מברך לשמוע מגילה**. .
     1. מג"א (סי' תקפ"ה ס"ק ג', סי' תרצ"ב ס"ק ה' ), מטה אפרים ( סעי' ו'), ח"א (כלל קנ"ה סעי' י"א ), קיצור שו"ע (סי' קמ"א סעי' ט"ז ), תורת חיים ( ס"ק ד'), עמק התשובה (ח"ד סי' מ"ו ד"ה והנה, דברי הפורים סי' כ"ה ד"ה והנה).
     2. הוא מברך מקרא מגילה.
     3. מ"ב (סי' תרצ"ב ס"ק י' ).
     4. מראי מקומות – נטעי גבריאל (פורים ל"ד סעי' ה').
        1. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות ע"ה) – "במשנ"ב תרפט.ח. כתב כשבדיעבד אשה קוראה לעצמה תברך לשמוע מקרא מגילה וב-תרצב.יא. עסק כשאיש קורא לה וכתב שהברכה לשמוע מגילה, ומשמע דרק כשקוראת לעצמה תברך לשמוע מקרא מגילה אך כששומעת תברך רק לשמוע מגילה בלא להזכיר מקרא האם זה נכון. תשובה: אין נ"מ וקיצר בזה".
     5. אשה קוראה לעצמה.
     6. מברכת לשמוע מגילה – רמ"א (סי' תרפ"ט סעי' ב'), פוסקים.
  4. **מראי מקומות –** הליכות ביתה (סי' כ"ד סעי' ח')**,** הלכות חג בחג (השלמות ובירורים לפרק ז' הע' י', עמ' רט"ו)**.**
     1. באה"ט (סי' תרצ"ב ס"ק ו') – "ואם מברך לנשים יברך לשמוע מגילה ב"ח. אבל לא יברך שהחיינו".
     2. קיצור שו"ע (סי' קמ"א סעי' ט"ז) – "מי שכבר יצא בקריאת מגילה וקורא להוציא אחר, אם זה שהוא צריך לצאת יודע בעצמו לברך את הברכות יברך בעצמו, ואם היא אשה טוב יותר שהקורא יברך ויאמר אשר קדשנו במצותיו וצונו לשמוע מגילה".
        1. הליכות ביתה (סי' כ"ד הע' י"ד) – "ובקצשו"ע ... מרהיטת דבריו משמע שעיקר החילוק הוא אם מי שצריך לצאת הוא איש או אשה, שבאיש יש לחלק בין יודע לברך לאינו יודע ואילו באשה אע"פ שיודעת בעצמה טוב יותר שהקורא יברך, וכן ראיתי שהבין דבריו בשו"ת מנח"י ח"ג סי' נ"ג (ובשו"ת שלמת חיים ח"א סי' ק בדברי השואל), ויעוי"ש שתמה עליו דמנ"ל לחלק בכך ואדרבה הסברא נותנת דבאשה שיודעת לברך שתברך בעצמה יותר מבאיש היודע לברך וכמש"כ וגם כמה טעמים בזה. ויש לומר דהקצשו"ע באמת קאי באשה שאינה יודעת לברך ומש"כ 'טוב יותר' היינו שהקרא יברך 'לשמוע מגילה' ולא 'על מקרא מגילה'"**.**
     3. משנה הלכות (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ג ריש טור א') – "דבקריאת המגילה לנשים כל אחת תברך לעצמה".

משנה הלכות (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ג טור א' ד"ה וכן שמעתי ממרן) – "שאחת הנשים תברך את הברכות ותוציא את כולם".

1. קטנים - סעיף ו'.
   1. "**מנהג טוב להביא קטנים וקטנות לשמוע מקרא מגילה**" - מחבר (סעי' ו').
      1. בה"ל (סעי' ו' ד"ה מנהג) – "מנהג טוב להביא וכו'. הנה בודאי כונת המחבר הוא דוקא על קטנים שהגיעו לחינוך דהקטנים ביותר רק מבלבלין כמו שכתב המ"א וא"כ מאי שייך מנהג טוב הלא מדינא מחוייב לחנכם בקריאת המגילה או עכ"פ בשמיעה וכנ"ל ואולי דבזה היה יוצא אם היה קורא לפניהם בביתם אבל כדי לפרסם הנס ביותר מנהג להביאם בביהמ"ד שישמעו בצבור כדי לחנכם שגם בגדלותם ישמעו בצבור".
      2. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תש"ח) – "***שאלה: בשו"ע סו"ס תרפ"ט מנהג טוב להביא קטנים לקריאת המגילה, וצ"ע מ"ט ל"ה חובה משום חינוך. תשובה: קטנים קאמר".
   2. **חינוך קטנים לקריאת המגילה**.
      1. הגריש"א זצ"ל (יבקשו מפיהו פורים ח"א פרק ב' סעי' ו', עמ' פ"ה) – "חיוב חינוך בקטן בקריאת המגילה הוא כשיכול לשמוע כל מילה מהמגילה (וקשה לקבוע בזה גיל מסויים)".
      2. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ח אות ע"ה) – "קטן שיודע ענין הנס של פורים אבל קשה לו מאוד לצמצם דעתו לשמוע כל הקריאה מבלי שיפנה דעתו לדברים אחרים אינו חשוב שהגיע לחינוך לגבי קריאת המגילה, אולם אעפ"כ ראוי לחנכו שיבוא לביהכ "נ לקריאת המגילה וישתדל לשמוע כמה שיכול".

הגר"ש דבליצקי זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון ק"א עמ' מ"ו טור א') – "דקטן שאינו יכול לשמוע קריאת כל המגילה, יש לכתחילה לחנכו לשמוע את המגילה עד כמה שיכול".

* + 1. חוט שני (שבת ח"ד עמ' ש"ח ד"ה חינוך) – "חינוך למצות קריאת מגילת אסתר בפורים אם הקטן אינו יודע לקרוא את כל המגילה, עדיין לא הגיע לחינוך מגילה, ואם יודע לקרוא את כל המגילה, אבל אינו יכול להתרכז לשמוע מאחר את כל המגילה מקרי שהגיע לחינוך, כיון שהמצוה לקרוא ולא לשמוע".
       1. הגרי"ז שוב שליט"א (אליבא דהלכתא גליון ק"א עמ' מ"ו טור א') – "ובחוט שני ... ויש לדון מה הכוונה שיודע לקרוא, שמסתבר שעל פי רוב קטן אינו יכול לקרוא בעצמו מתוך מגילה כשרה. ואף אם יכול לקרוא מתוך מגילה כשרה ביחד עם הבעל קורא, יש לעיין אם חשיב כיודע לקרוא. ומהגאון רבי זבולון שוב שליט"א שמעתי דלא חשיב בכה"ג כיודע לקרוא. ומהגאון רבי נתן קופשיץ שליט"א שמעתי דיש צד לומר דבזמננו שרוב הגדולים אינם יכולים לקרוא בעצמם מתוך מגילה כשרה רק ביחד עם הבעל קורא, לכן גם לגבי חינוך קטנים יש לחנכם לקרוא ביחד עם הבעל קורא".
    2. תשובות והנהגות (אליבא דהלכתא גליון ק"א עמ' מ"ו טור א') – "דקטן מגיל תשע יש לחנכו לשמיעת קריאת המגילה, דמסתבר דכבר מסוגל לשמוע כל מילה מהמגילה, אף דאנו יודעים שלבסוף אינו מתרכז לשמוע כל המגילה".
    3. הגר"ע אויערבאך שליט"א (אליבא דהלכתא גליון ק"א עמ' מ"ו טור א') – "דקטן שהגיע לגיל חינוך ראוי לחנכו לשמוע קריאת המגילה אף שאינו מסוגל להתרכז ולשמוע את כל המגילה, וכמה שישמע ישמע, אף דמעיקר הדין אינו נחשב עדיין כהגיע לחינוך לגבי קריאת המגילה כיון שאינו יכול לשמוע את כל המגילה".
    4. הל' חג בחג (פורים פרק ז' הע' א'\*, עמ' נ"ד) – "שיעור הגיע לחינוך נתבאר בהל' חנוכה פרק ו' שכל מצוה לפי דעתו שיוכל לקיים אותה מצוה כראוי עי"ש, וכאן שהמצוה לשמוע כולה, לכאורה אינו חייב רק בקטן שהוא בר הכי שיוכל לכוין לשמוע כל המגילה ולא מקצתה. ומצאנו שבלקט יושר כ' גבי מגילה דשיעור הגיע לחינוך הוא מבן ט', כדאמרי' בפ' יוהכ"פ ששעורו בן ט' י' שלימות כפי כחו, [וכעי"ז כתב המהר"י אלגאזי בשלמי חגיגה סי' ה' אות י' מדנפשיה ששעורו מבן י"א כיוהכ"פ, נראה דכונתו מגיל עשר בשנת י"א כיוהכ"פ עיי"ש] ואף דדבר זה צ"ע, דביוהכ"פ מיירי לגבי חינוך תענית ותלוי בכח הבן ולא בהבנתו, אך יסודו בראשונים ז"ל, דברש"י ברכות ט"ו ב' לגבי מגילה כ': הגיע לחינוך מצוות בן תשע עשר כדאמרי' ביומא פ' בתרא, וכ"ה ברשב"א ברכות מ"ח א' ד"ה ולית דשיעור חנוכו הוא בן ט' י', ואמנם בב"י סי' קצ"ה הביא דברי הרשב"א הללו. וכ' דלפי"ז לר"מ שנקט שם לענין צירוף קטן לזימון עשרה ששעורו בן ז' ח', א"כ זהו זמן חנוכו ולא בבציר מהכי, ושוב הביא מהריב"ש סי' תנ"א שיהא בן ט' י' ולכל הפחות מבן שש, דבלא"ה לא מהני חריפותו וחשיב כאינו בן דעת. גם במ"ב סי' ע' סק"ו ובס' רס"ט סק"א נקט שגיל חינוך כבר שית כבר שבע כל חד לפום חורפיה כבכל המצוות. והיינו כריב"ש דפחות מכן חשיב אינו בן דעת כלל. [ועי' בחק יעקב סי' תע"ב סקכ"ז שכ' דהגיע לחינוך הוא בן ה' ו' כמו לגבי סוכה, אך ברשב"א ברכות כ' א' כתב דקטן שא"צ לאמו שחייב בסוכה הוא אף דלא הגיע לחינוך. והר"ן ספ"ב דסוכה ס"ל דשיעור קטן שא"צ לאמו בסוכה הוא גיל חינוך של סוכה, והוא ו' שנים, עיש"ה שכל מצוה יש לה גיל חינוך הראוי לה]. ואמנם לענין מגילה שצריך לשמוע כולה, לכאו' השיעור הרבה יותר, וכמוש"כ הפו' בסי' שמ"ג שכל מצוה לפי ענינה שיהא ראוי לקיימה וכמושנ"ת לעיל, ולכן נקטו הלקט יושר והשלמי חגיגה שהשיעור כבן תשע עשר, אך ש"פ סתמו בזה, ומשמע שהשוו הגיל לשאר מצוות, ומהלקט יושר אין ראיה שאזיל בשי' רש"י ורשב"א הנ"ל בכל גיל דחינוך, ואף לשאר מצוות וכנ"ל. ואפשר דלמש"כ הפו' [ב"י א"ר ועוד] דלדברי הבה"ג ע"פ התוספתא מבואר דקטנים חיובן רק בשמיעה כנשים ומשום פ"נ ולא בקריאה, ובלקט יושר מבואר דמשום חיוב שמיעה דפ"נ קיל טובא ואף בקריאה משובשת סגי או לענין חתוך האותיות ויתבאר להלן הערה ט"ז, וא"כ אפשר דאף קטנים שאינם אלא בגדר שמיעת פסו' דפ"נ חייבים, ועיין בלבוש בסס"י תרפ"ט ס"ג ובסדור יעב"ץ שהמנהג להביא קטנים לשמיעת קריאת המגילה, היינו אף בקטנים היודעים ראשי פרקים, ומשום קטנים אלו קוראים פס' הפ"נ בקול רם עי"ש. וראה להלן הע' י"ז שאף לשיטתם זהו לא מחיוב חינוך רק מהמנהג, ושו"ר בראבי"ה מגילה סי' תקס"ט וז"ל: ומיהו נראה לי כיון דתלי טעמא מפני שהיו בספק, ואפי' קטן שלא הגיע לחינוך רק שיודע להבין צריך לשמוע מקרא מגילה, כדאמרי' מידי דהוי אנשים וע"ה ומסקי' אלא פרסומי ניסא, פירוש שיודע לשאול ומפרסמין הנס להם עכ"ל. ועכ"פ בפחות מגיל שש לכו"ע אין חיוב וכנ"ל, שזהו בכלל אינו בר דעת והבנה כלל וכמוש"כ בריב"ש".
    5. מראי מקומות – ברכת ראובן שלמה (ח"ו סי' ל"ג).
  1. מ"ב (ס"ק י"ט) – "ועכשיו ראוי לכל אחד שיהיה לו מגילה כשרה ולקרוא בלחש מלה במלה".
     1. **מה עדיף לקנות מגילת אסתר או מאגר תורני ממוחשב** (כגון אוצר החכמה) – וישמע משה (פר' כי תשא תשפ"ג אות ב').

**דיני קריאת המגילה**

# סימן תר"צ

1. קריאת המגילה בעמידה - סעיף א'.
2. לקרותה כולה מתוך הכתב - סעיף ג'.
3. עשרת בני המן - סעיף ט"ו.
4. פושט כאיגרת - סעיף י"ז.
5. הכאה בהמן.
6. מנין, ורוב עם הדרת מלך - סעיף י"ח.
7. קריאת המגילה בעמידה - סעיף א'.
   1. **הברכה**.
      1. יש לעמוד.
         1. הרמ"ע מפאנו (סי' ק"ב שאלה שביעית) – "וכי תנן הקורא את המגלה עומד ויושב בברכה לא מיירי ולעולם אימא לך מברך בעמידה וכן עמא דבר".
         2. עי' מג"א (ס"ק א') – "בין יושב. ערסי' ח' דמשמע דהברכה תהי' בעמידה".
         3. א"ר (ס"ק א') – "עיין סימן ח' ס"ק ב' כתבתי בשם אבודרהם דמצוה מן המובחר שהברכה יהיה בעמידה, וכן כל מצוה שאין בה הנאה הברכה בעמידה".
         4. פמ"ג (א"א ס"ק א') – "עיין מ"א. עיין סימן ח' [ט"ז] אות א' [ומ"א אות] ב' דהברכה בעמידה, אף קורא ביחיד. ועיין אליה רבה [שם ס"ק ב]. והכלל, כל ברכה שאין בה הנאה לגוף, בעמידה, מה שאין כן שחיטה חלה וקידוש היום אף שחוב עליו דומין לנהנין, וכמו שנתבאר [אשל אברהם סימן ח ס"ק ב]".
         5. בן איש חי (שנה א' פר' תצוה אות ד', אות י"ב) – "הקורא את המגילה צריך לברך הברכות מעומד בין בתחלה בין בסוף אפילו הוא קוראה יחיד בביתו".
         6. מ"ב (ס"ק א', שעה"צ ס"ק א') – "בין יושב. מיהו הברכה יברך בעמידה. [ועיין במחצית השקל **דגם השומעים הברכה**, כיון דיוצאין על ידי שמיעה משום דשומע כעונה, צריכין גם כן לעמוד]".
         7. הליכות אבן ישראל (מועדים ח"ב פרק נ"ז סעי' א') – "רבינו הורה להכריז בבית הכנסת לפני קריאת המגילה שגם הציבור צריכים לעמוד בשעת אמירת הברכות".
         8. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ו אות נ"ג) – "יש לעמוד בברכות שלפני המגילה ובברכה שלאחריה".
         9. ***הגרח"ק זצ"ל (***אלא ד' אמות של הלכה פרק ס"ד סעי' ח') – "בשמיעת המגילה יושב ורק בברכות לפניה (ולפעמים גם בלאחריה) עומד, בדרך כלל".
      2. **אין צריך לעמוד.**
         1. כנה"ג (סי' תרצ"ב הג' הטור ס"ק ב') – "ברכת המגילה מברך בעמידה, וכן עמא דבר. הרמ"ע מפאנו סימן ק"ב. ואנו לא נהגנו כן".
      3. מראי מקומות – כה"ח (ס"ק ב', ס"ק ג'), ישראל במעמדם (פרק ל"ט סעי' ב', סעי' ד').
      4. **ברכת שעשה נסים**.
         1. מחמיר, אין לחלק – בן איש חי (שנה א' פר' תצוה אות ד', לשונו מובא לעיל), הליכות אבן ישראל (מועדים ח"ב פרק נ"ז סעי' א', לשונו מובא לעיל), הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ג אות ל"א, לשונו מובא לקמן), **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ו אות נ"ג, לשונו מובא לעיל).
         2. מיקל – עי' ישראל במעמדם (פרק ל"ט סעי' ו', לשונו מובא לקמן).
      5. **ברכת שהחיינו**.
         1. מיקל.
            1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ג אות ל"א) – "אכן העמידה צריכה להיות בשתי הברכות הראשונות, ואילו בברכת 'שהחיינו' אפשר לשבת".
            2. עי' ישראל במעמדם (פרק ל"ט סעי' ו') – "ברכת 'שעשה נסים' וברכת 'שהחיינו' דינו ככל ברכות השבח, שדעת רוב הפוסקים שאין צריך לברכם מעומד".
      6. מראי מקומות.
         1. להורות נתן (חי"ב סי' ג' אות כ"ו), הו"ד בפסקי תשובות (סי' ח' סוף הע' ל"ה) – "**דודאי דמיד שמברך מעומד מחויב להתחיל בקריאה מעומד כדי דלא ליהוי הפסק**, אולם בהמשך הקריאה מותר לו לישב, דהפסקה כל שהיא אסורה רק בין הברכה לבין התחלת המצוה, ולא באמצע המצוה וכמבואר בדרישה (סי' קס"ו) שהבאנו לעיל וא"ש".
         2. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות צ') – "כששומע מגילה בציבור האם ראוי לעמוד כיון שהבעל קורא עומד וכבקידוש והבדלה דהיוצאים י"ח עושים לכתחילה כמו המוציא. תשובה: א"צ".
   2. **הקריאה לנשים**.
      1. הבעל קורא יכול לשבת בעת הקריאה.
         1. **הגרשז"א זצ"ל (שלמי מועד עמ' רע"ד**) – "למרות שהקריאה לפני עשר נשים הוי פרסומי ניסא, אך לא שייך דינא ד'כבוד הציבור', וכן נהג שקרא את המגילה לנשים בישיבה".
         2. הגריש"א זצ"ל (בלילה ההוא עמ' ט', אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ג אות ל"א) – "ולפי זה הקורא את המגילה לכמה נשים, אף יותר מעשר, יכול לשבת בעת הקריאה".
         3. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ח אות ס"ז) – "המהדרין לעמוד בקריאת התורה אינם מהדרין לעמוד בקריאת המגילה כמו שאין עומדים בקריאת ההפטרה. ואין ענין מיוחד לעמוד ורק בברכות יש לעמוד".
         4. ***הגרח"ק זצ"ל (***עלי שי"ח עמ' רי"א אות ב') – "שאלה: אדם הקורא המגילה בפני עשרה נשים, האם חייב לקרוא מעומד. תשובה: אין נוהגין כן".

***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תש"ט) – "***שאלה: כשקורא המגילה לנשים אם צריך לעמוד, או יכול לישב. תשובה: יכול לישב".

* + - 1. משנת יוסף (חי"א סי' קכ"ה אות ב') – "יכול לישב".
    1. מראי מקומות.
       1. שערי יושר (ח"ד סי' צ"א אות ד') – "הקורא את המגילה לפחות מעשר נשים, יכול לשבת לכתחילה בקריאת המגילה, וכן הוא המנהג, ואם קורא לעשר נשים ויותר, לכתחילה ראוי להחמיר לקרוא בעמידה, אך אם קצת קשה לו לקרוא בעמידה יכול לקרוא בישיבה, כיון שאין להם דין גמור דציבור".
  1. **לצאת באמצע קריאת המגילה**.
     1. מחמיר.
        1. עי' תורה לשמה (סי' קצ"ה) – "שאלה מי שהתפלל בבית הכנסת עם הציבור וקרא המגילה ואח"כ באו כת אחרת והתפללו שם והם קורין המגילה וזה שהתפלל וקרא עם כת הקודם עדיין לא יצא כי נשאר בבית הכנסת לקרא תהלים ואחר שגמר עתה רוצה לצאת וכבר כת השנית התחילו לקרא המגילה ולא גמרו אם לחוש בזה כאשר חשו בס"ת שלא יצא עד שיגמרו את המגילה או"ד לא אמרינן כן אלא בס"ת. יורינו המורה לצדקה ושכמ"ה. תשובה מאחר שמצינו שהמגילה נקראת ספר ויש לה כמה דינין כס"ת הגם שבאמת יש בה הפרש הרבה עכ"ז טוב ונכון להחמיר בענין נידון השאלה שלא יניח הש"צ קורא ויוצא בתוך הקריאה אלא ימתין עד שיגמור הש"צ קריאת המגילה ויצא ועליו תבוא ברכת טוב".
        2. אדר ופורים (סוף פרק ח') – "אין לצאת באמצע קריאת המגילה, ואף אם ישלים את קריאת המגילה אחרי כן. ומסתבר שאם צריך לנקביו שיפסיק ויצא, וישלים אחרי כן ביחידות".
        3. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תש"י) – "***שאלה: האם מותר לצאת מבית הכנסת באמצע מגילה או כקריה"ת שאסור. תשובה: אסור".
     2. מיקל.
        1. אג"מ (שמעתתא דמשה שמועות משה סעי' א', מועדי ישרון ח"א פרק ב' הע' ק"ס, רבבות אפרים ח"ב סי' קנ"א אות ב', סוף סי' קצ"ה) – "אין לך אלא חידושו ואין דין במגילה שאסור לצאת".
        2. הגריש"א זצ"ל (ידון משה ח"א עמ' נ"ח) – "שאלה ג': מה הדין מי שכבר שמע קריאת המגילה בבית הכנסת והוא נתעכב בבית הכנסת והתחילו לקרוא מגילה מנין שני, האם במגילה גם יש ענין שלא לצאת באמצע כמו לגבי קריאת התורה או שזה רק בקריאת התורה אבל במגילה מותר לצאת באמצע. תשובת מרן: זה לא דומה ואפשר לצאת באמצע".
        3. קובץ הלכות (פורים פרק ח' סעי' ט"ו) – "מותר לצאת מבית הכנסת באמצע קריאת המגילה, ולא דמי לקריאת התורה דאסור לצאת ולהניח ס"ת כשהוא פתוח".
        4. הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"ב) – "שאלה: האם מותר לצאת מהבית הכנסת בשעת קריאת המגילה, דלא כמו קריאת התורה שאסור לצאת מבית הכנסת. תשובה: כן".

הגר"א נבנצל שליט"א (אהל יעקב) – "והאם מותר בכלל לאחד לצאת מבית הכנסת באמצע שמיעת קריאת המגילה אפילו שלא יוצא ידי חובתו על ידי הקריאה כמו בקריאת התורה שאין לצאת החוצה באמצע הקריאה. תשובה: מותר".

* + - 1. אור יצחק (ח"ב סי' רנ"ד) – "בתורה לשמה ... ולענ"ד איני רואה מקום לחומרא זו כלל, דהא ...".
      2. מקדש ישראל (פורים סי' קט"ז) – "המנהג להקל".
      3. חקי חיים (ח"ו סי' ק"ג ).
      4. על פי התורה (פר' אמור פרק כ"ג סעי' פ"ח).
    1. מראי מקומות – אז נדברו (רבבות אפרים ח"ב סי' קנ"א אות ב'), שרגא המאיר (ח"ג סוף סי' ב'), בית מתתיהו (ח"ד סי' מ"ה, גם אני אודך ח"ה סי' י"ב).
       1. חמדת חיים (עמ' קנ"ה אות רל"ג) – "נשאל רבינו אם בעת קריאת המגילה מותר לצאת לחוץ כמו בקריאת התורה דאסור משום ועוזבי ה' יכלו, והשיב דמסברא מותר דמגילה אינה כס"ת כלל וכלל, אך אמר רבינו שמצא דבר חידוש גדול בשו"ת תורה לשמה (סי' קצה) דכתב דאף דיש הפרש רב בין ס"ת למגילה מ"מ טוב ונכון שלא לצאת. ואמר רבינו שכמדומה שגם בקריאת ההפטרה דעת הבא"ח שלא לצאת (**אבל בשאר מגילות, כאיכה ורות וכו' ודאי שרי**, דרק במגילת אסתר דקריאתה זו הלילה וחשיב וחמיר טפי ס"ל להבא"ח דטוב ונכון שלא לצאת)".
  1. **לעמוד ליד הש"ץ שקורא את המגילה**.
     1. אין ענין.
        1. **הגרח"ק זצ"ל** (אשיחה ח"ב ריש עמ' שצ"ב) – "האם צריך שיהיו שני אנשים שיעמדו ליד הש"ץ בשעה שקורא את המגילה אחד מימין ואחד משמאל. תשובה: לא נזכר".
     2. יש ענין.
        1. מועד לכל חי (סי' ל"א אות ק"ב) – "טוב שיעמדו שני אנשים אצל השליח ציבור מימין ומשמאל כשיקרא המגילה, ואפילו שליח ציבור קבוע יטול רשות קודם שיתחיל, (אורה ושמחה דף כ"ה)".
        2. בן איש חי (שנה א' פר' תצוה הל' פורים סעי' י"ב) – "טוב שיעמדו שני אנשים אצל הש"ץ מימין ומשמאל".
        3. כה"ח (סי' תרצ"ב סעי' א').
        4. **ישמח ישראל (פרק י"א סעי' ט') – "טוב שיעמדו שני אנשים ליד השליח ציבור, אחד מימינו ואחד משמאלו".**
     3. **מראי מקומות – יפה ללב (ח"ו סי' תר"צ ס"ק א').**

1. צריך לקרותה כולה מתוך הכתב - סעיף ג'.
   1. מראי מקומות.
      1. אמת ליעקב (הע' תר"ט, הע' תר"י [לשונו מובא לקמן], עמ' רנ"ח) – "נראה שזה (שאם קראם הקורא בע"פ יצא) מהני רק למי שקורא ביחיד, דאז אף שקורא עד חציה בע"פ סגי, אבל להוציא את הרבים הלא קיי"ל דדבר שבכתב א"א לאומרה בע"פ, וזה קאי באופן שמוציא את הרבים ידי חובתן (וכדלעיל סי' מ"ט במ"ב סק"ב), וא"כ א"א להוציא אחרים בקריאה בע"פ. ומטעם זה **יש ליזהר מאד כשיש מגילה שהאותיות בה שבורות וכדומה**, שאף שהדין הוא שהמגילה כשרה, מכל מקום זה אינו אלא ליחיד, אבל להוציא בה את הציבור אי אפשר, כי מכיון שהאות אינה נכתבת כראוי הוי הקריאה בע"פ, וא"א להוציא בקריאה ע"פ - מפי השמועה".
   2. **מגילה שחסר בה תיבות האם מברכים כשקוראים בה**.
      1. רמ"א (סי' תרצ"א סעי' ג') – "ובדיעבד אין לפסול מגילה משום **חסירות ויתירות**, דלא גרע מהשמיט בה הסופר אותיות, דכשרה (הגהות מיימוני פ"ב וא"ז), כמו שנתבאר סי' תר"צ סעיף ג'".
         1. מ"ב (שם ס"ק י"ד, שעה"צ ס"ק י"א) – "ובדיעבד. פי' שכבר קרא בה וכשאין לו מגילה אחרת יוכל לקרות בה לכתחלה. [והיינו, **אפילו בברכה**]".
      2. אין מברכים.
         1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה פורים פרק י"ט סעי' ב', ס"ק ב', הע' ג', אליבא דהלכתא גליון ק"א עמ' מ"ו טור ב') – "ונשאל מרן הגרש"ז אויערבאך זצוק"ל על מגילה שהרבה אותיות פסוקות או מחוקות, שמותר לקרוא בה לכתחילה כשאין לו מגילה אחרת, האם גם מברכין כשקוראים במגילה כזו, והשיב: 'כיון דטעמא שאינה פסולה הוא מפני שהמגילה נקראת 'אגרת', מהיכ"ת נימא דאין מברכין עליה'. ושוב נשאל מרן זצוק"ל דבשער אפרים (שער ו' סעי' נ"ט) כתב: מקום ישוב שנתלקטו שם עשרה ואין בידם מגילה כשרה כדינה, מ"מ אם היא מגילה כתובה בקלף כהלכתה, רק שיש חסרון תיבות באמצעה ואין חסר ענין שלם יכולים לקרות בברכה וכו', ויחיד שיש בידו מגילה פסולה יקרא ולא יברך. ובפתחי שערים (שם) ביאר כיון שלפי דעת הא"ח בשם הראב"ד משמע דיחיד אין לברך כדמשמע סי' תר"צ, ואף דלא קיי"ל הכי, מ"מ כיון שאין לו מגילה כשרה ג"כ נראה שאין לו לברך, ואף בציבור צ"ע דשמא מ"ש השמיט בה תיבות וכו' יצא היינו בדיעבד לענין הקריאה אבל לא שיברך. אך נראה כיון שבדיעבד יצא יש לקרות בציבור בשעת הדחק בברכה. והו"ד בדרך החיים [ע"י בעל הקיצור שו"ע והקסת הסופר] בדיני פורים דיני קריאת המגילה סוף סעיף ב'. וכ"ה בקיצור שו"ע סי' קמ"א סעי' י"ט. והשיב מרן זצוק"ל: 'הנני מאד מודה לו עבור מכתבו, כי אני אמרתי לו אז רק כפי שהיה נלענ"ד מצד הסברא, אך הלום אחרי שהודיע לי את כל אלה בטלה דעתי העניה נגד דעת גדולים כאלה אשר מימהם אנו שותים ומפיהם אנו חיים, אך תמה אני מאד למה מפרשי השו"ע השמיטו את זה. גם הכף החיים אשר מחברו היה סופר סת"ם, גם הדפיס ס' קול יעקב על עניני סתו"מ ומגילה, וגם הוא לא הביא את זה'. (תשובות מרן זצוק"ל, מובא בס' ול"י ח"ב עמ' שכ"ז). ולפי"ז יש ליזהר לקנות מגילה רק מסופר סת"ם יר"ש הבקי בהלכות סת"ם, וכן יש למסור את המגילה למגיה".
            1. מראי מקומות – הגר"ש דבליצקי זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון ק"א עמ' מ"ו טור ב', לשונו מובא לקמן).
      3. מברכים.
         1. הגריש"א זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון ק"א עמ' מ"ו טור ב') – "דמגילה שחסר בו אותיות מברכים עליה אף ביחידות, דלא כשער אפרים".
         2. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון ק"א עמ' מ"ו טור ב') – "דמגילה שחסר בו אותיות מברכים עליה אף ביחידות, דלא כשער אפרים. ואמר לי הגה"ק רבי שריה דבליצקי זצ"ל על מכתבו של מרן הגרש"ז אויערבאך זצוק"ל שכתב שבטלה דעתו, שכתב כן מחמת ענוותנותו, דלא כתב שחזר בו אלא כתב שבטלה דעתו]".
         3. תשובות והנהגות (אליבא דהלכתא גליון ק"א עמ' מ"ו טור ב') – "דמגילה שחסר בו אותיות מברכים עליה אף ביחידות, דלא כשער אפרים".
         4. הגר"ע אויערבאך שליט"א (אליבא דהלכתא גליון ק"א עמ' מ"ו טור ב') – "דהקורא את המגילה ביחידות ממגילה פסולה מברך על הקריאה, דהמ"ב לא חילק, ולא הביא את השער אפרים שאין מברכים על מגילה פסולה כשקוראים ביחידות".
   3. **חצי מגילה מה דינה**.
      1. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תשי"א) – "***שאלה: המשנ"ב ס' תר"צ סק"ט הסתפק על מגילה שכתוב בו חצי מהמילים מה דינה, ושמעתי מקשים, שלכאו' ל"ש זאת שאין מספר המילים זוגי. תשובה: אולי יש נוסחאות".

***הגרח"ק זצ"ל (***אשיחה ח"א עמ' שנ"ב, ח"ב עמ' שצ"ב) – "בבדיקה שנעשתה כמה פעמים מצאו שיש במגילת אסתר 3047 מילים, א"כ במגילה שחסר בה בדיוק כמבואר בסי' תר"צ ס"ט איך שייך בכלל שיהי' חסר חצי מהמילים הרי המספר לא מתחלק לחצי. תשובה: יש חילופי מסורות בהרבה תיבות".

* + 1. חשוקי חמד (מגילה דף יח:) – "וכתב המשנ"ב (סק"ט) וחציה יש לעיין אם כשרה בדיעבד. והסביר בשער הציון (סק"ח) משום דברמב"ם בהלכה זו משמע דפסולה, וברא"ש ור"ן משמע דכשרה, וכן משמע לשון השו"ע. והנה כהיום מצאו ובדקו שאין תיבות המגילה זוגיים, וא"כ לא יתכן שתהיה המגילה כתובה רק בחציה, אלא או שרובה כתובה או שרובה חסרה? תשובה. שמעתי ששאלו את שאלה זו את מו"ח מרן הגרי"ש אלישיב שליט"א [זצ"ל], והשיב דהספק של השער הציון יכול להיות בכתב את המגילה בלשון לע"ז, וכמבואר בשו"ע (סימן תרצ ס"ט) היתה כתובה תרגום, או בלשון אחרת מלשונות העכו"ם לא יצא ידי חובתו בקריאתה, אלא המכיר אותו הלשון בלבד".
    2. מראי מקומות – כרם אליעזר (פורים סי' ל' שבתוך ס' פרדס יוסף החדש).
  1. מראי מקומות.
     1. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

Rebbi recently said that l’chatchilla a Rav shouldn’t explain the megilah between perakim. Doesn’t the shar hatzion allow it even l’chatchila? 690, 43.

R' Y. Berkovits wrote: You’re right. It’s one tzad in the Rosh and the M"B seems to go with it.
I’m mekabel. However, be careful not to speak about anything unrelated to the megillah.

1. חסר תיבות - סעיף י"ד.
   1. **לא שמע תיבה אחת**.
      1. לא יצא – מ"ב (ס"ק מ"ח, סי' תרצ"ב ס"ק ט', בה"ל סי' תר"צ סעי' י"ד ד"ה אין), ישמח ישראל (פרק י"ג סעי' ו').
   2. **חיסר אות אחת**.
      1. לא יצא – עי' בה"ל (סעי' י"ד ד"ה אין), עי' ישמח ישראל (פרק י"ג סעי' ו', "ויש מחמירים" אפי' בחיסר אות אחת").
   3. **נשים**.
      1. הגר"ש פעלדער שליט"א (שיעורי הלכה מועדים ח"א פרק מ"ו סוף אות א' [עמ' תמ"ו], הע' י') – "ולענין נשים, הנה לכתחילה ודאי צריכות הן להשתדל לכוון דעתן לשמוע כל תיבה ותיבה מהקריאה, כמו אנשים. אמנם לנשים מצוי יותר שקשה להן לכוון דעתן בכל משך זמן הקריאה. ושמעתי מהגר"י ראטה זצ"ל דיש ללמד עליהן זכות ע"פ שיטת הבה"ג (הובאה ברמ"א סי' תרפט סעי' ב), דס"ל דנשים אינן חייבות בקריאת המגילה, אלא רק בשמיעתה. והמרחשת (ח"א סי' כב אות א) ביאר שיטתו, דישנם שני דינים בקריאת המגילה, האחד, הוא מצות הקריאה לזכור מעשה עמלק, והשני, הוא פרסומי ניסא. והנה החלק של פרסומי ניסא מתקיים שפיר אף בשמיעה בלבד. ולכן בנשים שעיקר חיובן אינו אלא משום שאף הן היו באותו הנס (רש"י ורשב"ם פסחים קח: ד"ה שאף), אינן חייבות אלא בדין פרסומי ניסא ולא בדין קריאה, עכת"ד. והנה מבואר בגמ' (מגילה דף יח.) דמצד פרסומי ניסא, א"צ להבין כל תיבה ותיבה, וא"כ מסתבר דנשים שאין חיובן אלא מדין פרסומי ניסא ולא מדין קריאה, שפיר יוצאות גם אם רק הבינו עיקר הענין, אף שלא הבינו כל תיבה ותיבה. וי"ל עוד יותר, דה"ה גם אם לא שמעו כל תיבה ותיבה, אלא רק את עיקר הענין יוצאות. ולפ"ז אם פנה לבבן ולא שמעו כמה תיבות, שפיר יוצאות, עכ"ד. ולכן באשה שמסופקת לאחר קריאת המגילה אם שמעה כל תיבה כראוי, יש להקל שאינה צריכה לחזור ולשמוע שוב את קריאה המגילה. [ויש להביא סמך לזה מדברי הלקט יושר ...]".
   4. **אצבעו על כל תיבה ותיבה**.
      1. הוי בכלל שומע.
         1. הגר"ש פעלדער שליט"א (שיעורי הלכה מועדים ח"א פרק מ"ו אות א', עמ' תמ"ו) – "יש עוד עצה, שיסתכל במשך כל הקריאה בתוך החומש, ויניח אצבעו על כל תיבה ותיבה שהש"ץ קורא, דבזה כתב הארץ צבי (לגאב"ד קאזיגלוב, ח"א סי' מה), שאם בכל עת הוא מוצא את עצמו מסתכל במקום קריאת הש"ץ, אפילו שט במחשבתו בענינים אחרים, כל שמביט כסדר מלה במלה בהדברים שהש"ץ אומר, הוי שפיר בכלל שומע, ע"כ. וביאר טעמו, דאיך אפשר במקרה שהוא מביט באותו מלה שהש"ץ קורא, אלא ע"כ דחוש הראיה שלו נגרר אחר חוש השמע, וא"כ בהכרח שהוא שומע, וזה ברור בסברא, ע"כ. וכעי"ז שמעתי בשם הגר"א קוטלר זצ"ל, שבאופן שאם היה אדם מעמידו היה יודע היכן הוא עומד, ג"כ מיקרי ששמע".
      2. מראי מקומות.
         1. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ז אות ס') – "אם מסופק אם שמע כל מילה בקריאת המגילה אבל רואה שאצבעו מונחת במקום שהבעל קורא עומד, קשה לומר שזה סימן ששמע כל מילה מהבעל קורא ויצא יד"ח, וכל מקרה לעצמו".
2. אמירת עשרת בני המן בקול ע"י הקהל - סעיף ט"ו.
   1. **אינו מנהג**.
      1. ח"א (כלל קנ"ה סעי' כ"ב) – "ומה שנוהגין במקצת המקומות שכל הקהל אומרים עשרת בני המן, אינו מנהג, אלא הקורא יאמרם לבד והקהל ישמעו, כמו כל המגילה".
      2. קיצור שו"ע (סי' קמ"א סעי' י"ד) – "ומה שנוהגין בקצת מקומות שכל הקהל אומרים עשרת בני המן אינו מנהג נכון, אלא הקורא לבד יאמרם והקהל ישמעו כמו כל המגילה".
      3. מ"ב (ס"ק נ"ב) – "כתב הח"א מה שנוהגין במקצת מקומות שכל הקהל אומרים י' בני המן אינו מנהג אלא הקורא יאמרם לבד והשאר ישמעו כמו כל המגילה".
   2. **יש לומר**.
      1. יסוד ושורש העבודה (שער המפקד פרק ה' ד"ה ויש) – "ואף מי שבכל המגילה שומע מש"ץ, מ"מ עשרת בני המן יקרא בעצמו, כי מן הנמנע הוא להיות שומע מפי הקורא לגודל מהירות הקורא לקראן בנשימה אחת, לכן יקרא בעצמו עד סיום הפסוק ובבזה לא שלחו את ידם".
      2. צפנת פענח (על הרמב"ם סוף הפלאה בהשמטות להל' גירושין פרק ב' הל' ט"ז) – "ובזה א"ש המנהג שלנו שאנו אומרים עשרת בני המן כ"א בפ"ע ואין יוצאין בהקורא משום דהא מבואר במגילה דף ט"ז ע"ב דצריך לאמרן בנשימה אחת ובזה לא שייך לצאת ע"י אחר ובזה א"ש מה שהם נכתבים אותיות גדולות בתוך המגילה דהא במסורה לא נמנו מאותיות גדולות דהא מבואר בתוס' ברכות דף מ"ו ע"ב ד"ה והטוב דהיכא דכל הקהל צריכין לאמר זה צריך לכתוב גדול וה"נ כן וא"ש".
      3. אמת ליעקב (הע' תר"י, עמ' רנ"ח) – "קרוב לודאי שמנהג זה נתייסד משום הדין שצריכים לקרוא י' בני המן בנשימה א', וא"כ מכיון שממהר בודאי יפסיד את קריאת ה'ואת' בפנים המגילה, ואם אומרו בע"פ אינו יכול להוציא את הציבור וכדמבואר בהערה הסמוכה לעיל (לשונו מובא לעיל), ולכן נהגו שכל הקהל אומרים י' בני המן לעצמם - מפי השמועה".
      4. הגרשז"א זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"א טור א') – "דמנהגנו שכל הקהל אומרים עשרת בני המן".
      5. הליכות אבן ישראל (מועדים ח"ב פרק נ"ז סעי' ט', עמ' תל"ח) – "נהגו שהקהל אומרים מחמש מאות איש עד עשרת בנשימה אחת, ואח"כ חוזר הקורא וקוראה ג"כ בנשימה אחת".
      6. הגריש"א זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"א טור א') – "וכן נהגו אצל מרן הגרי"ש אלישיב זצוק"ל".
      7. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (מנהגי הפרושים בארץ ישראל בתוך ס' ישורון חמ"א עמ' רט"ו אות ג') – "מה שכתב במ"ב (סי' תר"צ ס"ק נב) דמה שנוהגים בקצת מקומות שכל הקהל אומרים י' בני המן אינו מנהג, אלא רק הקורא יקרא כשאר המגילה. ע"כ. אין המנהג בארץ ישראל כן, אלא כל הציבור אומרים ואח"כ חוזר הש"ץ לקרוא אותם, ובספרי זה השלחן ח"א סי' תר"צ עשיתי סמוכות למנהג זה".

זה השלחן (ח"א או"ח סי' תר"צ) – "כתב החיי"א ... ואני אומר דאדרבה הוא מנהג טוב ומשובח דמכיון שהקורא אומר הי' בני המן בנשימה אחת כדין, הדבר קשה מאוד לשמוע אז ממנו כל מלה ומלה, ובפרט שיש קוראים שממש בולעים שם את כל התיבות כידוע, ועל כן נתקן שכל אחד יאמר אז לעצמו הי' בני המן, ואפי' מי שאינו אומרם ממגילה כשרה ג"כ יוצא כדין מיעוטה בע"פ".

* + 1. תשובות והנהגות (ח"ב סי' שנ"ח) – "המנהג כיום לומר עשרת בני המן כל הקהל יחד בנשימה אחת ולא סומכין בזה על שומע כעונה, אך במ"ב הביא מהח"א שמה שנוהגין בקצת מקומות שכל הקהל אומרים י' בני המן אינו מנהג, אלא הקורא יאמרם לבד והשאר ישמעו כמו כל המגילה, ע"כ, אמנם אומרים בשם בעל 'צפנת פענח' זצ"ל שפירש שדין נשימה אחת אי אפשר להוציא, ולכן נהגו כל השומעים לאומרו בנשימה אחת, ותמוה הדבר שזהו הלכה בקריאה, [וכשם שמוציא בתקיעות תשר"ת בנשימה אחת כיון שאינו הלכה בשמיעה, גם כאן כשם שמוציא השומעין שאינם קורין מהמגילה כך מוציא בנשימה אחת, והטעם שאינו הלכה נפרדת אלא באופן הקריאה וכמ"ש] ולמה לא יוכל להוציא. ובפשוטו הטעם שהש"ץ ממהר לומר עשרת בני המן כדי לומר בנשימה אחת, ועלולים לחסר משהו כיון שממהרים כ"כ ואין יוצאין, לכן מנהג קדום שיאמרו כולם בנשימה אחת בע"פ, שברובו בכתב מספיק, ויוצאין בדיעבד במה שקראו בעצמם בנשימה אחת. אמנם לע"ד אין לבעל קורא למהר מאוד, שצריך להקפיד לקרוא כל שם מן הכתב וגם "ואת", ומצוי שקורא "ואת" משורה אחרת, שאינו קורא כסדרן, ולא יצא כעיקר המצוה, ואפילו נימא דלא מעכב, מ"מ לכתחילה בודאי בעינן שיאמר כסדר המגילה כפי הכתב, וע"כ צריך לקרוא בזהירות שיקרא כסדר המגילה מתוך הכתב, וכן במק"א הערתי גם שממהרים ולא מדקדקים לדייק כשקורא "ויזתא" להאריך בה בוי"ו וזהו דינא דגמרא לכמה פוסקים".
    2. הל' חג בחג (פורים פרק י"ב סעי' הע' כ"ז, עמ' קמ"ח) – "בחיי אדם ... אמנם מנהגנו לומר בקול רם קודם הש"ץ ... ובפשטות יש לפרש מנהגנו דהואיל והחזן ממהר לעשות בנשימה א' ואין שומעין היטב כל מילה, וגם פעמים שאין עולה בידו לעשות נשימה א', לכן נהגו הציבור לאומרו קודם לש"ץ, דומיא דמש"כ המג"א סי' תכ"ה סק"ח לענין הלל דלכן כל א' אומר ההודו גם בעצמו ואינו יוצא מהש"ץ עיי"ש".
  1. מראי מקומות – מקראי קודש (פורים פרק ז' הע' פ"ט).
     1. מקראי קודש (פורים סי' י"ג) – "הגרש"י זוין אמר בשם הגאון הרוגצ'ובי שנתן טעם למה שנהגו צבור השומעים את המגילה מפי הקורא, שאומרים בעצמם את הפסוקים של עשרת בני המן, ונתן טעם לדבר עפ"י מה שכתב בשו"ע (סימן תרצ סעיף טו) שעשרת בני המן יש לומר בנשימה אחת, ומשום כך צריך כל אחד בעצמו לומר את עשרת בני המן, ואין יוצאים בזה ידי חובה בשמיעה, משום דרק את הקריאה בעצמה אפשר לצאת מדין שומה כעונה, אבל לא את ה'נשימה אחת', והוסיף לזה דברי התוס' בברכות ... וכעין זה כתב בספר 'בית-הלוי' על התורה (סוף ח"א) ... ברכת כהנים דצריך 'קול רם' ...".
     2. שרגא המאיר (ח"ג סי' מ"ז אות ג') – "שאלת מדוע אנו קוראים את העשרת בני המן בקול רם ולא סגי לן בשומע כעונה. אפשר טעם הדבר הא דאמרינן בקול רם הוא משום פרסומי ניסא, ובשומע כעונה ליכא כ"כ פרסומי ניסא. ועוד טעם שאפשר זהו בכלל מחיית עמלק, וענין זכור הוא דוקא בפה, כדרשת הש"ס מגילה דף י"ח ע"א יכול בלב, כשהוא אומר לא תשכח הרי שכחת הלב אמור, הא מה אני מקיים זכור בפה, ועי' במשנה ברורה סי' תר"צ ס"ק נ"ב בשם ח"א שרק הקורא יאמרם לבד".
     3. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ג אות י"א) – "וכשאומרים הציבור עשרת בני המן, אפילו מי שאומר מתוך החומש ולא מתוך מגילה כשרה, יאמר בנשימה אחת כמו החזן".
     4. משנת יוסף (חי"ג סוף סי' רל"ז) – "ויש להסתפק לפי מנהג העולם שקורא כל א' עשרת בני המן בנשימה אחת, וזקן שנשימתו קצרה, ואינו יכול לומר התיבות של עשרת בני המן בנשימה אחת, אם יצא בשמיעה מהש"ץ שקורא בנשימה א', והזקן ישמע ולא יקרא עמו, ויסגור פיו מלנשום, ובזה יוכל להתאפק על כל פנים בנשימה א'".
  2. **מנהג בני ספרד: אין הקהל אומרים עשרת בני המן בקול**.
     1. אור לציון (ח"ד פרק נ"ד ס"ק ט') – "צפנת פענח ... אולם נראה שמדין שומע כעונה השומע יוצא ידי חובה גם באותה צורה שהעונה קורא, וכשם שיוצא ידי חובה בשמיעה יוצא ידי חובה גם בדין הנשימה אחת. וכבר נתבאר ענין זה בספר אור לצין תשובות ח"ב פרק י"ב בבאורים לתשובה א', שהשומע נגרר אחר ברכתו של המברך, ועל כן אין השומע קידוש צריך שיהא לפניו כוס מלא, ע"ש. והרוצה לחוש לדברי הגאון הרוגצ'ובי, אין זו אלא מידת חסידות. (וראה בזה בדברי הבית הלוי עה"ת סוף ספר בראשית והחזו"א או"ח סי' כ"ט אות ג'. וראה להנצי"ב בשו"ת משיב דבר סי' מ"ז שהוכיח כשיטת החזו"א, ע"ש)".
     2. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סעי' כ"ה) – "אין הקהל צריכים לומר עם החזן את עשרת בני המן בנשימה אחת, שגם בזה יוצאים ידי חובה מהשליח צבור מדין שומע כעונה. [ודלא כמ"ש הרגאצ'ובי. דמאחר ויוצא י"ח מדין שומע כעונה, גם הקריאה של עשרת בני המן בנשימה אחת מתייחסת לשומע. כמו שהקריאה מתוך הקלף מתייחסת לשומע. וראה בכיו"ב בילקו"י מועדים מ' תיט. ובספר מועדים בהלכה, ובמקראי קודש, פורים]".
  3. **טעמים שהקהל אומרים עשרת בני המן**.
     1. שדין נשימה אחת אי אפשר להוציא - צפנת פענח.
     2. מכיון שממהר בודאי יפסיד את קריאת ה'ואת' בפנים המגילה, ואם אומרו בע"פ אינו יכול להוציא את הציבור - אמת ליעקב.
     3. יותר פרסומי ניסא - שרגא המאיר.
     4. אפשר שזהו בכלל מחיית עמלק, וענין זכור הוא דוקא בפה – שרגא המאיר.
     5. כיון שהקורא אומר הי' בני המן בנשימה אחת, הדבר קשה לשמוע אז ממנו כל מלה ומלה – יסוד ושורש העבודה, זה השלחן.
     6. שהש"ץ ממהר לומר עשרת בני המן כדי לומר בנשימה אחת, ועלולים לחסר משהו – תשובות והנהגות.
     7. קצות השלחן (פסקי תשובות הע' ל') – "בהוספות שבסוף ח"ג (מהדורת תשל"ט) כותב 'דכירנא כד הוינא טליא בעיה"ק חברון ת"ו כשהציבור היו אומרים עשרת בני המן לפני הבעל קורא, היו התינוקות מכים, ויש לומר דמשום זה זכו עשרת בני המן שהציבור יקרא אותם תחילה כדי שיוכלו לספוג המכות' וכו'".
  4. מראי מקומות – פסקי תשובות (אות ז').

1. פושט כאיגרת - סעיף י"ז.
   1. **יחיד השומע ובידו מגילה**.
      1. מיקל.
         1. מהרי"ל (מנהגים הל' פורים אות י"ב) – "מנהג הוא לפתוח איגרת המגילה ולכפול יריעה על יריעה לקיים בה האיגרת הזאת. וכן השיב מהר"י סג"ל בתשובה. וכשהיתה מגילה לפניו לעיין בה אחר החזן לא הקפיד והניחה כרוכה".
         2. ב"ח (ס"ק ח') – "מהרי"ל בסימן נ"ו ומסקנא לפשטה קודם הקריאה ומכל מקום כתבו על שמו דוקא הקורא בצבור להוציא אבל היחידים שיש להם מגילות אינן צריכין לפשוט עיין בדרשותיו (מנהגים הל' פורים סי' יב עמ' תכז) וכן נראה מדברי הרמב"ם (פ"ב הי"ב) שכתב קורא ופושט כאגרת להראות הנס ואין זה אלא בקורא בצבור להוציא".
         3. מג"א (ס"ק י"ח) – "כשקרא החזן והיה ביד מהרי"ל מגילה כשרה לעיין בה היה מניח' כרוכ' (ב"ח)".
         4. ערה"ש (סעי' כ"ב) – "אבל השומע אפילו תופס לעצמו מגילה כשרה א"צ לפושטה כאגרת ותופסה מכורכת וכן עשה מהרי"ל [שם סקי"ח]".
         5. ליקוטי מהרי"ח (ליל פורים ד"ה ועיין בטור, עמ' שצ"ו) - לשונו מובא לקמן.
         6. קהלות יעקב (ארחות רבנו ח"ג עמ' מ"ג אות ל"ב) – "במ"ב סי' תר"צ ס"ק נ"ה כתב: יחידים השומעים במגילות א"צ לפשוט, ב"ח מהרי"ל ע"כ, אמר לי מו"ר (שליט"א) זצוק"ל שכן נוהגים, ולא כמו שכתוב בשעה"צ אות נ' בשם הפרמ"ג שכתב 'כל אחד פושטה כאגרת' ע"כ. והוסיף מו"ר שמסתמא הפרמ"ג ראה כן באשכנז ששם נהגו הצבור לעשות מה שהש"ץ עושה, ועוד שאז הי' נדיר שליחיד תהי' מגילה משא"כ בזמנינו שלהרבה יש מגילות".
         7. הגרשז"א זצ"ל (**שלמי מועד עמ' רע"א** [לשונו מובא לקמן], אליבא דהלכתא גליון ק"א עמ' מ"ו טור ג') – "לא פשט את המגילה לעצמו בבית הכנסת, וכן כשקרא את המגילה לבני ביתו לא פשט את המגילה (מפי נכדו הרב אהרן גולדברג שליט"א)".
         8. הליכות אבן ישראל (מועדים ח"ב פרק נ"ז סעי' ד', עמ' תל"ז) – "המנהג לפשוט המגילה כאיגרת, הוא רק במגילה של הקורא. אבל השומעים אין נוהגים לפשוט כאיגרת".
         9. הגריש"א זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון ק"א עמ' מ"ו טור ג') - לשונו מובא לקמן.
         10. לוח לארץ ישראל (שנת תשפ"א עמ' נ"ב) – "הקורא פושט את המגילה כאגרת (והשומעים א"צ לפשוט)".
         11. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (מנהגי הפרושים בארץ ישראל בתוך ס' ישורון חמ"א עמ' רט"ו אות ב') – "מה שכתב בשער הציון (סי' תר"צ ס"ק נ') בשם הפמ"ג דכל אחד פושט המגילה כאגרת, אין המנהג כן אלא כמ"ש במ"ב (ס"ק נה) שרק הש"ץ פושט".
         12. ***הגרח"ק זצ"ל (***אלא ד' אמות של הלכה פרק ס"ד סעי' ה') – "לא נוהג לפשוט המגילה (שמשתמש בה לעצמה) כאגרת בשעת הקריאה".

***הגרח"ק זצ"ל (***עלי שי"ח עמ' רי"א אות ג') – "שאלה: האם השומע חייב לפשוט המגילה כאגרת. תשובה: לא".

* + - 1. הגר"ע אויערבאך שליט"א (אליבא דהלכתא גליון ק"א עמ' מ"ו סוף טור ג') – "דנוהגים שרק הבעל קורא פושט את המגילה כאיגרת, אבל השומעים אין נוהגים לפשוט".
      2. הגרי"מ שטרן שליט"א (אליבא דהלכתא גליון ק"א עמ' מ"ו סוף טור ג') – "דנוהגים שרק הבעל קורא פושט את המגילה כאיגרת, אבל השומעים אין נוהגים לפשוט".
    1. מראי מקומות.
       1. מקור חיים (חו"י, על סעי' י"ז) – "קורא ופושט כאגרת. ב"ח [עמוד תרס ד"ה כתב] בשם מהרי"ל [שו"ת סימן נו; מנהגים שם עמוד תכז] דווקא ש"ץ, ונהגו כן גם היחידים".
          1. הלכות חג בחג (פורים פרק י"ב הע' כ"ג, עמ' קמ"ו) – "ובמקור חיים כ' ... ומשמע דר"ל רק היחידים המדקדקים".
       2. פמ"ג (א"א ס"ק י"ח) – "ופושטה. עיין מ"א. כולה כאגרת. ואותן שיש להם מגילה אין להם לפשוט, ולהניח כרוכה עדיף טפי, פרסום נס, שישמעו הכל משליח ציבור, שלא יהא נראה כאילו כל אחד קורא בפני עצמו, עיין מה שכתוב בסימן תרפ"ט במ"א אות יו"ד. ואני נוהג שיש לי מגילה כשירה לקרותה בלחש עם השליח ציבור מלה במלה, כי אי אפשר לי לשמוע כולה משליח ציבור, ועיין מ"א אות ט"ו. ומכל מקום ראוי שלא יפשוט כל אחד מגילה כאגרת, מטעמא דכתיבנא, וכמדומה שאין נוהגין כן אלא כל אחד פושטה כאגרת".
       3. מ"ב (ס"ק נ"ה, שעה"צ ס"ק נ') – "שהקורא וכו'. אבל היחידים השומעין במגילות א"צ לפשוט [ב"ח ומהרי"ל]. (וכמדומה שאין נוהגין כן אלא כל אחד פושטה כאגרת [פרי מגדים])".
       4. תשובות והנהגות (ח"ב סי' שנ"ה) – "נאה הדבר ויאה גם ליחיד להחמיר בזה".
       5. הלכות חג בחג (פורים פרק י"ב סעי' י"ד, עמ' קמ"ו) – "והשומעין אין צריכין לפשטה כאגרת. ויש שנהגו להדר בזה".
  1. **יחיד בציבור כשקורא עם הש"ץ**.
     1. מחמיר, צריך לפושטה.
        1. כה"ח (ס"ק ק"ד) – "ומיהו משמע שם בדרשות מהרי"ל דדוקא יחיד השומע מש"צ א"צ לפושטה קודם קריאה אבל אם קורא בה לעצמו כדי לצאת י"ח גם היחיד צריך לפושטה קודם קריאה יעו"ש".
        2. תשובות והנהגות (ח"ב סי' שנ"ה) – "הן אמת שיש באחרונים שהעתיקו דברי הב"ח וכן נוהגין, מ"מ הלוא עיקר יסודו דהב"ח הוא משום שאין מצות פירסומי ניסא ליחיד כלל, ולדברינו שייך גם כה"ג, והגר"א זצ"ל מחמיר מאד בפשיטה וכריכה (ובפרט לנוהגין במגילה הכרוכה על עמוד כס"ת דדמי טפי לקה"ת), ולכן נאה הדבר ויאה גם ליחיד להחמיר בזה, ועיין במ"ב בשעה"צ בשם פמ"ג שבזמנו של הפמ"ג נהגו גם היחידים להחמיר לפשוט כאגרת, ולדברינו ליחידים בציבור כשקורין עם הש"ץ יש לזה יסוד מעיקר הדין וכמ"ש".
     2. מיקל.
        1. הגריש"א זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון ק"א עמ' מ"ו טור ג') – "וכן ראיתי למרן הגר"ש אלישיב זצוק"ל דלא פשט את המגילה כאיגרת לעצמו, אף שהיה קורא בלחש ביחד עם הבעל קורא".
  2. **יחיד הקורא לבני ביתו**.
     1. מיקל.
        1. עי' ליקוטי מהרי"ח (ליל פורים ד"ה ועיין בטור, עמ' שצ"ו) – "עיין במג"א שם ס"ק י"ח דדוקא השליה ציבור אבל השומע שיש בידו מגילה כשרה לעיין בה אין צריך לפשוט, ומדברי הב"ח משמע דהוא הדין הקורא ביחיד לעצמו אין צריך לפשוט ע"ש.
        2. הליכות אבן ישראל (מועדים ח"ב פרק נ"ז סעי' ו', עמ' תל"ז) – "כשהיה רבינו קורא בביתו להוציא בני הבית לא נהג לפושטה כאיגרת".
        3. **הגרשז"א זצ"ל (שלמי מועד עמ' רע"א,** אליבא דהלכתא גליון ק"א עמ' מ"ו טור ג' [לשונו מובא לעיל]**) – "ורבינו לא פשט את המגילה לעצמו בקריאת המגילה בבית הכנסת, וכן כשקרא את המגילה לבני ביתו לא פשט את המגילה".**
        4. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ג אות ב') – "ודין זה נאמר רק בבעל קורא, ולא בציבור השומעים. וכן הקורא את המגילה ביחיד, אינו צריך לגוללה כאגרת".
        5. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תשי"ב) – "***שאלה: הקורא מגילה בביתו לבני ביתו אם צריך לפשטה כאגרת. תשובה: לא נהוג".

הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות ע"ב) – "כתב המשנ"ב דיחידים השומעים במגילה כשרה אי"צ לפושטה כאיגרת ומשמע דיחיד הקורא בביתו צריך לפושטה. תשובה: אי"צ".

* + 1. ***מראי מקומות – פסקי תשובות (אות ח').***

1. הכאה בהמן.
   1. **כשקורים המגילה**.
      1. אין לבטל המנהג.
         1. רמ"א (סעי' י"ז) – "עוד כתבו שנהגו התינוקות לצור צורת המן על עצים ואבנים, או לכתוב שם המן עליהן, ולהכותן זה על זה כדי שימחה שמו על דרך: מחה תמחה את זכר עמלק (דברים כה, יט) ושם רשעים ירקב (משלי י, ז) ומזה נשתרבב המנהג שמכים המן כשקורים המגילה בבהכ"נ (אבודרהם); ואין לבטל שום מנהג או ללעוג עליו, כי לא לחנם הוקבעו".
         2. לבוש (סעי' י"ז) – "ונוהגין התינוקות לנקש בשמעם שם המן, ויש להם סמך משום דכתיב [משלי י, ז] שם רשעים ירקב, וכתיב [שמות יז, יד] מחה אמחה את זכר עמלק, ולכך יש לכתוב להם שם המן על העצים שמנקשים בו וע"י הנקישה ימחקוהו, סמך לדבר והי'ה א'ם בי'ן הכות הרשע [דברים כה, ב] סופי תיבות המ"ן, לפיכך אין להם לבטל מנהג הנקישה שנהגו התינוקות כי לא לחנם נהגו כן".
         3. ערה"ש (סעי' כ"ג, סעי' כ"ד).
         4. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ג אות י"ב) – "וכן אמר רבינו שאין לבטל המנהג של ההכאה בהמן, דכל מנהג יסודו בהררי קודש".
         5. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות ק"ב) – "מצוי מתחדשים לקרוא המגילה בזריזות ללא לדפוק בהמן, **האם צריך להמנע מלהצטרף עימם** כי ביטלו מנהג. תשובה: כן, (א.ה. וכשמרן שליט"א [זצ"ל] קרא המגילה בביתו משום איזה חסרון בשמיעה בביהכ"נ, התאמץ בכל גופו לרקוע ברגלו על הקרקע בכל פעם שהגיע לקריאת המן)".

***הגרח"ק זצ"ל (***אלא ד' אמות של הלכה פרק ס"ד סעי' ז') – "בכל פעם כשבעל קורא מזכיר המן רוקע ברגלו ב' פעמים. ואמר לי טעם שרוקע ב' פעמים משום שכשדופקים פעם אחת לא ניכר, ויש להוסיף שגם כשקרא המגילה לעצמו בשבת שקודם פורים כדרכו, עשה כן".

* + 1. אינו נכון.
       1. פמ"ג (א"א ס"ק כ"א) – "עיין ב"י [עמוד תרס ד"ה כתוב] ודרכי משה [אות ג ד"ה וגם חרבונה], ומכל מקום יצא שכרם בהפסדם, שמבלבלין הרבה. והשליח ציבור ישתוק בעוד שמכין, כמו שכתב [מ"א] באות י"ט. וגם זה אין נכון, שאסור לכתחלה להפסיק יותר מכדי נשימה, שנקראת אגרת, כמו שכתבתי באות י"ז".
    2. מראי מקומות.
       1. מ"ב (ס"ק נ"ט, שעה"צ ס"ק נ"ז) – "מהרי"ל לא היה חושש להכות המן והגאון יעב"ץ כותב על אביו הח"צ שהיה מכה ורוקע ברגלו וטופח בסנדלו כשהגיע לזכירת המן והפמ"ג כתב דיצא שכרם בהפסדם שמבלבלין הרבה. (ואף שהש"ץ שותק בשעה שמכים, גם זה אינו נכון שאסור לכתחלה להפסיק יותר מכדי נשימה, כנ"ל [שם בפרי מגדים])".
  1. מראי מקומות – פסקי תשובות (אות ט', הע' ל"ז), הר"ג אבערלאנדער (אור ישראל גליון י"ט עמ' צ"ח), Halachically Speaking (שנה ז' מספר ג').
     1. מקור חיים (על סעי' י"ז ד"ה שמכים) – "וראיתי המונים **ונשים** דורסין בכח ברגל על הארץ כשמזכירין המן".
     2. בן איש חי (שנה א' פר' תצוה הל' פורים אות ח') – "והמנהג להכות ברגליו על הקרקע כשאומרים שמות עשרת בני המן, ויש נוהגים להכות בידם על הקרקע, ואין זה מנהג יפה אלא ראוי להכות בסנדלים שברגליהם".

בן איש חי (שנה א' פר' תצוה הל' פורים אות י') – "כתב הגאון יעב"ץ ז"ל על אביו הגאון ז"ל שהיה מכה ברגלו וטופח בסנדלו כשמזכיר שם המן בקריאת המגילה ע"ש. ואני רגיל להכות ברגלים בשם המן הראשון הכתוב בפסוק אחר הדברים האלה גדל המלך אחשורוש את המן בן המדתא האגגי, וגם עוד שם המן האחרון בפסוק כי המן בן המדתא האגגי צורר כל היהודים חשב וכו'".

* + 1. הליכות אבן ישראל (מועדים ח"ב פרק נ"ז סעי' ח') – "בקריאת הלילה בבית הכנסת נהגו שהקטנים היו מכין בכל פעם שמזכירין המן, והבעל קורא היה שותק עד שמפסיקין להכות. בתפילת ותיקין היה רבינו קורא את המגילה, ולא היה מפסיק אחר הזכרת המן, ולא מכין כלל באמצע קריאה".

1. מנין, ורוב עם הדרת מלך - סעיף י"ח.
   1. **מנין קבוע או רוב עם - מה עדיף**.
      1. מנין קבוע [אא"כ הוא בביתו].
         1. מ"ב (סי' תרפ"ז ס"ק ז', שעה"צ ס"ק י') – "מבטלים ת"ת וכו'. ר"ל אף דת"ת שקול כנגד כל המצות ואפילו היתה ת"ת של חבורה גדולה של ק' אנשים שלומדים באיזה בית אפ"ה צריך לבטל ולילך לקרותה בצבור משום ברב עם הדרת מלך. וכתב הח"א מ"מ מי שמתפלל כל השנה בקביעות במנין המיוחד לו להתפלל שם א"צ לילך לביהכ"נ. [ולעניות דעתי כוונתו, דבמקום שהוא רגיל להתפלל הוא גם כן בית המדרש אלא שמיעוט אנשים מתפללים שם, ואשמועינן דאינו מחוייב לילך לבית הכנסת גדולה, דאטו כל בתי כנסיות קטנות שיש בעיר מחוייבים כולם לילך לבית הכנסת הגדולה, אבל אם בעל הבית יש לו מנין בביתו, אף שהמנין שלו הוא בקביעות, מסתברא דצריך לילך לבית הכנסת שבעיר משום פרסומי ניסא]".
         2. הגריש"א זצ"ל (ידון משה ח"א עמ' נ"ז) – "תדיר קודם. דהיינו שיתפלל במקום הקבוע שזה יותר חשוב מ'ברוב עם'".
         3. תשובות והנהגות (אליבא דהלכתא גליון ק"א עמ' מ"ד טור ג') – "דמי שאין לו מנין קבוע ראוי שילך לקריאת המגילה במנין הגדול ביותר שבמקומו משום ברוב עם".
   2. **ותיקין או רוב עם** **- מה עדיף**.
      1. ותיקין.
         1. הגריש"א זצ"ל (יבקשו מפיהו פורים ח"א פרק ב' סעי' א', עמ' ע"ה) – "מותר להתפלל במנין של מאה איש אע"פ שאינו המנין הקבוע שלו, ואע"פ שיש מנין אחר של מאתיים איש באותו זמן, ואין בזה חסרון של 'ברוב עם'. וכ"ש שמותר להתפלל במנין של נץ החמה ולשמוע שם קריאת המגילה כדי שיהיה לו יותר זמן ללמוד, אע"פ שמנין זה אינו המנין הקבוע שלו ואע"פ שיש בו פחות מתפללים מהמנין הקבוע, שהרי יש בה מעלת תפלה בנץ החמה ויש מעלה של יותר זמן לימוד".
         2. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ח אות ע"ו, אליבא דהלכתא גליון ק"א עמ' מ"ד טור ג') – "מי שאינו רגיל להתפלל ותיקין יכול להתפלל ותיקין בפורים אף שבמנין של ותיקין מתפלל ציבור קטן ובמקום הקבוע שלו מתפללים ציבור גדול כי יש ענין השכמה בפורים".
         3. חוט שני (פורים פרק ג' ס"ק א', עמ' מ"ג) – "א. מי שאין לו מנין קבוע שמתפלל בו, צריך לילך לקריאת [המגילה] (התורה) לבית הכנסת הגדול, משום דברוב עם הדרת מלך. ב. אם רוצה להתפלל בפורים תפילת כותיקין ואינו רגיל להתפלל כותיקין, והמנין שם קטן, אין לו לילך שם, אלא די"ל שהרי התפילה מותרת ואחר כך הציבור קוראין המגילה אין צריך לילך מהם ולהמתין עד שיקראו בגדולה. ג. ואם מקדים להתפלל כותיקין והוא מנין מצומצם כדי שתוכל אשתו לשמוע מגילה בעשרה, יש לעיין בזה אם הוא סיבה לבטל רוב עם דידיה. ד. מי שאינו מתפלל בפורים במנין הקבוע לו מאיזה סיבה, שוב י"ל דצריך לילך לבית הכנסת הגדול שבעיר, אף על פי שהמקום שהוא רוצה לילך לשם יש רוב עם יותר מן המקום הקבוע לו, וטירחא נמי חייבין וכדחזינן דמבטלין ת"ת, ולפעמים יש חסרונות להיפך כגון שאי אפשר לשמוע שם כהוגן, וכדלקמן. ה. אם יש לו ב' מקומות, א' בבית הכנסת הגדול ושם מסתמא יצטרך לקרוא מיעוט מגילה בעל פה, או בבית הכנסת קטן ושם ישמע כולה מן הכתב, בדרך כלל הידור בעצם המצוה עדיף מהידור במקום המצוה, אמנם הכא מובא ענין דברוב עם בצורה חזקה. וכנראה שהוא מעיקר מצוות פירסום הנס, על כן צ"ע. אמנם כיון שזה כל סיבת ההקדמה שוב אין שייך לחייבו לילך לבית הכנסת הגדול, כיון שמשנה מפני סיבה מסויימת, ואם לא ירויחנה אין לו סיבה לשנות קביעתו. ועל כן נמי בכל מי שירצה להשכים כותיקין בפורים י"ל הכי, דאם יצטרך בלא"ה אח"כ לבטל זמנו כדי לילך למגילה למקום אחר בטלה כל סיבת שינוי מקומו הקבוע. ו. א"ה: נשאל רבינו שליט"א [זצ"ל] מאברכים שמתפללים יחד בשבתות אם כדאי להתפלל בפורים ביחד ולא לילך לביהכ"נ הגדול, והשיב שלא יעשו המנין שלהם, דהחיי אדם מיקל דביהכנ"ס הקטנים אינם צריכים לילך לבית הכנסת הגדול, אבל מקום שאין מתפללים בימות החול, וגם בפורים רוצה עתה לחדש, לא. ז. לענין אם כדאי לוותר על דינא דברוב עם בכדי שחולה יקרא המגילה בעשרה, הוא שיקול. וההכרעה יש לעשות כפי שנוח לחולה. דאם נוח לו שיבואו, מצוות ביקור חולים מכרעת, ואם לאו כגון שעי"ז מרגיש שמחזיקים אותו לחולה, אין לבוא".
         4. הגרח"ק זצ"ל (שערי שיח עמ' קכ"ו תשובה רצ"ו) – "שאלה: (סי' תרפז ס"א) האם יש להעדיף קריאת המגילה במנין ותיקין אך בציבור מצומצם, מאשר ברב עם במניין מאוחר יותר. תשובה: זריזין מקדימין עדיף".

הגרח"ק זצ"ל (שערי שיח עמ' קכ"ו תשובה רצ"ז) – "שאלה: בהנ"ל, יש להקשות שהרי במגילה יש הידור של ברב עם מדין פרסומי ניסא, שהרי אין מבטלין ת"ת לתפילה ברב עם (כדאי' בשו"ע סי' צ סי"ח) ואילו לקריאת המגילה מבטלין, וא"כ אפשר דהה"נ דפרסו"נ עדיף על זריזין, ועוד יש להוכיח מדברי התוס' במגילה (ג, א, ד"ה מבטלין) הקשו דל"ל לכהנים לבטל עבודתן לקריאת המגילה הא יש שהות אח"כ לקרוא, ותירצו משום פרסו"נ, ומהא דלא תירצו זריזין מקדימין מוכח דפרסו"נ המיר מזריזין. תשובה: ותיקין חמורה טפי".

הגרח"ק זצ"ל (שערי שיח עמ' קכ"ו תשובה רח"צ) – "שאלה: בהנ"ל, עדיין יל"ע האם ימשיך לשמוע קריאת המגילה במקום להתפלל שחרית כותיקין, או שימתין לילך לביהכנ"ס שיש שם רב עם לשמוע קריאת המגילה, או שאכתי זריזין מקדימין עדיף [אע"פ שבמגילה רב עם חמיר טפי משום פרסו"נ]. תשובה: המתחיל במצוה אומרים לו גמור".

* + - 1. הגר"ע אויערבאך שליט"א (אמרי מאיר עמ' ק"מ אות קנ"א, הו"ד בקונ' מאור יעקב ח"א עמ' ט"ו אות ד' [לשון השאלה שם צריך תיקון]) – "מי שבדרך כלל מתפלל במנין של כמה מאות אנשים, האם מותר לו להתפלל בפורים כותיקין עם מנין יותר קטן ולשמוע עמהם קריאת המגילה. תשובה: אפשר".
  1. **האם נשים צריכות לילך לשמוע קריאת המגילה ברוב עם**.
     1. עי' סי' תרפ"ט סעי' א', לשיטות ומראי מקומות.
  2. מראי מקומות.
     1. מ"ב (ס"ק ס"ב, בה"ל סעי' י"ח ד"ה צריך) – "לחזור אחר עשרה. ואם בעת ההוא קורין אותה בצבור בבהכ"נ אז אפילו יש לו ק' אנשים בביתו מצוה לילך לשם משום ברוב עם הדרת מלך וכן מי שהיה ביתו סמוך לביהכ"נ וחלונותיו פתוחות לביהכ"נ אפ"ה צריך לילך לבהכ"נ לכו"ע משום ברוב עם".
     2. הגר"ע אויערבאך שליט"א (אמרי מאיר עמ' ק"מ אות ק"נ, הו"ד בקונ' מאור יעקב ח"א עמ' ט"ו אות ג') – "מי שבדרך כלל הוא מתפלל במנין שיש שם רוב עם, אמנם בפורים קשה לו להתפלל שם כיון שמכים הרבה בהמן, האם הוא יכול לשמוע קריאת המגילה במנין אחר יותר קטן. וכתב: אפשר בשעת הדחק".
     3. ***הלכה ברורה (הלכות המועדים [נחשון] עמ' תל"ד) – "***שאלה: מה עדיף, לשמוע קריאת המגילה ברוב עם עם האשכנזים, או לשמוע ממנין מצומצם של ספרדים. תשובה: ספרדים".
  3. **קריאת המגילה בעשרה נשים האם חשיב כקריאה בציבור**.
     1. רמ"א (סעי' י"ח) – "ויש להסתפק אם נשים מצטרפות לעשרה".
     2. שלמת חיים (או"ח סי' ש"ע) – "בסימן תר"צ (סעיף י"ח בהגה), דיש להסתפק אם נשים מצטרפות לעשרה, ע"כ. והנה בביאוה"ג (סקמ"ה) כתב: אף על גב דהן ג"כ חייבות, הרי גם בבהמ"ז חייבות, ובכ"ז אינן מצטרפות, ע"כ. ולאשר יש חושבים דהספק הוא דוקא לענין צירוף, אבל י' נשים נחשב בוודאי, והנה מלבד דלא משמע כן, גם יש להוכיח מברהמ"ז (בסימן קצ"ט סעיף ו') ד - י' נשים לא יזמנו בשם. תשובה: אין להזניח היש אומרים, דשאני בהמ"ז בשם שצריך עשרה משום כבוד השם וצריך בני חורין ככל דבר הצריך עשרה, אבל בכאן טעם עשרה משום פרסומי ניסא י"ל דשפיר דמי. ויעיין בסימן תרפ"ט בב"י מה שהביא בשם הר"ן".
     3. מקראי קודש (פורים סי' ל"ה, הע' ב') – "דענין העשרה שם (בקריאת המגילה) הוא משום פרסומי ניסא, ובעשר נשים יש פרסומי ניסא. [ברמ"א (סימן תרצ סעיף יח): מגילה בי"ד וט"ו צריך לחזור אחר עשרה וכו', הגה' ויש להסתפק אם נשים מצטרפות לעשרה. ומקור דברי הרמ"א הוא בהג"ה אשר"י פ"ק ובטור סי' תקפד. ולפי שיתבאר להלן מדברי הראשונים, **כל הספק של הג"ה הוא רק לענין צירוף נשים עם האנשים ביחד**, אבל בעשר נשים בפ"ע בודאי דינם כקורא בעשרה. וז"ל המאירי (דף ה ע"א ד"ה כל): י"א הואיל וחיוב הנשים שוה בה לאנשים מצטרפות הן לעשרה, ואעפ"י שלענין זמון אמרו נשים מזמנות לעצמן ואין מצטרפות עם האנשים, זו אינה אלא מטעם פריצות, הואיל וסעודה מקום פריצות. אבל למגילה מצטרפות ולא יראה כן. ובדף ע"א סד"ה נשים הביא בשם חכמי פרובינצא, שכמו שמחייבות בבהמ"ז ובזמון ואין מצטרפות לשלשה, כך אין מצטרפות כאן לעשרה למי שמצריך בה עשרה, והיא דעת העיטור ה' מגילה והובא בטור סי' תרפט. עכ"פ מבואר במאירי, שכל השאלה כאן אם נשים יכולות להצטרף לאנשים, ואם זה דומה לברכת הזימון שנשים אין מצטרפות לאנשים, אבל עשר נשים בפ"ע ודאי דינם כעשרה אנשים לענין זה שגם לענין זמון נשים מזמנות לעצמן. והטעם יתבאר להלן ב'מקראי קודש' (סימן נ') בשם הרמב"ן והריטב"א שהגדר של עשרה לענין קריאת המגילה למאן דמצריך עשרה הוא משום פרסומי ניסא, ולכן אין צריך כאן כל התנאים של צבור, ואפילו אלה שלא מצטרפין לצבור לדבר שבקדושה, מהני לענין מקרא מגילה, משום דאית להו פרסומי ניסא".
     4. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות ס"ט) – "האם קימ"ל כהסוברים דלעשר נשים יש דין מנין במגילה, והרמ"א רק פסלם מצירוף לגברים. תשובה: כמדומה שזה ספק, (א.ה. ע' שלמת חיים)".
     5. מראי מקומות – הגרשז"א זצ"ל (הליכות ביתה סי' י"ג הע' י"ג).
        1. לענין פורים משולש - עי' סי' תרפ"ח סעי' ו', לשיטות ומראי מקומות.
        2. **מנין של נשים**: אם עדיף שנשים ישמעו המגילה במנין של נשים או יכולות לשמוע המגילה ביחידות - עי' סי' תרפ"ט סעי' א', לשיטות ומראי מקומות.

**דיני כתיבת המגילה ותפירתה**

# סימן תרצ"א

1. כותבין המגילה כספר תורה - סעיף א'.
   1. **מגילה שאינו משורטטת**.
      1. שבט הלוי (ח"י סי' ק"ז אות ד') – "ואשר שאל לענין מגילה שיריעה אחת אינה משורטטת, דמדברי מ"ב סי' תרצ"א ס"ק ג' משמע דבמיעוטה אין לפסול אלא ברובה, אמנם מדברי קסה"ס סי' כ"ח ובלשכת הסופר נראה דאם אין כל השורות משורטטות פסולה, ומה הדין דיעבד אם קראו אם צריך לחזור או לא, ואם אפשר במגילה לשרטט עכשיו לאחר כתיבה. הנה מש"כ כב' ממ"ב סי' תרצ"א ר"ל מש"כ שם ס"ק ד' לענין חק תוכות דפסול מכ"מ אם רק מיעוטה, זה תולה בהמבואר סי' תר"צ ס"ג דגם בהשמיט לגמרי דיעבד כשר, והצדק בזה עם המ"ב דחסרון שרטוט או ח"ת הוא ק"ו להכשיר מהשמיט הכתיבה לגמרי דכשר להלכה במיעוט מגילה, ואין זה ענין למש"כ הקסת סי' כ"ח דהוא בא בדבריו רק להוציא מדברי הלבוש ומג"א דרצו לומר דדי בשרטוט שורה עליונה במגילה, וזה ודאי שלא כהלכה כדעת כל הפוסקים, אבל יסוד שיטת המ"ב הוא אמת לדינא, אבל זה בתנאי שלא יהי' ענין שלם, ולא יהי' בתחלה או לבסוף. וא"כ הגם שמעיקר הדין מיעוטה כשר מכ"מ צריך לעיין בנ"ד אם יריעה שלמה אין לה שרטוט אם אין זה למעשה בגדר ענין שלם דפוסל בהעדר הכתיבה וממילא השרטוט מעכב, ובענין אם אפשר לשרטט אח"כ מתוס' סוטה י"ז ע"ב, ולהלכה אנן מחמירים בזה, עיין בתשובת הגרעק"א ח"א סי' נו"ן, סו"ד בחסרון שרטוט יריעה שלמה הדבר נוטה להחמיר".
      2. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תשי"ג) – "***שאלה: אם כתב מגילה בלי שירטוט אם המגילה כשרה, דבשו"ע איתא רק שצריך שירטוט ולא שהמגילה פסולה. תשובה: יכול לעשות עתה".
   2. **מגילה שנכתבה על ידי שפיכת דיו**.
      1. חייבים לגונזו.
         1. הגריש"א זצ"ל (קובץ תשובות ח"ב סי' ה', אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ג אות ל"ד) – "הובא בפני מגילת אסתר כתובה על קלף בכתיבה תמה אשר לפי הנראה לעינים נכתב ע"י אומן מומחה בכל מיני הידורים, אולם אחרי בדיקה מיוחדת התברר, שאין כאן כתיבה כלל, אלא נעשית ע"י הדפסת משי. והנה מלבד התקלות והמכשולים העלולים לצאת מזה, יש לדון שזה בגדר המבואר בירושלמי פ"ב דגיטין, כתב - ולא השופך, וכן בסת"ם יש חסרון בקדושת האזכרות והם פסולים בהחלט ואסורים להשתמש בהם לצאת ידי חובה, והמורה היתר בדבר, המפיצים, תגריהן ותגרי תגריהן הם בכלל חוטאים ומחטיאי הרבים. ולפי דברי המהרש"ל טעון גניזה וז"ל בחכמת שלמה גיטין נ"ד 'אינו משלם כלום ואפי' מה ששוה ללמוד אף שהיו לומדים קודם בס"ת, מ"מ בס"ת זו אסור דחיישינן שמא יקראו בו אלא עומד לגניזה' וכ"ד התפארת שמואל על הרא"ש שם, וכן פסק הט"ז ביו"ד סימן רפ"א".
   3. **נפילת המגילה**.
      1. אין צריך להתענות [ויתן פדיון תענית לצדקה].
         1. אפרקסתא דעניא (ח"א סי' כ"ד אות א') – "מכל הלין נראה דאין להחמיר במגילה להתענות אם נפלה שלא במתכוין, ותו דאפי' בס"ת נתחבטו האחרונים ז"ל הרבה למצוא לו מקור, וכבר כתבתי בס"ד מזה במק"א, והבו דלא להוסיף עלה, תו חזינא בס' א"ח הנ"ל סי' מ"ם או"א בשם שו"ת לב חיים דנפל מזוזה דא"צ להתענות, דקיל קדושתה מתפלין ע"ש. א"כ כ"ש במגילה דלית בה שום אזכרה".
         2. הגריש"א זצ"ל (קובץ תשובות ח"ב סי' ה', אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ג אות ל"ד) – "אף דמבואר דלגבי כמה דינים המגילה דינה כספר תורה, אכן אם נפלה המגילה לארץ, אין צריך להתענות כבנפילת ספר תורה".
         3. חזון עובדיה (פורים עמ' ע"ח) – "מי שנפלה מידו המגילה לארץ, אין צריך להתענות על כך, ויתן פדיון תענית לצדקה".
         4. רבבות אפרים (ח"ה סי' תמ"ט אות ג') – "אפרקסתא דעניא".
         5. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סי' תר"צ סעי' ה') – "מי שנפלה מידו המגילה לארץ, אין צריך להתענות על כך, ומ"מ יתן פדיון תענית לצדקה. [כעין מ"ש בשו"ת לב חיים ח"ג (סי' קלא), שאם נפלה מזוזה מידו א"צ להתענות, שאין קדושת המזוזה חמורה כמו התפלין, ומכיון שאפילו בתפלין שנפלו מידו שנוהגים להתענות, אין לזה יסוד בש"ס ובראשונים, וכמ"ש בשו"ת חיים שאל א' (סי' יב), הילכך הבו דלא להוסיף עלה, ודי לתת מעות לצדקה. ע"ש. וכ"ש במגילה שאין בה אזכרות, וראה בחזו"ע פורים עמוד עח]".
         6. פסקי תשובות (סוף אות ג', הע' י"ב) – "ואם נפלה מגילת אסתר לארץ אין צריכים להתענות כמו שחייבו כשנפל ס"ת או תפילין ח"ו. [שו"ת אפרקסתא דעניא חאו"ח סי' כ"ד]".
         7. ברכת אוריאל (סי' ס"ו) – "מי שנפל מידו מזוזה אפילו בלא נרתיקן אינו חייב להתענות. והוא הדין אם נפלה מידו המגילה לארץ אין צריך להתענות, אבל ראוי שיתן פדיון תענית לצדקה".
      2. מראי מקומות – שבט הקהתי (ח"ב סי' שי"ח).
         1. הגרח"ק זצ"ל (אשיחה ח"א עמ' שנ"א, ח"ב סוף עמ' שצ"א, דברי שי"ח עמ' ע"ז) – "אם נפלה מגלת אסתר לארץ בשוגג האם צריך להתענות. תשובה: לא מצינו".
2. מגילה שיש בה חסירות ויתירות - סעיף ב'.
   1. **מגילה שחסר בה תיבות האם מברכים כשקוראים בה**.
      1. עי' סי' תר"צ סעי' ג', לשיטות ומראי מקומות.

**דיני ברכות המגילה**

# סימן תרצ"ב

1. ברכות המגילה - סעיף א'.
2. עניית אמן שהחיינו: לבני ספרד.
3. אין לשוח - סעיף ב'.
4. לאכול קודם שישמע המגילה - סעיף ד'.
5. ברכות המגילה - סעיף א'.
   1. **נכנס לבית הכנסת והחזן כבר בירך הברכות**.
      1. הגריש"א זצ"ל (פסקי שמועות עמ' ק"ג) – "שאלה: אם נזכר באמצע שלא ברך ושכח לברך בין פרשה לפרשה ולפני 'איש יהודי' ולפני 'בלילה ההוא' (כמבואר במ"ב תרצ"ב סק"ו שאם לא בירך יברך בין הפרקים, ועי"ש שער הציון סקי"א). תשובה: יכול לברך בשעה שה'בעל קורא' ממתין מפני הכאת המן".
      2. ***הגרח"ק זצ"ל (עיטורי מרדכי פורים עמ' של"ט אות ג') – "שאלה:*** אדם שאיחר לבית הכנסת והחזן כבר בירך את ג' הברכות ועומד להתחיל מיד ויהי, והאדם שאיחר לא יכול להספיק לברך, האם עדיף לשמוע קריאת מגילה בציבור ולא יברך את ברכות המגילה לפניה, או שעדיף לקרוא את המגילה עם ברכותיה ויקרא אח"כ מגילה ביחידות. תשובה: תפוס לשון ראשון, ויברך בהרהור".

***הגרח"ק זצ"ל (עיטורי מרדכי פורים עמ' של"ט אות ד') – "שאלה:*** נראה לומר שישמע קריאת מגילה ביחד עם הציבור, וכאשר החזן מגיע לפרשה אחרונה של המגילה בין הפרקים, יעצור ויברך שם ויקרא את הפרק האחרון לבד מתוך חומש, האם הוראה זו נכונה. תשובה: אם לא עשה כנ"ל".

* + 1. נטעי גבריאל (פורים פרק ל"ט סעי' י"ג, סעי' י"ד) – "אם הגיע לבית המדרש כשהבעל קורא התחיל כבר הברכות, או שהחסיר לשמוע תיבות מהברכות, יברך בעצמו, ויזהר לסיים הברכות לפני שהבעל קורא מתחיל הקריאה. אם אינו יכול לסיים הברכות לפני שהקורא מתחיל לקרות, אם יש לפניו מגילה כשרה, יברך בעצמו הברכות ויקרא לעצמו מהר עד מקום שהקורא אוחז. אין לפניו מגילה כשרה, או שאינו יכול לקרות לעצמו שמתבלבל, יכוון לצאת מהקורא בלא הברכות וכשיגיע הקורא לבין הפרקים, אם יש לו פנאי יאמר שם הברכות, או עכ"פ ברכת על מקרא מגילה, ואם אין לו פנאי לא יכרך שהברכות אינם מעכבות".
    2. שושנת ישראל (פרק ד' סעי' מ"ב, סעי' מ"ג, סעי' מ"ד) – "מי שבא לביהכ"נ אחרי שהש"ץ כבר התחיל לקרות יברך בעצמו ג' הברכות ויקרא במהירות עד מקום שהחזן עומד. אף אם אין לו מגילה כשרה יכול לעשות כן דבדיעבד מותר לקרות מקצת המגילה בעל פה [וזה נחשב כדיעבד], אבל יזהר שלא יקרא רובו מתוך החומש דאז אף בדיעבד לא יצא. אם הגיע אחר שהש"ץ התחיל לקרות וחושש שאם גם יברך וגם יקרא בעצמו לא יספיק להגיע למקום שהחזן עומד, ימתין מלברך עד שיגיע הש"ץ לפסוק שהציבור אומרים בקול כגון איש יהודי וכו'. ומ"מ מי ששומע אותו מברך לא יפסיק באמצע שמיעת המגילה לענות אמן על ברכתו. הגרש"מ שליט"א. מי שהגיע מיד אחר שגמר הש"ץ לומר הברכות, ומיהר לברך בעצמו ובשעת הברכה גם כיוון לצאת בקריאת הש"ץ שהתחיל לקרוא המגילה נראה דיצא בזה בדיעבד".
    3. שלמי תודה (פורים סי' כ"ב אות ג', עמ' רכ"ה).
  1. **בירך על מגילה ונמצאת פסולה, האם מברך שוב**.
     1. כן.
        1. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תשט"ו) – "***שאלה: בירך על מגילה וקודם שקרא ראה שהמגילה פסולה אם יברך שנית. תשובה: כן".
     2. ***מראי מקומות –*** הגר"מ חליוה (גם אני אודך ח"ג סוף סי' נ"ג), הגר"מ גבאי (גם אני אודך ח"א סי' י"א אות ד' ד"ה ויש).
  2. **בירך לשמוע מגילה: אנשים**.
     1. מחמיר.
        1. עמק התשובה (ח"ד סי' מ"ו ד"ה והנה, דברי הפורים סי' כ"ה ד"ה והנה) – "אבל לאיפכא כשבירך לאנשים לשמוע נ"ל פשוט דלא יצאו שזהו נכלל המשנה, (דומיא למי שבירך לתקוע בשופר במקום לשמוע קול, דלא יצא ידי חובתו שהוא בכלל המשנה ממטבע), כיון דהם מחויבים רק בקריאה משא"כ נשים, וזה ברור".
        2. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תשט"ז) – "***שאלה: בירך לשמוע מגילה במקום על מקרא מגילה אם יצא. תשובה: לא".
        3. הגר"נ נוסבוים שליט"א (וישמע משה ח"ג סי' קע"ג) – "הורה שלא יצא ידי חובתו, מכיון שלאף שיטה האיש אינו יוצא בשמיעה לבד אלא בקריאה דוקא [או בשמיעה מדין שומע כעונה]".
     2. מיקל.
        1. שבט הקהתי (וישמע משה ח"ג סי' קע"ג) – "שהאיש יוצא ידי חובה בברכת לשמוע מגילה".
        2. תשובות ישראל (ח"ה סי' נ' אות א') – "נמצא להלכה שאיש שבירך לשמוע מגילה יצא, וכן אשה שבירכה על מקרא מגילה יצאה".
     3. ***לענין נשים, עי' לעיל.***
  3. **אבל, לברך על קריאת המגילה**.
     1. עי' סי' תרצ"ו סעי' ד', לשיטות ומראי מקומות.
  4. **אמירת "אשר הניא" ביום הפורים: במקומות שאין שאין אומרים פיוטים בפורים**.
     1. רמ"א (סעי' א') – "ונהגו לומר בלילה: אשר הניא, אבל לא ביום (כל בו וב"י בשם א"ח)".
        1. מ"ב (ס"ק ז') – "אבל לא ביום. דכבר אמר פיוטים".
     2. במקומות שאין אומרים פיוטים בפורים, יש לומר "אשר הניא" בפורים ביום.
        1. אדר"ת (סדר פורים המשולש להגר"ח ברלין זצ"ל אות ד') – "לדעת הרב האדר"ת זלה"ה אומרים פעה"ק 'אשר הניא' (תדיר) גם בשחרית, שהרי אין אומרים פעה"ק פיוטים אחרים בשחרית".
        2. הגריש"א זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ג טור א') – "דלמנהגנו שאין אומרים פיוטים בפורים יש לומר 'אשר הניא' בפורים ביום, וכן נוהגים בבית מדרשו".
        3. תשובות והנהגות (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ג טור א') – "דבמקומות שאומרים בתפילת שחרית של פורים פיוטים אין אומרים ביום 'אשר הניא', אולם במקומות שאין אומרים פיוטים צריך לומר 'אשר הניא' גם ביום".
        4. הגר"ע אויערבאך שליט"א (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ג טור א') – "דבמקומותינו שאין אומרים פיוטים בפורים שחרית יש לומר 'אשר הניא' לאחר קריאת המגילה, כמש"כ בלוח לא"י בשם האדר"ת".
     3. נוהגים שלא לומר "אשר הניא" ביום, אף שאין אומרים פיוטים.
        1. משנה הלכות (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ג טור א') – "דנוהגים לא לומר 'אשר הניא' ביום, אף שאין אומרים פיוטים".
        2. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ג טור א') – "דנוהגים לא לומר 'אשר הניא' ביום, אף שאין אומרים פיוטים".

הגר"ש דבליצקי זצ"ל (מנהגי הפרושים בארץ ישראל בתוך ס' ישורון חמ"א עמ' רט"ו אות ז', הע' קל"ט) – "אין אומרים הפיוט בחזרת הש"ץ, ואעפ"כ אין אומרים אשר הניא ביום. [מה שכתב בלוח אר"י שבמקום שאין אומרים הקרובץ בשחרית יש לומר בשחרית גם אשר הניא, אין המנהג כן, דהרי האשכנזים הפרושים שאין אומרים הקרובץ ע"פ הגר"א במעשה רב, ומימינו לא שמענו ולא ראינו שיאמרו אשר הניא ביום. ויעוין בפורים משולש פרק ב' סעיף ט"ז בסוף המקורות והערות שם]".

* + - 1. חוט שני (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ג טור א') – "דמאותו הטעם שאין אומרים פיוטים אין אומרים 'אשר הניא'".
    1. מראי מקומות.
       1. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות פ"ו) – "לדידן דאין אומרים פיוט פורים ביום, למה לא אמרינן אשר הניא [דהמשנ"ב כ' לא לומר כי אמרו פיוט]. תשובה: יש שבאמת אומרים, וי"א כיון שהוא מנהג ובזה לא נהוג".

1. עניית אמן לברכת שהחיינו על קריאת מגילת אסתר ביום - לבני ספרד.
   1. **לענות אמן**.
      1. אור לציון (ח"ד פרק נ"ד אות י"ג) – "שאלה. בן ספרד המתפלל בבוקר פורים אצל בני אשכנז, האם יענה אמן על ברכת שהחיינו שלפני קריאת המגילה. תשובה. בן ספרד יכול לענות אמן על ברכת שהחיינו ביום של שליח ציבור מבני אשכנז. וטוב שכאשר בן אשכנז קורא לבן ספרד, יברך הוא ברכת שהחיינו לפני ברכות מקרא מגילה ושעשה נסים. וכן כשבן ספרד קורא לבן אשכנז, יברך בן אשכנז תחילה ברכת שהחיינו, ולאחר מכן יברך בן ספרד על קריאת המגילה".
      2. חוט שני (פורים פרק ח' סוף ס"ק א' [עמ' ס"ג], ימי הפורים [שכטר] עמ' ק"א אות ח') – "בקריאת המגילה של יום כתב בשו"ע ס' תרצ"ב שאינו מברך שהחיינו, וכן נוהגים בני ספרד, ורמ"א וכתב שם שמברכים שהחיינו גם ביום, וכן נוהגים בני אשכנז, והנה אם נמצא בן ספרד בביהכ"נ של אשכנז יענה אמן לברכת שהחיינו ולא נחשב לו להפסק, שהב"י פסק רק שמספק אין לברך בעצמו על זה אבל שפיר יכול לכוין לצאת הך ברכה על צד הספק שמא יש חיוב, וממילא אין כאן הפסק כיון שיש בו צורך, אף שבעיקר הדין אף אם רק כלפי הקורא הי' מקום לברכה, ג"כ האמן אינו הפסק".
   2. **מחמיר: אין עונים אחריו אמן**.
      1. יחוה דעת (ח"א סי' פ"ח בהג"ה) – "ונראה שהעובר על האמור לעיל, ומברך על המגילה ברכה שלאחריה ביחידות, אין לשומעים לענות אחריו אמן, וכמ"ש הרמב"ם בתשובה (ירושלים תרצ"ד, סימן פ"ד), שכל העונה אמן אחר ברכה דמסופק חיובה, עתיד ליתן את הדין. וכיוצא בזה כתב בשו"ת יכין ובועז (סי' קי"ח) בשם הרשב"ץ והרשב"ש, שלא היו עונים אמן אחר המקדש בבית הכנסת בליל שבת, אף על פי שרבים מגדולי הפוסקים קיימו המנהג בזה ע"ש. וכיוצא בזה כתב הפרי מגדים (סי' כ"ה, אשל אברהם אות י'), שהשומע ברכת על מצות תפילין על תפילין של ראש, כמנהג בני אשכנז, לא יענה אמן ע"ש. וכן פסק בשו"ת הרמ"ץ (חאו"ח סי' י"ג) ע"ש. ואף על פי שהמשנה ברורה בביאור הלכה (ס"ס רט"ו) כתב, שאם אחד נוהג כאיזה דעה, שלא נדחית לגמרי מן הפוסקים, אף שמן הדין אינו חייב לענות אמן, שספק אמן להקל מכל מקום אין איסור אם עונה ע"כ. וכן כתב הגאון מהר"ש קלוגר בשו"ת האלף לך שלמה (חאו"ח סי' נ"ז) ע"ש. מכל מקום נראה דשב ואל תעשה עדיף".
      2. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ו אות נ"ה) – "מי שנוהג שלא לברך ברכת שהחיינו בפורים ביום [מנהג ספרדים] ושומע הקריאה ממי שמברך ברכת שהחיינו שלא יענה אמן על ברכת שהחיינו דהוי הפסק בין ברכת המגילה לקריאה".
      3. הגר"י זלברשטיין שליט"א (בלילה ההוא עמ' ז' ד"ה הקורא) – "שלכתחילה אין לו לענות אמן על ה'שהחיינו'".
      4. ילקוט יוסף (סי' קכ"ד סעי' י"א, קיצור שו"ע שם סעי' י"א) – "בכל מקום שיש ספק לענין הברכה אם יש לברך אותה אם לאו, המברך את הברכה אין עונים אחריו 'אמן', שכשם שספק ברכות להקל, כך ספק 'אמן' להקל ... וכן ספרדי ששומע אשכנזי שמברך 'על מקרא מגילה' על מגילות איכה ורות וקהלת ושיר השירים, לא יענה אחריו 'אמן', שבכל אלו דעת מרן השלחן ערוך שקבלנו הוראותיו שאין לברך כלל, ולכן יש להחמיר גם שלא לענות 'אמן'".

ילקוט יוסף (פורים [מהדורת תשע"ג] עמוד תקל"ח, חנוכה עמ' ק"כ) – "יש לדון בספרדי השומע ברכת שהחיינו ביום מפי בן אשכנז המברך על המגילה, ונראה שלא יענה אמן, אחר שלא מצינו שתיקנו ברכה זו ונקטינן שלא לברך וכדעת הרמב"ם ומרן והגר"א ועוד פוסקים, ובפרט שגם אצל בני אשכנז לא פשט המנהג בכולם לברך שהחיינו ביום, שבכמה קהילות לא היו מברכים שהחיינו ביום, עיין מ"ש בזה לעיל סימן תרפ"ט באורך. ועוד שאם יוצא ידי חובתו בשמיעה זו, אם יענה אמן הוה ליה הפסק בין הברכה לקריאה. ובספר יבקשו מפיהו (עמ' קלו) כתב בשם הגריש"א ... ובספר ימי פורים (עמוד קא) הביא בשם הרה"ג ר' נסים קרליץ ... אולם צ"ע בדברים אלו. דבפשטות דעת הרמב"ם שאחר שבירך שהחיינו בלילה, פטר את הקריאה של יום, וממילא הויא ברכה לבטלה. ואי משום שאר מצוות היום, הרי חכמים לא תיקנו על זה ברכת שהחיינו, וממילא אין לענות אמן גם משום חשש הפסק, וגם משום אמן יתומה".

* 1. מראי מקומות.
     1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ג אות כ"ט, בלילה ההוא עמ' ז' ד"ה הקורא) – "וספרדי ששומע ביום את המגילה במנין של אשכנזים, לכתחילה אין לו לענות אמן על ברכת 'שהחיינו', שלא להפסיק בין הברכה לקריאה, ולא לענות אמן לבטלה".

הגריש"א זצ"ל (יבקשו מפיהו פורים ח"א פרק ב' סעי' מ"ג, עמ' קל"ג) – "יש לדון אם ספרדי צריך לענות אמן על ברכת 'שהחיינו' שמברכים במנין של אשכנזים בקריאת המגילה ביום או אין לענות משום שנחשב הפסק. אבל עכ"פ, אם ענה אמן אינו צריך לחזור ולברך על קריאת המקרא".

* + 1. עי' סי' רט"ו סעי' ד', לשיטות ומראי מקומות.

1. אין לשוח - סעיף ב'.
   1. **ברכת הלבנה באמצע קריאת המגילה**.
      1. העוסק במצוה פטור מן המצוה.
         1. משנת יוסף (חי"א סי' ק"ל) – "שאי אפשר לקרא מגילה ולברך על הלבנה ביחד, וצריך לעזוב מגילה שהוא מצוה מדברי הקבלה, לקיים ברכת הלבנה שהיא מדרבנן, דאמרינן דהעוסק במצוה פטור מה"מ".
      2. מראי מקומות – מהרש"ג (ח"ג סי' ה' אות ה' ד"ה ולפי), מתנת משה (סאקס, סי' ח' אות ה'), ברכת איש (על ברכת לבנה, סי' ז' אות מ"ט), בית מתתיהו (ח"א סי' א' אות ל"ז ד"ה ולכאו').
         1. נוב"ק (או"ח סי' מ"א) – "אמנם אם הזמן מצומצם שבעודו מתפלל ק"ש וברכותיה ותפלת ח"י יכלה חצי כ"ט י"ב תשצ"ג ואז כלה זמן קידוש הלבנה בודאי והוא כבר התחיל בק"ש וברכותיה דבר זה תלוי בפלוגתא דבכור שור והמג"א וכדאי המג"א לסמוך עליו בשעת הדחק ולהפסיק. אמנם אם אפשר לגמור הפרק ולפסוק בין הפרקים לא יפסיק באמצע פרק. ובקריאת המגילה אם אירע כזה שיכלה זמן קידוש הלבנה לגמרי קודם שסיים המגילה נלע"ד לחלק שאם כל הציבור לא קידשו יפסיקו כולם ויקדשו הלבנה ואח"כ יגמרו קריאת המגילה ולא הפסידו פרסומי ניסא שהרי יגמרו כולם יחד קריאת המגילה כבראשונה. אמנם אם יחיד לא קידש הלבנה והוא קורא המגילה עם הציבור אם יפסיק לקדש הלבנה שזמנה בהול ואח"כ יגמור המגילה ביחיד הא ודאי דלא שבקינן פרסומי ניסא משום מצוה דרבנן ... להקדים קידוש הלבנה משום תדיר ועוד המגילה ודאי לא יעבור הזמן והלבנה עכ"פ יש ספק שמא תתכסה בעבים ובשאר ימות השנה אם בתחילת הלילה הלבנה זורחת ויש לפנינו ק"ש וברכותי' וקידוש הלבנה אם יש עוד שנים ושלשה לילות שכולי האי אין לחוש שיכסו עננים כל הלילות ק"ש עדיף מתרי טעמי. חדא דק"ש מן התורה ועוד דק"ש תדיר. ואם הזמן קצר ולשנים ושלשה לילות יש לחוש לכסוי עננים גם לד' לילות כדמשמע בסי' תכ"ו במג"א סק"ג ע"ש. והכל לפי אותו הזמן שהוא זמן גשמים אז יש להקדים הלבנה. וכן אני נוהג כמה פעמים לקדש הלבנה קודם תפלת מעריב".
         2. שע"ת (ס"ק ה') – "ועיין בנ"ב ח"א ... אם הגיע זמן קידוש לבנה בליל פורים וזרחה באמצע קריאת המגילה באיזה ענין מותר לפסוק והבאתי הדברים בשערי אפרים סעיף ג' ובפתחי שערים שם עיין שם".
         3. דעת תורה (על סעי' ב') – "עי' שע"ת ... ועי' ספר יהושע בפו"כ סי' רמ"ד שפסק דאין להפסיק כלל, דהעוסק במצוה פטור מן המצוה, אבל באמרי נועם סי' ל"א פסק דמותר יעו"ש. ומ"ש בספ"י מהא דעוסק במצוה וכו', יל"ע שהרי בנ"ד אפשר לקיים שניהם, [כלומר: לקדש הלבנה ואח"כ לגמור קריאת המגילה]".
         4. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תשי"ד) – "***שאלה: הנובי"ק או"ח ס' מ"א כתב שיש להפסיק באמצע מגילה לברכת לבנה אם יתכסו, וצ"ע שעוסק במצוה פטור מהמצוה. תשובה: השאלה אם מותר".
   2. **הקורא לב"ב, אם רשאי להפסיק**.
      1. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תשי"ז) – "***שאלה: הקורא מגילה לבני ביתו אחר שיצא אם רשאי בשע"ד להפסיק הקריאה לענות לטלפון וכיו"ב. תשובה: אין ראוי".

הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות נ"ב) – "מי שכבר יצא י"ח מגילה וכעת קורא לאחרים האם ראוי שלא יפסיק הקורא בדיבור באמצע. תשובה: ראוי".

* 1. **שמיעת מגילה באמצע שמ"ע**.
     1. ***הגרח"ק זצ"ל (עיטורי מרדכי פורים עמ' של"ט אות א') – "שאלה: אדם שמאריך בתפילת שמונה עשרה, והחזן מתחיל לקרוא את המגילה, האם מותר לשמוע את קריאת מגילה באמצע תפילת שמונה עשרה, או לא. תשובה: מותר".***
  2. ***מראי מקומות –*** חוט שני (פורים פרק ח' ד"ק ג')***.***
     1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ג אות ט') – "ודע, שאף מי שקורא בלא ברכה (כגון הקורא שנית מספק), אין לו לדבר באמצע הקריאה".

1. לאכול קודם שישמע קריאת המגילה - סעיף ד'.
   1. **אכילה**.
      1. מחמיר.
         1. תרומת הדשן (ח"א סי' ק"ט) – "אבל אין נראה לי להתיר למי דקשה לו להמתין כדלעיל, שיטעום מעט קודם קריאת מגילה וימתין שוב עד שיבא לו הקורא. כדאמרינן פ"ק דברכות, לא יאמר אדם אוכל קימעא ואשתה קימעא ואח"כ אקרא ק"ש ואתפלל כו', עד כל העובר על דברי חכמים חייב מיתה. ונראה דכ"ש לענין קריאת מגילה דחיישינן שמא תחטפנו שינה ויבטל מקריאתה, שהרי יש בה שהות טובא וגם קריאתה חובה טפי, שהרי כל המצות נדחות מפניה".
         2. רמ"א (סעי' ד') – "אסור לאכול קודם שישמע קריאת המגילה, אפי' התענית קשה עליו".
         3. עי' אור לציון (ח"ד פרק נ"ד אות ב') – "שאלה. האם מותר לאכול קודם קריאת המגילה. תשובה. אין לאכול אפילו אכילת עראי קודם קריאת המגילה, אלא אם כן במקום צורך גדול, וכגון מינקת וכדומה".
         4. הגריש"א זצ"ל (יבקשו מפיהו פורים ח"א פרק ב' סעי' נ"ד, עמ' קמ"ט) – "אסור לאכול או לשתות לפני קריאת המגילה בליל י"ד, כי מאחר שצם, יש חשש שמא ימשך אחר אכילתו ויבטל קריאת המגילה. ואם יש צורך, אפשר להתיר טעימה בעלמא, אבל לא סעודה שלימה. ויש לדון אם מותר לשתות מים או תה לפני קריאת המגילה בליל י"ד באופן שאין קושי או צורך מיוחד. אבל קפה ומיץ תפוזים אסורים כשאין צורך מיוחד".
      2. מראי מקומות.
         1. הגרשז"א זצ"ל (נשמת אברהם ח"א סי' תרצ"ב) – "צ"ע דלמה לא יאכל לפני קריאת המגילה, אם הוא חלש, דמאי שנא מלפני תקיעת שופר שרבים נוהגים להקל".
   2. טעימה**.**
      1. מחמיר.
         1. תרומת הדשן (ח"א סי' ק"ט) - לשונו מובא לעיל.
         2. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ו אות נ', אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ג טור ג') – "אף שאסור לטעום קודם קריאת המגילה בין בלילה ובין ביום מ"מ אולי מים מותר לשתות לפני קריאת המגילה".
      2. לצורך גדול יש להקל.
         1. מג"א (ס"ק ז') – "ונ"ל דמש"ה שינה רמ"א לשונו וכתב אסור לאכול וכו' משמע דטעימה שרי ומ"מ אין להקל אלא לצורך גדול".
         2. קיצור שו"ע (סי' קמ"א סעי' ח') – "מגילה של לילה אסור לקרות קודם צאת הכוכבים, אף על פי שמצטער הרבה מחמת התענית, אך יכול לטעום קצת קודם המגילה, כגון קפה וכדומה, כדי להחזיק מעט מחולשת התענית".
         3. מ"ב (ס"ק י"ד) – "ואפילו טעימה אין להקל אלא לצורך גדול דהיינו חולה קצת או מי שמתענה והתענית קשה לו **ושיעור טעימה** היינו כביצה פת או משקין כשיעור ביצה".
         4. הליכות אבן ישראל (מועדים ח"ב פרק נ"ז סעי' י', עמ' ת"מ) – "אסור לאכול לפני קריאת המגילה. וטעימה בעלמא מדינא מותר, ואין להקל אלא לצורך גדול. אבל שתיה לפני קיום המצוה, מותר".
         5. שערי זבולון (פורים מהדורת תשע"ט סי' כ' אות ב' ) – "ובמ"א כתב להחמיר בלא צורך גדול לגבי מגילה, ולא הזכיר זאת בק"ש. וכנראה שהחמיר רק במגילה הואיל ויצא מפי תרומת הדשן".
      3. מראי מקומות – הגריש"א זצ"ל (שבות יצחק ח"ז קונ' בדיני פורים המשולש עמ' קצ"א, יבקשו מפיהו פורים ח"א פרק ב' סעי' נ"ד, עמ' קמ"ט, לשונו מובא לעיל).
         1. הל' חג בחג (פורים פרק ו' הע' מ"ו, עמ' מ"ו) – "וצ"ב מה שהחמירו מאוד בזה במגילה אע"פ שבק"ש סתמו הפו' בסי' רל"ה דמותר בטעימה, והתה"ד שאסר רק לשיטתו שאסור טעימה גם בק"ש, ואמנם בלבוש סס"י תרצ"ב כ': 'תקנו חכמים שלא לאכול קודם קריאת המגילה שלא יבוא לבטלה'. וכעי"ז בא"ר שם דכיון שהוא אחר התענית אם יטעם ימשך דודאי לאכול וכך יבטל מהמגילה ע"ש. ומשמע שהוא תקנה מיוחדת [שיסודה במנהג] לאסור דוקא קודם קריאת המגילה. ושמעתי בשם גדול א' משום שצריך להסמיך התענית למגילה ע"פ מש"כ הא"ח וכלבו ובראב"ד שהובא בר"ן פ"ב דתענית, שתענית אסתר הוא חלק מהפורים להורות שמי כד' אלקינו בכל קראנו אליו שצועקים ונענים, וגם המגילה עצמה כ' רש"י דף ד' א' שהיא זכר לנס שהיו צועקין בימי צרתם וש"י, וא"ש שהקילו למעוברות ויולדות לקרוא קודם, ולא אמרו שיטעמו אחר צה"כ ואח"כ ישמעו".
   3. **שתיה**.
      1. מיקל.
         1. הליכות אבן ישראל (מועדים ח"ב פרק נ"ז סעי' י', עמ' ת"מ) - לשונו מובא לעיל.
         2. תשובות והנהגות (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ג טור ג') – "שמותר לשתות מים לפני קריאת המגילה, אף שמחמירים לא לטעום לפני קריאת המגילה".
      2. יש להקל בשתיית מים.
         1. חוט שני (פורים פרק ח' ס"ק ה' אות ה', אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ג טור ג') – "ומסתבר שלשתות מים מותר אף לפני קריאת המגילה בליל י"ד, אבל תה וקפה אין לשתות".
         2. אבני ישפה (ח"ד סי' פ"א ענף א') – "נראה לי שמותר לשתות מים אבל לא תה או קפה כיון ששתיה זו נחשבת טעימה".
      3. מחמיר, אא"כ צורך גדול.
         1. הגר"ע אויערבאך שליט"א (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ג טור ג') – "דאפילו שתיית מים אין להקל כשאין צורך גדול".
      4. מראי מקומות – קיצור שו"ע (סי' קמ"א סעי' ח', לשונו מובא לעיל), **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ו אות נ', אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ג טור ג', לשונו מובא לעיל).
         1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ג אות א', עי' יבקשו מפיהו פורים ח"א פרק ב' סעי' נ"ד עמ' קמ"ט [לשונו מובא לעיל]) – "ואם יש צורך יכולים לשתות מים קודם הקריאה. וכן לשתות כוס תה קודם המגילה".
         2. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות ע"ט) – "במשנ"ב תרצב.יד. (לענין הא דהחמיר באכילה קודם מגילה שלא במקום הצורך הן בטעימה והן בשומר כיון שהיא מדברי קבלה ואין רגיל בה תמיד דחיישינן לשכחה) כתב דטעימה במשקין זה בשיעור כביצה אך יותר זה כאכילה גמורה ולא פירש שמיירי רק במשקה המשכר כמש"כ המשנ"ב רלב.לה. ומשמע שבמגילה צריך להחמיר בכל משקה כיון שאי"ז מצוה תמידית. תשובה: לא שמענו שמחמירים במגילה בזה".
   4. **אם ביקש מאחד שיזכירנו לקרוא את המגילה אחר אכילתו**.
      1. מיקל.
         1. שלמת חיים (או"ח סי' שס"ח) – "סימן תרצ"ב (סעיף ד' בהגה): אסור לאכול קודם שישמע קריאת המגילה. ובמשנ"ב (סקט"ז): ואם הוא אדם חלוש והשהיה יזיק לבריאותו ויכול לבוא לידי חולי, וטעימה מעט אינו מספיק לו, נראה דשרי לאכול, אך יבקש מאחד שיזכירנו לקרוא את המגילה אחר אכילתו. והנה לעיל (סימן רל"ה ס"ק ח"י) כתב: ואם ביקש מאחד שיזכירנו להתפלל, ליכא איסורא להתחיל לאכול אפילו כשכבר הגיע זמן ק"ש, ולא זכר שם דוקא אדם חלוש וכו', ואולי גבי מגילה הוא חומרא בעלמא ולא מצד הדין. תשובה: ספר משנ"ב אינו לפני, והפשוט דשם כתב הדין לאדם חלוש שמותר לו לטעום אבל כתב לו שראוי להשתדל בעצה שיהיה בהיתר ע"י שיזכירנו, ובסימן רל"ה כתב עיקר הדין דאין בזה איסור אם עשה כן אפילו מי שאינו חלוש".
      2. מחמיר.
         1. מאורות נתן (פורים סי' ל"ד) – "ברמ"א אסור לאכול קודם שישמע קריאת המגילה אפילו התענית קשה עליו. והנה מקור דין זה הוא מתרומת הדשן (סי' ק"ט) והביאו המג"א (בס"ק ז'), ויליף כן מהא דאיתא בברכות לענין ק"ש דערבית דלא יאמר אדם אוכל קימעא וכו' אח"כ אקרא ק"ש, דאסרינן מטעם שמא יחטפנו שינה, וכ"ש לענין קריאת המגילה דחיישינן שמא תחטפנו שינה ויבטל מקריאתה, שהרי יש שהות טובא, וגם קריאתה חובה טפי שהרי כל המצות נדחים מפניה, עכ"ד. והמג"א הביא בשם הרא"ם דס"ל איידי דחביבא לא אתי למיפשע, ומה"ט לא אסרו ללמוד כמו גבי בדיקת חמץ, א"כ ס"ל דקיל מק"ש וחמץ, וכיון דבק"ש וחמץ שרי טעימה כמ"ש בסי' רל"ה וסי' תל"ב ק"ו כאן, ועוד דעיקר קריאת המגילה ביום, ומסיים המג"א וז"ל, ונ"ל דמשו"ה שינה רמ"א לשונו דהתה"ד כתב שאין להתיר לטעום מעט, והרמ"א כתב אסור לאכול משמע דטעימה שרי, ומ"מ אין להקל אלא לצורך גדול, ובתוספתא פ"ק דשבת כתב דמגילה דמי ללולב ושופר וק"ש, עכ"ל. עוד כתב המג"א דמשמע במהרי"ל דאפי' חולה לא יאכל קודם קריאתה אא"כ יש בו סכנה. והמ"ב בשער הציון אות כ"ט הקשה דאם הוא חולה אפי' אין בו סכנה לא הי' לו להתענות כלל, והיה לו לאכול מבעוד יום, ובדיעבד שהתענה נראה ג"כ דאין לו להחמיר, ורשאי לאכול קודם קריאת המגילה אם לא יספיק לו טעימה מועטת, וראיה מלעיל סימן פ"ט דמי שהוא חולה רשאי לאכול קודם התפלה, ואף דשם ג"כ יש עליו מצות תפלה וק"ש, אלמא דלא החמירו גבי חולה וה"ה בעניננו, ומ"מ מהנכון שיבקש מאחד שיזכירנו לקרות אחר אכילתו, וזה מהני אף באדם חלוש שיוכל לבוא לידי חולי וכמו שכ' בפנים, עכ"ל. ויש להעיר כיון דלענין ק"ש כתב המג"א (בסי' רל"ה סק"ד) דאין להחמיר בטעימה, וכן פסק המ"ב (שם ס"ק ט"ז) דטעימה בעלמא או אפי' פת בכביצה שרי, א"כ מדוע אסור לטעום קודם קריאת המגילה, ולא התירו אלא לצורך גדול. ואין לומר דקריאת המגילה חמור מק"ש, דהא המג"א הביא דברי התוספתא בשבת דמגילה דמי ללולב ושופר 'וק"ש', מוכח דאין להחמיר במגילה יותר מק"ש, וכן מדברי המ"ב מוכח דאין להחמיר במגילה יותר מק"ש, דהרי בשעה"צ הביא ראי' לגבי חולה דמותר לאכול קודם קריאת המגילה מדהתירו לחולה לאכול קודם התפלה וק"ש של שחרית, מבואר דס"ל דדמו אהדדי, וא"כ צל"ע מדוע החמירו לענין קריאת המגילה. ובספר אליהו רבה סי' תרצ"ב ס"ק י"א רצה לתרץ כיון ששרוי בתענית אם נתיר לו טעימה ודאי ימשוך לאכול, אכן הביא את דברי מהרי"ל גבי תענית בכורים שמתענין ביום ה' כשחל פסח בשבת שמתיר 'טעימה' קודם בדיקת חמץ, מבואר דלא חיישינן שמא ימשוך לאכול. עוד יש להקשות מש"כ המ"ב דאם הוא אדם חלוש ויכול לבוא לידי חולי וטעימה מעט אינו מספיק לו נראה דשרי לאכול, אך יבקש מאחד שיזכירנו לקרוא את המגילה אחר אכילתו, ומוכח דמי שאינו חלוש אין לו לסמוך על אחד שיזכירנו, וקשה דלענין ק"ש פסק המ"ב (בסי' רל"ה ס"ק י"ח) דאם ביקש מאחד שיזכירנו להתפלל ליכא איסורא להתחיל לאכול אפי' כשכבר הגיע זמן ק"ש עכ"ל, וכיון דמהני שומר לגבי ק"ש אפי' לכתחלה, מדוע לא מהני שומר לכתחלה לגבי קריאת המגילה. ויש להקשות על הרמ"א דפסק כתה"ד ... שאוסר אפי' 'לטעום' קודם קריאת מגילה, כתב להוכיח מדברי הרא"ם על הסמ"ג דס"ל דמגילה קיל מק"ש וחמץ, וכיון דבק"ש וחמץ שרי טעימה (כמ"ש סי' רל"ה וסי' תל"א) ק"ו כאן, וכן הוכיח מלשון הרמ"א דשינה מלשון תה"ד וכתב דאסור 'לאכול' משמע דטעימה שרי, אלא שכ' דמ"מ אין להקל אלא לצורך גדול יעו"ש. הרי מבואר מדברי המג"א דאע"ג דלענין חמץ וק"ש ס"ל דשרי טעימה ואע"ג דהוי דאורייתא, וכן מתיר טעימה קודם נטילת לולב עיין סי' תרנ"ב, ואפ"ה לענין מגילה אוסר טעימה ומסיק דאין להקל אלא לצורך גדול דוקא, [והביא דבריו המ"ב שם ס"ק י"ד, וכתב בשם דה"ח דהיינו חולה קצת או מי שמתענה והתענית קשה לו], וכיון דס"ל דבקריאת מגילה החמירו בו יותר משאר כל מצות דאורייתא לאסור בו אפי' טעימה בעלמא, וא"כ י"ל דה"ה דלא מהני בזה העצה לסמוך על חבירו שיזכירנו".
      3. מראי מקומות – שערי זבולון (פורים מהדורת תשע"ט סי' כ' אות ד' ).
   5. **התחיל בהיתר**.
      1. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות ע"ה) – "במגילה שמחמירים באכילה לפניה הן בטעימה והן בשומר, האם גם יש להחמיר לא לסמוך על התחיל בהיתר. תשובה: ראוי ליזהר, (א.ה. בפרזים משכח"ל בפורים שחל במוצש"ק לענין סעודה ג' של שבת)".
   6. **ליל ט"ו לבני המוקפים**.
      1. מחמיר.
         1. הגריש"א זצ"ל (יבקשו מפיהו פורים ח"א פרק ב' סעי' נ"ח, עמ' קנ"ט) – "מחמירים לא לאכול לפני קריאת המגילה גם בליל ט"ו. ויש לדון אם צריך להחמיר גם בשתיית מים ותה".
         2. תשובות והנהגות (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ג טור ג') – "ואיסור טעימה לפני קריאת המגילה זהו אף לפני קריאת המגילה בליל ט"ו לבני המוקפים חומה".
      2. מיקל.
         1. חוט שני (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ג טור ג') – "דרק לפני קריאת המגילה בליל י"ד אסור לטעום משום שזה אחר תענית, אבל לפני קריאת המגילה בליל ט"ו בירושלם מותר לטעום".
         2. הגר"א קופשיץ זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ג טור ג') – "דאיסור טעימה לפני קריאת המגילה היינו רק לפני קריאת המגילה בליל י"ד דחיישינן שמא ימשך מפני התענית, אבל לפני קריאת המגילה בליל ט"ו בירושלם מותר לטעום".
   7. **נשים**.
      1. מיקל בטעימה.
         1. משנה הלכות זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ג סוף טור ג') – "דנשים יכולות להקל לטעום קודם קריאת המגילה".
         2. רבבות אפרים (ח"ב סי' קפ"ט אות ב') – "אשה בביתה בליל פורים עם הילדים ומחכה לבעלה שיחזור מבית הכנסת. נראה דאחרי מ' רגעים אחרי השקיעה יכולה לטעום קצת ולא להתענות עד שיבוא".
         3. הגר"ע אויערבאך שליט"א (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ד ריש טור א') – "דיש להקל לנשים לאכול מעט ]היינו כשיעור טעימה[ קודם קריאת המגילה".
      2. מחמיר [כמו גברים, שיש להקל בטעימה במקום צורך גדול].
         1. הגרשז"א זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ד טור א') – "דאפילו הנשים מקפידות לא לאכול קודם קריאת המגילה".
         2. אור לציון (ח"ד פרק נ"ד אות ב') – "שאלה. האם מותר לאכול קודם קריאת המגילה. תשובה. אין לאכול אפילו אכילת עראי קודם קריאת המגילה, אלא אם כן במקום צורך גדול, וכגון מינקת וכדומה".
         3. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ו אות נ"ב, אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ג טור ג') – "אף נשים יש להם להחמיר לכתחילה לא לטעום לפני קריאת המגילה".

הגר"ש דבליצקי זצ"ל (פורים משולש פרק ב' הע' כ"א) – "ובמקרה שהן רעבות וצמאות ועד אשר יאספו ביחד יקח הדבר הרבה זמן, אפשר להקל להן לאכול ולשתות לפני קריאת המגילה, בין בערב ובין ביום, דהנה בהגהות וחידושי רע"א לסי' תקפט (שלא הודפסו בכל השו"ע) כתב עמש"ש בעט"ז, דאינה רשאית לאכול לפני תקיעת שופר כתב וז"ל, עיין לקמן הלכות מגילה ס"ס תרצ"ג, ומ"מ ביולדת כיון שאינה מחוייבת בשופר, אף דנהגו מכל מקום רשאים לאכול קודם, ע"כ. ומשמע דבדבר שמחוייבת בו כמגילה אפילו היא יולדת וכדומה, וקשה לה התענית, אסורה לאכול מקודם, וכ"ה משמעות לשונות הפוסקים בסי' תרצב במג"א ס"ק ז משם מהרי"ל דאפילו חולה לא יאכל מקודם, ובבאה"ט ושע"ת ס"ק ז ומ"ב ס"ק יד ושעה"צ ס"ק כט דמשום הכי הקילו לחולים ולעוברות וליולדות לקרוא מבעו"י מעט ... מ"מ המג"א שם כתב דטעימה שרי לצורך גדול, וכ"כ המ"ב בס"ק יד וכתב, דשיעור טעימה היינו פת כביצה או משקין כשיעור ביצה ... ובשעה"צ ס"ק כ"ז כתב, דמי שלא יספיק לו טעימה מועטת רשאי לאכול קודם קריאת המגילה, ומ"מ מהנכון שיבקש מאחד שיזכירנו לקרוא אחר אכילתו, וזה מהני אף באדם חלוש שיכול לבוא לידי חולי ... ולפי זה הנשים הממתינות עד בוא בעליהם מבית הכנסת לקרוא להם הרי נראה דמותר להן לאכול ולשתות דהבעל הרי יזכיר אותן, ורובן ככולן הן חלושות, וכ"ש אם מחכות עד שתתאספנה עשר נשים דזה עדיף טפי, דרבים מדכרי אהדדי וזו מזכירה את זו. וכן העלה להלכה למעשה הגאון ר' כלפון משה הכהן ז"ל בברית כהונה ח"א אור"ח מנהגי גרבא ע' מז מכל הלין טעמי ... ופשוט דכל זה הוא בין בבוקר, ובין בערב בשנה כזאת שקוראים המגילה בירושלים אחר התענית".

* + - 1. חוט שני (פורים פרק ח' ס"ק ה' אות א') – "**מינקת יש להתיר לה** לטעום קודם שמיעת המגילה דומיא דמקום חולי דהתירו".
      2. אבני ישפה (ח"ד סי' פ"א ענף ב') – "וכן יש לנשים להקפיד על זה, שהרי יש להם חיוב קריאת המגילה כמו הגברים כמ"ש השו"ע סי' תרפ"ט סע' א', ואסור להם לשתות תה וקפה לפני המגילה ... אמנם בצורך גדול דהיינו שמתענה והתענית קשה לו או שחולה קצת, תסמוך על המ"א הו"ד במ"ב שם שמתיר טעימה לפני המגילה".
      3. תשובות והנהגות (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ד טור א') – "דאף נשים יש להן להחמיר לא לטעום לפני קריאת המגילה".
      4. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

A woman who is fasting on Taanis Ester plans on babysitting her kids while her husband hears the megilla, then she will go afterwards. Can she break her fast before hearing the megilla?

R' Y. Berkovits wrote: There is an issur to eat or drink anything before the megillah. [Nothing to do with the fast, the fast is over.] This applies both by night and by morning. We are mekil in cases of necessity to have a טעימה. Practically, if it is difficult for her to continue fasting, she can drink and eat as much fruit (and similar) as she needs, but only a k’beitza of bread or mezonos.

JK Shailos wrote: ע' רמ"א ס' תרצב ס"ד ומ"ב שם סקי"ד, וש"ע ס' רלב ס"ג ומ"ב שם סקל"ד וסקל"ה.

* + 1. מראי מקומות – אבני דרך (ח"ח סי' תק"ג).
  1. **שחרית: טעימה לפני קריאת המגילה ביום**.
     1. מחמיר.
        1. **מ"ב (ס"ק ט"ו, שעה"צ ס"ק כ"ז) – "ודע דכמו בלילה אסור לאכול קודם קריאתה ה"ה ביום אפילו כבר התפלל אסור לאכול קודם קריאתה וכמו לענין שופר ולולב. [דקריאה דיום חמור מלילה, דהוא מדברי קבלה, כמו שכתבו הפוסקים]".**
        2. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**פורים משולש פרק ב' סוף הע' כ"א [לשונו מובא לעיל], מה טובו גליון ט' עמ' כ"ו אות נ"א, אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ד טור א') – "ראוי להחמיר שלא לשתות מים או תה בפורים בבוקר לפני התפילה, אף ששותה כל יום לפני התפילה, משום שיש מחמירים שאף טעימה אסורה קודם קריאת המגילה".
        3. אבני ישפה (ח"ד סי' פ"א ענף ב') – "וכן יש לנשים להקפיד על זה ... ולכן יש להקדים להם קריאת המגילה בשחרית, כי ק"ו שבשחרית חל איסור טעימה לפני המגילה, שהרי קריאתה חמורה יותר מקריאת הלילה כיון שקריאתה מדברי קבלה. וכן מפורש במ"ב סי' תרצ"ב ס"ק ט"ו שיש איסור אכילה ביום, ואף שלא פירש שהוא יותר חמור, נראה שכן פשוט בגלל שהוא חמור יותר. אמנם בצורך גדול דהיינו שמתענה והתענית קשה לו או שחולה קצת, תסמוך על המ"א הו"ד במ"ב שם שמתיר טעימה לפני המגילה".
     2. מיקל, טעימה מותר.
        1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ג אות א') **– "ותמיד רבינו אומר שאין להחמיר בטעימה לפני מגילה יותר מקריאת שמע, ורק בליל פורים מחמירים, וכנ"ל דעל ידי שכולם באים לשמוע מגילה, ואומרים שלא להפסיק התענית לפניה הוא פירסומי ניסא טפי".**

הגריש"א זצ"ל (יבקשו מפיהו פורים ח"א פרק ב' סעי' נ"ז, עמ' קנ"ו) – "**מותר לשתות אפילו יותר מרביעית קפה או תה לפני התפילה בבוקר, אע"פ שעדיין לא שמע קריאת המגילה, ואפילו אין לו צורך מיוחד. וכן מותר לאכול מזונות בשיעור טעימה לפני קריאת המגילה אפילו אם כבר התפלל תפילת שחרית, אבל אסור לאכול סעודת פת לפני קריאת המגילה".**

* + - 1. **הגר"א קופשיץ זצ"ל (**אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ד טור א')**.**
      2. **הגר"ע אויערבאך שליט"א** (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ד טור א') **– "דמותר לטעום לפני תפילת שחרית [באופן המותר לפני התפילה] בפורים, אף שזה עדיין לפני קריאת המגילה וזה לא צורך גדול".**

הגר"ע אויערבאך שליט"א (אמרי מאיר עמ' ק"מ אות ק"נ, הו"ד בקונ' מאור יעקב ח"א עמ' ט"ו אות ב') – "**האם מותר לשתות קפה לפני קריאת המגילה בבוקר. תשובה: מותר".**

* + 1. **דעת החוט שני.**
       1. חוט שני (ימי הפורים [שכטר] עמ' ק"א אות ו') – "מבואר במג"א ומשנ"ב סו"ס תרצ"ב שיש להחמיר לפני קריאת המגילה שלא לשתות אפילו טעימה בעלמא, אם לא בשעת הדחק, ולא דמי לשאר מצוות שמותר לטעום לפני המצוה, ולפ"ז אפילו מי שרגיל לשתות מים או טיי כל בוקר לפני התפילה אין לעשות כן בפורים בבוקר משום חומרת מגילה. ויש לצדד שלא להחמיר רק מנץ החמה".
       2. חוט שני (פורים פרק ח' ס"ק ה' אות ו') – "יש להחמיר שלא לשתות ביום הפורים קרודם קריאת המגילה, ומסתברא שיש להחמיר מהנץ החמה. אמנם אם שותה כדי שיוכל לכוין בתפילתו, יש להקל".
       3. **חוט שני** (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ד טור א') **– "דרק לפני קריאת המגילה בליל י"ד שזה אחר התענית אסרו לטעום מקודם, אבל לפני קריאת המגילה ביום מותר לטעום".**
    2. **דעת תשובות והנהגות.**
       1. **תשובות והנהגות** (**ח"ג סי' רכ"א ד"ה ראיתי) – "שראיתי בקונטרס 'ימי הפורים' פסק הגאון רבי ניסים קרליץ שליט"א ... ותמוה הדבר והפלא, שהרי אף למ"ע דאורייתא לא מחמרינן וכגון לק"ש דמקילין בשתיית תה או קפה קודם, ק"ו לענין קריאת המגילה שהיא מדברי קבלה דלא גזרינן ומחמרינן, וגמרא מפורשת איכא בברכות יד. גבי הלל מהו שיפסיק דלא אלים מדאורייתא אף שחמור רק לענין שצריך לחזר על הפתחים להשיג נר להדלקת נר חנוכה ולא למ"ע. ואמנם במקור הדברים בתה"ד ס' ק"ט מבואר שהתה"ד לשיטתו שאוסר טעימה אף בק"ש של ערבית בכל לילה שמא תחטפנו שינה ולא בשחרית ע"ש. וע"כ אמינא שטעימה אסור והיינו פחות מכביצה פת או פירות אסרו, אבל לענין שתיית תה גרידא לא אסרו, ולפי זה צ"ל שמעוברות וכדומה שהתירו מפלג המנחה, היינו כשלא יספיק להם שתייה בעלמא אלא צריכים טעימה של פירות או מזונות לא התירו, אבל כוס תה שנהגו להקל לפני התפלה אף דחמיר שיש בו גם איסור דלא תאכלו על הדם, לא אסרינן לפני המגילה כלל, וע"כ נראה דשרי לשתות בבוקר אם רגיל כן כל יום. ומיהו בלילה המנהג להמשיך בצום עד אחר המגילה ואין לשנות. ואלולא דמסתפינא אמינא חידוש, שתענית אסתר קשור למצות פורים דהיינו המגילה, וכשם שאז בימי מרדכי ואסתר צמו ודוקא באמצע הצום נושעו, וגלגל הקדוש ברוך הוא כן להראות להם דאף שהישועה לכאורה בדרך הטבע, האמת היא שמסובב כל הסיבות עשה כן מפני הצום, ולכן הישועה בצום, ולפ"ז י"ל כשקיבלו עליהם ותיקנו דברי הצומות וזעקתם, נהגו גם כן לצום ויש בזה גם פירסומי ניסא דמגילה, לכן נהגו ישראל בקריאת המגילה להחזיק עדיין בצום ובתוכו הנס, ולפ"ז היינו דוקא בלילה שיש ליזהר לקרוא המגילה בצום, אבל בבוקר שלא נקרא עוד צום לא נהגו לדקדק כלל, מיהו ד"ז לא מצאתי בפוסקים, אבל בלאו הכי יש לסמוך על דברינו הנ"ל להתיר בבוקר".**
       2. **תשובות והנהגות** (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ד טור א') – **"דאסור טעימה לפני קריאת המגילה, זהו אף לפני קריאת המגילה ביום".**
    3. **מראי מקומות – פסקי תשובות (אות ח'),** שיעורי הלכה (ח"א עמ' תע"ב)**.**
       1. **שערי זבולון (פורים מהדורת תשע"ט סי' כ' אות ג' ) - כתב לגבי אכילה לפני מגילה של שחרית: בודאי אסור אכילת סעודה אפילו התחילו מפסיקין וכמו שכתב בתוספתא, אבל יש נידון אם מחמירין כמו לפני קריאת הלילה כתרומת הדשן לאסור גם טעימה כמו כן גם לפני קריאת שחרית, והנה מלשון תרומת הדשן שחיישינן שמא תחטפנו שינה כו' אולי הוי סברא רק בקריאת הלילה, אבל אין בזה כדי הכרח, דלא מצינו דלפני מצוות הלילה חמור יותר מטעמא דתחטפנו שינה. ובשבת י' ע"א לא קאמר הגמ' טעמא דחמיר לפני מעריב יותר מלפני מנחה, מפני דבלילה יש חשש יותר לתחטפנו שינה, וכמו שכתב המ"א, ואם סברת התרומת הדשן הוא רק כמו שסיים דמגילה חמירא דיש בה שהות טובא, וגם קריאתה חובה טפי, הני טעמא שייכא נמי לקריאת היום. אמנם מאחר דאין תירוץ ברור מ"ש מק"ש דליכא איסור טעימא, ויש שכתבו שמחמיר מפני שאחרי התענית יש מכשול יותר, ולזה רמז בתרומת הדשן, ולכן יש להתיר טעימה לפני קריאת שחרית מפני שבעצם לא פוסקים כדינו של התרומת הדשן, ורק מפני שיצא מפומיה דתרומת הדשן מחמירין אולי מאחר דיש איזה סברא לחלק בין קריאת הלילה שהוא אחרי צום יש להקל בשחרית, דדין לפני המגילה כדין לפני ק"ש ולא יותר. וליכא למימר דטעמו של תרומת הדשן מפני שאחר תענית חמור יותר, דא"כ גם בכל מוצאי תענית יהא אסור לאכול אכילת עראי מחמת לפני ק"ש, וכנראה צירף לזה גם חביבות מגילה, וצ"ע.**

*פורים שחל ביום ראשון*

# סימן תרצ"ג

1. ***תענית אסתר.***
2. ***מחצית השקל.***
3. ***סעודה שלישית שנמשכה עד הלילה.***
4. ***מלוה מלכה.***
5. ***להביא המגילה לבית הכנסת בשבת.***
6. ***בין השמשות: להביא המגילה.***
7. ***אם לומד בו קצת מבעוד יום.***
8. ***לבישת תחפושת בשבת, מצד הכנה.***
9. ***הכנה הקריאה בשבת.***
10. ***הבדלה.***
11. ***כמה הלכות במוצ"ש.***
12. ***על הנסים - סעיף ב'.***
13. ***תפילין.***

*דור המלקטים* ***-*** קובץ הלכות (פורים פרק י"ז), **נטעי גבריאל (פורים פרק כ"ח)**.

1. תענית אסתר.
   1. הגדת שיעור: בתענית אסתר**.**
      1. ***מג"א (סי' תרפ"ו ס"'ק ג') – "מהרי"ל לא הי' מגיד ההלכ' בתענית אסתר מפני שטרודים לקנות צרכי פורים אם לא כשחל פורים ביום א'".***
      2. ***מ"ב (סי' תרפ"ו ס"'ק ג') – "*מהרי"ל לא היה מגיד ההלכה בתענית אסתר מפני שטרודים לקנות צרכי פורים אם לא כשחל פורים ביום א'".**
2. מחצית השקל - זמן נתינת מחצית השקל בשנה שחל פורים ביום א'.
   1. **ביום התענית (יום ה')**.
      1. מנהגים דק"ק וורמיישא (ח"א עמ' רנ"ז) – "אם חל פורים במוצאי שבת, מתענין תענית אסתר, וגובין מחצית השקל, ונוהגין כל מנהג תענית אסתר, ביום ה' שלפניו".
      2. בשם מנהגי אמשטרדם (פרק ג' סעיף ח' אות ו') – "**אחרי** מנחה של תענית אסתר תורמים מחצית השקל, בין שהוא מוקדם בין שאינו מוקדם".
      3. כה"ח (סי' תרצ"ד ס"ק כ"ה) – "ויש ליתני בליל פורים קודם שמתפללים מנחה. והיינו ביום התענית כמ"ש בד"מ וכ"כ בסידור הרש"ש ז"ל המנהג ביום התענית קודם מנחה לתת כל יחיד מחצית השקל ליד גבאי יעויין שם. והיינו כדי שיהא צדקה עם התענית לכפר ומשמע דאפי' אם התענית דחוי שחל פורים במו"ש ומתענין יום ה' ג"כ יש ליתנו **ביום התענית קודם מנחה** כדי לצרפו לתענית ולכפר".
      4. בשם לוח לארץ ישראל – "מנהג מחצית השקל בתענית אסתר אף בשנה שתענית אסתר הוקדמה ליום חמישי".
      5. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ה אות ל"ג, (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ה סוף טור א') – "כשפורים חל במוצאי שבת נותנים את הזכר למחצית השקל בתענית אסתר ביום חמישי".
      6. הגרח"ק זצ"ל (דולה ומשקה עמ' רמ"ז) – "שאלה: מתי נותנים מחצית השקל כשפורים חל במוצאי שבת, ותענית אסתר מוקדם. (ומביאים שיש בזה כמה שיטות ואיך קיי"ל בזה). תשובה: בתענית אסתר".
      7. תשובות והנהגות (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ה ריש טור ב') – "דכשחל פורים במוצאי שבת, ותענית אסתר הוקדמה ליום חמישי, ג"כ נותנים את המחצית השקל בתענית.
      8. הגר"ע אויערבאך שליט"א (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ה טור ב') – "דכשחל פורים במוצאי שבת נותנים את הזכר למחצית השקל בתענית אסתר, בפרט שבליל פורים מגיעים לבית הכנסת כשעדיין אין כסף בכיס".
      9. פסקי תשובות (סי' תרצ"ד אות ג') – "וכשחל פורים ביום ראשון נותנים ביום ה', תענית אסתר, בין מנחה לערבית".
      10. יד בפורים (פרק ח' סעי' ה') – "אם חל פורים ביום ראשון ומקדימין התענית ליום חמישי, ג"כ נוהגין ליתן ביום התענית, דהיינו יום חמישי".
   2. **יש ליתן ב' פעמיים: ביום תענית אסתר, וביום פורים קודם המגילה**.
      1. דרכי חיים ושלום (אות תתמ"ג) – "וכשחל פורים במצש"ק הי' נותן אז ביום התענית ביום ה' במנחה מחצית השקל ואח"כ ביום הפורים".
      2. דברי יציב (ח"ב סוף סי' רצ"ג), הו"ד בפסקי תשובות (סי' תרצ"ד הע' י"ח) – "וראיתי בדרכי חיים ושלום אות תתמ"ג, שהגה"ק ממונקאטש היה נוהג ליתן מחצית השקל ב' פעמים, ביום התענית ובפורים ביום, וכן נהג כשחל ביום א'. ונ"ל דכשחל להיות פורים ביום א' אפשר שאין מן הראוי להקדים נתינת מחצית השקל ביום התענית, דעדיף להסמיכם לפורים, ושמם מורה עליהם שמכונים מעות פורים, ולהנ"ל יוצאים בזה גם ידי חובת מתנות לאביונים, אולם מאידך בכדי לצאת ידי חובת אגרא דתעניתא יש לתת ביום תענית אסתר. ולזה כדי לצאת ידי חובת אגרא דתעניתא וגם לחוש לדעת המג"א, נ"ל דכשחל פורים ביום א' נכון ליתן ב' פעמים מחצית השקל, ביום תענית אסתר וביום פורים קודם המגילה".
   3. **יש ליתן ב' פעמים מחצית השקל: ביום תענית אסתר, ובליל פורים**.
      1. משנה הלכות (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ה טור ב') – "דכשחל פורים במוצאי שבת נוהגים אצלינו לתת שתי פעמים זכר למחצית השקל, פעם אחת בתענית אסתר ופעם שניה בליל פורים".
   4. **דעת** הקהלות יעקב.
      1. קהלות יעקב (ארחות רבנו ח"ג עמ' נ"א אות ס"ו, אות ס"ט [לשונו מובא לקמן]) – "תש"מ, חל פורים ביום א' מו"ר (שליט"א) זצוק"ל נתן מחצית השקל בתענית ביום ה' לאחר תפלת מנחה בביהכ"נ לדרמן לתוך קופסא שהי' כתוב עלי' 'לנצרכים' נתן שלש חצאי שקלים והוסיף לתוכה שלש שטרות של עשר ל"י כ"א ואח"כ ניגש מו"ר לבמה והכניס לקערות צדקה כגון קערת תשב"ר ועוד לכ"א שטר של 10 ל"י. (עי' בסי' תרצ"ד ברמ"א י"א האחרון ובבה"ל, ולעיל בתשל"ד)".
      2. קהלות יעקב (ארחות רבנו ח"ג עמ' נ"ב אות ע"ב, דפו"ח ח"ג עמ' קס"ג אות י"ב) – "כשחל פורים ביום א' בשנים קודמות מו"ר (שליט"א) זצוק"ל נתן את מחצית השקל בפורים בבוקר לפני קריאת המגילה ואמר לי הטעם כי במנחה בתענית אסתר ביום ה' מוקדם מדי לתת וכן נהג מו"ר בתשמ"ג שחל פורים ביום א' אולם בשנים תש"מ ותשמ"ד שחל פורים ביום א' מו"ר (שליט"א) זצוק"ל נתן מחה"ש ביום ה' לאחר תפלת מנחה, וכן בתשל"ג שאלתיו מתי לתת ואמר לי מו"ר בלוח כתוב לתת ביום ה'".
   5. **דעת** הגריש"א זצ"ל.
      1. הגריש"א זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ה טור ב') **– "**דכשפורים חל בערי הפרזים במוצאי שבת יש לתת את הזכר למחצית השקל בליל פורים, דהיינו מוצאי שבת".
      2. הגריש"א זצ"ל (יבקשו מפיהו פורים ח"ב שער ד' פרק א' סעי' ב', עמ' רפ"ד) – "נוהגים לתת מחצית השקל בפרזים לפני קריאת המגילה גם כשתענית אסתר הוקדמה ליום חמישי, ואינה סמוכה לקריאת המגילה שקוראים במוצאי שבת. אך אם קשה לו לתת המחצית השקל במוצאי שבת משום שלאחר השבת לא יהיה לו כסף, יכול לתת בתענית אסתר".
   6. מראי מקומות – נטעי גבריאל (פורים פרק כ"ו סעי' א').
3. סעודה שלישית שנמשכה עד הלילה ערב פורים.
   1. **על הנסים**.
      1. אינו מזכיר על הנסים, ויכול להמשיך לאכול פת אף משחשכה.
         1. עי' מ"ב (סי' קפ"ח ס"ק ל"ג) – "אכן במו"ש לחנוכה ופורים אפילו אם גמר סעודתו בלילה אינו מזכיר של חנוכה ופורים רק של שבת לבד כיון דבלא"ה הזכרה מעין המאורע דחנוכה ופורים אינו אלא רשות כנ"ל בסימן קפ"ז ס"ד כ"כ המ"א ועוד הרבה אחרונים ...".
         2. בית ברוך (על ח"א כלל מ"ז אות ס"ז).
         3. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ו אות מ"ט) – "אם חל פורים במוצאי שבת אין צריך להקפיד לסיים סעודה שלישית קודם הלילה בכדי שלא יהא אכילה קודם קריאת המגילה דהא התחיל לאכול בהיתר. אין לחשוש על ספק אם יש לומ ר על הניסים בברכת המזון כיון שזה ספק בכלל אם יש לומר על הניסים בברכת המזון, לכן במוצאי שבת בודאי יש לומר רק רצה ולא על הניסים [וכמבו' בסי' קפ"ח ס"י, ובמ"ב שם סקל"ג - לד]".
         4. קובץ הלכות (פורים פרק י"ז סעי' ג', הע' ז') – "סעודה שלישית בשבת ערב פורים שנמשכה עד הלילה, אינו מזכיר על הנסים (ביעלה ויבא), ואפילו אם אכל פת משחשכה דינא הכי, ולכן שפיר דמי לכתחילה להמשיך לאכול פת אף משחשכה בסעודה שלישית של שבת ערב פורים. [**לדינא דבזה כו"ע** מודו דאפילו אם אכל פת משחשכה אין מזכיר על הנסים אלא רצה בלבד, שלכן שפיר דמי לכתחילה להמשיך לאכול פת אף משחשכה]".
         5. נטעי גבריאל (פורים פרק כ"ח סעי' ג', פרק ע"ה סעי' ט').
         6. פסקי תשובות (סי' תרפ"ב אות א', הע' א') – "וכשחל יום א' דחנוכה או פורים ביום א' וסעודה שלישית דשבת נמשך לתוך הלילה אין לומר על הניסים בברהמ"ז אף אם אכלו כזית פת במוצ"ש ואף לאלו הנוהגים כהט"ז (סוס"י קפ"ח) לענין ר"ח שחל במוצ"ש לומר גם רצה וגם יעלה ויבוא. [וכמ"ש במ"ב סי' קפ"ח סקל"ג כיון שהזכרת מעין המאורע בחנוכה ופורים אינו אלא רשות, ועוד טעם מובא כי הזכרת על הניסים באה לפני אמירת רצה ולכן יש יותר מקום לחשוש לתרתי דסתרי משא"כ בר"ח אומרים יעלה ויבוא אחרי רצה. ועיין באשל אברהם בוטשאטש מהדו"ת סי' תרצ"ה שמ"מ נכון להרהר על הניסים בהודאה או לאמרו בהרחמן]".
      2. יזכיר שניהם: רצה ועל הנסים.
         1. מגן גבורים (סי' קפ"ח אלף המגן ס"ק י"ט) – "דע דתלוי בהתחלה ובסוף וע"כ אם חל ר"ח ביום א' ונמשך סעודה שלישית עד הלילה יש להזכיר של שבת ושל ר"ח אף אם לא אכל בלילה כמ"ש הט"ז דלא הוה דברים הסותרים מידי דהוה איקנה"ז, וכ"ש בזה ששתי קדושות חלו עליו, וגם בחנוכה ופורים נלפע"ד דיש להזכיר שניהם דמה איכפת לן בזה כיון דאינם כסותרין ואין בהם משום הזכרת שמות כמ"ש המ"א ס"ק י"א, ואין בה משום הפסק ע' לעיל סי' ק"ח".
      3. *מוטב שלא לאכול כזית פת בלילה****: כמו בראש חודש שחל במוצאי שבת.***
         1. קיצור שו"ע (סי' מ"ד סעי' י"ז) – "ואם התחיל לאכול בשבת ונמשכה סעודתו תוך הלילה, ואכל גם בלילה כזית פת ולמחר הוא ראש-חדש, אומר רצה וגם יעלה-ויבא, וכן בחנוכה ופורים. ויש חולקין משם דהוי כתרתי דסתרי, על-כן יש למנוע שלא לאכול אז בלילה".
      4. מראי מקומות.
         1. אשל אברהם (בוטשאטש, מהד"ת סי' תרצ"ה על סעי' ג') – "בסעודה ג' שסופה בליל א' דחנוכה או פורים כתבו האחרונים [מ"א סימן קפ"ח ס"ק יח] שלא לומר על הנסים בברכת המזון, י"ל הטעם גם מצד דאין להקדים זכירה, ובבחינת נעשה קודם לנשמע, מה שאין כן על הנסים שבתפילה שהיא במקום אברים דקרבנות, י"ל דהוה ליה כעשיה כי כשבעקימת שפתיו הויא מעשה הוה ליה הדיבור מעשה. וכן מקרא מגילה י"ל דהוה ליה כעשיה כיון דמברכים עליה, והרי היא אחר על הנסים שבתפילה דהוה ליה כעשיה. אך יהיה הטעם במה שאמרו חז"ל [מגילה כט, ב] אין משגיחין בחנוכה ופורים ומאיזה טעם על כך. יהיה מה שיהיה משמע שאין לחלק בהנ"ל בין לא היה עיכול תחילת הסעודה בזמן סוף הסעודה שבלילה, ואכל בתחילה שיעור, בין אכל תחילה פחות מכשיעור, והיה שיעור עיכול עד סוף הסעודה, כיון דכתבתי במקום אחר שהעיכול אינו מפסיק הסעודה לברך שנית וכמו שכתבו הפוסקים באכילת כרפס, ממילא אין לחלק עוד, **והגם שי"ל שבדיעבד אם הזכיר על הנסים בכנ"ל אין חשש** ואינו כמזכיר מאורע זמן אחר כיון שמכל מקום אז ליל חנוכה או פורים, מכל מקום מספק טוב שלא להזכיר כיון שהאחרונים כתבו סתם. **וטוב להרהר על הנסים בהודאה או אחר ברכת המזון בהרחמן**".
   2. **זמן הפסקת הסעודה**.
      1. צאת הכוכבים.
         1. הגר"מ אליהו זצ"ל (מקראי קודש [הררי] פורים פרק ד' הע' י"ז) – "ולמעשה הכריע הגר"מ אליהו, שבמקרה שהחלו סעודה שלישית בזמנה, רשאים להמשיך לאכול עד צאת הכוכבים, ומשהגיע צה"כ צריכים הם להפסיק לאכול. ולמד זאת מדין הכהנים שהיו מבטלים מעבודת ביה"מ כדי לשמוע קהמ"ג (מגילה דף ג' ע"א). ולענין התחלת הסעודה השלישית בשבת זו, אמר שיש להתחילה כבכל שבת רגילה (לדעתו הזמן המאוחר ביותר להתחלת סעודה שלישית בכל שבת לכתחילה הוא חצי שעה לפני צה"כ עפי"ד מרן בסי' רל"ה ס"ב). והוסיף, שתחילת הסעודה נחשבת אם אכל לפחות כזית".
         2. מקראי קודש (הררי, פורים פרק ד' סעי' ה') – "כאשר קוראים את המגילה במוצאי שבת, יש להפסיק לאכול בזמן צאת הכוכבים".
   3. **למעט בסעודה שלישית: האם יש ענין למעט מסעודתו כדי שיהא יכול לאכול בלילה**.
      1. ימעט קצת: כדי שיוכל לאכול סעודת פורים בלילה.
         1. מחצית השקל (סי' תרצ"ה ס"ק א') – "אפילו כשחל במוצאי שבת. ר"ל, דסעד מבעוד יום סעודה שלישית, אפילו הכי החכם עיניו בראשו ביום, למעט קצת באכילתו ביום, ליתן מקום לסעודת ליל פורים, ויסדר שלחנו במוצאי שבת לסעודת ליל י"ד".
         2. קיצור שו"ע (סי' קמ"ב סעי' ה') – "חייבין לאכול ולשתות ולשמוח בפורים, גם בליל י"ד ישמח וירבה קצת בסעודה, וכשחל במוצאי שבת אף שצריך לעשות בשבת סעודה שלישית, ימעט קצת באכילתו ביום ליתן מקום לסעודת ליל פורים".
         3. בצל החכמה (ח"ג סי' ה' אות ו') – "ויען ליל י"ד אדר דהאי שתא חל להיות במוצש"ק ארשום בזה את אשר אמרתי להעיר בדברי המחצהש"ק (סי' תרצ"ה סק"א). דהמג"א כ' (שם) בשם הב"ח, דיש לאכול בלילה אפי' כשחל במוצ"ש. וכ' עלה במחצהש"ק, אפי"ה החכם עיניו בראשו ביום למעט קצת באכילתו ליתן מקום לסעודת ליל פורים ע"כ. דבר זה אינו בב"ח אלא המחצהש"ק הוסיפו מדעתו. ונראה דיצא לו כן ממש"כ הרמ"א (סי' תקכ"ט סעי' א') אם עיו"ט שבת יכול לקיים סעודה שלישית ויאכל מעט פת ובמג"א (שם סק"א) דה"ה ביום טוב ראשון מפני שהוא עיו"ט שני ע"כ. ומזה דן במחצהש"ק דה"ה לסעודה שלישית שביום י"ג באדר. - אמנם בודאי שאינו דומה דשאני יום טוב שני דנהי דבקאינן בקביע דירחא מ"מ חיוב גמור מדרבנן לקדש ולאכול סעודת יום טוב בליל יום טוב ב' משא"כ סעודת ליל פורים גם להב"ח אינו רק קצת מצוה. ואפי' לענין ליל יום טוב ב' עיי' ביאור הלכה שבס' משנה ברורה (שם ד"ה בעיו"ט) שמפקפק בדברי המג"א דכיון דיו"ט ראשון עיקר מנ"ל להחמיר מלאכול ביום טוב ראשון כשהוא תאב לאכול ע"ש. וכזה כ' גם בשו"ת התעוררות תשובה חאו"ח סי' קפ"א ע"ש באורך. וא"כ מכש"כ בסעודת ג' דשבת שלפני ליל פורים. ועיי' לבושי שרד (סי' תרצ"ה) שכ' על מש"כ המג"א שיש לאכול ליל י"ד גם כשחל במוצ"ש, "ששבע" מסעודה ג' ע"ש. הרי שדרך לאכול בסעודה ג' כדי שבעו גם בחל בערב פורים. גם המ"ב (שם סק"ג) כ' ואפי' י"ד במוצ"ש דעשה "סעודה חשובה" בסעודה ג' מ"מ צריך להרבות קצת בלילה לכבוד פורים ע"ש. על כן מסתבר **לענ"ד שגם המחצהש"ק לא קאמר רק שלא יאכל כ"כ עד שלא יוכל לאכול בלילה**, אבל כל זמן שהוא תאב לאכול בשבת לא ימנע עצמו בשביל סעודת ליל י"ד, דעונג שבת לדעת קצת פוסקים דאורייתא, עיי' שו"ע (או"ח סי' רמ"ב וסי' רפ"ח) ובאחרונים שם והוא עכ"פ מצוה מדברי קבלה. משא"כ סעודת ליל פורים דל"ה רק קצת מצוה. העולה להלכה ... חל ליל פורים במוצש"ק, כל זמן שהוא תאב לאכול אל ימנע עצמו מלאכול בשבת בשביל סעודת ליל פורים רק שלא יאכל כ"כ עד שלא יוכל לאכול בלילה".
         4. נטעי גבריאל (פורים פרק כ"ח סעי' ב', עי' הע' ב') – "מותר להאריך בסעודה שלישית כ"ז שהוא תאב לאכול, רק שלא יאכל כ"כ עד שלא יוכל לאכול סעודת פורים בלילה".
      2. אין צריך למעט.
         1. אמת ליעקב (סי' תרצ"ה על סעי' א') – "המחצית השקל ... ועל סמך דברים אלו כתב בקש"ע סי' קמ"ב ... והנ"ל בפי' דבריו דבאמת לעולם מחויב הוא לסעוד בליל י"ד נמי כדי שלא יכנס לפורים כשהוא מעונה ומשו"ה צריך לאכול בליל י"ד, אבל כשחל במו"ש הרי שלא התענה, ומ"מ המנהג הוא שעורכין שולחן, ויפה עשה במ"ב שלא העתיק דין זה של הקש"ע ומחצה"ש. **ובאמת תמוה מאד שימעט בסעודת שבת בשביל כבוד פורים שאינו מחויב מן הדין**".
      3. מראי מקומות.
         1. חת"ס (מנהגים והליכות של מרן החת"ס זצ"ל פרק כ"ג אות ט', שפתי חכמים מגילה פתיחה פרק ט' אות כ"א) – "ומנהג בעל החתם סופר ז"ל כשחל פורים ביום א', בשבת קודם פורים, התפלל מנחה מיד אחר סעודת הצהרים, ועשה סעודה שלישית קודם שעה עשירית, וכן נהג בשבת שלפני יו"ט, כשהיה יו"ט ביום א', ובשבת חנוכה, או סמוך לחנוכה".
            1. נטעי גבריאל (פורים פרק כ"ח הע' ב') – "בשפתי חכמים ... מנהג מרן הח"ס ... ופלא שאף אחד מתלמידיו לא נהג כן וצ"ע".
4. מלוה מלכה.
   1. **יעשה קצת סעודה בשביל פורים**.
      1. פמ"ג (א"א ס"ק א') – "אפילו כשחל במוצאי שבת ששבע מג' סעודת [=מסעודה שלישית] יעשה קצת סעודה בשביל פורים, כמו מגילה".
      2. ערה"ש (סעי' א') – "ואפילו חל במוצאי שבת שהוא שבע משבת מ"מ נכון לשמח בקצת סעודה".
      3. מ"ב (ס"ק ג') – "ואפילו כשחל הי"ד במוצאי שבת דעשה סעודה חשובה בסעודה שלישית מ"מ צריך להרבות קצת בלילה לכבוד פורים".
      4. מראי מקומות.
         1. הגרח"ק זצ"ל (תשובת הגר"ח אות תתתתתפ"ג) – "כתב במשנ"ב (סי' תרצ"ה ס"ק ג') וז"ל, וירבה קצת בסעודה, ואפי' כשחל הי"ד במוצאי שבת דעשה סעודה חשובה בסעודה שלישית מ"מ צריך להרבות קצת בלילה לכבוד פורים אך אינה סעודה כמו למחר דשם צריך להרבות יותר כו' עכ"ל. קצת יפלא שלא הזכיר המשנ"ב חיוב סעודת מלוה מלכה, דכיון שיש חיוב סעודת מלוה מלכה א"כ מהו 'ואפילו כו' מ"מ צריך כו'', והרי בלא"ה יש חיוב סעודת מלוה מלכה. [ואולי לכן כתב המ"ב מ"מ צריך 'להרבות כו'', ולא מסתבר]. תשובה: עי' שו"ה סי' ש' דין ג' **דמלוה מלכה אינה חובה אלא מצוה**".
         2. אתקינו סעודתא (אות כ"ב) – "יוסיף דבר מאכל בסעודת מלוה מלוה שיהא לכבוד הפורים".
   2. **אכילת בשר: האם אפשר לאכול בשר בסעודת מלוה מלכה**.
      1. ***חשוקי חמד (מגילה סוף דף ז.) – "חידה: מתי יש מצוה לאכול בשר בליל פורים. תשובה. נאמר בשער הציון (סימן תרצה ס"ק יב): כתב הכלבו יש דאין אוכלין בשר בליל פורים כדי שלא יטעו שהוא סעודת פורים, וענין כזה תלוי לפי מנהג המקום. ונראה כשחל ליל פורים במוצאי שבת, מותר דהבשר לא בא מחמת הפורים, כי אם בתור המלוה מלכה, כמבואר במשנ"ב (סימן ש סק"א) טוב לכתחילה להדר אותה בבשר. אם כן מסתבר דגם לשיטות שלא נוהגות לאכול בשר בליל פורים, מותר במוצאי שבת עגלא תילתא. אולם נראה דאם בכל השנה אינו נוהג לאכול בשר במלוה מלכה, לא יאכל גם בליל פורים, משום שעדיין יטעו שהוא סעודת פורים".***
5. **להביא מגילת אסתר מביתו לבית הכנסת בשבת בשביל מוצ"ש.**
   1. מחמיר (משום איסור "הכנה משבת לחול")**.**
      1. **מור וקציעה (סי' תרצ"ג ד"ה כשחל) – "כשחל פורים במ"ש ודאי אסור להביא המגלה קודם הלילה. אף על גב דבשאר שבתות פשיטא לי דמותרת בטלטול (דלא כשכנה"ג שעשה מזה ספק) מיהת האידנא אסור משום הכנה משבת לחול".**
      2. **מחצת השקל (סי' ש"ח ס"ק י') – "אם חל פורים ביום א' אין להביא המגלה לבה"כ בשבת לצורך קריאתה בליל מ"ש דה"ל מכין משבת לחול אם לא שילמוד מתוכם בבה"כ דבר מה מבע"י בשבת".**

**מחצת השקל (סוף סי' תרפ"ח) – "יש זהירות להביאו לבית הכנסת מערב שבת, דאם יביאנו בשבת לעת ערב הוי ליה כאלו מכין לחול, וכמו שכתב מ"א בסימן תרס"ז [ס"ק ג] בשם מהרי"ל [סדר תפלת יום טוב עמוד קפח] דאין לחפש הספר תורה משבת ליום טוב, ע"ש. אלא דלפי זה אין להביא בשבת לעת ערב סידור התפלה להתפלל בה בליל מוצאי שבת. ואם נאמר דראוי לקרות בו מעט מבעוד יום, הוא הדין די"ל כן במגלה דיש ללמוד הימנה קצת ביום, ורפיא בידי".**

* + 1. **שע"ת (סי' תרצ"ג סוף ס"ק א') – "ואמנם לענין הבאה לבה"כ קודם הלילה הייתי מונע מזה משום הכנה משבת לחול וע"ד שנתבאר סימן תרס"ח, ועתה מצאנו כן בהשמטות שבסוף מו"ק ע"ש, ויש להחמיר שלא להביאה ע"י קטן עיין בספרי שו"ת בית אפרים חלק יו"ד סימן ס"ב וס"ג אלא ימתין עד שתחשך או יביאנה בצנעה מבע"י לבה"כ ומעיין בה קצת דרך לימוד דאז לא מיחזי כ"כ כהכנה".**
    2. **ח"א (כלל קנ"ה אות י') – "אין נכון להביא המגילה לבהכ"נ אפי' במקום שערבו, דמ"מ מכין משבת לחול".**
    3. **קיצור שו"ע (סי' קמ"א סעי' י"ז) – "אין להביא בשבת את המגילה לביהכ"נ ואפילו בעיר שהיא מתוקנת בעירובין, משום דהוי מכין משבת לחול".**
    4. **ערה"ש (סי' תרצ"ג סעי' ג') – "וכשחל פורים במוצ"ש יש ליזהר שלא להביא את המגילה בשבת לביהכ"נ דאסור להטריח את עצמו משבת לחול ואפילו ע"י קטן אינו נכון אלא יכין מע"ש או יביאנה אחר מעריב אך אפשר אם יעיין בה להבין בשבת עצמה ללומדה ולדורשה אפשר דמותר להביא שהרי עושה זה בשביל שבת שהרי מותר ללומדה בשבת ומ"מ נזהרים שלא לבא לידי זה [עש"ת]".**
    5. **שד"ח (אסיפת דינים מער' פורים סי' ה' ד"ה והנה) – "דרשתי כמה פעמים ברבים להביא המגילה לבית הכנסת מערב שבת לפי שכתב הרב חיי אדם דאסור להביא המגילה לצורך הלילה ... ואף שראיתי להרב יפה ללב ... אך לעניות דעתי אין הכרח מזה כלל דמה ענין סידור הקריאה להתלמד להבאתה דמה שמסדרה להתלמד אינו אלא כקורא בתורה ואטו מי שצריך ללמוד איזה דבר ביום ראשון אסור לו להרגיל עצמו ולהתלמד בשבת משום מכין משבת לחול. אבל להביא המגילה בשבת ודאי הוי מכין משבת לחול. שוב בא לידי ספר עיקרי הד"ט וראיתי שלא כתב שם היתר מפורש בזה רק מראה מקום הוא בזה וז"ל ...".**
    6. **טעמי המנהגים (עמ' שע"ג קונ"א סוף אות תתס"ט) – "חל פורים ביום ראשון, אין נכון להביא המגילה לביהכ"נ אפי' במקום שערבו, משום שמכין משבת לחול".**
    7. **יד יוסף (סי' ש"ח ס"ק י"א).**
    8. **כה"ח (סי' ש"ח ס"ק מ"ח) – "שע"ת".**
    9. **קנין תורה בהלכה (ח"ב סי' קט"ו אות ב' ס"ק ב' ד"ה ולא) – "וכ"ה במחהש"ק סוס"י תרפ"ח דלהביא המגילה בש"ק לצורך מוצ"ש יש לאסור מטעם הכנה לחול".**
    10. **ששכ"ה (פרק כ"ח סעי' ע"ה [דפו"ח, סעי' פ"ג]) – "פורים שחל ביום ראשון, לא יביא את המגילה בשבת לבית-הכנסת, גם אם יש עירוב במקום, אלא אם כן יעיין בה מעט עוד בו ביום".**
    11. **קובץ הלכות (פורים פרק י"ז סעי' ד') – "כשחל פורים במוצאי שבת, אסור משום הכנה להביא את המגילה לבית הכנסת בשבת בכדי שיהא שם למוצאי שבת, ואם מביאו לביהכ"נ בשבת ולומד בו בבית הכנסת אולי יש להתירה".**
    12. **נשמת שבת (סי' שכ"ג אות שפ"א ד"ה וכיוצא, מקדש ישראל פורים סי' קס"ב) – "אסור (אם לא שילמוד שם מעט בתוכה מבעו"י)".**
    13. **ילקוט יוסף (שבת ח"ב עמ' רט"ז סעי' ח', סי' תרצ"ג סעי' א', קיצור שו"ע סעי' א') – "אין להביא את המגילה בשבת לבית הכנסת".**
    14. **תורת המועדים (פורים סי' ז' סעי' ז').**
    15. **נטעי גבריאל (פורים פרק כ"ח סעי' ד') – "דהוי כמכין משבת לחול".**
    16. **ארחות שבת (פרק כ"ב סעי' קפ"ג) – "כתבו הפוסקים שאם פורים חל במוצאי שבת יש להחמיר שלא להביא מגילת אסתר מביתו לבית הכנסת אם הולך לשם מבעוד יום, והטעם משום איסור הכנה משבת לחול. אמנם התירו לעשות זאת [במקום שיש עירוב מתוקן כדין] אם מביאה בצינעא לבית הכנסת ומעיין בה קצת בדרך לימוד".**
    17. **אשי ישראל (פרק מ"ט סעי' י"ח).**
    18. **פסקי תשובות (סי' תרפ"ח אות כ') – "אבל אסור להביא את המגילה בשבת לעת ערב לביהכ"נ כדי שיהיה לו מוכן במוצ"ש לקרוא בה משום איסור 'הכנה משבת לחול'".**
    19. **כבוד והדר (הכנה משבת לחול סי' ט' אות ב').**
    20. **שושנת ישראל (פורים פרק י"ד סעי' ז').**
  1. מיקל**.**
     1. **תורת שבת (סי' ש"ח ס"ק ח') – "דכיון שמותר לטלטל כתבי קודש שלא לצורך כלל, מכש"כ שמותר לטלטלה לדבר מצוה לקרות בה, וההבאה לבהכ"נ לא מקרי הכנה, דאלת"ה יהיה אסור להביא תפלה לבהכ"נ אם אינו רוצה להתפלל בה רק ויתן לך ... ואפי' להמנהגים שהביא שם המג"א דאסרו להביא יין לקידוש מי"ט לחבירו י"ל שמותר, כי טעם שאוסרים זאת מפני שהיין שהוקצו לקידוש אסור לשתותו כיון שהוקצוהו למצוותו, משא"כ מגילה** שיכול לקרות ולעיין בה בכל עת **ובכל שעה".**
     2. **בשם עולת ראיה (סי' פ"ב ).**
  2. **מראי מקומות – גדולת אלישע (סי' ש"ח ס"ק ל"ו), *בני אברהם (פרק י"ג סי' ז' סעי'*** ג')**,** פרדס יוסף החדש (פורים אות קל"א, עמ' קכ"ט)**.**
     1. **יפה ללב (ח"ב סי' תרצ"ג ס"ק א') – "הרב מו"ק ... ואולם הרב עיקרי הד"ט ... ומשמע דאף באותו שבת מותרת בטלטול וסידורה הו"ל הכנה ומהיות טוב ימתין עד הכהת י"ב שעות שקורין אקשא"ם וכן אנחנו נוהגים".**
        1. **מראי מקומות – שד"ח (אסיפת דינים מער' פורים סי' ה' ד"ה והנה, לשונו מובא לעיל).**
     2. **לבושי מרדכי (ליקוטי תשובות סי' קנ"ו אות ב') – "וראיתי מ"ש מעכ"ת, ע"ד איזה בעלי בתים שבאים ביום ש"ק לעת ערב, למען שמע מקרא מגילה בלילה, דהוה משום הכנה משבת לחול, כמ"ש בשערי תשובה סי' תרצ"ג [סק"ב]. לא ידעתי כוונתו בזה, דהשערי תשובה אינו אוסר רק להביא המגילה לביהכ"נ משום הכנה, כמ"ש מהרי"ל [מנהגים הל' שבת אות ל"ט] להביא יין בשבת ליו"ט, אבל לילך ולבוא בעצמו, מה הכנה שייך בזה,** וכי שייך הכנה על גוף האדם**. ועיין באו"ח סי' ש"ו [סעי' א'] דמותר להחשיך על התחום להביא בהמתו, דהבאת בהמה מותר גם בשבת. ואפשר דכוונתו ג"כ כיון דאין קורין המגילה בשבת, מ"מ אין הדמיון עולה יפה. וגם כי בשאר שבתות ליכא משום גזירה דשמא יעבירנו ולא שייך לומר דאסור בשבת סתמא. ובשערי תשובה [שם] עצתו כי יקרא מתוך המגילה דבר מה דרך לימוד ועיון בשבת, וה"נ יכולין לעשות כן, כי אפשר כוונת כת"ה כי יביאו מגילה בשבת ע"י קטן או גוי ובתוך היישוב יטלטל אותו, א"כ יכולין לתקן באופן הנ"ל".**
     3. **רץ כצבי (שבת סי' כ"ב) – "ובנדון החשש לאיסור 'הכנה' משבת ליום חול בהבאת המגילה בשבת לבית הכנסת, לצורך הקריאה בה במוצאי שבת, נתבאר בדברי מחצית השקל והשערי תשובה, שאם יעיין מעט במגילה בשבת, אין בכך איסור. וגם אם אינו לומד בשבת במגילה שהביא לבית הכנסת, נתבאר שלכאורה אין איסור 'הכנה' בהבאת המגילה, מכיון שבמעשה זה 'אינו גומר איזה דבר' [סברת החיי אדם], וגם לא ניכר 'שהוא מחליף ועושה עבודה של חול בשבת קודש', ומעוניין 'להרוויח הזמן שלא יצטרך לעשות בימי החול' [סברת העולת ראיה על פי המהרש"ג]. אולם בערוך השלחן נקט שיש מקום להיזהר מלהסתמך על עצה זו, ועדיף להביא את המגילה לבית הכנסת בערב שבת".**
  3. לענין מוקצה**.**
     1. **עי' סי' תרפ"ח סעי' ו' [וסי' ש"ח סעי' ד'], לשיטות ומראי מקומות.**

1. **בין השמשות: להביא מגילת אסתר מביתו לבית הכנסת - למחמירים לעיל.**
   1. מיקל**.**
      1. **נזר ישראל (ח"ב סי' ל"ו ס"ק ו') – "בשע"ת ... במחה"ש ... ועמ"ש במ"ז ס"ק ב' שכתב דבביה"ש מותר להביאה דל"ג על שבות במקום מצוה בביה"ש".**
   2. מחמיר: עדיין יש איסור הכנה**.**
      1. **שלמי תודה (פורים סי' מ"ב אות א' ד"ה ולהביא, עמ' תי"ח) – "אף בבין השמשות אין להביא את המגילה לבית הכנסת לצורך מוצאי שבת".**
      2. **מקדש ישראל (פורים סי' קס"ב) – "ובנוגע להביאה בביהשמ"ש יש לדון להקל מצד הכלל דקיי"ל דלא גזרו על שבות בביהשמ"ש לצורך מצוה (והלום ראיתי כן בס' נזר ישראל (מקרא קודש סי' ל"ו), אלא שבספרי נשמת שבת ח"ז (סי' שנ"ה) דנתי שאולי לא אמרינן כן לצורך מצוה שלמחרת (דומיא דשבות רחוקה לא התירו)".**
      3. **נטעי גבריאל (פורים פרק כ"ח סעי' ד') – "ואפי' בבין השמשות יש להחמיר, ואף ע"י קטן אין להביאה, אפי' במקום שיש עירוב".**
   3. **מראי מקומות – תורת המועדים (פורים סי' ז' סעי' ז').**
      1. **פמ"ג (סי' ש"ח מש"ז ס"ק ב') – "לכאורה כשחל פורים ביום ראשון והולכין לבית הכנסת במוצאי שבת, אם בין השמשות, יש לומר שבות במקום מצוה לא גזרו בין השמשות, עיין [מ"א] סימן שמ"ב. ומיהו יראה להתיר, כמו שכתב באליה רבה".**
      2. **חזון עובדיה (פורים ריש עמ' ק"ז, הע' כ"ב) – "ובמקום הצורך מותר להביאה (במקום שיש עירוב) אחר שקיעת החמה של יום שבת. ואם אפשר יעשה זאת על ידי קטן. (יפה ללב ח"ב (סי' תרצג סוף סק"א). וע' פמ"ג (מש"ז ר"ס תקג) שמשמע שגם בבה"ש יש להחמיר משום הכנה. אך מ"מ במקום צורך מצוה כה"ג יש מקום להקל. וע' בהגה (ס"ס תרסז) ובאחרונים. וע' בשו"ת שואל ומשיב תנינא (ח"ב סי' י). ובשו"ת ירך יעקב (סי' ח). ודו"ק)".**
      3. **ילקוט יוסף (סי' תרצ"ג סעי' א', קיצור שו"ע סעי' א') – "ובמקום הצורך מותר להביאה (במקום שיש עירוב) אחר שקיעת החמה של יום שבת. ואם אפשר יעשה זאת על ידי קטן. [יפה ללב ח"ב (ר"ס תרצג). וע' פמ"ג (מש"ז ר"ס תקג) שמשמע שגם בבה"ש יש להחמיר משום הכנה. אך מ"מ במקום צורך מצוה כה"ג יש מקום להקל. וע' בילקו"י שבת (כרך ב' סי' שו). ילקו"י מועדים (עמ' שטו). חזו"ע פורים (עמ' קז). הליכות עולם ח"ג (עמ' קצה).]".**
2. **אם לומד בו קצת מבעוד יום - למחמירים לעיל.**
   1. מיקל**.**
      1. **מחצת השקל (סי' ש"ח ס"ק י', עי' סוף סי' תרפ"ח) - לשונם לעיל.**
      2. **לבושי מרדכי (ליקוטי תשובות סי' קנ"ו אות ב') - לשונו מובא לעיל.**
      3. **ששכ"ה (פרק כ"ח סעי' ע"ה [דפו"ח, סעי' פ"ג]) - לשונו מובא לעיל.**
      4. **מקדש ישראל (פורים סי' קס"ב) - לשונו מובא לעיל.**
      5. **ילקוט יוסף (שבת ח"ב עמ' רט"ז סעי' ח') – "יעיין קצת במגילה בשבת, לאחר שהביאה לבית הכנסת".**
      6. **אשי ישראל (פרק מ"ט סעי' י"ח).**
   2. אולי יש להקל**.**
      1. **ערה"ש (סי' תרצ"ג סעי' ג') - לשונו מובא לעיל.**
      2. **קובץ הלכות (פורים פרק י"ז סעי' ד') - לשונו מובא לעיל.**
   3. מיקל אם מביא בצינעא **– שע"ת (סי' תרצ"ג סוף ס"ק א', לשונו מובא לעיל), כה"ח (סי' ש"ח ס"ק מ"ח), ארחות שבת (פרק כ"ב סעי' קפ"ג, הע' רפ"ה, לשונם לעיל), כבוד והדר (הכנה משבת לחול פרק ה' הע' ד', סי' ט' אות ב', לשונו מובא לעיל).**
      1. **צ"ב: איך המקור להגדר של "בצינעא". אולי מהס' חסידים [אמנם, לפ"ז קשה כל הערמה]. וצ"ע.**
      2. **הר"א פרינץ (שמעתין חקס"ב עמ' קנ"ג) – "ב'שערי תשובה' ... אך המעיין היטב בלשונו המיוחדת של השע"ת יראה דכתב 'או יביאנה בצנעה מבעו"י לבה"כ ומעיין בה קצת דרך לימוד דאז לא מיחזי כ"כ כהכנה', ונראה לי שהטעם שבצינעה יביאה, כיוון דניכר שמערים שמביא המגילה לצורך מוצאי שבת, לא התירו בשופי הכנה זו, אף שעושה זאת גם לשבת ע"י שמעיין בה, אך במקרה הצורך יש להקל. ברם, במקרה שאינו ניכר שמערים שעושה כן בשביל חול, אלא נראה שעושה זאת בשביל שבת וחול שרי".**
   4. מחמיר**.**
      1. **הגר"ש מילר שליט"א (שושנת ישראל פורים פרק י"ד סעי' ז') – "אם מעיין בה מעט מבעוד יום ... החמיר".**
   5. **מראי מקומות – רץ כצבי (שבת סי' כ"ב, לשונו מובא לעיל).**
      1. **פסקי תשובות (סי' תרפ"ח הע' קנ"ג, סי' ש"ז סוף אות א', עי' דפו"ח סוף אות ד') – "ובשע"ת לקמן סי' תרצ"ג סק"א מתיר להביאה בשבת בצינעא (והיינו במקום שיש עירוב) אם יעיין בה קצת עוד מבעו"י בביהכ"נ דרך לימוד דאז לא מיחזי כ"כ כהכנה, אמנם במחצה"ש שם כתב על עצה זו 'ורפיא בידי', וכן בערוך השלחן סעי' ג' כתב דנזהרים שלא להביאה בשבת לביהכ"נ אף לא באופן כזה".**
3. **לבישת תחפושת בשבת - להלביש את הילדים בתחפושת בשבת כשחל פורים במוצאי שבת.**
   1. מיקל: אין בזה הכנה משום נהנים בעצם לבישה**.**
      1. **הגרשז"א זצ"ל (ירושלים במועדיה, שבועות עמ' קפ"ו אות ה') – "אדמו"ר הורה בפורים שחל במוצ"ש שמותר לילדים להתחפש בשבת** משום שנהנים **כבר בשבת עצמה, בשעת הלבישה של תחפושת".**
      2. **מקדש ישראל (פורים סי' ל"א) – "אין לאסור מצד איסור הכנה כיון שהקטנים שמחים עתה בשעת לבישתן".**
         1. **עי' בני אברהם (פרק י"ג הע' ס') – "בשו"ת מקדש ישראל (פורים סי' שנח [ל"מ]) כתב בתוך דבריו כדבר פשוט שיש להתיר, שהרי הקטנים שמחים כבר עתה בשעת לבישתן. אמנם הוסיף דטוב להניחם להסתובב בהבגדים למשך זמן מסוים כדי שיהיו שמחים בלבישתן, אבל אם לובשן ע"מ לחזור ולפושטן מיד, אין בזה כל כך הנאה להילדים, ע"ש".**
      3. ***הגר"ש פעלדער שליט"א (בני אברהם פרק י"ג הע' ס') – "והוסיף הגר"ש פעלדער שאינו זלזול לשבת, שהרי הקטנים רגילים להתלבש בכל מיני בגדים בשבת וזהו עונג שבת שלהם, וא"כ גם בבגדי פורים יש להתיר".***
      4. ***בני אברהם (פרק י"ג סי' ז' סעי' ב') – "*ערב פורים שחל בשבת, מותר להלביש את הילדים בתחפושת מבעוד יום, אם הילדים נהנים ממנה בשעת הלבישה, ואף שהוא בעיקר לצורך הלילה".**
      5. **שושנת ישראל (פורים פרק י"ד סעי' ו') – "מותר להלביש הילדים בתחפושת לפגי שהולכים לבית הכגסת למעריב, אף לדעת הסוברים דאין להלביש תינוקות בפיג'מות בשבת מבעוד יום כשאין הולכים לישון עד אחר צאת הכוכבים מפני שמכין משבת לחול, מ"מ בפורים מותר מפני שהילדים כבר נהנים מיד מלבישת התחפושת ואי"ז כמכין לחול".**
   2. מחמיר: יש איסור הכנה**.**
      1. **עי' חוט שני (שלמי תודה פורים סי' מ"ב סוף אות א', עמ' תי"ט) – "דאפשר דהכא הוה זה כמי שמקדים לשמוח בשמחת פורים כבר מיום השבת קודם ליל פורים, ואין זה דומה להכנה משבת ליו"ט, ומ"מ לענין מעשה אין ראוי לעשות כן".**
      2. **עי' משנת יוסף (ח"ט סי' מ"ו ד"ה ואשר) – "ואשר שאלת עוד בפורים שחל במוצש"ק, אם מותר ללבוש התחפושת עוד בשבת. פשוט שאסור משום הכנה משבת למחרת, וכדקיי"ל לענין שבת שחל בעט"ב שחולצין הנעליים רק אחרי ברכו (עי שו"ע סי' תקנג, ב). ומנהגינו להמתין בבית עד צאה"כ ואז לחלוץ ולהחליף בגדי שבת לחול, וכן אין טובלין בשבת שחל בעיו"ט לכבוד יו"ט מטעם הכנה. - כמו"כ אין לובשים בגדי פורים בשבת שלפני'. וא"ת שלובשם משום שבת עצמה, לשמוח בשבת שחל בערב פורים, כבר מובא בשם לקט יושר שאין להתחפש בשבת, שמא יקשור, או יצבע גופו וכו'".**
      3. **דברי בניהו (ח"ח סי' ט"ז) – "אין להתחפש בשבת כדי לילך לבית הכנסת במוצאי שבת דהוי מכין משבת לחול. ובפרט שיש תחפושות שיש בהם איסור מוקצה ויש שכרוכים עם שאר איסורים של הבערה וכדומה".**
      4. **כבוד והדר (הכנה משבת לחול סי' ט' אות ג').**
   3. תלוי בסיבה למה הם מתחפשים**.**
      1. **חשוקי חמד (מגילה דף יד.) – "שאלה. האם מותר להלביש את הילדים בתחפושת בשבת לקראת קריאת המגילה שבמוצאי שבת, דשמא יש בזה איסור הכנה. תשובה. בשו"ת אגרות משה (ח"ד סימן קה) נשאל אם מותר להלביש ילדים בשבת בבגדים שצריכים לשינה במוצאי שבת, כשיודע שלא ילכו לישון קודם הבדלה, אם נחשב זה הכנה משבת לחול. וכתב שם שכפי הידוע רוב הילדים דבני שתים עד בני ארבע ואולי קצת יותר, אין חושבין לישון כלל עד אחר איזו זמן שעה או שתים, אלא רוצים מתחלה להשתובב ולרוץ בבגדים אלו עד שמתעייפים וישנים, ונמצא שהוא דרך לבישתן בבגדים אלו כשעה ושתים קודם השינה, וממילא ליכא איסור דהרי בזמן שעה או שתים קודם הבדלה הוא דרך לבישתן בבגדים אלו לפי מה שנמצא מצבן לענין שינה, אבל אם הוא קודם לזמן שדרך להלבישן בבגדים אלו, ורק האם רוצה להקדים דשמא לא יהיה לה פנאי, יש טעם גדול לאסור, אבל איסור ברור, קשה לומר בזה, כי הרבה פעמים טוב להחליף את בגדיהם שכבר לכלכו אותן, וכיון שהוא קרוב לזמן שינה מלבישתן האם בבגדים אלו, שזה הא ודאי מותר אף שנמצא שלא תצטרך לעשות זה בלילה, או שהולך בבגדים חמים ולהניח ערום אינה רוצה מלבישה אותו בבגדים אלו שתצטרך להלבישן בעוד זמן קצת דג"כ הוא מותר, וכן איכא כיוצא בזה הרבה אופנים ותלוי זה רק בידיעת האם המלבישתן, אם הוא רק כדי שלא תצטרך להלבישן אחר הבדלה יש לאסור, עכ"ד. כמו כן בעניננו, אם הילדים רוצים גם כעת ללכת מחופשים, אין בזה איסור, או שהילדים נתלכלכו וממילא רוצים להחליף בגדיהם אז מותר, אך אם הם לא ילכו בבגדים המחופשים אלא שמתלבשים לקראת מוצאי שבת אסור, דהוי הכנה, כשם שאסור לאדם להביא את המגילה לבית הכנסת מבעוד יום משום הכנה כמבואר בשערי תשובה (סימן תרצג סק"א)".**
      2. **ילקוט יוסף (מהדורת תשע"ג סי' תרצ"ה, עמ' תרפ"ז) – "בחשוקי חמד".**
   4. **מראי מקומות.**
      1. שלמי תודה (פורים סי' מ"א סוף אות ד', עמ' תט"ז) – "**ולענין לצאת בשבת לרשות הרבים או למקום שאין בו עירוב**, עם הפרצופים (המסכות) שנהגו הקטנים ללבוש בפורים, יש לאסור אפילו כשהם על פניהם, דבשו"ע סי' ש"א ס"כ כתב, דאין יוצאים בשבת בפרמי, והם כמין צורת פרצוף שנותנים על הפנים להפחיד התינוקות, והטעם משום שאין זה דרך מלבוש ואסור משום טלטול, וא"כ ה"נ יש לאסור לצאת במסכות אלו בשבת במקום שאסור לטלטל בו".
      2. **עי' "להחליף וללבוש בגדים נאים בשבת שחל בעיו"ט לכבוד יו"ט" - סי' שכ"ג סעי' ו', לשיטות ומראי מקומות.**
4. **הכנה הקריאה בשבת.**
   1. מיקל: אין איסור הכנה**.**
      1. **ערך השלחן (סי' תרפ"ח ס"ק ו') – "י"ד שחל במ"ש מותר להתלמד בה בשבת דלא שייך גזירה דרבה אלא במצוה מתוך שבהול לצאת כן הסכים מורי הרב הובאו דברו בס' למודי ה' דף צ"ב ...".**
      2. **עיקרי הד"ט (או"ח סי' ל"ו סוף ס"ק י"ז) – "ואם כשחל פורים במ"ש מותר לש"צ לסדרה בשבת להתלמד".**
      3. **ארחות חיים (סי' תרצ"ג ס"ק א') – "בעיקרי הד"ט".**
      4. **שד"ח (אסיפת דינים מער' פורים סי' ה' ד"ה והנה) - לשונו מובא לעיל.**
      5. **יגל יעקב (גוטליב, או"ח סי' מ"ו) – "בעקרי הד"ט".**
      6. **הגרשז"א זצ"ל (ששכ"ה פרק כ"ח הע' קס"ט [דפו"ח, הע' קע"ח], שולחן שלמה סי' ר"צ ס"ק א') – "המתלמד לקרוא מגילת אסתר כדי לקרוא בערב ... דנראה שמותר, כי ידיעתו היא כבר מעכשיו".**

**הגרשז"א זצ"ל (שולחן שלמה הע' על סי' ר"צ ס"ק א') – "שינה זה בעיקר הכנה שירגיש טוב לכשיקום משנתו, משא"כ קריאת המגילה כולם רואים שלומד ויודע גם עכשיו, [אלא] שגם אח"כ [הוא] יהנה מזה".**

* + 1. **משנה הלכות (אליבא דהלכתא גליון ע"ט עמ' ל"ו טור א',** גליון ק"א עמ' מ"ד טור ב'**) – "דכשפורים חל במוצאי שבת מותר להכין בשבת את טעמי המגילה, דאינו חשיב הכנה אלא כתלמוד תורה".**
    2. **הגרחפ"ש זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון ע"ט עמ' ל"ו טור א',** גליון ק"א עמ' מ"ד טור ב'**) – "דכשפורים חל במוצאי שבת מותר להכין בשבת את טעמי המגילה, דאינו חשיב הכנה אלא כתלמוד תורה".**
    3. **רבבות אפרים (ח"ה סי' רנ"ו) – "לעקרי הד"ט".**
    4. **שלמי תודה (פורים סי' מ"ב אות א', עמ' תי"ח) – "ולקרות את המגילה בשבת כדי להכין את עצמו לצורך קריאת הלילה נמי שרי, ואף שכונתו בקריאה זו היא לצורך הלילה והוי הכנה לחול, מ"מ כיון שהקריאה עצמה היא ג"כ לימוד, הרי זה כמי שלומד את המגילה בשבת ולאו הכנה מיקרי".**
    5. **קובץ הלכות (פורים פרק י"ז סעי' א', הע' א') – "אם חל פורים ביום ראשון בשבת, מותר לבעל קורא לחזור על קריאת המגילה בשבת, ואין בזה משום הכנה אפילו אם ניכר מתוך מעשיו שהוא מכין למוצאי שבתא. [אם חל פורים ביום ראשון בשבת, מותר לבעל קורא לחזור על קריאת המגילה בשבת, ואין בזה משום הכנה אפילו אם ניכר מתוך מעשיו שהוא מכין למוצאי שבתא]".**
    6. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון ע"ט עמ' ל"ו טור א',** גליון ק"א עמ' מ"ד טור ב'**) – "דכשפורים חל במוצאי שבת מותר להכין בשבת את טעמי המגילה, דאינו חשיב הכנה אלא כתלמוד תורה".**
    7. **תשובות והנהגות (**אליבא דהלכתא גליון ק"א עמ' מ"ד טור ב') – "**דכשפורים חל במוצאי שבת מותר להכין בשבת את טעמי המגילה, דאינו חשיב הכנה אלא כתלמוד תורה".**
    8. **הגר"ע אויערבאך שליט"א (אליבא דהלכתא גליון ע"ט עמ' ל"ו טור א',** גליון ק"א עמ' מ"ד טור ב'**) – "דכשפורים חל במוצאי שבת מותר להכין בשבת את טעמי המגילה, דאינו חשיב הכנה אלא כתלמוד תורה".**
    9. **שבט הקהתי (ח"ב סי' קמ"ד אות ה') – "דבס' לימודי השם [לימוד קצ"ו] האריך אם מותר לו לסדר לקרות המגילה בשבת כדי שידע לקרות המגילה במו"ש ועיי"ש שדן אי שייך הגזירה שמא יעבירנה, ומשמע דמטעם הכנה אין לאסור והיינו משום דגם בשבת מקיים מצוה שלומד אז".**
    10. **מקדש ישראל (פורים סי' קס"ג, סי' קס"ד) – "מותר".**
    11. **נטעי גבריאל (פורים פרק כ"ח סעי' ד') – "מותר ללמוד במגילה של קלף בשבת שחל בי"ג, כגון בעל קורא להכין לו הקריאה של לילה".**
    12. **ילקוט יוסף (על סעי' ש"ח סעי' ד' דין כלי שמלאכתו להיתר, אות ה') – "כשחל פורים ביום א', מותר לקרוא את המגילה בשבת ערב פורים, ואין לחוש בזה משום איסור מכין משבת לחול, או משום טלטול מוקצה".**
    13. **תורת המועדים (פורים סי' ז' סעי' ז').**
    14. **דברי בניהו (ח"ח סי' ט"ז) – "להכין קריאת המגילה בשבת שהוא ערב פורים לצורך קריאת המגילה בפורים במוצאי שבת מותר. (עיין שדי חמד מערכת פורים אות ה)".**
    15. **ארחות שבת (פרק כ"ב סעי' קצ"א) – "מותר ללמוד בשבת קריאת התורה של יו"ט שחל למחרת, או קריאת מגילה כשחל פורים אחר השבת".**
    16. **אשי ישראל (פרק מ"ט הע' מ"ו).**
    17. **פסקי תשובות (סי' תרפ"ח אות כ') – "וכתבו הפוסקים שאף האומרים שיש איסור מוקצה על המגילה לא אסרו אלא בשבת שחל בו פורים, כיון שאסרו חז"ל קריאתה, אבל בשאר שבתות השנה אין איסור מוקצה, ולכן, מותר לבעל קורא להכין את קריאת המגילה בשבת (כגון כשפורים חל במוצ"ש) אף מתוך מגילה כשירה, ואין לאסור בזה משום 'הכנה משבת לחול'".**
    18. **כבוד והדר (הכנה משבת לחול סי' ט' אות א', הע' ב').**
    19. **עי' *בני אברהם (פרק י"ג סי' ז' סעי'*** א').
    20. **שושנת ישראל (פורים פרק י"ד סעי' ב', הע' ג') – "מותר לבעל קורא להכין את הקריאה בשבת כדי להתרגל לקרותה, ולא נחשב כמכין משבת לחול מאחר שהתועלת היא מיידית, ואף מותר לפרש שמכין לצורך הקריאה במוצ"ש. [מספר חסידים ... ולפי"ד בקריאת המגילה לא הוי זלזול לומר שמכין לקריאת המגילה בערב. וכ"מ בשו"ת באר משה (ח"ו סי' קה)]".**
  1. מיקל רק בדרך לימוד**.**
     1. **הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ב פרק ל"ד אות י"ד, ח"ג פרק מ"ג אות י"ט) – "המגילה בשבת אינה מוקצה, ומותר להכין את הקריאה בשבת, בתנאי שיעשה הדבר בדרך של לימוד, ולא רק כמכין את הטעמים".**
  2. מחמיר**.**
     1. **קנה בשם (ח"ב סי' י',** פסקי בושם פרק י"ג סעי' ל"ח**) – "והדבר ברור ופשוט שיש בזה איסור הכנה משבת לחול, והוא הדין והוא הטעם לענין חזרת על הטעמים והנגינות של מגילת אסתר בשבת, כדי שיהיה בקי לאחר השבת, שמכין עצמו בשבת להדבר המבוקש עצמו הצריך לו לאחר השבת והוא ברור".**
     2. **עי' הגרח"ק זצ"ל (ויכתוב מרדכי עמ' שע"ג אות שע"ה) – "אם חל פורים ביום א', האם מותר ביום שבת להכין את הקריאה לפורים. תשובה: אין ראוי".**
  3. **מראי מקומות – יפה ללב (ח"ב סי' תרצ"ג ס"ק א', לשונו מובא לעיל),** פרדס יוסף החדש (פורים אות קכ"ב, עמ' קכ"ח)**.**

1. **הבדלה.**
   1. האם הבדלה קודם, או קריאת מגילה קודם**.**
      1. **"וקורים המגילה ואח"כ מבדילין" – רמ"א (סעי' א'), לבוש (סעי' א', "וקורין את המגילה, ואח"כ מבדילין שמאחרין לצאת מן השבת"), כנה"ג (הג' ב"י ס"ק ד', שכנה"ג הג' ב"י אות ד'), בגדי ישע (ד"ה וקורין, לשונו מובא לקמן), ערה"ש (סעי' ג').**
      2. **הבדלה קודם – פר"ח (על סעי' א', "ולענין הלכה נקטינן שיבדיל מקודם, שאין ראוי שיהנה מן הנר קודם הבדלה, ודלא כהגה ז"ל, דליתא").**
      3. **מראי מקומות.**
         1. **טעמי ומנהגים (עמ' שע"ד קונ"א אות תתע"ב) – "עי' ב"י ... ע"כ, דלקרות המגילה לאור הנר דלאו מלאכה היא כלל, נראה דבהבדלה בתפלת סגי ע"ש. ונראה שיאמר ברוך המבדיל בין קודש לחול בלא שם ומלכות (וע"ל בקו"א סעי' ת"א)".**
   2. בביתו: קריאת מגילה בביתו, האם הבדלה קודם**.**
      1. **לעשות הבדלה קודם.**
         1. **בגדי ישע (ד"ה וקורין) – "ולענין הלכה פסק אבודרהם ופ"ח להבדיל מקודם אך בבה"כ אין רשאי לעשות שלא כדברי הרמ"א וכן פשט המנהג אבל בביתו עדיף יותר להבדיל מקודם כדי שלא לעשות מלאכה קודם הבדלה כמ"ש באריכות לעיל סימן רצ"ט ע"ש".**
         2. **כה"ח (ס"ק ט') – "אבל בביתו עדיף יותר להבדיל מקודם כדי שלא לעשות מלאכה קודם הבדלה. בגדי ישע".**
         3. **נטעי גבריאל (פורים פרק כ"ח סעי' ח') – "אבל יחיד בביתו, וכ"ש מי שקרא כבר וקורא להוציא חבירו, יעשה הבדלה מקודם".**
   3. *ברכת בורא מאורי האש****: אם יברך קודם קריאת המגילה כדי שלא ליהנות מהאור קודם ברכה או אח"כ כדי לסדר על הכוס.***
      1. **אינו מברכין – ערה"ש (סעי' ג', "ולכל הפחות ברכת בורא מאורי האש היה לנו לברך קודם קריאת המגילה אלא דגם זה אין המנהג כן והטעם משום ...").**
      2. **מראי מקומות – טעמי ומנהגים (עמ' שע"ד קונ"א אות תתע"ב, לשונו מובא לעיל).**
         1. **שכנה"ג (הג' ב"י אות ד') – "איני זוכר אם ברכת מאורי האש היו אומרים אותה קודם המגילה או אחר כך. אבל לא"א ז"ל ראיתי, שהיה סודרן כל הברכות על הכוס ואפילו ברכת מאורי האש. ונראה דעתו דאף על פי שבליל תשעה באב מברכין מאורי האש קודם קריאת איכה, התם שאני ששאר הברכות אינו עתיד לסודרן על הכוס אותו הלילה, מה שאין כן בליל פורים ששאר הברכות עתיד לסדרן על הכוס. והמברך ברכת מאורי האש קודם קריאת המגילה לא הפסיד".**
         2. ***כה"ח (סי' תרצ"ג ס"ק י') – "ולענין ברכת מאורי האש אם יברך קודם קריאת המגילה כדי שלא ליהנות מהאור קודם ברכה או אח"כ כדי לסדר כולם על הכוס ... נמצא דדבר זה בפלוגתא שנייא וע"כ כל מקום יחזיק במנהגו*** *ונהרא נהרא ופשטיה****".***
         3. **נטעי גבריאל (פורים פרק כ"ח סעי' ח') – "ומנהג הספרדים שמברכים ברכת מאורי האש קודם קריאת המגילה, המנהגנו אינו כן".**
2. **כמה הלכות במוצאי שבת.**
   1. *בעל קורא שהפסיק באמצע הקריאה****.***
      1. ***שע"ת (סי' תרצ"ב ס"ק א') – "נראה דאם רוב הציבור מסכימים שיתחיל מראש, וליל פורים במוציא שבת, טוב להתחיל מראש*** *שלא יהיה נפשם עגומה בקריאה לחצאין,* ***אך אם הוא בשאר הימים שהתענית קשה עליהם, יש להקל כמ"ש הא"ר והשב"י להתחיל ממקום שפסק הראשון".***
   2. האם יש איסור הכנה משבת לחול במוצ"ש קודם הבדלה**.**
      1. **מחמיר: צריך לומר 'ברוך המבדיל בין קודש לחול'.**
         1. **נטעי גבריאל (פורים פרק כ"ח סעי' י') – "במוצש"ק לפני שהולך עם המגילה לביהכ"נ, יזהר לומר 'ברוך המבדיל בין קודש לחול'".**
      2. **עי' סי' רצ"ט סעי' י', לשיטות ומראי מקומות.**
   3. **מראי מקומות.**
      1. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ו אות מ"ב) – "צ"ע למה אין נוהגים בפורים שחל במוצאי שבת לומר את הקדיש תתקבל לאחר ואתה קדוש כמו בכל מוצאי שבת וכמו שנוהגים הספרדים. [א"ה, עיין בשו"ת שומע ומוסיף פורים סימן ע']".
3. **על הנסים - סעיף ב'.**
   1. מ"ב (סי' ק' ס"ק א'), שגיאות מי יבין (פרק ס"ו סעי' ב') – "ופר"ח כתב דה"ה יעלה ויבא דשחרית או בימי וכו' דחנוכה ופורים ג"כ צריך להסדיר מתחלה או **שיתפלל מתוך הסידור** ובשיורי כנה"ג תמה על מנהג האנשים שמקילין בכל זה להתפלל בע"פ ואינם מסדרים מתחלה שאינו יודע על מה סמכו ועיין בשע"ת ולכתחלה בודאי נכון ליזהר להתפלל בחנוכה ופורים ומועדים ור"ח עכ"פ תפלה ראשונה מתוך הסידור ודי".
      1. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ה אות מ') – "מי שלא התפלל מתוך סידור ובאמצע על הנסים טעה וא"א לומר בע"פ אם לא בתוך סידור, ואין סידור סמוך לו שירמז למי שהוא שיתן לו סידור, **מותר לו לילך ממקומו ליקח הסידור, אולם אין לעבור כנגד המתפלל** כדי לקחת סידור אלא יש לו לחכות עד שיגמרו להתפלל, ואז ילך להביא לו סידור. ואז כבר יכול לרמוז למי שהוא שיביא לו".
   2. על הנסים - בכלליות**.**
      1. **עי' סי' תרפ"ב, לשיטות ומראי מקומות.**
   3. **פורים משולש**.
      1. עי' סי' תרפ"ח סעי' ו', **לשיטות ומראי מקומות**.
   4. *סעודת פורים, טעה ולא אמר על הנסים****.***
      1. עי' סי' תרצ"ה סעי' ב', **לשיטות ומראי מקומות**.
   5. **לומר על הנסים בתוך סעודת פורים אם התפלל כבר ערבית.**
      1. עי' סי' תרצ"ה סעי' ב', **לשיטות ומראי מקומות**.
   6. **כשחל פורים בערב שבת ומשכה סעודתו עד הלילה, אם אומרים רצה ועל הנסים בברכת המזון**.
      1. עי' סי' תרצ"ה סעי' ב', **לשיטות ומראי מקומות**.
   7. **פורים קטן**.
      1. עי' סי' תרצ"ז, **לשיטות ומראי מקומות**.
   8. **אם אמר על הנסים והמשיך 'בימי מתתיהו' בפורים**.
      1. אינו חוזר ומתפלל.
         1. שלמת חיים (סי' שס"ט) – "בליל פורים בערבית, טעה אחד ואמר הנוסח בימי מתתיהו בן יוחנן, אם צריך לחזור ולהתפלל, והנה דעת השו"ע בסימן ק"ח (סעיף י"ב) 'הטועה ומזכיר מאורע שאר ימים בתפילה שלא בזמנה לא הוי הפסקה', אולם במשנ"ב (סקל"ח) כתב דרוב אחרונים חולקים ע"ז וסוברים דצריך לחזור, אם י"ל דאין קפידא שיחזור אחרי דכתב הפמ"ג דאם נוהג כדעה שלא הודחה לגמרי מן הפוסקים דאין בזה חשש דלא תשא, ובפרט דקיי"ל דכל היכא דהאחרונים חולקים על דברי הראשונים פוסקים כהאחרונים. והנה הט"ז (סימן תרצ"ג סק"ג) כתב 'דאם אמר על הניסים בט"ו אין מחזירין אותו דיש שייכות בימים אלו', אם י"ל כן גם לענין זה דנס פורים וחנוכה שייכים להדדי, שבכל דור ודור עומדים עלינו לכלותינו והקב"ה מצילנו מידם. תשובה: נראה כיון דהוא שוגג שסבור שזה הנוסח הנצרך ליום עכ"פ לא הוי יותר מאם שח בשוגג דאין צריך לחזור, ואם לא הזכיר כלל על הניסים א"צ לחזור, והנה תחילת הנוסח על הניסים וכו' כבר יצא קצת מהזכרה בעל הניסים והשאר לא יחשב כי אם כשח בשוגג מענין שלא שייך".
         2. הגר"א אזבאנד שליט"א (רבבות אפרים ח"א סי' תנ"ז אות א') – "טען שאין צריך לחזור אם כבר גמר את הברכה וכ"ש אם גמר את התפילה כמבואר במ"ב ק"ח ל"ח בסופו בשם בח"א".
         3. הגרח"ק זצ"ל (רבבות אפרים ח"א סי' תנ"ז אות א') – "טען דבשוגג אין חוזר כמ"ש בש"ה סימן ק"ח דין כ"ח".
         4. בנתיבות התפילה (פרק י"ח סעי' ט') – "אמר בחנוכה 'בימי מרדכי' או בפורים 'בימי מתתיהו' אם נזכר קודם שאמר בא"י של חתימת הברכה, חוזר ואומרו כראוי ואם נזכר לאחר שחתם הברכה, אינו חוזר".
         5. שער שמעון אחד (ח"ב סי' נ"ג, רבבות אפרים ח"א סי' תנ"ז סוף אות א') – "שאינו חוזר".
         6. שגיאות מי יבין (סי' ס"ד סעי' י"ב, סי' ס"ו סעי' י"ב) – "לכאורה אין זה נחשב הפסק, לכן: א) אם נזכר באמצע הברכה - יחזור ל'מודים'. ב) לא נזכר עד שאמר 'ברוך אתה ה'' של סיום הברכה ('הטוב שמך ולך נאה להודות') - לא יחזור".
      2. מראי מקומות – אשי ישראל (פרק ל"ב הע' פ"ט, פרק מ"ח הע' ב').
         1. מקור חיים (סי' ק"ח על סעי' י"ב ד"ה לא) – "ובהחליף יעלה ויבא שאמר בי"ט יום ר"ח הזה או בהיפוך, וכן מי"ט לי"ט ומפורים לחנוכה צ"ע, די"ל דאפילו בשכח אין מחזירין, בהחליף מחזירין, ודוק".
   9. באיזה יום אומרים על הנסים**.**
      1. **רק ביום י"ד [ולבני כרך, רק ביום ט"ו] – מחבר (סעי' ב'), ב"ח (ס"ק א', לשונו מובא לקמן), ט"ז (ס"ק ג', לשונו מובא לקמן), מג"א (ס"ק א', לשונו מובא לקמן), פרי חדש (על סעי' ב', לשונו מובא לקמן), א"ר (ס"ק ב', לשונו מובא לקמן), באה"ט (ס"ק ג', לשונו מובא לקמן), ברכי יוסף (ס"ק ב', לשונו מובא לקמן), ערה"ש (סעי' ד', לשונו מובא לקמן), מ"ב (ס"ק ו', לשונו מובא לקמן), מנחת יצחק (ח"י סי' נ"ד),** ושאר **פוסקים.**
         1. **דברי יציב (או"ח סי' רצ"ט) – "ובמור וקציעה ... ושם בנמוקי או"ח הביא ממהרי"ל במנהגים שכתב, ביום שני אומרים על הנסים. אך הלשון שם צ"ב ... ומה לנו להכניס עצמינו בספק זה באמירת על הניסים דג"כ שייך בזה גופא קצת משום ולא יעבור, ולזה שב ואל תעשה עדיף, ובפרט שלא מצינו מקור וסמך לזה בספרי הפוסקים, ואדרבה הרבה מצדדין לאיסור, ואין לנו לשנות ממה שנפסק להלכה בשו"ע, והצדיקים שנהגו לאמרו לגרמייהו הוא דעבדי".**
      2. **בשני הימים.**
         1. **מור וקציעה (ריש סי' תרצ"ג) – "ואיני יודע מה איסור יש בהזכרת על הנסים בט"ו. עיין לעיל (סימן ק"ח). ובאמת אנא אמינא ליה, ואי איישר חילי אקבעיניה להילכתא, ואמאי לא, מכיון דקבלינן ט"ו נמי לי"ט מדכתיב במגילת תענית. ולא נצרכה אלא לאסור של זה בזה כו'. ובו היה עיקר הנס בשלמותו. מי גרע להזכיר בו מעין המאורע מי"ט ב' של גליות, כ"ש הכא דאיכא תרתי, משום ספיקא דיומא נמי מיבעי לן למימריה (ואין טעם ברור שלא לנהוג בפורים ספקא דיומא, אלא משום די"ט דדבריהם הוא, ודיינו שנקל בקריאת מגלה שני ימים, משום טרחא דצבורא, משא"כ בהזכרה). ותו, הא אפילו בקריאת המגלה בפירוש אמרו [ירושלמי שקלים פ"א ה"א] במקום שקורין בשני ימים קורין, ומנהג טוב הוא".**
      3. **מראי מקומות.**
         1. **נמוקי או"ח (סי' תרצ"ג) – "ועיין במור וקציעה ... עיין שם דעתו לומר כן. וכן שמעתי בשם חו"ז הה"ק מוהרי"א זי"ע (בעל היכל הכרכה) מקאמארנא שהיה אומר על הנסים בשושן פורים בתפלה בלחש, וכשהיה אז מתפלל לפני העמוד אז בתפלה בקול לא אמר, (מפני שהוא נגד פסק השו"ע כנזכר לעיל לא רצה לפרסם בצבור בקול ולכתחלה). וכן שמעתי כמדומני עוד מקדושים אשר בארץ זי"ע שאמרו על הנסים בתפלה בלחש בשושן פורים. אך עומד לנגדנו (מה שכתוב בשער הכונות) דברי רבינו מה"ר חיים ויטאל זי"א, ובנו מה"ר שמואל ויטאל זי"א, שהעידו בשם רבינו האר"י הקדוש זי"ע שבצפת ת"ו, וגם מה"ר חיים ויטאל בדמשק לא אמרו על הנסים בט"ו ... שוב הראני חכם אחד נ"י מפורש במהרי"ל (הלכות פורים) ביום שני אומר על הנסים (היינו ביום השני דפורים), עיין שם ...".**
   10. אמר על הנסים ביום ט"ו [ולבן כרך שהזכיר על הנסים ביום י"ד]**.**
       1. **מחזירין אותו.**
          1. **ב"ח (ס"ק א') – "ואם אמר על הנסים בחמשה עשר צריך לחזור ולהתפלל דמשנה ממטבע הברכה שטבעו חכמים הוא ולא דמי למתפלל במוצאי שבת שתים דמבדיל בראשונה ואינו מבדיל בשנייה ואפילו הכי אם הבדיל בשניהם לא מחזירינן ליה כמו שכתב הרי"ף ריש פרק תפלת השחר (ברכות יח א) דהתם ודאי כיון דמוצאי שבת הוא ותקנת חכמים להבדיל בתפלה במוצאי שבת ושפיר עביד דאבדיל אלא דלכתחלה אין צריך לאבדולי בתשלומין אבל הכא בחמשה עשר לאו פורים הוא ולא אתקון לומר על הנסים בתפלה אלא לפורים".**
          2. **פרי חדש (על סעי' ב') – "וכתב הב"י [עמוד תרע ד"ה כתב רב] שאינו יודע מאי איסור יש בהזכרת על הניסים בט"ו, ע"כ. והדבר ברור דכיון דלא מחייב להזכיר, דהוי הפסק וצריך לחזור לראש כמו שכתבתי סוף סימן ק"ח בסייעתא דשמיא יעויי"ש".**
       2. **אין מחזירין אותו.**
          1. **ט"ז (ס"ק ג') – "אבל לא בט"ו. כ"כ ב"י בשם א"ח. וכ' ע"ז ואיני יודע מה איסור יש בהזכרת על הניסים. ותמהתי ע"ז דודאי כיון שאין שייך זה לאותו יום ה"ל שלא מעין המאורע והוי הפסק בתפלה וכ"כ מו"ח ז"ל אלא שהפריז על המדה לומר שאפילו בדיעבד אם אמרו חוזר דמשנה ממטבע שטבעו חז"ל וזה אינו דהא איתא בסי' ק"ח סי"ב הטועה ומזכיר מאורע שאר ימים בתפלה שלא בזמנה לא הוי הפסק ואפי' לפי מה שחלקנו שם בין הבדלה לשאר דברים מ"מ כאן יש קצת שייכות בימים אלו ע"כ ודאי א"צ להחזיר אם אמרו כנלע"ד ברור".**
          2. **מג"א (ס"ק א') – "מיהו אם אמרו אין מחזירין אותו כמ"ש ססי' ק"ח דלא כב"ח".**
          3. **א"ר (ס"ק ב') – "ולא בט"ו וכו'. מיהו אם אמר אין מחזירין אותו כמ"ש סוף סימן ק"ח (ט"ז סק"ג ומג"א סק"א)".**
          4. **באה"ט (ס"ק ג') – "מיהו אם אמרו בט"ו אין מחזירין אותו מ"א וט"ז דלא כב"ח עיין שם".**
          5. **ברכי יוסף (ס"ק ב') – "הרב ט"ז (ס"ק ג) והרב מג"א (ס"ק א) והרב אליה רבה (אות ב) כתבו דאם אמרו אין מחזירין אותו, כמ"ש ס"ס ק"ח. עכ"ד. ולפי מה שכתבתי שם (אות י) וסי' תרס"ח (אות ב) דההיא דוקא בתפלת התשלומין, אבל בתפלה העיקרית הוי הפסק וצריך לחזור, הוא הדין הכא צריך לחזור. וכ"כ הב"ח והפר"ח. אלא דנ"ל דהכא לא יחזור, מאחר דמרן כתב דלא ידע מה איסור יש. וכונתו דהא מיהא שייך ליום זה, ובדיעבד מיהא יש לסמוך על מרן, וספק ברכות להקל".**
          6. **ערה"ש (סעי' ד') – "אבל בליל ט"ו וביום ט"ו אין אומרים ומ"מ אם אמר אין זה הפסק ואין מחזירין אותו כיון דבמוקפין היום הוא עיקר פורים".**
          7. **מ"ב (ס"ק ו') – "מיהו אם אמרו אין מחזירין אותו דמ"מ יש קצת שייכות בימים אלו".**
          8. **נמוקי או"ח (סי' תרצ"ג ד"ה וראיתי) – "באשל אברהם ... וזה אינו במחילת כבוד תורתו הרמה כמובן ...".**
       3. **מראי מקומות.**
          1. **אשל אברהם (בוטשאטש, על הרמ"א סעי' ב') – "אם אמר בשושן פורים על הנסים בפרזים, נראה דהוה ליה כמזכיר מאורע זמן אחר, וחוזר לראש, (וכשמזכיר) [וכמי שמזכיר] גשמים בקיץ. וגם ששייך אז על הנסים במוקפים, מכל מקום אין לך אלא מקומו. ואולי מכל מקום כיון ששייך נסים בזמן ההוא, אין צריך לחזור לראש".**
          2. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות כ"ו) – "**במשנ"ב הדגיש כמה פעמים דעל הניסים בט"ו לבן עיר וכן בפורים קטן אינו הפסק ואין מחזירין אותו, וצ"ב דאף בהפסק גמור בג' אחרונות קימ"ל דאין חוזר כשאי"ז כדי לגמור את כולה וכדפסק המשנ"ב בסימן ק"ד בשם מגן גיבורים והגר"א. תשובה: אם אומר י"א שחוזר, (א.ה. הכונה דאי"ז לשיטת המג"ג והגר"א על אף שהכריע כמותם)".**

הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות קפ"ה) – "האם נכון שהחזו"א אמר בב"ב על הניסים בט"ו ורק נהגו אחריו לא לומר. תשובה: הוא אמר לומר אבל אין נהוג כן, (א.ה. ובתקופה אחרת התחיל מרן שליט"א לנהוג בזה כהחזו"א)".

הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות קפ"ו) – "בנ"ל האם כשנוסע בליל ט"ו לירושלים דלמשנ"ב מתחייב בט"ו יש לומר שם על הניסים בצירוף שבלא"ה מרן זיע"א אמר בב"ב בט"ו. תשובה: לא נהגו".

* 1. בן עיר המתפלל בכרך בט"ו באופן שאינו חייב בפורים**.**
     1. **אין אומר על הנסים.**
        1. **הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה תפלה פרק ט"ז ס"ק נ"ד)** - לשונו מובא לקמן.
        2. **אור לציון (ח"ד פרק נ"ה סעי' י') – "וכן לא יאמר על הניסים בתפילה ובברכת המזון".**
        3. **משנה הלכות** (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ד טור ב') - לשונו מובא לקמן.
        4. **הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ה אות י"ח, מנשים באוהל סוף אות ש"י) – "בן פרזים שהגיע לירושלים בשושן פורים באופן שאינו מתחייב במצות הפורים ביום ט"ו, כגון שבא לירושלים ביום אחרי הנץ החמה, והוא מתפלל עמהם לא יאמר 'על הניסים' אף על פי שהוא מתפלל במנין של בני ירושלים שאומרים 'על הניסים'. ואם טעה ואמר 'על הניסים', אינו חוזר".**
        5. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (פורים משולש פרק ה' הע' ס'**, אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ד סוף טור ב') - לשונם לקמן.
        6. **תשובות והנהגות** (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ד טור ב') - לשונו מובא לקמן.
        7. **הגר"ע אויערבאך שליט"א** (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ד ריש טור ג') - לשונו מובא לקמן.
     2. **מראי מקומות.**
        1. **מקראי קודש (פורים סי' ל"ז) – "פרוז שמתפללל בכרך והוא פטור ממגילה אם אומר על הנסים ... אבל מ"מ מכיון שאין ברכה מיוחדת לזה, אין חשיב הפסק אם אומר כמו כל הצבור. ויעוין בשו"ע (סימן תרצג) בהג"ה שכתב: 'ואין אומרים על הנסים רק ביום י"ד אבל לא בט"ו'. ובט"ז שם (ס"ק ג): 'כ"כ ב"י בשם א"ח, וכתב ע"ז ואינו יודע מה איסור יש בהזכרת על הנסים. ותמהתי ע"ז דודאי כיון שאין זה שייך לאותו היום הו"ל שלא מעין המאורע והוי הפסק בתפילה, וכ"כ מו"ח ז"ל אלא שהפריז על המידה לומר שאפילו בדיעבד אם אמרו חוזר דמשנה ממטבע שטבעו חז"ל, וזה אינו דהא איתא בסימן (ק"ח סעיף יב) הטועה ומזכיר מאורע שאר ימים בתפילה שלא בזמנה לא הוי הפסק ואפילו לפי מה שחלקנו שם בין הבדלה לשאר דברים מ"מ כאן יש קצת שייכות בימים אלו, ע"כ ודאי אין צריך להחזיר אם אמרו, כנעלנ"ד ברור'. וכן כתב במג"א שם (ס"ק י"א) 'ואם אמרו אין מחזירין אותו'. ויעוין ברדב"ז (ח"א סימן תקח) שכתב דאם אמר על הנסים בשני הימים לא הפסיד, דקושטא הוא דבשני הימים נעשו להם נסים ונפלאות. עכ"פ כיון שבדיעבד לכו"ע אין מחזירין אותו, הרי ברור שמעיקר הדין לא הוי הפסק, אפשר שבנ"ד כיון שנמצא בין ציבור שאומרים על הנסים, יכול גם הוא לומר, לכן האומרו לא הפסיד".**
  2. בן כרך אם יכול להיות ש"ץ בי"ד בפרזים או בן עיר בט"ו במוקפים**.**
     1. **בתפילת לחש, לא יאמר על הנסים ובחזרת הש"ץ יאמר.**
        1. **הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה תפלה פרק ט"ז ס"ק נ"ד) – "ומוקף שבא לעיר בפורים דפרזים, ומתפלל שם מנחה, פשוט הדבר שבתפלת לחש לא יאמר על הנסים, אבל אם הוא ש"ץ יאמר על הנסים בחזרת התפלה".**
        2. **משנה הלכות** (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ד טור ב') **– "דבן עיר שהגיע לכרך ביום ט"ו ומתפלל שם כש"ץ בתפילת לחש, שלא יאמר על הנסים ובחזרת הש"ץ יאמר על הנסים".**
        3. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ד סוף טור ב') – "**דבן כרך לא ישמש כש"ץ בי"ד בפרזים או בן עיר בט"ו במוקפים, ואם הוא חיוב יכול לגשת כש"ץ ובחזרת הש"ץ שיאמר על הנסים".**

**הגר"ש דבליצקי זצ"ל (פורים משולש פרק ה' הע' ס') – "ולא יהיה ש"ץ, ואם הוצרך להיות יאמר על הנסים בחזרת הש"ץ".**

* + - 1. **תשובות והנהגות** (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ד טור ב') **– "בבן עיר שהלך לכרך ביום ט"ו שאינו מתחייב בפורים ביום ט"ו, או בן כרך שהלך לעיר ביום י"ד יכול לכתחילה לשמש כש"ץ ולומר על הנסים בחזרת הש"ץ".**
      2. **הגר"ע אויערבאך שליט"א** (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ד ריש טור ג') – **"דבן כרך המתפלל כש"ץ בי"ד בעיר או בן עיר המתפלל כש"ץ בט"ו בכרך, צריך לומר בחזרת הש"ץ על הנסים, אולם לכתחילה אם אינו חיוב עדיף שלא יגש לעמוד".**
    1. **אפי' בחזרת הש"ץ אין לומר.**
       1. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות קפ"ז) – "בן עיר שבא ביום ט"ו לכרך והעמידוהו ש"ץ האם יאמר בחזרת הש"ץ על הניסים כחובת הציבור. תשובה: לא".

הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות קפ"ח) – "בנ"ל אם הוא מב"ב שבלא"ה מרן זיע"א אמר על הניסים בט"ו האם יאמר על הניסים בחזרת הש"ץ. תשובה: לא".

* + 1. האם עדיף שלא יהיה ש"ץ**.**
       1. **מחמיר.**
          1. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (פורים משולש פרק ה' הע' ס',** אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ד סוף טור ב') - לשונם לעיל.
          2. **הגר"ע אויערבאך שליט"א** (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ד ריש טור ג') - לשונו מובא לעיל**.**
          3. **שערי זבולון (ש"ץ עמ' כ"ז אות י"ג) – "ש"ץ שאינו ביום פורים שלו אינו כדאי שיהא ש"ץ לפני ציבור שהם ביום פורים".**
       2. **מיקל.**
          1. **תשובות והנהגות** (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ד טור ב') - לשונו מובא לעיל.
    2. **מראי מקומות.**
       1. **שערי זבולון (ש"ץ עמ' כ"ז אות י"ד) – "ציבור בני פורים וש"ץ אינו בן פורים, אינו ברור אם יכול לומר על הנסים".**
  1. על הניסים על ט"ז ניסן, יום תליית המן**.**
     1. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות כ"ז) – "**האם על הניסים בט"ז ניסן שהוא יום תליית המן הוה הפסק. תשובה: כן, (א.ה. ומהגרא"י צוקער שליט"א שמעתי שי"א שלא)".**
  2. בברכת המזון, מגדול או מגדיל: **סעודת פורים**.
     1. מגדול.
        1. בן איש חי (שנה א' פר' חוקת אות י"ט) – "ובספר כ"מ כ"י איתא שגם בסעודת פורים יאמר מגדול בוא"ו, בשביל אותה הארה המתגלית ביום ההוא שהיא תמידית כל היום כולו".
        2. משנה שכיר (ח"ב סי' קי"ז).
        3. כה"ח (סי' קפ"ט ס"ק י"א, סי' קפ"ז ס"ק ד' ד"ה ברכה ד') – "ובס' כ"מ כ"י איתא שגם בסעודת פורים יאמר מגדול בשביל אותה הארה המתגלית ביום ההוא. בן א"ח פ' חקת אות י"ט ולפ"ז נראה שגם בסעודת חתן או סיום מסכתא י"ל מגדול כיון שיש הארה של מצוה".
        4. שו"ע המקוצר (סי' ל"ב אות ט').
        5. הגריש"א זצ"ל (חמדת חיים עמ' קנ"ב אות רכ"ב) – "אמר רבנו בשם חמיו מרן הגריש"א זצ"ל שבברכת המזון בפורים יש לומר 'מגדול' בוא"ו כמו בשבת ויו"ט".
        6. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' ל"א אות קי"ז) – "בברכת המזון בפורים נראה שאומרים מגדול כמו בשבת ויו"ט".
        7. נטעי גבריאל (פורים פרק ע' סעי' י"ד, [אמנם עי' חנוכה פרק מ"ח הע' כ"ז, לשונו מובא לקמן. וצ"ע]).
        8. פסקי תשובות (סי' קפ"ט אות ג', סי' תרפ"ב הע' ג').
        9. הר"ש בן דוד (צהר אהל חנוך עמ' ת"צ).
     2. מגדיל.
        1. לפי נימוקי הגרי"ב (סוף סידור אוצר התפלות) - לשונו מובא לעיל.

1. **תפילין.**

**מגילה (דף טז:) – "ליהודים היתה אורה ושמחה וששון ויקר, אמר רב יהודה: אורה זו תורה ... שמחה זה יום טוב ... ששון זו מילה ...** ויקר אלו תפלין**, וכן הוא אומר וראו כל עמי הארץ כי שם ה' נקרא עליך ויראו ממך".**

* 1. אין לחלוץ התפילין עד אחר קריאת המגילה, דדרשינן ויקר אלו תפילין **– מטה משה (סי' תתר"כ), עולת שבת (ס"ק א'), מג"א (ס"ק ב'), א"ר (ס"ק ח', א"ז ס"ק ה'), באה"ט (ס"ק ג'), בגדי ישע (על מג"א ס"ק ב'), פמ"ג (א"א ס"ק ב'), מחה"ש (ס"ק ב'), ערה"ש (סעי' ה'), מ"ב (ס"ק ו'), נטעי גבריאל (פורים פרק נ"א סעי' א'), פוסקים.**
  2. **מי שהוריד תפילין בפורים בשחרית לפני קריאת המגילה**.
     1. יש להניח שוב את התפילין.
        1. הגרח"ק זצ"ל (מה טובו גליון ט' עמ' פ"ג) – "שאלה: מי שהוריד תפילין בפורים בשחרית לפני קריאת המגילה כיון שהלך לבית הכסא, האם צריך לחזור וללבוש התפילין כדי שיהא בקריאת המגילה עם תפילין, כי ויקר זה תפילין. תשובה: אם יכול".
  3. **הקורא המגילה אחה"צ**.
     1. אי"צ להניח שוב את התפילין.
        1. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ח אות ע"ח) – "אחד שלא קרא את המגילה עד אחה"צ, אי"צ להניח שוב את התפילין כמו שמקפידים בשחרית לא לחלוץ התפילין עד אחר קריאת המגילה".
  4. **למשמש בתפילין: האם יש ענין שימשמש [וינשק] בתפילין כשאומרים ויקר**.
     1. כן.
        1. מועד לכל חי (סי' ל"א סעי' פ"ח) – "ובתיבת ויקר ינשק התפילין".
        2. בן איש חי (שנה א' פר' תצוה הל' פורים אות ט') – "וכשאומר 'ויקר' ישים ידיו על התפילין וינשק".
        3. הגריש"א זצ"ל (חמדת חיים עמ' קנ"ב אות רי"ט) – "אמר רבנו כי חמיו מרן הגריש"א זצ"ל נהג בקריאת המגילה ביום הפורים, בעת הגיעו לפסוק 'ליהודים הייתה אורה ושמחה וששון ויקר', למשמש בתפילין, משום מה שדרשו חז"ל (מגילה ט"ז ב') ויקר אלו תפילין".
        4. חזון עובדיה (פורים עמ' ק"ח, הע' כ"ו) – "כשאומר ליהודים היתה אורה ושמחה וששון 'ויקר', ימשמש בתפלין של יד ושל ראש וינשקם. [ע' מגילה (טז:) ויקר אלו תפלין. ובפרש"י שם. וכן מבואר זה במועד לכל חי (סי' לא אות פח)]".
        5. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סעי' ח') – "כשאומר ליהודים היתה אורה ושמחה וששון 'ויקר', ימשמש בתפלין של יד ושל ראש וינשקם. [ע' מגילה (טז ב) ויקר אלו תפלין. ובפרש"י שם וכן מבואר במועד לכל חי (סי' לא אות פח).]".
        6. פסקי תשובות (אות ו') – "וכשמגיע לתיבת 'ויקר' ימשמש בתפילין של יד ושל ראש וינשקם".
     2. לא.
        1. הגרח"ק זצ"ל (מה טובו גליון ט' עמ' פ"ג) – "שאלה: מי שלבוש בתפילין בעת קריאת המגילה האם יש ענין שימשמש בתפילין כשאומרים ויקר המרמז על תפילין כמו שנוהגים למשמש בתפילין בעת קריאת שמע כשאומרים וקשרתם לאות על ידך וגו'. תשובה: לא מצינו".
  5. **קריאת המגילה בתפילין דרש"י או דר"ת**.
     1. מראי מקומות – **נטעי גבריאל (פורים פרק נ"א סעי' א').**
        1. פסקי תשובות (אות ו') – "ומצינו חילוקי דיעות אם בקריאת המגילה יש לילך בתפילין דרש"י או בתפילין דר"ת, וכל אחד ונימוקו עמו, ויש שנהגו ללבוש ב' זוגות קטנות רש"י ור"ת יחד, וכל אחד יחזיק במנהגו הטוב".
  6. מראי מקומות.
     1. הגרח"ק זצ"ל (מה טובו גליון ט' עמ' פ"ג) – "שאלה: בעלינו לשבח אומרים 'ולכבוד שמך יקר יתנו', וכן בשבת אומרים 'שבח יקר וגדולה יתנו וכו''. ושם הפירוש ויקר הוא על הוקרה וכבוד, מדוע דרשו חז"ל בקריאת המגילה ויקר זו תפילין. תשובה: רומז לתפילין שגם הוא כבוד".

הגרח"ק זצ"ל (מה טובו גליון ט' עמ' פ"ג) – "שאלה: האם לפי דרשת חז"ל שמפרשים ויקר זו תפילין, אפשר לפרש גם בתפלה שמתפללים שיגיע זמן שכולם ישבחו את הקב"ה ע"י שיניחו תפילין ובזה רואים כי שם ד' נקרא עליך, ומתרבה כבוד שמים. תשובה: נכון".

"**אחד המרבה ואחד הממעיט ובלבד שיכוין לבו לשמים**"

רמ"א (סי' תרצ"ה סעי' ב')

**מתנות לאביונים**

# סימן תרצ"ד

1. מתנות לאביונים - סעיף א'.
2. החייבים במצוה.
3. האם יש דין 'לכם' במתנות לאביונים.
4. שיעור מתנה.
5. **מתנות** לאביונים.
6. מתנות **לאביונים**.
7. **זכר למחצית השקל**.
8. זמן נתינת מחצית השקל.
9. המחוייבים במחצית השקל.
10. "מחצית" השקל.
11. מחצית "השקל".
12. כל הפושט יד ***- סעיף ג'.***
13. מתנות לאביונים.

**אסתר** (פרק ט' פסוק י"ט, פסוק כ"ב) – "עֹשִׂים אֵת יוֹם אַרְבָּעָה עָשָׂר לְחדֶשׁ אֲדָר שִׂמְחָה וּמִשְׁתֶּה וְיוֹם טוֹב וּמִשְׁלוֹחַ מָנוֹת אִישׁ לְרֵעֵהוּ ... כַּיָּמִים אֲשֶׁר נָחוּ בָהֶם הַיְּהוּדִים מֵאוֹיְבֵיהֶם וְהַחדֶשׁ אֲשֶׁר נֶהְפַּךְ לָהֶם מִיָּגוֹן לְשִׂמְחָה וּמֵאֵבֶל לְיוֹם טוֹב לַעֲשׂוֹת אוֹתָם יְמֵי מִשְׁתֶּה וְשִׂמְחָה וּמִשְׁלוֹחַ מָנוֹת אִישׁ לְרֵעֵהוּ **וּמַתָּנוֹת לָאֶבְיוֹנִים**".

* 1. **טעם - מצד שמחה**.
     1. רמב"ם (מגילה פרק ב' הל' י"ז) – "מוטב לאדם להרבות במתנות אביונים מלהרבות בסעודתו ובשלוח מנות לרעיו, שאין שם שמחה גדולה ומפוארה אלא לשמח לב עניים ויתומים ואלמנות וגרים, שהמשמח לב האמללים האלו דומה לשכינה שנאמר (ישעיהו נ"ז) להחיות רוח שפלים ולהחיות לב נדכאים".

הו"ד בפוסקים.

* + - 1. של"ה (מגילה פרק נר מצוה אות י"ג).
      2. ברכ"י (ס"ק ד') – "מוטב להרבות במתנות לאביונים מלהרבות בסעודתו ובמשלוח מנות לריעיו. הרמב"ם (פ"ב הי"ז)".
      3. ***ח"א (כלל קנ"ה סעי' כ"ט) – "ומכל מקום מוטב להרבות במתנות לאביונים מלהרבות בסעודתו ובמשלוח מנות, שאין שמחה גדולה ומפוארה אלא לשמח לב עניים ויתומים ואלמנות, ודומה לשכינה, שנאמר [ישעיה נז, טו] ולהחיות לב נדכאים (רמב"ם)".***
      4. קיצור שו"ע (סי' קמ"ב סעי' א') – "ומכל מקום מוטב להרבות במתנות לאביונים מלהרבות בסעודתו ובמשלוח מנות לרעים, כי אין שמחה גדולה ומפוארת לפני הקדוש ברוך הוא, אלא לשמח לב עניים ויתומים ואלמנות, והמשמח לב האומללים האלו דומה לשכינה, שנאמר להחיות רוח שפלים ולהחיות לב נדכאים".
      5. ארחות חיים (ס"ק א').
      6. ערה"ש (סעי' ב') – "ומטב לאדם להרבות במתנות אביונים מלהרבות בסעודתו ולשלוח מנות הרבה שאין שום שמחה גדולה ומפוארה אלא לשמח לב עניים ויתומים ואלמנות שהמשמח לב אומללים אלו דומה לשכינה שנאמר להחיות רוח שפלים ולהחיות לב נדכאים".
      7. מ"ב (ס"ק ג') – "באמת מוטב להרבות במתנות לאביונים מלהרבות בסעודתו ובשלוח מנות לרעיו שאין שמחה גדולה ומפוארה אלא לשמח לב עניים יתומים ואלמנות ודומה לשכינה שנאמר להחיות רוח שפלים ולהשיב לב נדכאים [רמב"ם]".
      8. כה"ח (ס"ק ה').
      9. ישמח ישראל (פרק כ"ו סעי' י"א).
    1. שבלי לקט (סי' ר"ב) – "וכשם שאדם חייב לשמוח בפורים כן חייב לשמח את העניים עמו".
    2. ריטב"א (ב"מ דף עח:) – "שאין מדקדקין בדבר לומר אם הוא עני וראוי ליתן לו אם לאו אלא נותנים לכל אדם שיבא ויתבע שאין יום זה מדין צדקה בלבד אלא מדין שמחה ומנות שהרי אף בעשירים כתיב ומשלוח מנות איש לרעהו".
    3. כל בו (סי' מ"ה) – "ואחר צאתם מבית הכנסת שחרית מחלקין מעות פורים ונותנין לכל מי שירצה לקבל ואין מדקדקין בדבר והכל להרבות השמחה".
    4. סמ"ק (מצוה קמ"ח) – "ואין מדקדקין בהם אלא כל הפושט ידו ליטול יטול לעשות משת' ושמח'".
    5. רלב"ג (תועלת נ"א ד"ה ותקנו) – "ותקנו שיתנו מתנות לאביונים, כי בזה יהיה הדרוש מהשמחה. הלא תראה כי בכל המקומות שצוותה התורה לשמוח במועדים, צוותה לשמח העניים. כאומרו 'ושמחת לפני ה' אלקיך אתה ובנך ובתך ועבדך ואמתך והלוי אשר בשעריך והגר והיתום והאלמנה אשר בקרבך (דברים ט"ז, יא). והנה הלוי והגר והיתום והאלמנה הם עניים, כמו שבארנו שם".
    6. סדר היום (סדר פורים סוף ד"ה ונהגו) – "ויעשה משפט וצדקה עם העניים והאביונים וישלח מנות ומתנות לאין נכון לו כדי שיהיו הכל שמחים ביום זה ולא זה דואג וזה שמח".
    7. מ"ב (סי' תרצ"ה ס"ק כ"ה) – "שכולן היו באותו הנס **וצריכה היא לשמוח ולשמח לב אביונים** וכתיב קימו וקיבלו היהודים וגו' וגם נשים בכלל".
    8. אז נדברו (ח"ו סי' פ' ד"ה וראיתי בערוך) – "בערוך השלחן ... והנה מה שהזכיר שמחה זה טעם שלישי במשלוח מנות וזה נרמז נמי בב"ח [המביאו שם באות טו] וכן משמע מפשטות דברי הרמב"ם ...".
    9. הגר"א נבנצל שליט"א (ביצחק יקרא על בה"ל סעי' א' ד"ה לתן) – "מטרתם לשמחת פורים".
    10. נטעי גבריאל (סי' כ"ט) – "י"ל כן בפורים שיסוד מצות שמחת פורים להאכיל ולשמח עניים וזה מצות מתנות לאביונים".
        1. **קשה**: מה הצד שמתנה ע"מ להחזיר מהני (עי' בה"ל ריש סי' תרצ"ד), שלכאורה אין גורם שמחה.
  1. **אי צריך להקדים מתנות לאביונים למשלוח מנות**.
     1. משלוח מנות קודם.
        1. מקור חיים (חו"י, סי' תרצ"ה על סעי' ד' ד"ה נראה) – "נראה לי לשלוח חחלה מנות לרעהו לפחות אחד ואח"כ מתנות לאביונים דאדקמיה קרא [אסתר ט כב], ראיוח מש"ס נכונות ודלא כבנ"ש עיין סימן רי"א [סעיף ד]".
        2. עי' **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ט אות צ') – "אני נוהג להקדים משלוח מנות למתנות לאביונים כמש"כ בפסוק קודם משלוח מנות ואח"כ מתנות לאביונים".
     2. מתנות לאביונים קודם.
        1. ליקוטי מהרי"ח (סדר מנהגי פורים ד"ה משלוח, עמ' קכ"א) – "דכיון מצד הסברא היתה להקדים מתנות לאביונים מקודם הפורים, אך לא אפשר דביום הפורים דוקא בעינן, כמ"ש בשם המג"א, אך עכ"פ מה דאפשר להקדים מקדימין ולא משגחינן בסדרא דקרא".
     3. אין דין קדימה.
        1. הגרח"ק זצ"ל (גם אני אודך בעניינים שונים ח"ב אות קס"ח) – "שאלה: האם צריך להקדים מצות מתנות לאביונים למצות משלוח מנות, מפני שבמתנות לאביונים יש גם מצות צדקה שהיא תדירה יותר ממשלוח מנות, והיא גם מדאורייתא (כמו צדקה). תשובה: לא כי גם משלוח מנות הוא חסד".

הגרח"ק זצ"ל (באורח צדקה תשובה קע"ג) – "שאלה: האחרונים ז"ל נחלקו מה יש להקדים משלו"מ או מתל"א. איך נהגו בזה רבותינו מרן החזו"א והקה"י זללה"ה והאם הפקידו בזה. תשובה: לא ראיתי שהקפידו".

* + 1. מראי מקומות – ישמח ישראל (פרק כ"ז סעי' ח', עמ' קל"ה).
       1. נחלת שבעה (הקדמה שניה ד"ה נחזור) – "דמה שכתוב פעם כך ופעם כך צריך לומר שקולים הם, מה שלא היינו אומרים כן אם היו כתובין כל פעם בשוה. והוא הדין אם פסוק אחד לא כתוב בתורה רק פעם אחד ג"כ שקולים הם, דאי אפשר לומר שזה שמקדים חשוב יותר דהא אי אפשר להזכיר שניהם בפעם אחת".
       2. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ט אות פ"א) – "**אין צריך להדר** לתת את המתנות לאביונים מיד בבוקר כדי שיוכלו האביונים להשתמש בכסף לסעודת פורים".
       3. פסקי תשובות (אות א') – "הקדימו הטור והשו"ע לפרש דיני מתנות לאביונים לפני דין משלוח מנות (המפורשים לקמן סי' תרצ"ה) ללמדנו שיש להקדים מיד אחרי התפלה לקיים מצוות מתנות לאביונים לפני משלוח מנות, שהיא מצוות היום העיקרית, וכדברי הרמב"ם (המובא במ"ב סק"ג) "מוטב להרבות במתנות לאביונים מלהרבות בסעודתו ובשלוח מנות לרעיו שאין שמחה גדולה ומפוארה אלא לשמח לב עניים" וכו', אמנם יש שכתבו שיש להקדים משלוח מנות למתנות לאביונים כי כן סדרא דקרא 'ומשלוח מנות איש לרעהו ומתנות לאביונים'".
  1. **אם אין מספיק כסף למשלוח מנות ומתנות לאביונים, איזה קודם**.
     1. פמ"ג (סי' תרפ"ז מש"ז ס"ק ג') – "וגם אי משלוח מנות קודם או מתנות לאביונים קודם".
     2. חשוקי חמד (מגילה דף יד.) – "שאלה: מתנות לאביונים או משלוח מנות איזה מהם עדיף. תשובה. בספק זה נסתפק הפמ"ג (סימן תרפז משבצ"ז סק"ג) אי משלוח מנות קודם או מתנות לאביונים קודם, ובשו"ת קרן לדוד (סימן קסד) נטה לומר שיעדיף משלוח מנות, כיון שהיא קודמת בפסוק, אך סיים שמתנות לאביונים קודמת, משום שאין שמחה לפני הקדוש ברוך הוא כלשמח עניים ואביונים. [ויעו"ש שביאר למה באמת קדמה בפסוק משלוח מנות למתנות לאביונים]. וכעין זה כתב בספר חמדת אריה (פרק כג) שיתכן שמשום שמשלוח מנות קודמת בפסוק היא קודמת גם במעשה, כדאמרינן בברכות, שכל הקודם בפסוק 'ארץ חטה ושעורה', היא מוקדם לברכה, וכל שאין לו גם למשלוח מנות וגם למתנות לאביונים, משלוח מנות קודם, אולם מהרמב"ם (פ"ב מהלכות מגילה הי"ז) שכתב שמוטב לאדם להרבות במתנות אביונים מלהרבות בסעודתו, ובשלוח מנות לרעיו, שאין שם שמחה גדולה ומפוארה אלא לשמח לב עניים ויתומים ואלמנות וגרים, שהמשמח לב האומללים האלו דומה לשכינה שנאמר 'להחיות רוח שפלים ולהחיות לב נדכאים'. יתכן שלא כתבה הרמב"ם אלא למי שיש לו הרבה, ירבה במתנות לאביונים, אבל למי שיש לו רק מעט, עדיף משלוח מנות מאשר מתנות לאביונים. עוד הוסיף וכתב ... לפי מה שכתב הביאור הלכה (סימן תרצה ד"ה או) שבטורי אבן מסתפק אם שלח ב' מנות לאיש עני, אם יוכל לחשבם לתרתי לקיום שילוח מנות, דגם העני בכלל איש לרעהו, ולקיים מתנות לאביונים, יתן את המנות לעני, ואפשר שיצא בהם ידי שניהם".
  2. **אכילה קודם נתינת מתנות לאביונים**.
     1. מיקל.
        1. הגריש"א זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ה טור ג') – "דמותר לאכול לפני נתינת מתנות לאביונים ומשלוח מנות".
        2. הגר"א קופשיץ זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ו טור א') - לשונו מובא לקמן.
     2. יש ענין להדר.
        1. הגרשז"א זצ"ל (פורים פרק ט' סעי' ט') – "ראוי שלא לאכול ביום הפורים קודם שיקיים מצוות היום".

עי' הגרשז"א זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ה טור ג') - לשונו מובא לקמן.

* + - 1. ציץ אליעזר (חט"ו סי' ל"ב אות ט"ו, חי"ט סי' כ"ז אות ג') - לשונו מובא לקמן.
      2. משנה הלכות (ח"ו סימן קכ"ו) - לשונו מובא לקמן.
      3. חוט שני (פורים פרק ט' ד"ה יש [עמ' ע"ב], פרק ע' ס"ק א' אות י' [עמ' ע"ז]) - לשונו מובא לקמן.

חוט שני (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ה טור ג') - לשונו מובא לקמן.

* + - 1. עי' **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ה טור ג', מה טובו גליון ט' עמ' כ"ט אות צ"א) - לשונו מובא לקמן.
      2. הגר"ע אויערבאך שליט"א (אמרי מאיר עמ' ק"מ אות קנ"ד, הו"ד בקונ' מאור יעקב ח"א עמ' ט"ו אות ז') - לשונו מובא לקמן.

עי' הגר"ע אויערבאך שליט"א (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ו טור ב') - לשונו מובא לקמן.

* + 1. מראי מקומות – ששכ"ה (נשמת אברהם או"ח סי' תרצ"ב ס"ק א' ד"ה וכתב, לשונו מובא לקמן), מאורות נתן (פורים סי' ל"ד ענף ב', לשונו מובא לקמן), הל' חג בחג (פורים פרק ט"ו סעי' ג', הע' ד'\* [עמ' קפ"ח], לשונו מובא לקמן).
  1. **מתנות לאביונים במקום מטונף**.
     1. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תשכ"ט) – "***שאלה: אם אפשר לקיים מ"ע דמתנות לאביונים במקום מטונף. תשובה: אין ראוי".
     2. ***לענין*** משלוח מנות - עי' לקמן.
  2. **מתנות לאביונים על יד קבר**.
     1. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תש"ל) – "***שאלה: אם אפשר ליתן מתנות לאביונים ע"י קבר. תשובה: ירחיק ד' אמות".
     2. ***מראי מקומות –*** בית מתתיהו (ח"ב סי' ה' אות ג').
  3. **נתן חבירו מתנות לאביונים עבורו**.
     1. מקיים המצוה.
        1. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תשל"ב) – "***שאלה: אחד שלח שליח לחבירו ליתן מתל"ע עבורו וביקשו שיתן הכסף משלו ואחר פורים ישלם לו, אם יוצא מתל"ע. תשובה: יוצאים".
  4. **אם יש מעלה כשניתן מתנות לאביונים ע"י שליח**.
     1. עדיף ליתן על ידי שליח [דהמקבל לא יתבייש].
        1. מקור חיים (חו"י, ד"ה שליח) – "בשלוח מנוח מצוה בשלוחו יוחר [מ]בו ואפילו במתנות דפרסומא ניסא עדיף".
        2. שבט הקהתי (ח"ה סי' ק"נ אות א') – "ונראה פשוט דעדיף שלא ידע המקבל מי נתן שלא יתבייש חוץ אם העני בעצמו בא לביתו לבקש צדקה בכה"ג עדיף שיקיים המצוה בעצמו ולא ע"י שליח".
        3. עי' שערי ימי הפורים (סי' י"ט) – "יש הידור לא לתת מתנות לאביונים בעצמו לעניים אלא למוסרם לגבאי צדקה שהם יתנו עבורו באופן מכובד. אמנם בודאי אם בא אליו עני בפורים, אין למנוע מלתת לו, אף ע"י עצמו. ונראה להוסיף, **שאם העני מבקש ממנו, הרי אינו מתבייש, ובאופן כזה עדיף לתת לו בעצמו**, ולקיים 'מצוה בו יותר מבשלוחו' מלתת לו ע"י שליח".
     2. מראי מקומות – דבר אליהו (קלאצקין, סי' ס"ט), להורות נתן (ח"א סי' ל"ב), ילקוט יוסף (הע' כ"ה ד"ה ובמקו"ח).
        1. רבי עקיבא יוסף (או"ח ח"א סי' רכ"ד ד"ה וגם) – "נראה לי שמצוה בו יותר מבשלוחו, וכאשר נותן הוא לגבאי הרי הוא רק כשלוחו. על כן זכות הוא לו לתת מתנות לאביונים בעצמו, זולת אם בשביל כבוד מתן בסתר יכול לחלק ע"י הקופה, וזכות הזה יעמוד להושיע עניי ארץ עם קיבוץ גליות ברחמים גדולים".
        2. תשובות והנהגות (ח"ה סי' רל"ה אות ג') – "ונראה עוד דבר חדש בגדר מצות מתנות לאביונים, דאף שהמצוה יוצאין גם במשלוח וכמנהג ישראל, וכ"כ בעה"ש (סי' תרצ"ב ס"ב) דפשוט שיכול ליתן גם ע"י שליח, אבל נלע"ד לכאורה דיש הידור כשנותן בעצמו לאביון, שבפסוק נאמר "ומשלוח מנות ומתנות לאביונים", ומשמע שהמנות ישלח ומתנות לאביונים יתן בעצמו, (וכן נראה בלשון הרמב"ם שבמשלוח מנות כתב בפ"ב דמגילה (הלכה ט"ו) וכן חייב אדם לשלוח שתי מתנות, ובמתנות לאביונים כתב (הלכה ט"ז) וחייב אדם לחלק לעניים ביום הפורים, הרי שלא כתב ששולח אלא מחלק, מיהו ע"כ שא"א להוכיח מדברי הרמב"ם שהרי הרמב"ם כתב לעניים, ועיין בדברינו להלן דבעניים ודאי המצוה במשלוח), וביאור הדבר שעני מתבייש ולכן המצוה לשלוח שנוח לו יותר, אבל אביון כבר לא מתבייש, רק להיפך שכיון שהוא פושט יד ו"שנארער" אין לו חשיבות אצל הבעלי בתים, והנותן לו לא ניחא לו להפגש עמו, ולכן יש הידור מצוה בפורים שהבעה"ב יתן בעצמו, שהאביון מתכבד שהבעה"ב מקבל אותו ונותן לו נתינה מכובדת ומתנחם בכך, (מיהו הראוני שבמקו"ח (סו"ס תרצ"ב) כתב דעדיף לשלוח מתנות לאביונים ע"י שליח דפירסומי ניסא עדיף, וכן הראוני שבשו"ת מהר"י אסאד (סי' ר"ז) כתב בתחילה דמדיוק מלשון השו"ע דגבי משלוח מנות כתב חייב לשלוח וגבי מתנות אביונים כתב חייב ליתן, משמע שהמצוה ליתן בעצמו מתנות לאביונים, וכמ"ש, אך מסיק דנראה דמש"כ בקרא "ומשלוח" קאי בין על מנות ובין על מתנות לאביונים וקמ"ל קרא לרבותא שאין צריך להקפיד ליתן בעצמו משום מצוה בו יותר מבשלוחו, אי נמי דעדיף ע"י שלוחו לפי שתכלית כוונתם במצוה זו לקרב הלבבות לאהבת ריעים, ויותר דרך כבוד הוא ע"י שלוחו, עיין שם)".
        3. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות קכ"ט) – "הפקיד מתל"א בערב פורים אצל גבאי שימסרנו בפורים בשליחותו והגבאי לא מכירו ואם יתחרט המשלח לא ישיב לו הגבאי את מעותיו, האם יוצי"ח דלכאו' זה אבוד ואי"ז ברשותו לצאת בזה י"ח. תשובה: שליחותיה קעביד".
        4. מקדש ישראל (פורים סי' ר"י) – "שאלה - אי במתנות לאביונים יש ענין שיתן הוא בעצמו להעני מפני שמצוה בו יותר מבשלוחו, או עייף לשלוח לו ע"י שליח. תשובה - ישער באופן היותר בטוח שלא יתבייש המקבל".
        5. **האם אמרינן** "**חזקה שליח עושה שליחותו**".
           1. עי' לקמן סי' תרצ"ה סעי' ד', לשיטות ומראי מקומות.
  5. ***איש נותן מתנות לאביונים לאשה***.
     1. מיקל.
        1. דר"מ (סוף ס"ק ז', רמ"א סי' תרצ"ה סעי' ד') – "כתב מהר"י ברי"ן דבאשיר"י פרק קמא דמגילה (סי' ו) ... אבל מתנות לאביונים אפילו איש לאשה הוי דרך צדקה עכ"ל".
        2. ערה"ש (סי' תרצ"ה סעי' י"ח) – "אבל במתנות לאביונים אין לחוש כיון שזהו דרך צדקה אין בזה קירוב דעת ולא חשש קדושין".
     2. מחמיר.
        1. אשל אברהם (בוטשאטש, סי' תרצ"ה סעי' ג') – "דלבעלה אין נכון לה לשלוח".

1. החייבים במצוה.
   1. **נשים** (woman).
      1. חייבות.
         1. רמ"א (סי' תרצ"ה סעי' ד') – "ואשה חייבת במתנות לאביונים ומשלוח מנות, כאיש".
         2. לבוש (סי' תרצ"ה סעי' ד') – "וגם הנשים חייבות במשלוח מנות ומתנות לאביונים כאיש".
         3. יסוד ושורש העבודה (שער המפקד פרק ו') - לשונו מובא לקמן.
         4. פמ"ג (מש"ז ס"ק א') – "דהכל היו בכלל הנס כאשה".
         5. ***ח"א (כלל קנ"ה סעי' ל"ג***) – ***"גם נשים חייבות במשלוח מנות ומתנות לאביונים".***
         6. קיצור שו"ע (סי' קמ"ב סעי' ד') – "גם הנשים חייבות במשלוח מנות ומתנות לאביונים".
         7. מעם לועז (אסתר עמ' ר"נ אות רי"ב).
         8. ***ערה"ש (סעי' ב', סי' תרצ"ה סעי' י"ח) - לשונם מובא לקמן.***
         9. מ"ב (ס"ק א', סי' תרצ"ה ס"ק כ"ה) – "שכולן היו באותו הנס וצריכה היא לשמוח ולשמח לב אביונים וכתיב קימו וקיבלו היהודים וגו' וגם נשים בכלל".
         10. כה"ח (ס"ק ג').
         11. הליכות אבן ישראל (מועדים ח"ב פרק נ"ח סעי' ז', עמ' תמ"ה) - לשונו מובא לקמן.
         12. נטעי גבריאל (פרק ס"ב סעי' א', פרק ס"ה סעי' ד').
         13. ישמח ישראל (פרק כ"ד סעי' ב').
         14. ילקוט יוסף (פורים, מהדורת תשע"ג עמ' תר"כ) – "גם נשים חייבות במצוה זו, דבכל מצות פורים הנשים חייבות כאנשים".
         15. תורת המועדים (סי' י' סעי' ד') - לשונו מובא לקמן.
             1. משום שאף הם באותו הנס.
             2. משום שקיבלו עליהם.
   2. **אשה נשואה שבעלה נותן** (wife).
      1. דעת הערה"ש.
         1. ערה"ש (סי' תרצ"ד סעי' ב') – "ויראה לי דאיש ואשתו שניהם יוצאים בשני מתנות דכגוף אחד הם".
         2. ערה"ש (סי' תרצ"ה סעי' י"ח) – "וכל הנשים חייבות בשילוח מנות ובמתנות לאביונים ואפילו יש לה בעל אינה נפטרת בשל בעל דזהו מצוה דרמי עליה".
      2. **חייבת**.
         1. יסוד ושורש העבודה (שער המפקד פרק ו') – "וגם יראה האדם שגם אשתו ובניו הקטנים יקיימו מתנות לאביונים שמ"ע זו היא חיוב על כל איש ואשה ולחנך בניו הקטנים כמו בשאר כל המצות".
         2. עי' שבט הלוי (ח"ט סימן קמ"ז אות א') – "ואשר שאל במש"כ מג"א או"ח סי' תרצ"ה דקצת נשים סומכות על בעליהן למשלוח מנות ומתנות לאביונים שהם שולחים גם בשבילן ואינו נכון אלא יש להחמיר וכמש"כ ג"כ בקצשו"ע סי' קמ"ב, וכ' מעלתו דלא ראה אצל אבותיו שנהגו כן, וכ' כב' שכן שמע גם ממני מאז. הנה אכתוב בקיצור, דעת הרמ"א שם דאשה חייבת במשלוח מנות, והפר"ח חולק וכ' איש כתיב במגילה איש ולא אשה, ובתשובת יעב"ץ ח"א סי' ק"כ מדחה קושית הפר"ח ומסכים עם הרמ"א, איברא בפר"ח שם כ' בשם הריק"ש דאין שום פוסק מסכים עם הרמ"א ובביאור הגר"א כ' בקיצור על הרמ"א כמש"כ שם ד' ע"א דהיינו שאף הם היו באותו נס ומסיים ועפר"ח משמע דלא מדחה לגמרי השגת הפר"ח, וא"כ הי' מקום לספק בעיקר החיוב (מלבד הדיון של שליחות הבעל) אלא דכל הפוסקים אחרונים העתיקו דעת הרמ"א לדינא. ובמג"א שם העיד שלא ראה נזהרין בזה אלא שכ' דהא דמשלחין הרבה משלוחים הוא כדי להוציא גם האשה איברא דמג"א מסיים דיש להחמיר, וראיתי בפמ"ג שם, דרמז בתחלה לדברי פר"ח שהקשה דאיש כתיב וכ' הפמ"ג וז"ל וי"ל בכה"ת איש וה"ה אשה וגם היו באותו נס כמגילה, וכשיש לה בעל רשות בעלה עליה, ואלמנה ובתולה חייבין, ויראה דקטנים מחנכין אותם ככל חינוך בדרבנן ע"כ הנה קבע הפמ"ג להלכה דמכח רשות בעלה עליה לא חייבו חיוב עצמאי לאשת איש, ולא הזכיר כלל דיש להחמיר כדרכו לחזק מסקנת המג"א ואולי רצה בזה לישב קושית הפר"ח דאיש כ' וכ' רשות בעלה עליה כארז"ל לענין איש אמו ואביו תראו דאע"ג דאשה נמי חייבת מכ"מ כ' איש דרשות בעלה עליה, וזה כעין פשרה בין דעת הרמ"א ומג"א לבין דעת הפר"ח, ועכ"פ אינו פשוט כ"כ דצריכים להחמיר באמת דאשה צריכה לשלוח באופן עצמאי. ויראה יותר דהמנהג כהיום דהאשה מכינה המנות השונות ששולחים מהבית מיני אוכלים וכו' ואם אח"כ לוקח השליח מהבית מה שהיא הזמינה לשלוח יוצאים בזה גם החומרא דאדעת כל הבית שולחים, ואם היא גם מכוונת לכך מה טוב".
         3. הליכות אבן ישראל (מועדים ח"ב פרק נ"ח סעי' ז', עמ' תמ"ה) – "אשה חייבת במתנות לאביונים ואינה יוצאת במה שבעלה נתן לאביונים".
         4. חוט שני (פורים סוף פרק ט' אות ט', שבת ח"ג עמ' רל"א אות ד') - לשונו מובא לקמן.
         5. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א תשובה תשכ"ד) – "שאלה: הערוך השולחן ס' תרצ"ד כתב שהאשה א"צ ליתן מתל"ע אם הבעל נותן דאשתו כגופו אם זה להלכה. תשובה: יש להחמיר ליתן גם עבורה".
         6. ילקוט יוסף (פורים, מהדורת תשע"ג עמ' תרכ"א).
         7. תורת המועדים (סי' י' סעי' ד') – "נשים חייבות במצות מתנות לאביונים. וכל איש יתן מתנות לאביונים גם עבור אשתו".
         8. סתימות הפוסקים.
      3. פטור, אשתו כגופו.
         1. הגריש"א זצ"ל (פורים וחודש אדר פרק י"ז סעי' י"ז).
         2. עי' פורים וחודש אדר (פרק י"ז סעי' י"ז).
      4. מראי מקומות – תשובות והנהגות (ח"ו סי' קס"ה), נטעי גבריאל (פרק ס"ב סעי' א', פרק ס"ד סעי' ב', פרק ס"ה סעי' ד'), מקדש ישראל (פורים סי' 'צ"ח).
         1. **אם צריכים להקנות לה הכסף** - עי' לקמן.
   3. **עני**.
      1. חייב.
         1. ב"ח (ס"ק א').
         2. ט"ז (ס"ק א') – "כתב מו"ח ז"ל אפילו עני המתפרנס מהצדק' כמו בד' כוסות של פסח מה שאין כן בשאר צדקה שאינו חייב רק פעם אחד בשנה כדי לקיים מצות צדקה כמ"ש בי"ד סי' רמ"ח ורמ"ט".
         3. א"ר (ס"ק א') – "חייב כל אדם וכו'. אפילו המקבל צדקה [חייב] ליתן לשאר עניים ואביונים ממה שנתנו לו כמו בד' כוסות (ב"ח). וכן הדין בשלוח מנות".
         4. פמ"ג (מש"ז ס"ק א') – "ועיין פרי חדש בסימן תרצ"ה [אות ד] כתב דחייב במשלוח מנות, וכאן [אות א] כתב דפטור ממתנות לאביונים, וצ"ע, דהכל היו בכלל הנס כאשה, עיין סימן תרצ"ה סעיף ד'".
         5. מקור חיים (סעי' א').
         6. באר היטב (ס"ק א').
         7. ברכ"י (ס"ק ב') – "איכא מאן דאמר דעני המתפרנס מן הצדקה גם הוא חייב במתנות. וכתב הפר"ח דאין טעם לזה, ובודאי פטירי. ונראין דברי הב"ח ובשיירי כנה"ג דגם הוא חייב. ודמי לצדקה, דקי"ל בי"ד סי' רמ"ח (סע' א) דגם מתפרנס מצדקה חייב לתת ממה שנתנו לו".
         8. ח"א (כלל קנ"ה סעי' כ"ח) – "חייב כל אדם אפילו עני המקבל צדקה".
         9. קיצור שו"ע (סי' קמ"ב סעי' ג') – "כל אדם אפילו עני שבישראל המקבל צדקה, חייב ליתן לכל הפחות שתי מתנות לשני עניים".
         10. מעם לועז (אסתר עמ' רמ"ט אות רי"א).
         11. ערה"ש (סעי' ב') – "וכן אפילו עני המחזיר על הפתחים חייב ליתן שני מתנות לשני אביונים אחרים כמו נרות חנוכה וד' כוסות [ב"ח ומג"א]".
         12. מ"ב (ס"ק א') – "ואפילו עני המתפרנס מן הצדקה דעת כמה אחרונים דצריך לתת ממה שנתנו לו".
         13. כה"ח (ס"ק א').
         14. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תשכ"ג) – "***שאלה: עני אם חייב במתל"ע כשמתפרנס מהצדקה. תשובה: חייב".
         15. נטעי גבריאל (פרק ס"ה סעי' ג').
         16. פורים וחודש אדר (פרק י"ז סעי' י"ח).
         17. ישמח ישראל (פרק כ"ד סעי' ג').
      2. פטור.
         1. פר"ח (על סוף סעי' א') – "יש מי שכתב [עמוד תרע ב"ח ד"ה חייב] שעני המתפרנס מן הצדקה שחייב גם הוא במתנות לאביונים. ואין לזה טעם, אלא מסתברא ודאי דפטירי".
            1. מראי מקומות – פמ"ג (מש"ז ס"ק א', לשונו מובא לעיל).
         2. עי' אשל אברהם (בוטשאטש, סי' תרצ"ה על סעי' ג'. יש לעי' אם הוא הולך רק על משל"מ או גם על מתנות לאביונים) - לשונו מובא לקמן.
      3. **עני, שא"א להוציא** - מחלוקת בגמרא.
         1. מחמיר – מרדכי, הג"מ, טור, ב"ח.
         2. מיקל – רי"ף, רא"ש, ר' ירוחם, נראה מהרמב"ם, ב"י.
   4. **עבד כנעני**.
      1. חייב.
         1. פמ"ג (סי' תרצ"ה א"א ס"ק י"א) – "ועבד חייב במשלוח מנות, מחלפי סעודה. ומתנות לאביונים, כשיש לו מאחרים באין לרבו רשות בו".
   5. **קטנים**.
      1. אין נוהג חינוך.
         1. אשל אברהם (בוטשאטש, סי' תרצ"ה על סעי' ג') – "וכן קטנים שהגיעו לחינוך, מחנכים אותם במשלוח מנות, ואינן חוששים במתנות לאביונים, כיון שאין להם על פי הרוב מעות שלהם כלל, ולא שייך בזה חינוך, וכמו כל בני עניים שפטורים מחינוך בזה דלא גריעי מגדולי עניים. וגם בגדולים הסמוכים על שלחן אחרים מקילים בזה, מצד שמשלוח מנות שייך בבעה"ב שהכינו לעצמם מנות, וצלע"ע בזה".
         2. קהלות יעקב (ארחות רבנו ח"ג עמ' מ"ז אות נ"א, דפו"ח ח"ג עמ' קע"ז אות ו') – "ועוד אמר לי מו"ר שלא חנך את נכדו הקטן (שגדלו וחנכו) לשלוח מנות ולתת מתל"א משום דלא שייך כאן חנוך דאין לו מדילי'. (א"ה, עי' פרמ"ג סי' תרצ"ד א"א ס"ק י"ד)".
         3. קנין תורה בהלכה (ח"א סי' קל"ב אות ב') – "לא אישתמיט מי שיאמר חיוב חינוך לקטן במתנות לאביונים".
         4. הגרח"ק זצ"ל (פורים וחודש אדר פרק י"ז סעי' ב', ישמח ישראל ריש עמ' קמ"ז, מועדי הגר"ח ח"א תשובה תשכ"ג, ***חידושי מרן הגר"ח עמ' נ"ד אות א'***) – "האם צריך לחנך קטן במצות משלוח מנות ומתנות לאביונים. תשובה: לא נהגו".

הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות קי"ט) – "שמעתי דמורה מרן שליט"א דאין מצות חינוך במשלו"מ ומתל"א, וצ"ע מאי שנא ממגילה. תשובה: שאין להם כסף".

הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות ק"כ) – "בנ"ל מאי שנא ממצה דצריך האב להוציא ממון בכדי שבנו יאכל מצה כשרה. תשובה: תשובה: מצה דאורייתא.

הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות קכ"א) – "בנ"ל צ"ע דמצינו בנר חנוכה דרבנן דיש חיוב חינוך לקטן אף שזו הוצאת ממון. תשובה: אין חיוב אבל אם רוצה יכול וכן כאן".

עי' ***הגרח"ק זצ"ל (אגרת הפורים פרק ד' הע' כ"ג) – "****שא"צ להקנות* ***לקטנים דכיון שהוא רק מצות חינוך ואין לקטן כסף משל עצמו על כן די בזה שהקטן יודע שנותנים עבורו מתל"א".***

* + - 1. הקטן והלכותיו (במבקשי תורה ח"ג עמ' קנ"ו).
    1. יש מצות חינוך.
       1. יסוד ושורש העבודה (שער המפקד פרק ו') – "וגם יראה האדם שגם אשתו ובניו הקטנים יקיימו מתנות לאביונים שמ"ע זו היא חיוב על כל איש ואשה ולחנך בניו הקטנים כמו בשאר כל המצות".
          1. אמנם עי' הגרח"ק זצ"ל (באורח צדקה תשובה קס"ז) – "שאלה: הנה בספר 'יסוד ושורש העבודה' כתב ... וזהו דלא כמו שאמר לי מרן שליט"א דקטנים אינם חייבים לתת מתל"א וגם האב אינו מחוייב לתת להם כסף לקיים מצות מתל"א, דמאחר שאין להם משל עצמם פטור גם האב מליתן להם מעות כדי שיקיימו בזה המתל"א, ואין בזה חובת חינוך על האב בכה"ג. תשובה: הוא כותב מצד מדת חסידות".
       2. אג"מ (***מסורת משה ח"ב או"ח אות שכ"ט).***
       3. הגרשז"א זצ"ל (שלמי מועד עמ' רע"ט) – "מחנכים את הקטנים במצות מתנות לאביונים, ואביו של הקטן יתן לו מעות לשם כך, או שיאמר לקטן שהוא נותן עבורו".
       4. הגריש"א זצ"ל (בלילה ההוא עמ' י"ג, פסקי שמועות סוף עמ' ק"כ, אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ו אות ט"ז, **אמנם** עי' יבקשו מפיהו פורים שער י' פרק ג' סעי' א') - לשונו מובא לקמן.
       5. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (מה טובו גליון ט' עמ' כ"ט אות צ"ג) – "מגיל 5-6 יש לחנך את הקטנים למצות מתנות לאביונים, ויש לתת להם כסף ל**יתן למתנות לאביונים".
       6. חוט שני (פורים סוף פרק ט' אות י' [עמ' ע"ג], פרק י' ס"ק א' ד"ה חינוך [עמ' ע"ח]) – "ילדים מגיל עונת הפעוטות יש לחנכם לתת מתנות לאביונים, ויתן לו כסף שיקיים את המצוה, ואם נותן בעבור הקטן **יקנה לו** את הכסף".

חוט שני (שבת ח"ד סוף עמ' ש"ט ד"ה משלוח) – "כשהגיע לעונת הפעוטות יש ליתן להם מאכלים שישלחו משלוח מנות, וכן מתנות לאביונים, ושאני מצדקה דאם אין לו מה ליתן הרי הוא פטור ממצות צדקה וכנ"ל, משא"כ פורים אף שאין להם הרי היו משלחים ומחליפים את מנותיהם זה עם זה כדאמר במס' מגילה וכן במתנות לאביונים הרי אפילו עני חייב, ודינו כמו שאין לקטן תפילין שאביו לוקח לו תפילין".

חוט שני (ישמח ישראל עמ' קנ"ה) – "מגיל תשע".

* + - 1. נטעי גבריאל (פרק ס"ב סעי' ג').
      2. שמע בני (עמ' נ"ז).
      3. ילדים בהלכה (ארטסקרול, עמ' קע"ה).
    1. מראי מקומות – ישמח ישראל (פרק כ"ד סעי' ה').
       1. קדושת לוי (קדושות לפורים סוף קדושה שניה) – "ויהיה שמח מאד במצוה הזאת, ולא יצוה לבני ביתו שיתנם לעניים, רק הוא ימסור בעין יפה ובטוב לבב להשליח אשר הוא משלח מתנות לאביונים. ומה טוב שישלח 'מתנות לאביונים' על ידי בניו ובנותיו הקטנים כדי לחנכן במצות. וזכור אני כשהייתי קטן היה אבי ע"ה משלח על ידי לאיזה עניים, ולא שלח על ידי משרת, כדי לחנך אותי במצוה. והכל בשמחה ובטוב לבב, ובצנעא שלא יבוש העני".
       2. **אם צריכים להקנות לו הכסף** - עי' לקמן.
  1. **בן הסומך על שולחן אביו**.
     1. מיקל.
        1. עי' קנין תורה בהלכה (ח"א סי' קל"ב אות ב'. שמדבר על משלוח מנות, אבל הוא מדמה זה למתנות לאביונים).
     2. מחמיר.
        1. ערה"ש (סעי' ב') – "אבל בנו ובתו הסמוכים על שולחנו חייבים ליתן בפני עצמם".
        2. הגרשז"א זצ"ל (שלמי מועד עמ' ר"פ ד"ה ולגבי) – "חייב".
        3. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ו אות י"ז, יבקשו מפיהו פורים שער י' פרק ד' סעי' א') – "שבניו **צריכים לזכות** בכסף לפני נתינתו".
        4. עי' הגרח"ק זצ"ל (ישמח ישראל עמ' קמ"ט, באורח צדקה תשובה קנ"ז) – "**המנהג** הוא שלבנים גדולים הסמוכים על שולחן אביהם ואין להם כסף משל עצמם, דהאב נותן להם ב' פרוטות כדי שיקיימו בזה מתנות לאביונים".

עי' הגרח"ק זצ"ל (באורח צדקה תשובה קנ"ט) – "בקונטרס 'תורת המועדים' ... כותב בשם מרן שליט"א, דאפילו בניו הגדולים כל שסמוכים על שולחן אביהם אינם צריכים לתת משום שאין להם כסף, ואין חיוב ליתן להם משום שרק במצות דאורייתא יש חיוב ליתן להם או לקנות להם כדי שיתחייבו במצוות, אבל לא במצוה דרבים ואילו לי אמר כבוד מרן שליט"א דהמנהג הוא שהאב נותן ב' פרוטות לבניו הגדולים הסמוכים על שולחנו כדי שיקיימו בזה מצות מתל"א דפורים. תשובה: מעיקר הדין יתכן שאין חייב אולם ודאי שנכון להחמיר".

* + - 1. נטעי גבריאל (פרק ס"ב סעי' ב').
      2. פוסקים.
    1. מראי מקומות – ישמח ישראל (פרק כ"ד סעי' ד').
       1. קהלות יעקב (ארחות רבנו ח"ג עמ' מ"ז אות נ"א, דפו"ח ח"ג עמ' קע"ו אות ו') – "אמר לי מו"ר (שליט"א) שאינו מחייב את בנותיו ונכדותיו הפנויות לתת מתנות לאביונים ולא משלוח מנות, רק בנו ונכדיו הזכרים לאחר הבר מצוה נותנים מעצמם, ושולחים מעצמם. בפורים תשל"א, אמר לי מו"ר שהבנות הפנויות בביתו אינן נותנות מתל"א ולא שולחות משלו"מ שכן נוהגים ואפשר שזה נכלל בכלל איש וביתו כמו שכתוב בחנוכה, והבנים כנ"ל. ובפעם אחרת אמר לי מו"ר (שליט"א) זצוק"ל שבנותיו עד שנישאו לא נתנו מתל"א ולא משלוח מנות ומרן החזו"א זצוק"ל לא העיר על כך, ובנו שלח מנות משום שמחה דפורים".
       2. הגרח"ק זצ"ל (באורח צדקה תשובה קנ"ח) – "בספר אורחות רבנו ... רק בנו ונכדיו הזכרים לאחר הבר מצוה נותנים מעצמם ושולחים מעצמם'. ולא מובן לי הכונה בזה, דאם מיירי שיש להם כסף משל עצמם א"כ מדוע לא נתנו הבנות והלא גם הנשים חייבות במתל"א, כמש"כ המשנ"ב בסי' תרצד סק"א, ואם המדובר היה כשאין להם כסף משל עצמם א"כ מהו זה שכתב 'נותנים מעצמם ושולחים מעצמם'. ונא יבאר לי מו"ר מרן שליט"א גופא דעובדא היכי הוי ובאיזה אופן מיירי. תשובה: לקחתי מהבית ברשותו".
       3. **אם צריכים להקנות לו הכסף** - עי' לקמן.
  1. **אבל**.
     1. מחמיר.
        1. מ"ב (סי' תרצ"ו ס"ק י"ז) – "שהאבל וכו'. אפילו תוך שבעה דהא חייב בכל מצות האמורות בתורה וכ"ש דחייב במתנות לאביונים".
  2. **אונן**.
     1. מחמיר.
        1. הגרשז"א זצ"ל (מנחת שלמה ח"א סי' צ"א אות כ"ה ס"ק ד') – "נסתפקתי אם אונן חייב בצדקה לעניים, דאע"ג שיש גם לאו דלא תאמץ ולא תקפוץ ובל ישוב דך נכלם, מ"מ שומר אבידה הרי פטור מריפתא לעניא והיינו משום דכל היכי דליכא בעשה של נתון תתן פקע גם הלאו וא"כ אולי גם אונן פטור מזה, ורק אם נותן לעי"נ של המת מסתבר דכמו שמותר לומר קדיש כך גם מותר גם בזה, וממילא יתחייב גם בפורים במתנות לאביונים".
  3. **חולה מחוסר הכרה**.
     1. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' ל' אות צ"ד) – "חולה שהוא מחוסר הכרה, אולי יש ענין לתת בשבילו משלוח מנות ומתנות לאביונים אף שהוא פטור מן המצוות".
     2. חשוקי חמד (מגילה דף ז:, קב ונקי סי' רל"ב) – "שאלה. חולה מחוסר הכרה, האם יכולים אשתו או בני ביתו, לתת עבורו מכספו משלוח מנות או מתנות לאביונים. ומה הדין כאשר הם נתנו עבורו מכספו מתנות לאביונים או משלוח מנות, ואחר כך שבה אליו הכרתו, האם יצא בכך ידי חובתו, או שצריך לתת שוב משלוח מנות, ומתנות לאביונים. תשובה. כתב הערוך השלחן (סימן תרצו ס"ג) הנוסע בדרך יראה לעמוד איזה שעות, לקיים סעודת פורים, ומשלוח מנות ומתנות לאביונים, ואינו מועיל מה שבביתו נותנים בשבילו, ואפשר דבמתנות לאביונים יצא, אבל בשילוח מנות שלא בפניו, ודאי דלאו כלום הוא. וכתב במקראי קודש (סימן לט) שטעם החילוק בין מתנות לאביונים למשלוח מנות, דמתנות לאביונים כשנותנים בני ביתו עבורו הרי הם כשלוחיו, ולא מבעיא כשהכסף הוא שלו, אלא אפילו אם נותנים מכספם, הוי כמו שמזכין לו, ואח"כ נותנין בשליחותו, ומתנות לאביונים הוי כעין צדקה, וכעין שאמרו בצדקה שאחד מהמעלות הוא שהנותן לא ידע למי נתן, אבל במשלוח מנות שהוא כדי להרבות אהבה וחיבה בין איש לרעהו כמבואר בספר מנות הלוי (מגילת אסתר, ט יט), לכן כשהוא בעצמו אינו שולח אלא אחר מזכה לו, אין כאן קירוב לבבות בין המשלח למקבל. אבל לטעם התרומת הדשן (סימן קיא) שהוא משום הרווחת המקבל לסעודת פורים יצא אף במשלוח מנות. יעו"ש. מדבריו יוצא, דאם בני הבית הודיעו למקבל שהמשלוח מנות הוא מהחולה, וגם לחולה הודיעו [כשאינו מחוסר הכרה] שנשלח מנות משמו, יצא לכו"ע. ומו"ח מרן הגרי"ש אלישיב שליט"א [זצ"ל] אמר לי, דבעניננו מסתבר דלא יצא ידי חובתו אף במתנות לאביונים, מאחר שבשעה שהוא מחוסר הכרה הוא פטור מהמצוות, וכשישוב להכרתו חייב לתת מתנות לאביונים. ונראה שלכן לא יצא, דבמתנות לאביונים יש שתי מצוות, א. מצות צדקה, ב. מצוה מיוחדת שתקנו חכמים לתת מתנות לאביונים, וכמו שכתב בשו"ת מהרי"ל (סימן נו הו"ד במג"א סימן תרצד סק"א) שנשאל אם אדם יוצא מצות מתנות לאביונים במה שנותן להם מעות של מעשר, מי אמרינן כיון דהמעשר בלאו הכי שייכת להם, לא יצא דהא נותן להם משלהם, או דלמא עיקר תקנה הוא כדי לשמחן, אם כן יצא במתנות לאביונים כי אינם מקפידין אם נותן להם מעשר אם לאו, רק שהם שמחים וטובת הנאה של מעשר הוא של בעלים, וכשנותן לזה העני ולא לאחר אז הוי ליה שמחה. והשיב: ענ"ד נוטה דלא נפיק במעות מעשר, כיון דתקנתא דרבנן היא, הוי דבר שבחובה, ונמצא זה פורע חובו ממעשרו, ואין לו בו אלא טובת הנאה. ולכן לגבי מצות צדקה יצא במה שנתנו בעבורו, וכמו שכתב בשו"ת מהרי"ט (סימן קכז) שדן בדבר יתום חולה שהאפוטרופוסים שלו נתנו ממעותיו לצדקה עבורו ולבסוף נפטר, והיורשים ערערו על הצדקה שנתנו האפוטרופוסים. והשיב המהרי"ט שמתנתם מתנה, וכי תימא פסיקה של צדקה זו היאך תגן על היתומים, כיון דהם אינם נותנים מדעתם, אין ליתומים מצוה בכך, מכל מקום כל שהעניים נהנים מנכסיהם זכות הוא להם, ועוד שהרי אמרו בבבא בתרא (דף ח ע"ב) כופים על הצדקה, וכיון שכפיה היא שיקיים מצות עשה, אם לא עלתה לו מצוה למה יכופו, אלא ודאי שעלתה לו ואפילו שלא לרצונו, ועוד כשנותנים צדקה לעניים, אותם עניים מבקשים עליהם רחמים כהא דאמרינן בבבא בתרא (דף י) גבי דריוש, ומי שנשתטה בית דין יורדין לנכסיו, ומסתבר דמקיים בזה צדקה, יעו"ש. ולכן לחלק הזה שבמתנות לאביונים שהוא מדין צדקה, גם מחוסר ההכרה יצא ידי חובתו דלא גרע משוטה וקטן. אבל מדין המצוה של מתנות לאביונים נראה שלא יצא, שהוא כדין השוטה שפטור מכל המצוות, ואי אפשר לקיימם בשבילו. לסיכום: כשיתעורר יתן פעם נוספת מתנות לאביונים".
     3. ילקוט יוסף (פורים עמ' תר"א ד"ה ואפשר אות י"ב, עמ' תרכ"ג).

1. אם הנותן [אשתו, בינו ביתו או קטנים] צריך שיהיה הממון שלו - "לכם".
   1. **מיקל**.
      1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה פורים פרק י"ט סעי' י"ז, הע' נ"ג) – "כיון שהאשה חייבת במצוות הפורים כאיש, טוב שיאמר הבעל לאשתו, וכן לבתו שהגיעה לחינוך וסמוכה על שלחנו, שהוא נותן גם עבורם מתנות לאביונים ומשלוח מנות, או שיתן להם רשות לתת בעצמן. [ובע"פ הוסיף רבנו דאם ירצה להחמיר ולזכות לה בקנין גמור, והיינו ע"י אחר בביהכ"נ וכדו', יש לחוש דכיון דהוי ממון שלה לגמרי בעינן הסכמתה ודעתה בנתינה, **ולכן הדרך הישרה היא ליתן עבורה בלא הקנאה**, רק יודיענה כנ"ל]".
      2. מגד יהודה (סי' ט"ז) – "דאשה יכולה לצאת מצות משלוח מנות ומתנות לאביונים אף אם לא הקנה לה בעלה הכסף או המנות שיהיה נחשב כשלה ממש".
   2. **מחמיר**.
      1. אג"מ (שמעתתא דמשה שמועות משה סעי' א', מועדי ישרון ח"א פרק ב' הע' רמ"ו) – "כששלח שליח ליתן מתנות לאביונים צריך שיהיה הממון שלו קודם נתינת השליח".
      2. הליכות אבן ישראל (מועדים ח"ב פרק נ"ח סעי' ז', עמ' תמ"ה) – "אשה חייבת במתנות לאביונים ואינה יוצאת במה שבעלה נתן לאביונים. וצריכה האשה ליתן המעות משל עצמה. ואם אין לה מעות, צריך בעלה להקנות לה מעות, כדי שתוכל לקיים מצות מתנות לאביונים. וה"ה דיכול הבעל ליתן המתנות לעני שיזכה המעות עבור אשתו, ויתנם לעני".
      3. הגריש"א זצ"ל (שבות יצחק ח"ז פרק ח' סוף אות י"ז [עמ' קי"ח], אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ו אות י"ד) – "הרוצה ליתן מתנות לאביונים עבור בני ביתו וכדומה, **צריך להקנות** להם את הכסף קודם לכן, או שיזכה להם על ידי אחר, או על ידי הגבאי, משום שמצות הנתינה צריך שיתקיים בכסף של מקיים המצוה. ואין צריך לפרט לגבאי מי הם, וגם הם לא צריך לדעת מזה אז, דזכין לאדם שלא בפניו. אלא יכוין לזכות עבור מי שבדעת המקנה, **וצריך שבני הבית ידעו**, עוד לפני שהגבאי נותן לעני את כספם, כדי שיכוונו לזכות לעני במה שזכו מבעה"ב".

הגריש"א זצ"ל (בלילה ההוא עמ' י"ג, פסקי שמועות סוף עמ' ק"כ, אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ו אות ט"ז) – "ולמחייבים, צריך האב לתת לבנו מעות כדי שיוכלו לקיים את המצוה כדי לולב שהאב קונה לו לחנכו במצות, **ויקנה לו אותם שיהיו שלו**. וכ"ז בקטן שהגיע לגיל הפעוטות דהיינו כבן שש שבע".

הגריש"א זצ"ל (בלילה ההוא עמ' י"ג) – "הנותן לגבאי צדקה מעות לעניים בתור פיקדון יכול לתת גם עבור אשתו. אך צריך שיזכה לה על ידי אחר (שיגביה אחר בשבילה). ואפילו אם אשתו לא יודעת שזכתה במעות אלו מועיל, שזוכין לאדם שלא בפניו. אך צריך להודיעה על כך לפני שהגבאי יתן המעות לעני, כדי שתכוון לזכות לעני במה שזכתה מבעלה. (כלל הדבר שמעתי בשם אחד מגדולי הדור, והוא הסביר שאין צורך בשליחות ממש, ולכן לא צריך להודיע לה כאשר ממנה הגבאי שליח. והעיקר שתדע כדי שתכוון להקנות לענין כשיגיע לדיו)".

הגריש"א זצ"ל (***אגרת הפורים פרק ד' הע' כ"ב) – "ורק בעבד כנעני וקידושין שיש תמורה לכסף (דהיינו קנין העבד או האשה) אז אמרי' שראובן יכול ליתן הכסף ע"מ ששמעון יקבל התמורה, אבל מתל"א דומה למה שכתב שכתב בעל 'הנתיבות המשפט' בתשובה (בשו"ת חמדת שלמה יו"ד סי' לב ועי' פ"ת יו"ד סי' ש"ה סקט"ז) שאין א' יכול ליתן צדקה עבור חברו מדין עבד כנעני דכל מהות הצדקה הוא מצות נתינה בלא תמורה, ובדין עבד כנעני נתחדש רק שהעבד זוכה בעצמו תמורת הכסף שאחר נתן אבל לא נחשב כאילו הוא נתן בעצמו, ובצדקה המצוה שהוא בעצמו יתן, ועל כן הרוצה ליתן מתל"א עבור אשתו ובניו צריך להקנות להם הכסף או לזכות להם ע"י אחר ואח"כ יתן המעות מידיעתם עכ"ד".***

הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ו אות י"ז, יבקשו מפיהו פורים שער י' פרק ד' סעי' א') – "שבניו צריכים לזכות בכסף לפני נתינתו".

* + 1. נטעי גבריאל (פרק ס"ב סעי' ג') – "להקנות להם".
    2. הלילה ההוא (עמ' י"ג).
  1. **יש להדר**.
     1. ***הגרח"ק זצ"ל (אגרת הפורים פרק ד' הע' כ"ב***) – "כתב אלי: במתנות לאביונים נהגנו להקנות [הכסף] לאשה ולבנים הגדולים ע"כ (ואח"כ האב יכול להיות שלוחם למסור לעני או לגבאי)".

הגרח"ק זצ"ל (ישמח ישראל עמ' קמ"ז) – "שאלה: כשנותן עבור אשתו ובניו, האם יש עניין לתת להם הכסף, שיתנו הם בפועל או שסגי בזה שנותן. תשובה: יכול להיות שלוחם אבל טוב שיקנה להם המעות".

הגרח"ק זצ"ל (ישמח ישראל עמ' קמ"ז) – "שאלה: האם צריך לזכות להם ע"י אחר, או שסגי באמירה, שכסף זה מיועד עבור מתנות לאביונים של אשתו ובניו או שסגי אפילו במחשבה. תשובה: כנ"ל שטוב שיזכה להם".

***הגרח"ק זצ"ל (ישמח ישראל עמ' קמ"ט) – "במ"ב (סי' תרצ"ה ס"ק כ"ה) הביא בשם המ"א דאף שאשה חייבת במתנות לאביונים ומשלוח מנות כאיש, מ"מ יכול בעלה לשלוח בשבילה לכמה אנשים, וצ"ע הלא מה שקנתה אשה קנה בעלה, והאיך זוכה היא בזה להיחשב כמו שהאשה נתנה מתל"א ומשלו"מ. תשובה: מדין עבד כנעני".***

***עי' הגרח"ק זצ"ל (שונה הלכות תורת המועדים ס"ק ח' אות ד') – "ואם הבעל נותן בשביל אשתו ובניו עפ"י דין אי"צ לזכות בשבילה ומספיק מה שנותן עבורה ... והטעם שיאמר לאשתו הוא כדי שיהא ניכר שנותן בשביל אשתו (מרן הגרח"ק)".***

* + 1. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ט אות צ"ב, עמ' ל' אות ק"ה [לשונו מובא לקמן], אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ח טור א') – "מעיקר הדין אין צריך להקנות את המתנות לאביונים ומשלוח מנות לבני הבית, אולם נוהגים להקנות".
    2. תשובות והנהגות (ח"ו סי' קס"ה, בנתיבות ההלכה גליון ל"ד עמ' נ"א) – "אבל ראוי להחמיר לחוש לדעת הנתה"מ ולכן ראוי לדקדק להקנות קודם לאשתו הממון שנותן עבורה לאביונים, וכן שתזכה במשלוח מנות שמשלח עבורה, ובזה יוצא המצוה בלי ספק".
    3. הגר"ע אויערבאך שליט"א (אמרי מאיר הו"ד בקונ' מאור יעקב ח"א עמ' ט"ו אות ח') – "האם צריכים להקנות הכסף של מתנות לאביונים [שרוצים לתת עבור אשתו לאשתו]. תשובה: הידור להקנות".
  1. **יש לחלק בין אשתו [שלא צריך] או בני ביתו וקטנים [שצריך]**.
     1. חוט שני (פורים סוף פרק ט' אות ט', שבת ח"ג עמ' רל"א אות ד') – "שאלה: בעל הבית שנותן מתנות לאביונים עבור אשתו ובני ביתו, האם צריך לזכות להם את הכסף קודם שנותן לאביונים, או סגי בזה שנותן עבורם. תשובה: איתא לגבי קרבנות שהבעל מביא קרבנות עבור אשתו ופירש הרמב"ם בפיה"מ שהוא משום שאשתו כגופו, עיי"ש. וא"כ ה"ה בזה **שהבעל נותן עבורה אף שלא מקנה לה הכסף יצאה ידי חובתה**. אך עבור בני ביתו לא שייך כן, ולכן כשנותן מתנות לאביונים עבור בניו שהגיעו לחינוך, יקנה להם הכסף שהרי יש להם קנין מדרבנן ועי"ז נותנים לעניים משל עצמם".

חוט שני (***אגרת הפורים פרק ד' הע' כ"ב) – "שכתב שכתב בעל 'הנתיבות המשפט' בתשובה (בשו"ת חמדת שלמה יו"ד סי' לב ועי' פ"ת יו"ד סי' ש"ה סקט"ז) שאין א' יכול ליתן צדקה עבור חברו מדין עבד כנעני דכל מהות הצדקה הוא מצות נתינה בלא תמורה, ובדין עבד כנעני נתחדש רק שהעבד זוכה בעצמו תמורת הכסף שאחר נתן אבל לא נחשב כאילו הוא נתן בעצמו, ובצדקה המצוה שהוא בעצמו יתן ...*** ***דהכא לא דמי לדברי הנתיבות הנ"ל, דאשתו שאני, וכמו שאדם מביא קרבנות שאשתו חייבת בהן ומשום שהיא כגופו [עי' רמב"ם פ"י משגגות ה"ו] כמו כן י"ל דיכול ליתן מתל"א עבורה, ואע"פ שבקרבנות יש הלכה שהבעל 'חייב' להביא קרבנות אשתו ובשאר מצות ליכא דין זה (א"ה עי' אבי עזרי פי"ב ממעה"ק הי"ב ד"ה מעתה), מ"מ מהא דאמרו שם הטעם דאשתו כגופו [עי' לח"מ שם בשם פה"מ לר"מ] יש ללמוד דכשהבעל מביא חטאת עבור אשתו נחשב כאילו האשה הביאה, וא"כ ה"ה במתל"א אם הבעל נותן עבור אשתו נחשב כאילו האשה נתנה, ומ"מ צריך לומר לה שנותן עבורה מתנות לאביונים שתדע שהיא מקיימת המצוה בזה, וכ"ז דוקא באשתו שהיא כגופו אבל בבניו ובנותיו לא נתחדש דין זה, שהרי אינו יכול להביא עבורם קרבן חטאת וכדומה שהם נתחייבו בה, ורק קרבן טהרה יכול להביא עבורם להאכילם בקדשים [משום דקרבנות אלו א"צ דעת בעלים כמ"ש נדרים ל"ה ב'] וכמש"כ הר"ם שם".***

* 1. מראי מקומות – שבט הלוי (ח"ט סי' קמ"ז אות א', לשונו מובא לקמן), הליכות ביתה (סי' כ"ד הע' נ"ה, לשונו מובא לקמן), חינוך הבנים כהלכתו (פרק קי"ד הע' ל"ה).

1. שיעור מתנה.
   1. **אינו יודע**.
      1. פמ"ג (מש"ז ס"ק א', פמ"ג ראש יוסף מגילה דף ז. ד"ה תני) – "ולא מצאתיו כעת כמה יהיה שיעור מתנות".
   2. **מעיקר הדין סגי בפרוטה**.
      1. ריטב"א (מגילה דף ז. ד"ה אמר) – "ומסתברא דמתנות לאביונים היינו אפילו בב' פרוטות דשוה פרוטה חשיבא מתנה".
      2. מקור חיים (סעי' א', אפילו חד פרוטה לב' עניים) – "יכול ליתן פרוטה לשני עניים יחד ויוצא".
      3. אשל אברהם (בוטשאטש, סי' תרצ"ה סעי' ג') – "שגבי מתנות לאביונים השיעור פרוטה".
      4. מ"ב (ס"ק ב') – "ולא מצאתיו כעת כמה יהיה שיעור מתנות [פמ"ג] ובחידושי ריטב"א כתב אפילו שתי פרוטות דשוה פרוטה חשובה מתנה אבל לא בפחות".
      5. פקודת אליעזר (על סעי' ב') – "זרע יעקב ... ואח"ז זיכני השי"ת וראיתי בחי' הריטב"א ז"ל למגילה הנדפסים בס' מכתם לדוד חסאן דצ"ט א' מהספר וז"ל ומסתברא דמתנות לאביונים היינו אפי' בב' פרוטות ... וכיון שכן הוא אין לנו אלא דברי הריטב"א ז"ל וכמו שבאמת היה המנהג פשוט בעירינו שנותנים פרוטה אחת לכל עני זולת אחר כמה שנים שראיתי מ"ש הרב ז"י והבי"ד המחב"ר ופרסמתי הדבר וחזרנו אני ואיזה יחידים לנהוג כדעת ז"י מפני שלא ראינו להדייא בשום פוסק שכ' להיפך. ואחר שזיכני השי"ת לראות דעת הריטב"א ז"ל הנז' אפילו אם לא היה מנהג כזה לא אמרינן בזה הלכתא כבתראי ...".
      6. שואל ונשאל (ח"ג או"ח סי' ל"ה) – "תשובה הרב בית עובד ז"ל דיני מעות פורים לאביונים אות ג', הוכיח מדברי הריטב"א ומדברי מרן בב"י בשם הגהות מיימוניות, דשיעור שני מתנות, שני פרוטות פרוטה לזה ופרוטה לזה, ואחר שהביא דברי הרב זרע יעקב ז"ל, סיים, דהעיקר כדברי הריטב"א וטעמו ונימוקו עמו, דאלו ראה הרב זרע יעקב דברי הריטב"א, היה מורה ובא כהריטב"א. ועוד דהז"י סיפוקי מספקא ליה, והריטב"א ברירא ליה, ואין ספק מוציא מידי ודאי אפילו בשוין. ועיין להכה"ח ז"ל סימן תרצ"ד אות ז', שלא זכר דברי הרב בית עובד ז"ל ומסקנתו".
      7. ציץ אליעזר (ח"ז סוף סי' כ"ז) – "בזה השלחן ... והנה דברי הריטב"א הרי כבר הזכירם גם המ"ב על אתר בסק"ב וניכר דדעתו להכריע כן להלכה. ובמפורש מצינו גם שכבר הקדימוהו בזה שנים מספרי האחרונים שחיברו על השו"ע. (הא') בספר יפה ללב ... (הב') בספר פקודת אליעזר ... ויעוין גם באשל אברהם (בוטשאטש) שנטה מדעת עצמו לומר כן שהדעת נוטה שגבי מתנות לאביונים השיעור פרוטה ע"ש".
      8. זה השולחן (ח"ב עמ' צ"ב ד"ה בענין) – "בענין שעור מתנות לאביונים, הרבה אחרונים העתיקו לדינא את דעת הזרע יעקב שהובא בשע"ת כאן סק"א, דאם נותן מעות צריך שיתן שיעור שיקנה ג' ביצים פת. אמנם **מעיקר הדין** בודאי סגי בפרוטה וכדכתב הריטב"א וז"ל: ומסתברא וכו' אפ' בב' פרוטות דשוה פרוטה חשיבא מתנה אבל לא בפחות וכו'. ע"כ. ונראה שהזרע יעקב לא נזכר באותה שעה מדברי הריטב"א, ובפרט שבכלל נשאר בצ"ע, ולכן י"ל דלא שבקינן פשיטותיה דריטב"א מקמי ספקו דהזרע יעקב".
         1. עי' **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ט אות פ"ב) – "יש לתת למתנות לאביונים כשיעור סעודה חשובה ובשנת תש ס"ה יש לתת לכל אביון 10 ש"ח".
      9. הגריש"א זצ"ל (פסקי שמועות עמ' קכ"ו) - מעיקר הדין.
      10. חזון עובדיה (פורים עמ' קס"ו, עמ' רט"ו) – "ומן הדין די בנתינת פרוטה אחת לכל אביון".
      11. הגרח"ק זצ"ל (ישמח ישראל פרק כ"ה הע' ק"ע, עמ' קמ"ד) - לשונו מובא לקמן.
      12. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סי' תרצ"ד סעי' א') - לשונו מובא לקמן.
          1. **שלח פחות מש"פ ונתייקר - למחמירים לעיל**.
             1. דברי שלום (קרויז, ח"ה סי' קכ"ה) – "ולענ"ד לומר דיצא ידי מצוה אם נתייקר הפרוטה קודם שבא ליד העני ... היוצא לנו מזה אם באמצע הדרך זול הפרוטה ואינו חשוב רק חצי פרוטה, אף שבשעת ששלח היתה שוה פרוטה, לא יצא ידי חובתו וצריך להשלים כדי שעני יקבל פרוטה שלימה, כנ"ל".
   3. **שיעור סעודה**.
      1. עי' זרע יעקב (סי' י"א), הו"ד בחיד"א (מחזיק ברכה ס"ק ב') – "אם נותן מעות צריך שיתן שיעור שיקנה ג' בצים אוכל ואם נותן אוכלים צריך שיתן לו שיעור ג' ביצים מפת כך נראה לפום ריהטא ולפ"ז אם מחלק לעניים מנה לכל א' פרוטה לא יצא י"ח **ועדיין צריך להתישב**".
      2. עי' שע"ת (ס"ק א') – "בשם זרע יעקב שאם נותן מעות צריך שיתן שיעור שיקנה ג' ביצים אוכל ואם נותן אוכלים צריך שיתן לו שיעור ג' ביצים מפת כך נראה לפום ריהטא ולפי"ז אם מחלק לעניים מנה לכ"א פרוטה לא יי"ח ועדיין צריך להתישב עד כאן לשונו **ואין גוף הספר בידי לדעת טעמו** דבכל דוכתי נתינה בפרוטה".
      3. בן איש חי (שנה א' פר' תצוה, פורים אות ט"ו) – "והשיעור הוא אם נותן אוכל צריך שיהיה בו ג' ביצים ...".
      4. כה"ח (ס"ק ז', עי' ס"ק י"א) – "הריטב"א ... אמנם הרב זרע יעקב בשו"ת סי' י"א כתב דשתי מתנות לאביונים שוים לשני מנות לאיש אחד וכי היכא דמשלוח מנות היינו כדי סעודה כדאמרינן אביי בר אבין ורב חנניה בר אבין מחלפי סעודתייהו אהדדי אלמא דפחות מכדי סעודה לא נפיק ה"ה למתנות לאביונים כדי סעודה לעני ... ועדיין צריך להתיישב בדבר יעו"ש. והב"ד המחב"ר ... וכן המנהג להחמיר כדי לצאת אליבא דכ"ע. וה"ד לשני עניים אבל לשאר נותן מה שחפץ".
      5. עי' ***הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות קכ"ט, אות קל"ג [לשונו מובא לקמן]) – "שאלה: מהו השיעור של מתנות לאביונים בזמנינו, המשנ"ב כותב מהריטב"א שהוא פרוטה ולא פחות, ואילו השערי תשובה כותב מתנה חשובה, כיצד צריכים לנהוג למעשה. תשובה: אולי כשיעור לחם לסעודה".***
      6. עי' פסקי הלכות (סי' ט' פרק ב' סעי' ב') – "וראוי להחמיר כן לכה"פ בשני עניים, כדי לצאת ידי כו"ע".
         1. הסברא לחלוק: שהמקור של הזרע יעקב הוא הקיש למשלוח מנות. והדין לגבי משלוח, לפי כמה פוסקים [של"ה, מקור חיים, ע"ש], של"צ אפילו פרוטה.
         2. ואפילו להטעם שהוא מצד סעודה [התרה"ד], השיעורו הוי הוי תאנה ותמרה אחת, כדאי' בהלקט יושר בשם רבו.
         3. ואת"ל הסברא מצד שמחה וצריך לתת דבר חשוב גבי משלוח מנות, כדאי' בריטב"א. והריטב"א כאן, גבי מתנות לאביונים, סבר השיעור הוי פרוטה.
         4. א"כ ממ"נ הגדר גבי מתנות לאביונים, של"צ שיעור סעודה. שאם הטעם של משלוח מנות, הוי בשביל סעודת פורים, ל"צ שיעור של כל הסעודה.
         5. ולפי הטעם של חשיבות ושמחה, ג"כ כאן יש לחלק, ומספיק בפרוטה. ועוד, הזרע יעקב עצמו מסיים בצ"ע.
         6. וגם, אין ספק מוציא מידי ודאי. חוץ, שכמה אחרונים כתב, דאלו ראה הרב זרע יעקב דברי הריטב"א, היה מורה ובא כהריטב"א.
   4. **מה שגורם שמחה למקבל**.
      1. הגריש"א זצ"ל (ישמח ישראל פרק כ"ה הע' קע"ה, עמ' קל"ח, אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ו סעי' י"ג, שבות יצחק ח"ז פרק ח' אות ב') – "דצריך שיעור נתינה חשובה שלא יהא בושה לעני לקבלה, וגם שיהא שמח בזה, ושיהא עליה שם 'מתנה'. ולכן בזמנינו לא סגי בשיעור פרוטה או ג' ביצים בזה, אלא צריך מתנה חשובה".
      2. תשובות והנהגות (ח"ג סי' רל"א, מועדים וזמנים ח"ו סי' ק"ז) – "בשע"ת ... ובמ"ב ... ונראה לע"ד דהרי כאן לא נאמר נתינה אלא 'מתנה' והיינו שחשוב לו דוקא ... וכן מבואר במהרש"א ח"א מגילה ז. ע"ש ... ולפי זה נראה שבזמננו כסף בשיעור פרוטה גרידא לא משמחו כמתנה, וע"כ צריך לתת לו שיעור החשוב לפי זמננו .. רק כשיתן מתנה המשמחו יוצא, והצעתי כאן בחו"ל השיעור חמשה רנד או בא"י עשרה שקלים לכל אביון, שאין רגילים לתת לו בכל השנה כשאוסף צדקה לעצמו, דבכה"ג נקרא מתנה לאביונים ויוצאין שזה מתנה המשמחת אותו".
      3. עי' ר"ן (מגילה דף ג:) – "ומשלוח מנות איש לרעהו שתי מנות לאדם אחד. היינו מיני מאכל ומשתה לעשירים ולאביונים די לכל אחד במתנה אחת שהיא **נחשבת בעיניהם כדבר גדול**".
      4. עי' מש"כ לעיל, שזהו הטעם ויסוד של מתנות לאביונים.
   5. **פוסקי זמנינו**.
      1. אג"מ (שמעתתא דמשה שמועות משה סעי' ה') – "במתנות לאביונים לא סגי ליתן פרוטה לכל עני".

אג"מ (מסורת משה או"ח אות תכ"ח) – "שיש ליתן מספיק לסעודה של אחד, ולאו דוקא סעודת פורים, אלא **סתם סעודה**".

* + 1. להורות נתן (ישמח ישראל פרק כ"ה הע' קע"ה) – "שבזמנינו סגי ב-5 שקלים".
    2. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ו הע' קס"ב) – "ובשנת תשס"ב הורה דצריך לתת **לכל אביון** בערך 50 ש"ח ... ויש לציין שלא הורה דבר זה כחיוב אלא כהידור".

הגריש"א זצ"ל (יבקשו מפיהו פורים שער י' פרק ו' סעי' א' אות י"ד) – "שתלוי כל אחד לפי מה שהוא, אך חמישים שקל, ודאי שטוב. [תשס"ה]".

* + 1. חזון עובדיה (פורים עמ' קס"ו) – "ומן הדין די בנתינת פרוטה אחת לכל אביון. ובזמן הזה אגורה אחת חשובה כמו פרוטה, שהיא המטבע הפחות ביותר שיוצא בהוצאה. ו. כיום פרוטה היא מטבע של חמש אגורות. וירא שמים יתן בעין יפה ובסבר פנים יפות, והנה שכרו אתו ופועלתו לפניו".
       1. ילקוט יוסף (פורים, מהדורת תשע"ג עמ' תרט"ו) – "בחזו"ע ... ונראה כוונתו, שיש לחשב כפי המטבע היוצא ולא כפי פרוטה של כסף של תורה, ולכן בזמן שהיתה אגורה יוצאת היה די בזה, אך כיום כבר בטלו את השימוש בפרוטה, וצריך מטבע של חמש אגורות. ונכון להיום רק מטבע של עשר אגורות יוצא בהוצאה".
    2. שבט הלוי (ישמח ישראל פרק כ"ה הע' קע"ה, ריש עמ' קמ"ג) – "שצריך ליתן 10 שקלים".
    3. חוט שני (פורים סוף פרק ט' אות ב') – "השיעור שראוי לתת מתנות לאביונים הוא שיעור סעודה שבזמנינו הוא כרבע ככר לחם, ומ"מ מעיקר הדען יוצא שנותן פרוטה לכל עני".

חוט שני (ישמח ישראל עמ' קנ"ג) – "י"א ש"פ וי"א שעור סעודה שהוא ד' ביצים. (כיום כרבע לחם)".

* + 1. תשובות והנהגות (ח"ג סי' רל"א [בשנת תשנ"ז]) – "בא"י עשרה שקלים לכל אביון".

תשובות והנהגות (ח"ה סי' רל"ה אות ד', עי' מועדים וזמנים ח"ו סי' ק"ז) – "והנה בשיעור מתנות לאביונים כתב מ"ב (ר"ס תרצ"ב) מהריטב"א שמספיק בפרוטה, ובמק"א (מוע"ז ח"ו סי' ק"ז) ביארתי שצריך ליתן שיעור חשוב, כיון דלא נאמר נתינה אלא מתנה, ומתנה היינו שיעור חשוב דוקא, ומש"כ במ"ב משם הריטב"א שמספיק בפרוטה נראה דהיינו בזמנם שלאביון היה זה דבר חשוב, אבל בזמנינו לא סגי בפרוטה עיין שם. ונראה **שצריך ליתן שיעור חשוב כפי המקבל**, והיינו שאם נותן לאביון שפושט יד לבקש מכל אחד, די לתת עשרה שקלים שזהו שיעור חשוב אצלו שאין רגילים ליתן לו כן בכל השנה, **אבל כשנותן לעני שאינו מוכן** להתבזות לבקש מכל אחד ורק מבקש באופן פרטי מאנשים שמצפה מהם שיתנו לו סכום הגון, צריך ליתן לו כפי הסכום שכשמצפה שיתנו לו זה הסכום הוא מוכן להתבזות לבקש שרק אז זהו מתנה חשובה אצלו. ולע"ד נראה עוד דבר חדש, דכיון שמענין המצוה לשמח האביון במתנה, לכן מצוה מן המובחר ליתן סכום שחשוב לנותן, שהעני אינו שמח ושבע רצון כשנתן לו סכום שאינו חשוב כלל אצל הנותן והיה יכול ליתן לו יותר מכך, והיינו שלבן ישיבה וכדו' די ליתן לעני עשרה שקלים שזהו כבר סכום חשוב לנותן, אבל העשיר צריך ליתן סכום הגון כפי השיעור שהעני יהא שבע רצון בכך (מיהו אם שולח לו ע"י אחר ואין האביון יודע מי הנותן, א"צ ליתן לו אלא כפי שיעור שחשוב למקבל)".

* + 1. הגרח"ק זצ"ל (ישמח ישראל פרק כ"ה הע' ק"ע, עמ' קמ"ד) – "עפ"ד סגי בפרוטה, כמ"ש במ"ב ורק מידת חסידות להדר מה דאפשר".

הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח גליון קס"ו סוף טור א') – "ונותן כמה שקלים (עשר ₪) ולא חמישים שקל כמו שהחמיר חמיו זצ"ל. עי' שו"ה תרצ"ד ד', ושמעתי ממרן שיתכן שאין כוונת חמיו מרן הגרי"ש אלישיב שצריך דוקא חמישים אלא שבזה ודאי יוצאים אבל לאו דווקא, אמנם בהזדמנות אמר לי מרן שבד"כ הוא נותן לעני אחד או שתים מתנה חשובה של כסף, ולשאר העניים המבקשים נותן פרוטה וכן ראיתי בס"ד".

***הגרח"ק שליט"א (***אלא ד' אמות של הלכה פרק ס"ד סעי' ט"ז) – "ונותן כמה שקלים (עשר ₪) לשני אביונים לכל אביון עשר ₪ ולא חמישים שקל כמו שהחמיר חמיו זצוק"ל. ואח"כ בהמשך היום נותן עוד פרוטה ויותר להרה אביונים".

* + 1. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סי' תרצ"ד סעי' א') – "ומן הדין די בנתינת פרוטה אחת לכל אביון. [כ"ה בהריטב"א (מגילה ז:). וע"ע בשו"ת רש"י (סי' רצג), וכן בשבולי הלקט (סי' רב) בשם רש"י, שכתב, שאין קצבה במעות פורים, שכל מה שירצה האיש ליתן יתן. מפני שהוא צדקה, וצדקה כל אחד נותן לפי עינו הטובה. וסיים השה"ל, 'ומנהג פשוט אצלינו לחלק לעניים בפורים מעות ומיני מאכל ומשתה'. וכ"כ בספר מאורי אור (דקכ"ט.), דסגי בנתינת פרוטה אחת. וכ"כ בית עובד, שערי תשובה, אשל אברהם מבוטשאטש, בתי כנסיות, פקודת אלעזר, ומשנ"ב. ואמנם המהרש"א בח"א (מגילה ז:) כתב, דנתינה מעלייתא בעינן. וכ"פ בשו"ת זרע יעקב (סי' יא) דבעינן כשיעור ג' ביצים מפת. והמתחסד עם קונו יעשה כד' הזרע יעקב וסיעתו, לכל הפחות, עם ב' עניים. ולשאר יתן כמתנת ידו]. ובזמן הזה אגורה אחת חשובה כמו פרוטה, שהיא המטבע הפחות ביותר שיוצא בהוצאה. וכיום פרוטה היא מטבע של חמש אגורות. וירא שמים יחמיר ויתן בעין יפה ובסבר פנים יפות, כשיעור שווי סעודה אחת של לחם ולפתן. ויהיה שכרו אתו ופעולתו לפניו. [ילקו"י מועדים, עמ' שלח. חזון עובדיה פורים עמוד קסז]".

ילקוט יוסף (פורים, מהדורת תשע"ג עמ' תר"י, והע' שם) – "מה שמפרסמים ששיעור מתנות לאביונים הוא עשרה שקלים לכל אביון, ובשביל נתינה חשובה ראוי לתת חמישים שקלים לכל אביון, אין זה מעיקר ההלכה, אלא ממדת חסידות בעלמא. [כתב בחזו"ע ... שמן הדין די בנתינת פרוטה אחת לכל אביון, ובזמן הזה 'אגורה אחת' חשובה כמו פרוטה, שהיא המטבע הפחות ביותר שיוצא בהוצאה, ואח"כ כתב, וכיום פרוטה היא מטבע של חמש אגורות. וירא שמים יתן בעין יפה ובסבר פנים יפות, והנה שכרו אתו ופעולתו לפניו. ע"כ. ונראה כוונתו, שיש לחשב כפי המטבע היוצא ולא כפי פרוטה של כסף של תורה, ולכן בזמן שהיתה אגורה יוצאת היה די בזה, אך כיום כבר בטלו את השימוש בפרוטה, וצריך מטבע של חמש אגורות. ונכון להיום רק מטבע של עשר אגורות יוצא בהוצאה]".

* 1. מראי מקומות – מעם לועז (אסתר עמ' רמ"ט אות רי"א), דברי יציב (ליקוטים והשמטות סי' ס"ה אות ו'), הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה מועדים ח"ב פרק י"ט הע' ס"ב), ישמח ישראל (פרק כ"ה סעי' א').
     1. שו"ת רש"י (סי' רצ"ג) – "במעות פורים **אין קצבה**, כל מה שירצה האדם ליתן יתן, מפני שהוא צדקה, וצדקה כל אחד ואחד יתן כפי עינו הטובה".
     2. מחזור ויטרי (סי' ר"מ) – "ובפורים **אין קיצבה**. וכל מה שיבקש כל אחד ליתן יתן. מפני שהיא צדקה. וצדקה כל אחד ואחד לפי עין שלו הוא נותן".
     3. שבולי הלקט (סי' ר"ב) – "מצאתי בשם רבינו שלמה זצ"ל במעות פורים **אין קצבה** כל מה שירצה האיש ליתן יתן".
     4. תניא רבתי (סי' מ"א) – "מצאתי בשם רבינו שלמה ז"ל. במעות פורים **אין קצבה**. כל מה שירצה האיש ליתן יתן. מפני שהוא צדקה. וצדקה כל אחד ואחד יתן כפי עינו הטובה".

1. **מתנות** לאביונים.
   1. **אוכלים**.
      1. מקיים המצוה – רמב"ם (פרק ב' הל' ט"ז), מ"ב (ס"ק ב', "ורשאי ליתן מאכל או מעות"), פוסקים.
   2. **כסף**.
      1. מקיים המצוה – רמב"ם (פרק ב' הל' ט"ז), מ"ב (ס"ק ב', לשונו מובא לעיל), פוסקים.
   3. **נתן כסף מזויף**.
      1. מחמיר.
         1. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תשכ"ה) – "***שאלה: נתן מתל"ע בכסף ואח"כ התברר שהיה מזויף, אם יצא מתל"ע. תשובה: לא".
   4. **בגדים, שוה כסף**.
      1. מחמיר.
         1. עי' פמ"ג (מש"ז ס"ק א') – "ורשאי ליתן מאכל או מעות ... יראה לי דלכתחלה צריך ליתן מתנה לאביון דבר הראוי להנות ממנה בפורים, מאכל או מעות שיכול להוציא בפורים. ועיין טור דפסק דאין העני רשאי לשנות המעות, כרבי מאיר בברייתא דאומנין [בבא מציעא] ע"ח [ע"ב] דמגבית פורים לפורים. ועד כאן לא פליגי הפוסקים, ופסק המחבר כמותם בסעיף ב', אלא דעני יכול לשנות, אבל בעל הבית צריך ליתן שיכול להנות ממנה בפורים. אף שי"ל להיפך, דעד כאן פסק הטור במגבית פורים לפורים דאדעתא דהכי נתנו דליכלו בפורים (עיין פרי חדש כאן אות ב לרבי מאיר הטעם דמשנה מדעת בעל הבית הוה גזלן, ואף דאנן לא קיימא לן הכי, בפורים וודאי אדעתיה דהכי יהבו), מה שאין כן כשבעל הבית נותן לו כתונת ובגדים י"ל דשרי לכולי עלמא. מכל מקום נראה לכאורה **דלכתחלה** יש ליתן דבר שיכול להנות ממנו בפורים, וצ"ע".
         2. אור שמח (פרק ב' הל' ט"ז) – "אבל בגדים וכיו"ב אינו יוצא, דהוי כמו שנצטוו לשמח היתום במעות מעשר, ודוקא מידי דמיכל, כדתניא (ב"מ עח, ב) לוקחין עגלים (ומעזת) [ממעות] של פורים, ומעות חזו למיקני בהו כל מילי".
      2. מקיים המצוה.
         1. טורי אבן (מגילה דף ז. מתנות) – "אבל מתנות אביוני' מצוותן אפי' במידי דלאו מיכל ובכסף ושוה כסף נמי סגי".
         2. משנה הלכות (ח"ו סי' קכ"ב, חט"ז סי' נ"ה ד"ה הנה).
         3. נטעי גבריאל (פרק ס"ו סעי' א', סעי' ג') – "יוצאין יד"ח בכל דבר, בין במאכלים או בגדים וכדומה".
      3. מראי מקומות – ישמח ישראל (פרק כ"ה סעי' ג').
         1. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות קמ"א) – "במשנ"ב תרצד.ב. כתב דרשאי ליתן למתל"א מאכל או מעות, ומשמע דאף דיעבד לא יוצי"ח בנתינת כלי יפה האם נכון. תשובה: צ"ע".
   5. **מחילת חוב**.
      1. מקיים המצוה.
         1. בית אבי (ח"ד סוף סי' ס"ב) – "דלא עדיף מקידושי אשה בהנאת מחילת מלוה ... ואפשר יש לומר שאין זה מן המובחר דאפשר העני צריך לו לצורך פורים, אבל מדינא בודאי דיוצא יד"ח המצוה".
         2. ***הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות קל"ג) – "שאלה: אדם שמוחל חוב של עני החייב לו, האם הוא מקיים מתנות לאביונים על ידי זה. תשובה: רק אם על ידי זה יכול העני לקנות לחם".***
      2. מחמיר.
         1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה פורים פרק י"ט סעי' כ"ד) – "אין אדם יוצא ידי חובת מתנות לאביונים במחילת חוב שיש לו על העני".
         2. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א תשובה תשכ"ב) – "שאלה: אם יוצא מתל"ע כשמוחל חוב לעני שהיה חייב לו. תשובה: מסתבר שלא".

הגרח"ק זצ"ל (שערי שיח עמ' קכ"ז תשובה ש"ב) – "שאלה: (שם) אביון שחייב לחברו ממון, האם מחילת החוב מהני לקיום מתנות לאביונים. תשובה: לא מהני, כיון שאין בזה הנאה למקבל".

* + - 1. דברי שלום (קרויז, ח"ה סי' קכ"ו) – "מ"מ צריך לחוש לב' הטעמים וממילא אינו יוצא במחל החוב, לא מצות מתנות לאביונים ולא מצות משלוח מנות".
    1. מראי מקומות – משנת יוסף (ח"י סי' קל"ד אות ב'), הגר"מ גבאי שליט"א (גם אני אודך ח"ט סי' ג' אות ג').
       1. משנה הלכות (חי"א סי' תקנ"ב) – "לכאורה תלוי בטעמים אי משום כדי שיהי' לו סעודה הרי לא נתן לו כלום ואין לו ואי משום להרבות אהבה וריעות הרי הרבה גם בזה שמחל לו חובו ומיהו עיין שו"ת בית שערים למרן דב' טעמים כהדדי נינהו ע"ש סי' ש"פ ודו"ק כי קצרתי מאד. אמנם במהר"ל איכא עוד טעם משום שלימות האדם ע"ש כי קצרתי מאד".
       2. חשוקי חמד (מגילה דף ו:) – "שאלה. הלוה כסף לעשיר, והעשיר ירד מנכסיו, ואין לו לשלם את חובו, האם כשהמלוה יפטור את העשיר מחובו בפורים, קיים בזה מצות מתנות לאביונים, כיון שיש לו שמחה רבה במחילת החוב, או שמא כיון שקיי"ל שמלוה להוצאה ניתנה, והמקדש אשה במלוה אינה מקודשת, כמבואר במסכת קידושין (דף ו ע"ב) כיון שלא חשיבה כעת נתינה, כיון דהוא כבר ברשות האביון, אולי אינו יוצא ידי חובה. תשובה. בשו"ת תשורת שי (ח"א סימן ט) דן בשאלה זו, והביא ראיה דלא מהני מהא שכתב המג"א (סימן תרפח סק"ה) שעיירות המסופקות אי מוקפות חומה מימות יהושע בן נון, נוהגין מתנות לאביונים בי"ד ובט"ו. ואם נאמר שאפשר לצאת ידי חובה על ידי מחילת חוב, יתן בי"ד בתנאי, שאם היום הוא פורים, הריני נותן לו בתורת מתנות לאביונים, ואי מחר הוא פורים הריני נותן לו המעות רק בתורת חוב, ולמחר יאמר לו, שאם אתמול היה פורים הרי כבר נתתי, ואם היום הוא פורים, הריני מוחל ההלואה, אלא שע"כ שלא יוצאים במחילת החוב, ואף על פי שאפשר לדחות, שמשום הכי אי אפשר להתנות כן, משום שהוא חוב שאי אפשר לגבות, כיון שיאמר לו העני, תביא ראיה שאתמול לא היה פורים ואחזיר לך, מ"מ כיון שמועיל תפיסה, שפיר חשוב כחוב שאפשר לגבות, עיין שם. אלא שלכאורה אפשר לדחות את ראייתו, שמי יימר שלא מהני לעשות כן, שלא כתב המג"א אלא שצריך לתת בשניהם, ואם רוצה יתן בשניהם, ואם אינו רוצה בשניהם עכ"פ יעשה תנאי, ועיקר חידושו של המג"א שלא יתן רק בי"ד בלא תנאי. עוד כתב שם להוכיח שלא מהני, מהמבואר בשו"ע (יו"ד סימן ריג) דאין גובין חוב מצדקה, וא"כ איך יגבה חובו ממתנות לאביונים, אלא שכתב שברצון הלוה מהני, ויאמר הריני כאילו התקבלתי. ומ"מ נראה שיש לו עצה, שבכל פורים ירויח לו הזמן לעוד שנה, ויצא בזה מתנות לאביונים, כדאמרינן בקידושין (דף ו ע"ב) שאם מקדש אשה בהרווחת הזמן היא מקודשת, ואף על פי שהתם אמרינן שאסור לעשות כן משום הערמת רבית, שאני התם משום שהאשה מתקדשת עצמה בזה, הרי כאילו נתנה לו עבור זה מעות, אבל הכא שאין הלוה נותן לו כלום, אלא שהוא מקיים מצוה, אין בזה משום רבית, וצ"ע".
  1. **לפרוע חוב עבור העני**.
     1. מחמיר.
        1. הגרשז"א זצ"ל (מעדני שלמה עמ' קכ"ג, דפו"ח עמ' רל"ב) – "אמר מרן, שבפרעון חוב של עני, **כגון שפורע חובו בחנות מכולת** וכדומה, אין בזה קיום דין מתנות לאביונים, דצריך נתינת כסף בידו באופן שיכול לעשות עם הכסף כרצונו. ומטעם זה נמי לא מהני לתת לו ביד על מנת שיפרע איזה חוב, דשוב אינו לכל צרכו. וכן במחילת חוב ליכא קיום דין זה, דמה דהוה הוה, ואין זה נקרא נתינה חדשה לענין זה. אבל אם צריך לפרוע חוב גדול וקשה לאסוף את הכסף עבורו באופן אחר אם לא לשם מתנות לאביונים, אפשר לתת לו את הכסף בפורים, ואחרי פורים להיכנס אליו ולומר לו שהכסף מיועד עבור חוב מסויים, דכיון שביום פורים עצמו היה יכול לעשות כרצונו, נתקיים בזה דין מתנות לאביונים".
        2. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א תשובה תשכ"ט) – "שאלה: אם מקיים מתל"ע כשפורע לעני חוב במכולת. תשובה: מסתבר שלא".

עי' הגרח"ק זצ"ל (דרך שיחה ח"ב סוף עמ' ד"ש) – "שאלה: עני החייב מעות למכולת ופרע חובו בפורים, מהו כה"ג כשאין המוכר נותן לו שיקנה עד שישלם. תשובה: סגי בזה, אף שלא נתן לו מתנות השייכות לפורים ורק עשה היכי תימצי שעי"ז יהיה לו צורך פורים".

עי' הגרח"ק זצ"ל (באורח צדקה תשובה קע"ב) – "צ"ע".

* + 1. מראי מקומות – משנת יוסף (ח"י סי' קל"ד).
       1. חשוקי חמד (מגילה דף ו:) – "שאלה. עשיר שיש לו הרבה כספי מעשר, ורוצה לתת אותם לעניים, ורוצה לקיים את המעלה השלישית שכתב השו"ע (יו"ד סימן רמט סעיף ח) שיודע הנותן למי נותן, ולא ידע העני ממי לוקח, כגון גדולי החכמים שהיו הולכים בסתר, ומשליכים המעות בפתחי העניים, וכזה ראוי לעשות. ולכן רוצה ללכת לבעלי מכולת ולבקש מהם את רשימת בעלי החובות תלמידי החכמים העניים, שאין ידם משגת, ולשלם את חובותם, האם יצא בזה ידי מצות צדקה. תשובה. כתב השו"ע (חו"מ סימן קכח ס"א) הפורע חובו של חבירו שלא מדעתו, אפילו היה בשטר, ואפילו היה עליו משכון ונטלו זה שפרע, אין הלוה חייב לשלם לו, והרי אבד זה הנותן מעותיו. ואפילו אם היה המלוה דוחקו לפרוע, שמא היה הלוה מפייס את המלוה ומוחל לו. והמקור הוא מהא דאיתא בכתובות (דף קח ע"א) ובנדרים (דף לג ע"א) המודר הנאה מחבירו שוקל לו את שקלו, ופורע את חובו, ומחזיר לו אבידתו, ופריך פורע לו את חובו, הא קמשתרשי ליה, כלומר הא מרויח על ידי זה, שהוא אין צריך לשלם, ומשני, אמר רב אושעיא הא מני חנן היא, דאמר איבד את מעותיו. ופירש"י המפרנס את אשת חבירו, ונתכוון לשם הלואה שישלם לו בעלה, איבד מעותיו, ואין יכול לומר לו את חובך פרעתי שלם לי, והוא הדין נמי לכל חוב שעליו, ועמד חברו ופרעו וזה לא אמר לו הלויני, אינו חייב לו כלום, וכיון דאילו פרעיה לשם הלואה לאו הלואה היא, כי פרעיה נמי לשם מחילה לאו מידי יהיב ליה. ולכאורה מדהתם לאו מידי יהיב ליה, הוא הדין כאשר שילם את חובותיו במכולת, אולי לא נתן לו כלום. ואולי אפשר לומר דבנידוננו נחשב שנתן לו, משום שכתב הרמ"א (שם) יש מי שאומר שכל זה שלא היה לו משל חבירו בידו, אבל אם היה בידו משל חבירו פרע חובו, מה שעשה עשה. וכתב הש"ך (סק"ח) דכיון שיש לו בידו משל חבירו, הרי השעבוד הוא של בעל החוב הראשון משעבודא דר' נתן, עיין שם. וא"כ הכא נמי כיון שיש לו מעות של צדקה, ויש כאן בעל חוב של עני, אולי יש בזה משום שעבודא דר' נתן, אבל יש לדחות, דהרי אין השעבוד דוקא על העני הזה, שיכול להביאו לכל עני שירצה, ובלאו הכי יש לומר, שהרי אין הצדקה משועבדת לחובות של העני. כמו שכתב השו"ע (יו"ד סימן רנג סעיף יב) מי שצריך לבריות ושט אחר פרנסתו ונתנו לו צדקה, אין בעלי חובות יכולים להפרע ממנו, ממה שגבה בצדקה. הרי שלא אמרינן שהצדקה משועבדת לחובותיו. ומ"מ נראה שיצא ידי חובת צדקה, שכתב הש"ך (שם) דמשמע בתוס' דעיקר טעמא דהפסיד מעותיו משום דהוי כמבריח ארי מנכסי חבירו, אף על גב דאית ליה פסידא, דכיון דמבריח מדעתו, אמדוהו רבנן דעתיה דמסתמא לשם מצוה קעביד כמו שפירש"י, ע"כ. וא"כ משמע דעכ"פ מצוה קעביד, דאי אמרת דאפילו מצוה לא עשה, אם כן יהיה חייב לשלם לו".
  1. **צ'ק** (check).
     1. מיקל.
        1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה מועדים ח"ב פרק י"ט סעי' כ"ג [לשונו מובא לקמן], מעדני שלמה עמ' קכ"ג, דפו"ח עמ' רל"ג) – "שבנתינת צ'ק (המחאה) יוצא ידי חובת מתנות לאביונים, דאם הבנק פתוח עכשיו דפשיטא שיוצא, ואף אם אינו פתוח, מכל מקום, כיון שתמיד אפשר לפרוט צ'ק אצל שכנו וכדומה, נקרא נתינת מעות".
        2. הגריש"א זצ"ל (בלילה ההוא עמ' י"ב, ישמח ישראל ריש עמ' ק"מ, שבות יצחק ח"ז פרק ח' אות ג', אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ו סעי' ג').
        3. הגרחפ"ש זצ"ל (בלילה ההוא עמ' י"ב).
        4. חזון עובדיה (פורים עמ' ק"ע סוף סעי' ו', סוף עמ' קע"א) – "הנותן המחאה (צ'יק) לאביון יוצא ידי חובת מתנות לאביונים [לא מבעיא אם הבנק פתוח ויכול להוציאו מיד, אלא אפילו הבנק סגור בו ביום, כיון שהצ'יק נמצא ברשותו, ואפשר לקנות בו מצרכים אצל מכירו, נקרא נתינת מעות ויוצא בו י"ח".
        5. שבט הלוי (קובץ מבית לוי חי"ז עמ' ק"ט, ישמח ישראל עמ' קמ"ב, עמ' קמ"ג [לשונו מובא לקמן]) – "אם יכול לקנות בזה לצורך סעודת פורים יוצא".
        6. משנה הלכות (ח"ו סי' קכ"ב, עי' חט"ז סי' נ"ה) – "לענין מתנות לאביונים אומר אני דודאי כ"ע מודי דאם נתן לו דבר שיכול למכרו מיד ולקנות ממנו לצורך פורים דיצא ידי מתנות לאביונים דסוף סוף האביון קבל מתנה וא"כ בשיק כזה אף שאין להנותן מעות כעת בבאנק מ"מ הרי שוה כסף הוא ויש לו ערך לשיק הזה עכ"פ בפחות או ליתנו לחנוני והחנוני יתן לו מה שצריך וימתין עד זמן שיהיה מעות לבעל השיק ממילא נתן לו מתנה לאביונים ולביטול לא חיישינן וכמו שכתבתי לעיל וכ"ש בעני דודאי מחויב לשלם צדקה אפילו בלבו וכ"ש שנתן שיק ולכן לפענ"ד דגם בזה יצא כ"ז שלא בטלו אף שאין לו כעת כסף בבאנק. ואולי אפילו בטלו אח"כ כיון דעכ"פ מחויב לשלם לו, והי' זה תלוי באופן השטר אם מחויב לשלמו והבן".
        7. הגרח"ק זצ"ל (ישמח ישראל סוף עמ' קמ"ה).
        8. נטעי גבריאל (פרק ס"ו סעי' ב') – "הנותן טשע"ק (המחאה) בפורים, מקיים בזה מצות מתנות לאביונים, ואפילו כשאין להנותן כעת מעות בבאנ"ק, מ"מ הרי שוה כסף הוא, ויש לו ערך, משום שיכול לשלם בזה חובות וכיוצא בזה".
        9. ילקוט יוסף (פורים מהדורת תשע"ג עמ' תר"מ) – "הנותן המחאה (צ'יק) לאביון יוצא ידי חובת מתנות לאביונים. ולא מבעיא אם הבנק פתוח ויכול להוציאו מיד, אלא אפילו הבנק סגור בו ביום, כיון שהצ'יק נמצא ברשותו, ואפשר לקנות בו מצרכים אצל מכירו, נקרא נתינת מעות ויוצא בו ידי חובה".
        10. תורת המועדים (פורים וחדש אדר עמ' שכ"ד) – "וכן יוצאים ידי חובה במתן המחאה בנקאית (שיק)".
            1. וכ"ש הפוסקים שמיקל לקמן, ה"ה כאן.
     2. מחמיר, אלא אם כן מוציא את הכסף מהבנק.
        1. חוט שני (פורים סוף פרק ט' אות ו') – "בנתינת צ'ק אינו מקיים מצות מתנות לאביונים, גם אם נכתב לבו ביום דאין זה נחשב כסף, אלא אם כן מוציא את הכסף מהבנק".

חוט שני (פורים סוף פרק ט' אות ו', ישמח ישראל עמ' קנ"ד, אמנם עי' ימי הפורים [שכטר] עמ' ק"ב אות י"א [לשונו מובא לקמן]) – "אין יוצאים בנתינת צ'ק אלא אם העני יוציא א"ז בפורים מהבנק".

עי' חוט שני (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ו טור ג') – "דצ'ק אינו ממון אלא הוראה לבנק שישלם, ולכן אין יוצאין יד"ח מתנות לאביונים אלא א"כ הבנק פתוח ויכול ללכת לגבות את הכסף, ואף שלמעשה לא הלך לגבות הכסף מ"מ יצא יד"ח, אולם חסר בהידור המצוה אם האביון לא גבה את הכסף בפועל בו ביום מהבנק".

* + 1. מחמיר, אא"כ אם הבנק פתוח ויכול לגבותו.
       1. תשובות והנהגות (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ו טור ג') – "דיוצאים יד"ח מתנות לאביונים בצ'ק, רק אם נותנים צ'ק מזומן בשעה שהבנק עדיין פתוח ואפשר ללכת לפדות את הצ'ק".
       2. הגרי"מ שטרן שליט"א (סדור התהלה והתפארת עמ' תצ"ו) – "כשנותן צ'יק עבור מתנות לאביונים, אם הבנק פתוח ויכול לגבותו נחשב ככסף, אך לאחר שהבנק סגור, לא נחשב ככסף, ומה שבעל מכולת נותן לו אוכל עבור זה - אינו אלא טובה בעלמא ולא שנחשב כסף".
    2. מראי מקומות – **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ו טור ג', מה טובו גליון ט' עמ' כ"ט אות פ"ג, לשונם מובא לקמן).
       1. שערי ימי הפורים (שו"ת סי' כ"ב, עמ' קל"ו) – "צריך לתת לעני מתנה שיוכל להנות ממנה בפורים לקנות צרכי סעודה, ולכאורה אם העני יוכל לקנות אוכל עם הצ'ק הדחוי, הנותן יצא ידי חובתו בזה, כי אף אם יתן לו כסף אין העני אוכל את הכסף אלא ממיר אותו באוכל, על כן גם צ'ק ניתן להמיר אותו באוכל. אולם היות שאין הנותן יודע אם העני יוכל להשתמש בצ'ק באותו יום, כי לא תמיד ניתן לקנות עם צ'ק אף צ'ק מידי, ובפרט אם הצ'ק אינו שלו ... כן אין לסמוך על צ'ק למתנות לאביונים. והנה הפמ"ג (סי' תרצ"ד מ"ז סק"א) מצדד שאפשר לתת לעני אף בגדים ... ומזה נראה דס"ל דמתנות לאביונים הוא כל דבר שהאביון נהנה ממנו [כמו בצדקה], וצ'ק מידי או דחוי הוא דבר שהעני נהנה ממנו. לכן נראה שבשעת הדחק שאין לו כסף מזומן או אוכל יכול לתת לו צ'ק. ועוד שהמ"ב ... כתב, שלכתחילה יש לתת לאביון דבר הראוי ליהנות ממנו בפורים וכו'. ומשמע שבדיעבד יוצא גם בדבר שלא ניתן ליהנות ממנו בפורים. על כן עכ"פ בדיעבד יוצא אף בצ'ק דחוי. והיום מצוי שיש אירגוני צדקה שאם נותנים להם צ'ק אפילו דחוי, הם נותנים עבורו כסף מזומן לעניים 'בו ביום' בפורים. ונראה שבזה יוצא לכו"ע, שהרי הגבאי נתן כסף לעני בשליחות בעל הצ'ק".
       2. שערי זבולון (פורים שער ב' פרק א') – "הקהילות יעקב ... צ"ע, דממ"נ דאם אפשר לקיים מתנות לאביונים בשטר חוב למה לא יקיים בהתחייבות בשטר שאי אפשר לפדותו כעת, דעצם החוב הוא כסף ... ואם אי אפשר לקיים בשטר חוב מה מועיל במה שיכול לפדותו היום, דממ"נ אם בפועל פדה הצ'יק ודאי קיים בזה מתנות לאביונים, ואם לא פדה הרי לא קיבל האביון מידי, ועוד יש לדון דצ'יק הוי שטר חוב שיש לו על אחרים דלכו"ע נחשב נתינת מעות, וצ"ע. שו"ר דיש לדון עוד דנתינת צ'יק לא הוי כלל התחייבות אלא הוראה לבנק לתת לו כסף]".
  1. **בצ'ק שכתוב עליו 'למוטב בלבד'**.
     1. מיקל – הגר"ע אויערבאך שליט"א (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ו טור ג', לשונו מובא לקמן), הגר"מ גרוס שליט"א (וישמע משה פר' תצוה תשפ"ג אות ה'), הגר"ש גרוס שליט"א (וישמע משה פר' תצוה תשפ"ג אות ה'), הגרי"מ שטרן שליט"א (וישמע משה פר' תצוה תשפ"ג אות ה').
  2. **צ'ק דחוי** (postdated check), **או כשהבנקים סגורים**.
     1. יש כאן שוויות.
        1. עי' קהילות יעקב (הליכות והנהגות סוף עמ' ל"ח), הו"ד ברבבות אפרים (ח"ה סי' תנ"ה אות ב') – "מתנות לאביונים בצ'ק שאפשר עכשיו להוציא, מסתמא יוצא ידי חובתו".
        2. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה פורים פרק י"ט ס"ק ל"ו) – "ואין חילוק בין אם הגיע כבר זמן פרעונו אם לאו, וכן אם הבנק פתוח עדיין בו ביום או לאו, אלא כל שאם ירצה יוכל לקבל תמורתו בו ביום משכנו או מבעל החנות וכדו', שפיר מיקרי נתינה".

עי' הגרשז"א זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ו טור ג') – "שמעתי דאין יוצאין ידי חובת מתנות לאביונים בצ'ק רק אם יכול לגבות הכסף בפורים עצמו. [ובמעדני שלמה ... וכן כתבו בהליכות שלמה ...]".

* + - 1. משנה הלכות (ח"ו סי' קכ"ב) - לשונו מובא לעיל.
      2. הגריש"א זצ"ל (שבות יצחק ח"ז פרק ח' אות י"ד, עמ' קט"ו) – "יכול לכתחילה ליתן מתנות לאביונים בשיק, אם נותן בזמן שהעני יכול היום לילך לבנק לפדותו, או אם יכול לקנות בו היום במקום זה, ואפילו אם התאריך שלו דחוי, וכמו"כ **יכול לתת שובר** קניה בצרכניה".

הגריש"א זצ"ל (ישמח ישראל ריש עמ' ק"מ, אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ו אות ג') – "כיון שיכולים לקנות עם זה בחנות".

הגריש"א זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ו טור ג') – "דיכולים לתת מתנות לאביונים בצ'ק אפילו זה דחוי, כיון שיכולים לקנות עם זה בחנות".

* + - 1. שבט הלוי (ישמח ישראל פרק כ"ה הע' קפ"ז, עמ' קמ"ב, עמ' קמ"ג) – "שאלה: ... והאם יש לחלק בין אם הגיע כבר זמן הפירעון לבין אם לא הגיע זמן הפרעון ... תשובה: צ'יק שיכולים לקנות בו מאכל ומשתה לפורים, כהלכות מתנות עניים, דבר פשוט שהוא יוצא".
      2. הגר"א קופשיץ זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ו טור ג') – "דיוצאים יד"ח מתנות לאביונים אף בצ'ק דחוי כיון שזה שוה כסף".
      3. הגר"ע אויערבאך שליט"א (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ו טור ג') – "דיוצאים יד"ח מתנות לאביונים בצ'ק אף שהוא דחוי ולמוטב בלבד, כיון שממילא אינו משתמש בזה לסעודת פורים, והעיקר שהוא שמח בזה בפורים".
    1. מחמיר.
       1. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ט אות פ"ג) – "אין יוצאין יד"ח מתנות לאביונים בצ'יק דחוי, אולם בצ'יק מזומן אולי יוצאין יד"ח אף כשהבנק סגור בפורים. ועדיף לתת במזומן ולא בצי'ק".

**הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ו טור ג') – "דאין יוצאין ידי חובת מתנות לאביונים בצ'ק דחוי, אבל בצ'ק מזומן אולי יוצאין יד"ח אף כשהבנק סגור".

* + - 1. חוט שני (ישמח ישראל פרק כ"ה הע' קפ"ח, פסקי הלכות סי' ט' פרק ב' הע' י"ד).

חוט שני (ימי הפורים [שכטר] עמ' ק"ב אות י"א) – "אם נותנים צ'ק למתנות לאבנים, אם זמנו הוא לאחר פורים לא יצא ידי חובתו, ואפילו הצ'ק זמנו בפורים, אם בפועל לא יכול לגבותו בבנק (כגון שהם סגורים) לא נחשב ככסף, (ומה שבעל מכולת יתן לו אוכל עבורו, זהו רק טובה בעלמא שעושה לו, אבל בעצם אין זה כסף)".

* + - 1. תשובות והנהגות (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ו טור ג') - לשונו מובא לעיל.
      2. הגרי"מ שטרן שליט"א (סדור התהלה והתפארת עמ' תצ"ו) - לשונו מובא לעיל.
    1. מראי מקומות – ישמח ישראל (פרק כ"ה סעי' ה'), שערי ימי הפורים (שו"ת סי' כ"ב, עמ' קל"ו, לשונו מובא לעיל).
       1. הגרח"ק זצ"ל (ישמח ישראל פרק כ"ה הע' קפ"ח, עי' ריש עמ' ק"נ, מועדי הגר"ח ח"א תשובה תשכ"ה) – "רק אם יכול לקנות בזה באותו היום".
  1. **גדול הדור שכתב צ'ק ולא פדה ונמכר הצ'ק**.
     1. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א תשובה תש"ל) – "שאלה: גדול הדור שכתב צ'ק למתל"ע ובא עשיר וקנה הצ'ק ולא פדה הצ'ק, אם יצא יד"ח מתל"ע. תשובה: יצא".

הגרח"ק זצ"ל (דרך שיחה ח"ב עמ' ש"ה, ריש"א דגלותא ח"א עמ' ל"ח) – "שאלה: חמיו מרן הגרי"ש אלישיב שליט"א [זצ"ל] נתן צ'ק לקופת צדקה ע"מ שימסרוהו לאביונים ביום הפורים, על סך אלף ש"ח, והיה מי ששמע על כך ואמר שרוצה את הצ'ק עם כת"י של מרן שליט"א [זצ"ל] ועבור זה יתרום לקופה עשרת אלפים ש"ח, ומסרוהו לו. והיה נידון אם חמיו קיים המצוה, כי לא יצא הכסף מחשבונו. אכן לכאו' הוא רק פקדון עד יום הפורים, ועד אז הוא שלו, א"כ הוא המוכר והמעות הם שלו, וזה יקחו ויתנו לעניים. תשובה: כיון שמו"ח שליט"א [זצ"ל] צריך ליתן מזה מתנות לאביונים, כשהקונה קנה הצ'ק מונח בזה שנותן בעדו, ונותן בשבילו רק על הסכום שנכתב בצ"ק. ומה שאמרת שהצ"ק הוא פקדון עד פורים - מסתמא את הנייר הוא כבר נתן לגמרי לקופת הצדקה, וא"כ הוא שלהם".

* 1. **נותן בכרטיס אשראי** (credit card), **והגבאי מעביר כנגדו תמורתו כסף מזומן לעני**.
     1. מיקל.
        1. שבט הלוי (ישמח ישראל סוף עמ' קמ"ב, עמ' קמ"ד) – "אף לכתחילה ובהידור רב".
        2. חוט שני (ישמח ישראל עמ' קנ"ד).
        3. הגרח"ק זצ"ל (שערי שיח עמ' קכ"ז תשובה ש"ג) – "שאלה: הנותנים מתנות לאביונים בכרטיס אשראי, האם עולה להם לענין בו ביום. תשובה: מהני מדין ערב".

עי' הגרח"ק זצ"ל (ישמח ישראל עמ' ק"נ).

* 1. **נתן מטבע אחד גדול לשני אביונים**.
     1. תורה לשמה (סי' ק"צ) – "שאלה ביום פורים בא ראובן לקיים מצות מתנות לאביונים ומצא ב' עניים באו לפניו והיה לו מטבע של כסף שיש בו שיעור מתנות לאביונים לשניהם אי סגי לתת המטבע ביד א' מהם ויאמר שיקבל אותו לשם מצות מתנות לאביונים חצי בשבילו וחצי בשביל חבירו העומד עמו שיחלקו אותו ביניהם או"ד צריך ששניהם יפשטו ידיהם ויקבלו המטבע ההוא מידו ביחד. יורינו המורה לצדקה ושכמ"ה. תשובה קי"ל אין עושין מצות חבילות וכו' בפסחים דף ק"ב ובסוטה דף ח' ולכן אף על פי שיפשטו ידיהם שניהם ביחד ויקבלו המטבע ההוא לא אריך למעבד כן לקיים ב' המצות ביחד במטבע אחד אלא יחליף המטבע ההוא אצל השלחני במטבעות קטנים ויתן לזה בפ"ע ולזה בפ"ע".
     2. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תשכ"ב) – "***שאלה: נתן לאביון מטבע כשיעור שני מתנות ומחציתו יהא לחבירו אם יצא. תשובה: יתכן".

**הגרח"ק זצ"ל** (אשיחה ח"ב עמ' שפ"ט) – "אדם הנותן שטר של מאתיים שקל למתנות לאביונים בשטר אחד לשני אביונים האם יוצא ידי חובה, הרי עושה מצות חבילות חבילות ואפילו אם אחר כן יפרטו השטר ויחלקו עכשיו זה שטר אחד עבור שניהם. תשובה: אין זה חבילות אבל צריך שיכלו לפורטו ולקבל כל אחד חלקו בו ביום".

* 1. **עני שמחל או שלא קיבל המתנה**.
     1. מחמיר.
        1. גנזי המלך (הל' מגילה פרק ב' הל' ט"ו ד"ה אך, עמ' צ"ט), הו"ד בשבט הקהתי (ח"ג סי' ר"י אות ב') – "נראה לי דהא דאם לא קבלו או מחל לו יצא זה מהני דווקא במשלוח מנות, אבל במתנות לאביונים כה"ג לא יצא, דבשלמא במשלוח מנות דהוא מצד ריעות אע"ג דלא קבלו או מחלו יצא, משא"כ במתנות לאביונים שבא מצד צדקה אע"ג שעני זה לא רצה לקבלו הלא יכול לאיש אמר לתת. וכן משמע לישנא דקרא דבמנות כתיב משלוח וגבי אביונים כתיב מתנות, **וכן הסכימו עמי גדולי הדור**".
        2. בנין ציון (סי' מ"ד) – "ולענ"ד קשה דא"כ גם במתנות לאביונים אם רצה ליתן לעני והוא אינו רוצה לקבל יצא ולמה כתב הרמ"א רק לענין משלוח מנות כן גם כבר העיר בשו"ת חתם סופר ... נראה דלא הקפיד הכתוב אלא על השילוח דהיינו שיוצא מן המשלח אבל מתנה לא אקרי רק מה שבא מיד הנותן ליד המקבל דרק אם בא לידו נקרא מתנה ולכן אם העני אינו רוצה לקבל לא יצא ידי מתנות לאביונים".
        3. זכר יהוסף (ח"ד או"ח סי' רנ"א אות ג') – "אבל מתנה לא איקרי רק מה שבא ליד המקבל ולכן אם אין העני רוצה לקבל צריך לקיים נתינת המתנות בעני אחר ואף דלענין נדר יועיל לומר כאלו התקבלתי".
        4. דבר אליהו (קלאצקין, סי' ס"ט ד"ה והנה) – "דדוקא גבי שילוח מנות כ' הרמ"א ... משא"כ גבי מתנות לאביונים".
        5. הר צבי (מגילה דף ז':) – "בההיא דמחלפי סעודתייהו כתב הרא"ש מתנות לאביונים. ויש להבין מנין לקח הרא"ש לפרש שהכוונה היא מתנות לאביונים. ואמר הגר"י קלמס משום דמכיון דמחלפי משמע דהסעודות היו שוות, ואם כן למה ליה להחליף הא אמרו דמשלוח-מנות אף אם הלה לא קיבל גם כן מקיים השולח, אם כן לא הוה להו לקבולי זה מזה ויצאו, וכל אחד קאי בסעודתא דידיה, ולכן אמר דמיירי במתנות-לאביונים ולא יצא אלא-אם-כן העני מקבל ולכן הוכרחו לחילופי".
        6. דברי משה (סי' ל"ח אות ו' ד"ה ואשר) – "לפ"ז נראה, דבמתנות לאביונים לא יועיל מחילת האביון, דדוקא במשלוח מנות פסק הרמ"א ז"ל דאם מחל המקבל, נמי יצא הנותן יד"ח, היינו כיון דס"ל כטעמא דבעל מנות הלוי ז"ל ...".
        7. דרך אמונה (הל' מתנ"ע פרק ז' הל' א' בהה"ל סוף ד"ה מ"ע) – "ובמתנות לאביונים לכאו' לכ"ע לא יצא".
        8. ימי משתה ושמחה (פרק כ"ג סעי' ה' אות ג', הע' כ"ז) – "לדעת הפוסקים לא מהני מחילת העני במתנות לאביונים".
        9. תשובות ישראל (ח"ה סי' נ' אות ג') – "פשוט ... ונמצא להלכה לכו"ע שבמתלא"ב אם אין העני רוצה לקבל אין יוצא בזה וצריך ליתן לעני אחר, וגם במשל"מ הדבר בפלוגתא".
     2. מראי מקומות.
        1. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תשכ"ד) – "***שאלה: אם נתן מתנה לאביון ולא רצה לקבל אם יצא כמש"כ הרמ"א ס' תרצ"ה לענין משל"מ. תשובה: יתכן".
  2. **מתנה ע"מ להחזור**.
     1. נסתפק.
        1. פמ"ג (סי' תרצ"ד מש"ז ס"ק א'), הו"ד בבה"ל (סעי' א' ד"ה לתן) – "נסתפקתי, מתנה לאביון אם מהני על מנת להחזיר".
     2. מחמיר.
        1. מקור חיים (חו"י, סי' תרצ"ה על הרמ"א סעי' ד') – "או מוחל לו יצא. עיין סימן תרצ"ו סעיף ו' הגה. ולא נהירא, דנהי דמתנה על מנת להחזיר מהני, כביורה דעה סוף סימן רל"ח, מכל מקום הכא גרע. ומתנות לאביונים נראה דמתנה על מנת להחזיר לא מהני', עיין ש"ך [שם] סוף סימן רנ"ח [ס"ק כה], וצ"ע במקומות הנ"ל".
        2. עי' הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א תשובה תשי"ח) – "שאלה: אם במתל"ע יהני מתנה ע"מ להחזיר כמו די"א דמהני במשל"מ. תשובה: מסתבר של"מ".
     3. מראי מקומות – זכר יהוסף (ח"ד או"ח סי' רנ"א אות ג').
  3. **לעשות פעולה לעני**.
     1. מחמיר.
        1. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות קכ"ז) – "בליל פורים תשס"ט שאלתי אם אפשר לצי"ח מתל"א בפעולה לעני דמאי שנא מקידושין דמקודשת במה שאדבר עליך לשלטון. תשובה בע"פ: בקידושין צריך הנאה אך במתל"א צריך מתנה ואי"ז מתנה ולכך לא יוצי"ח".
  4. **לתת מכסף מעשר**.
     1. צריך ליתן משלו ולא משל מעשר, וההוספה שמוסיף יוכל ליתן משל מעשר.
        1. מהרי"ל (סי' נ"ו אות ו') – "אם אדם יוצא מצות מתנה לאביונים במה שנותן להם מעות של מעשר. מי אמרינן כיון דהמעשר בלאו הכי שייכא להם לא יצא דהא נותן להם משלהם, או דלמא עיקר תקנה כדי לשמחן, אם כן יצא לאביונים כי אינם מקפידין אם נותן להם מעשר אם לאו, רק שהם שמחים וטובת הנאה של מעשר הוא של בעלים, וכשנותן לזה העני ולא לאחר אז הוי [ליה] שמחה. תשובה ומתנות לאביונים, ענ"ד נוטה דלא נפיק במעות מעשר כיון דתקנתא דרבנן [היא] הוי דבר שבחובה, ונמצא זה פורע [חובו] ממעשרו ואין לו בו אלא טובת הנאה, ויש מרבותינו דפסקו דאינו ממון למ"ד ממון מ"מ הוי דבר שבחובה וכל דבר שבחובה אינו בא אלא מן החולין".
        2. של"ה (מגילה פרק נר מצוה אות ד') – "נראה לי לענין פורים, שנוהגים במחצית השקל, ומכל שכן משלוח מנות ומתנות לאביונים, שהוצאה זו יוציא אדם משלו ולא ממעות מעשר שלו. וכן מצאתי ...".
        3. מג"א (ס"ק א') – "משלו ולא משל מעות מעשר [של"ה] ואם בא להוסיף מוסיף משל מעשר [מהרי"ל בתשו' סי' נ"ו]".
        4. מ"ב (ס"ק ג') – "והנה השתי מתנות צריך ליתן משלו ולא משל מעשר וההוספה שמוסיף יוכל ליתן משל מעשר".
        5. ערה"ש (סעי' ב') – "ואין נותנים מתנות לאביונים ממעות מעשר או ממעות צדקה שייחד כבר".
        6. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ו אות ו') – "אינו יכול ליתן מתנות לאביונים מכספי מעשר. אבל אם נותן סכום כסף לעני עבור מתנות לאביונים ורוצה להוסיף לאותו עני עוד כסף, הרי הוא יכול ליתן את שאר הכסף ממעות מעשר. וכן מה שמוסיף יותר על שני עניים מותר ליתן ממעות מעשר".
        7. צדקה ומשפט (פרק ו' ***סעי' ט"ו, הע' ל"ז) – "אינו יוצא במתנות לאביונים בפורים ממעות מעשר".***
        8. חוט שני (פורים סוף פרק ט' אות ה') – "אחר שקיים את מצות מתנות לאביונים יכול לתת עוד לאביונים מכספי מעשר ומקיים בזה מצווה יותר מצדקה רגילה".
        9. ***הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות קל"ז) – "שאלה: מתנות לאביונים אחרי שנתן לב' עניים האם יכולים לתת מכסף מעשר לעניים אחרים כגון לעני ג' או ד' וכו'. תשובה: כן".***
        10. נטעי גבריאל (פרק ס"ו סעי' ד').
        11. ישמח ישראל (פרק כ"ה סעי' ב').
        12. ילקוט יוסף (פורים, מהדורת תשע"ג עמ' תרל"ו) – "מתנות לאביונים אין ליטול אותם ממעות 'מעשר כספים' שאדם מפריש בכל חודש, שכל דבר שבחובה אינו בא אלא מן החולין. ואמנם אם אמר בפירוש בעת שהתחיל להפריש מעות מעשר 'בלי נדר', והשעה דחוקה לו, רשאי לתת ממעות מעשר למתנות לאביונים. ומכל מקום מי שקיים מצות מתנות לאביונים כדת לשני עניים, וברצונו להוסיף לתת בפורים לעניים אחרים, רשאי לתת להם מכסף מעשר. וכן אם רוצה להוסיף על השיעור שהוא חייב לתת לאביונים, ולתת להם מתנה חשובה לשני העניים, רשאי לתת ההוספה מכסף מעשר".
     2. **שני העניים הראשונים, אם מוסיף להם יותר מהשיעור המחויב משלו**.
        1. מחמיר.
           1. אמת ליעקב (הע' תרי"ד) – "ההוספה היא מה שנותן לעוד עניים, אבל לשני העניים הראשונים אף שנותן להם יותר מהשיעור המחויב מ"מ חל שם מתנות לאביונים על הכסף הזה, דהוי הידור מצוה, ואין להפרישו מכסף מעשר - מפי השמועה".
           2. צדקה ומשפט (פרק ו' הע' ל"ז) – "מג"א ... ונראה כונתו דהיינו דוקא בשתי מתנות שחייב מדינא, ובשיעור שחייב מדינא".
        2. מיקל.
           1. הגרח"ק זצ"ל (ישמח ישראל פרק ה' הע' קע"ח) – "שאפי' מה שנותן לב' עניים הראשונים יותר ממה שצריך ליתן יכול ליתן מכספי מעשר".
     3. מראי מקומות.
        1. חסד לאברהם (תאומים, מהד"ק או"ח סי' ס"ט) – "ומה"ט נראה **דבנודר לתת לצדקה סך מסוים בכל יום** דיוצא בזה בפורים משום מתנות לאביונים לפמ"ש הרמ"א בתשו' סי' מ"ח ובש"ע חו"מ סי' רנ"ב דנודר ומת אין חייבין יורשים לקיים נדרו והיינו משום דאין כאן שיעבוד נכסי רק שחובה עליו לקיים מצות הנדר שפיר יוצא בנתינה אחת חובת הנדר ומתנות לאביונים".
        2. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ט אות פ"ד) – "מתנות לאביונים לשני העניים הראשונים שחייב מדינא שנותן להם יותר מהשיעור המחויב מדינא ורוצה לתת את התוספת בכספי מעשר שיתן את זה בשתי שטרות דהיינו את הכספי מעשר יתן משטר אחר".

1. מתנות **לאביונים**.
   1. ב"מ (דף קיא:) – "מלא תעשק שכיר עני ואביון ... להקדים עני לאביון. וצריכא, דאי אשמעינן אביון, משום דלא כסיף למתבעיה, אבל עשיר דכסיף למתבעיה, אימא לא. ואי אשמעינן עשיר, משום דלא צריך ליה, אבל אביון דצריך ליה, אימא לא, צריכא".
      1. **דוקא אביון**.
         1. עי' מקור חיים (חו"י, סעי' ג' ד"ה ידקדק) – "ידקדק לשולח לעניים מרודים ומופלגים הנקראים אביונים, וע' פ"ט דבבא מציעא דף קי"א ע"ב. ידקדק לשלוח לירדו מנכסיהם כארז"ל אביון שתאב לכל, פרקי ערבי פסחים דף קי"ד, כ"ש במלה שבכתבי קודש".
         2. עי' הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד ח"ב פרק מ"ח אות ל"ו) - לשונו מובא לקמן.
         3. תשובות והנהגות (ח"א סי' ת"ד ד"ה ובעיקר, ח"ב סי' שנ"ב, ח"ג סוף סי' רל"א, מועדים וזמנים ח"ו סי' ק"ו) – "מצוה מדברי קבלה לתת מתנות לאביונים וכמבואר בקרא, ואביון שונה מעני שמצבו קשה ממנו, והיינו מפני שעני הוא נצרך אבל אביון במדרגה נמוכה יותר שאין לו כלום ר"ל, ואביון נקרא מי שצריך להתבייש לדברים הכרחיים לבזות עצמו לתבוע מאנשים, שבלאו הכי לא יהיה לו דברים ההכרחיים ביותר וכמו שיבואר להלן. אמנם בזמנינו שיש סעד ומוסדות ציבוריים, נצרך מקבל מהם צרכים ההכרחיים ואינו צריך לזה להתבייש לבקש מאנשים, וא"כ אביון ממש, שאינו מתבייש לדרוש מאנשים שמוכרח לכך, והוא תאב לכל דבר, אינו מצוי בפורים, ושפיר התאונן לפני גדול אחד שמצות מתנות לאביונים קשה מאד לקיים בפורים בזמנינו, שהאביונים שאינם מתביישים לתבוע צרכם ותובעים מאנשים, מקבלים ברווח סיפזקם ההכרחיים ואינם עניים כלל, ובעני לבד שמתבייש אין מקיימין המצוה ...".

תשובות והנהגות (ח"ה סי' רל"ה אות א') – "אמנם **שוב התיישבתי בדבר**, ונלע"ד דעיקר גדר אביון הוא שכ"כ זקוק למה שחסר לו עד שאין לו ברירה ומוכרח להתבזות לפשוט יד, ומה שפי' רש"י שאביון הוא מי שתאב לכל טובה, היינו משום שמי שאין לו לצרכיו ההכרחיים אין לו ברירה לוותר ע"ז ומוכרח להתבייש לפשוט יד, שאם יש לו לצרכיו ההכרחיים אינו מתבזה לפשוט יד, וא"כ אפשר היום למצוא אביון, שהרי רבים מת"ח ובעלי בתים חשובים שמעולם לא היו מתבזים לשאול מאחרים וכ"ש לפשוט יד, מ"מ כאשר צריכים לחתן בן או בת זקוקים כ"כ למעות עד שמוכרחים לנדוד ולהתבזות לפשוט יד אף שפניהם משתנים ככרום מבזיונות, ואין להם ברירה מפני שבלי זה לא יכול לחתנם, ולכן אפי' שיש לו מעט לצרכיו ההכרחיים, מ"מ כיון שכ"כ זקוק שבע"כ מוכרח לנדוד ולהתבזות לבקש מאחרים, הוא אביון מהודר לכל דבר ובעו"ה רבו מאלו. ואולי יש לצדד שגם אם הנצרך בעצמו אינו מחזר על הפתחים, רק אחרים מחזרים בשבילו, מ"מ אם הוא מסכים שיזכירו שמו שאוספים בשבילו הוא אביון, דכיון שהוא זקוק כ"כ עד שמוכן להתבזות שיזכירו שמו, הוא כבר אביון. (מיהו אף שהוא אביון מהודר וכמ"ש, מ"מ לקיום מצות מתנות לאביונים לכתחילה, בעינן שיחסר לו לצרכי אוכל, עיין בדברינו להלן)".

* + 1. **אפילו עני**.
       1. רמב"ם (פרק ב' הל' ט"ז) – "וחייב לחלק לעניים ביום הפורים, אין פחות משני עניים נותן לכל אחד מתנה אחת או מעות או מיני תבשיל או מיני אוכלין שנאמר ומתנות לאביונים שתי מתנות לשני עניים".
       2. מחבר (סעי' א') – "חייב כל אדם ליתן לפחות שתי מתנות לשני עניים".
       3. לבוש (סעי' א').
       4. ח"א (כלל קנ"ה סעי' כ"ח).
       5. קיצור שו"ע (סי' קמ"ב סעי' ג').
       6. ערה"ש (סעי' ב') – "יראה לי דאע"ג דבתורה עני ואביון שני דברים הם כדכתיב בתצא [דברים כד, יד] לא תעשוק שכיר עני ואביון ושני דברים הם כדאיתא בב"מ [קי"א:] דאביון יותר מעונה מעני ולשון אביון הוא האובה ואינו משיג [רש"י שם ד"ה אביון] ונגד זה אביון אין לו בושת לבקש והעני יש לו בושת ואמרינן שם לעניין שכיר דעני קודם לאביון ע"ש מיהו עכ"פ שני דברים הם וכיון דבמגילה כתיבא ומתנות לאביונים נימא דדווקא אביון ולא עני **ומ"מ אינו כן** וראיה דבפ' ראה כתיב כי יהיה בך אביון וגו' [דברים טו, ז] כי לא יחדל אביון וגו' פתח תפתח את ידך לאחיך לענייך ולאביונך בארצך [שם יא] הרי שפתח באביון וסיים בשניהם אלמא דהכל אחד והא דכתיב [אסתר ט, כב] **ומתנות לאביונים רבותא קאמר** לא מיבעיא עני שיש לו בושה ובשכר שכיר הוא קודם אלא אפילו לאביון יצאת ידי חובתך ואע"פ שהוא בעצמו מבקש ממך וכ"ש לעני שמתבייש לבקש ואתה מקדים ונותן לו שיש מצוה יותר".
       7. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה פורים פרק י"ט סעי' כ').
       8. זה השולחן (ח"ב ד"ה ומי) – "אין כאן דין שיהיה אביון דוקא שהוא יותר מעונה מעני, וכדכתב ערוה"ש בס"ג".
       9. חוט שני (פורים סוף פרק ט' אות ג', ישמח ישראל עמ' קנ"ד) – "גדר העני לענין מתנות לאביונים הוא כל מי שהוא עני לענין צדקה, ואם יש לו חובות כגון מנישואי ילדיו, או אברך שיש לו חובות מנישואיו ומתקשה במחייתו משום כך, אפשר לתת לו מתנות לאביונים".
       10. הגרח"ק זצ"ל (טעמא דקרא מגילה, עמ' רי"ח ד"ה ומתנות, ישמח ישראל עמ' קמ"ו, עמ' קמ"ט) – "וקמ"ל קרא הכא דגם באביונים יוצאין ידי המצוה **וכ"ש בעני דיותר מצוה לתת לו**".

***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א תשובה תש"כ) – "שאלה: אם יש ענין במתל"ע להדר בעני ממש, או כל עני אפשר. תשובה: כל עני אפשר".***

הגרח"ק זצ"ל (באורח צדקה תשובה קס"ז, ישמח ישראל עמ' קמ"ט) – "שאלה: מרן שליט"א כתב בטעמא דקרא ... והנה כ"כ הערוך השולחן. אך האם צריך להקפיד לדעת המקור חיים (בקיצור הלכות סימן תרצד ג.) לדקדק לשלוח לעניים מרודים ומופלגים הנקראים אביונים, או אנשים שירדו מכנכסיהם. תשובה: אין נוהגין כן".

* + - 1. שיעורי הלכה (ח"א עמ' תפ"א) – "ולכן למעשה אפשר לתת מתנות לאביונים לכל עני, וא"צ לדקדק דוקא אחר עני מופלג ביותר".
      2. סתימות הפוסקים.
    1. מראי מקומות – הגרשז"א זצ"ל (שלמי מועד עמ' רע"ח), ישמח ישראל (פרק כ"ו סעי' א').
       1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ו אות ז') – "ואף שלכתחילה עדיף לתת לאביון גמור לצאת שיטת המקור חיים, אבל אפשר לצאת בכל עני כלשון הרמב"ם 'עני'".
       2. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ט אות פ"ז) – "מי שאינו בגדר עני אולם צריך לעבור טיפול רפואי אחרי פורים ואין לו די כסף לממן את הטיפול אין יכולים לתת לו בפורים מתנות לאביונים כיון דעדיין אינו אביון רק אחרי שיצטרך לשלם את הכסף עבור הטיפול יחשב עני".

**הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ט אות פ"ג) – "מי שיש לו הכנסה קבועה המספקת לו לצרכיו אולם אין לו כסף לצורך נישואי ילדיו אם כבר התחייב לצורך נישואי ילדיו אפשר לצאת בו יד "ח מתנות לאביונים".

* 1. **גדר עני למתנות לאביונים**.
     1. הגרשז"א זצ"ל (מעדני שלמה דפו"ח עמ' רל"ג) – "שמעתי ממרן שאנשים אשר מצבם דחוק מאד, שצריכים לחתן ילדיהם וכדומה, אע"פ שמצוה לעזור לאנשים אלה, מכל מקום דין 'עני' אין להם, ואמר שבזמנינו קשה למצוא מי שדינו כעני באמת".
     2. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד ח"ב פרק מ"ח אות ל"ו) – "גדר עני שיוצאים בו ידי חובת מתנות לאביונים הוא, מי שאין לו מאתיים זוז, היינו סכום כסף כדי לחיות שנה שלימה. ומי שיש לו משכורת קבועה, ואין בה כדי לגמור את החודש עבורו ועבור בני משפחתו הסמוכים על שולחנו, וגם אין לו כסף בצד להשלים את המשכורת החודשית למשך שנה שלמה, הרי הוא עני גמור ויוצאין בו ידי חובת מתנות לאביונים. ולכן, אלו פושטי היד שמסתובבים ברחוב, אין כל ודאות שאכן יש להם גדר עני הנ"ל, ואין לסמוך על נתינה להם בכדי לצאת ידי חובת מתנות לאביונים. ובאמת עיקר מצות מתנות לאביונים, היא כדי לעזור לעניים שאין להם צרכי סעודת פורים, ובזמנינו קשה למצוא עני כזה, ויוצאים ידי חובה כשנותנים לעני שזכאי לקבל מעשר. ואף שלכתחילה עדיף לתת לאביון גמור, לצאת שיטת המקור חיים, אבל אפשר לצאת בכל עני כלשון הרמב"ם 'עני'".

הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד ח"ב פרק מ"ח אות ל"ז) – "בענין לתת מתנות לאביונים לבעלי חובות, ההוראה בזה כך: דבזמנינו שאין מצויין עניים שאין להם מה לאכול לצרכי פורים, נוהגין ליתן עבור חובות הכרחיות, כגון הכנסת כלה, ורפואות וכדומה. וכמו כן מי שהוא בעל חוב לצורך הוצאות פרנסתו, ואינו יכול להסתדר עם החובות הללו, וחייב תמיד לגלגל מזה לזה, הוא בכלל עני הראוי ליטול. אבל מי שפשע בעצמו, כגון שהוציא הוצאות מרובות על מותרות ופאר, או פשט רגל בעסקיו מחמת שנכנס לסיכונים גבוהים כדי להעשיר הרבה, או השקיע במניות ונפל, אינו יכול להטיל עצמו על הציבור, אלא חייב לראות לפרוע ולגלגל חובותיו, דאדעתא דהכי נכנס לעסקים אלו, על מנת שאם יפסיד, יפרע ויגלגל חובותיו. ורק אם אינו יכול להסתדר כלל ורבו הנושים והדוחקים, ואינו יכול לגלגל כלל, אזי הוא יכול ליטול, ומכל מקום כל הנ"ל קודמין לו".

הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד ח"ב פרק מ"ח אות ל"ח) – "אפילו מי שהוא מסודר בפרנסתו, ויש לו כדי מחייתו למזונות ולמלבושים עבורו ועבור בני ביתו, אבל יש לו במשך השנה הבאה חובות הכרחיים כהכנסת כלה, הוצאות רפואיות, שכירות דירה, או מי שהוא בעל חוב לצורך הוצאות חייו ואינו יכול להסתדר עם החובות, וחייב תמיד לגלגל מזה לזה, כל אלו הרי הם בגדר 'אביונים' דפורים, ומקיימים בהם מצות "מתנות לאביונים" דפורים. וכמו"כ מה שנהגו בזמנינו לגבות ולאסוף צדקה עבור אלמנות ומשפחותיהם, ולחתנים וכלות יתומים ויתומות עבור הכנסתם לחופה ולפרנסה ומלבוש, כל אלו חשיבי "אביונים", ומקיימא בהם מצות מתנות לאביונים דפורים. אמנם, אם לאלמנות ויתומים הוקמה ונוסדה 'קרן', ויש להם מספיק עבור כל הוצאותיהם למשך השנה הזאת, וגובים עבורם רק בכדי שיהיה להם גם למשך השנים הבאות, או כדי להכניסם לחופה בהגיע פרקם, הרי הם אינם בכלל 'אביונים' דפורים, מאחר שעבור כל הוצאותיהם לשנה זו יש להם, שוב לא חשיבי אביונים לקיים בהם מצות מתנות לאביונים דפורים".

הגריש"א זצ"ל (יו"ד ח"ב עמ' שע"ז אות רל"ז) – "בפורים יוצאים ידי חובה דמתנות לאביונים באדם אשר מחתן ילדים. (קונטרס ויעל אליהו)".

* 1. **נותן מתנות לאביונים לאיש ואשתו**.
     1. מיקל, נחשבים לב' אביונים.
        1. חת"ס (דרשות עמ' קצ"ז-א' ד"ה בש"ס) – "בש"ס פ"ק דמגילה [ז.] קיימת בנו רבנו ומשלוח מנות איש לרעהו ומתנות לאביונים. יראה דלאו לחנופי ליה שדר לי' הכא אלא דינא קאמר כי היה באטמא דעגלי תלתא וגרבי דחמרי כדי מזון לו ולאשתו ועוד בו יתירה באטמי ובגרדי, א"כ קיים בו ובאשתו ב' מתנות לב' אביונים וכיון דאית ליה עתה סעודת פורים ע"י מתנה הנ"ל א"כ קיים בהמותר משלוח מנות איש לרעהו ...".
        2. בנין עולם (או"ח סי' ל"ו), הו"ד בפתחי חושן (ח"ט [ירושה ואישות] פרק ח' סוף הע' קל"ג) – "ומה ששאל עוד בחכמה אם איש ואשתו נחשבים לב' אביונים לא מצאתי כעת מקור לדין זה, אבל הנ"ל ברור שנחשבים לב' אביונים וראיה לזה ...".
        3. פתחי תשובה (על סעי' א') – "בנין עולם ...".
        4. פתחי עולם (ס"ק ב') – "בנין עולם ...".
        5. כה"ח (ס"ק י') – "איש ואשתו נחשבין לב' עניים ואם נתן לאיש ואשתו ומכוין בזה לקיים המצוה בשניהם הוי כאלו נתן לזה בפני עצמו ולזה בפני עצמו. בנין עולם סי' ל"ו. פ"ת".
        6. תוספות חיים (כלל קנ"ה ס"ק י"ט) – פ"ת".
        7. רבבות אפרים (ח"ג סי' תע"א אות ג') – "בשולח מתנות לאביונים לאיש ואשתו הן נחשבין כשני אביונים, דהוי כנותן לזה בפ"ע ולזה בפ"ע. עיין בנין עולם סימן ט"ו".
        8. דברי שלום (ח"ה סי' קי"ז סוף אות ב') – "ואם שולח לאיש ואשתו חשיבי שני אביונים ויוצא י"ח (כמ"ש בשם ה' בנין עולם ה' פ"ת והאו"ח), ונראה שיש לו להתנות ולומר ע"מ שאין לבעלה זכות ורשות במתנה שנותן לה, דאל"כ הא קי"ל מה שקנתה אשה קנה בעלה, ונמצא לפי"ז ששתי המתנות הוו לאחד, וה"ה אם שולח לאיש ולבני ביתו כגון בנו או בתו, (וכמ"ש מהרש"א בח"א דף ז' ודלא כהערוה"ש)".
        9. ילקוט יוסף (סעי' ו') – "הנותן שתי מתנות לאיש ואשתו אביונים יצא ידי חובתו".

ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סעי' ג') – "הנותן שתי מתנות לאיש ואשתו אביונים יצא ידי חובתו. [כן מוכח במהרש"א בח"א (מגילה ז א). ובשו"ת בית אב, ובשו"ת בנין עולם, ובספר ניר לדוד, ובשו"ת חמדת משה. ודלא כערוה"ש. וע' בילקו"י וחזו"ע שם]. והוא הדין אם נתן לאב ולבנו הסמוך על שלחנו שהם אביונים, יצא. [כ"מ במהרש"א שם]".

* + 1. מחמיר, לא יצא בזה ידי חובת שני אביונים.
       1. ערה"ש (סעי' ב') – "ויראה לי דאם נתן לאיש ולאשתו או לאיש ולבנו או לבתו שהם על שלחן אחד לא יצא בזה ידי חובת שני אביונים דכאחד חשיבי".
       2. הגריש"א זצ"ל (ישמח ישראל פרק כ"ו הע' ר"ו).

עי' הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ו אות י"א) – "כשנותנים מתנות לאביונים למי שיש לו אשה וילדים, זה אינו נחשב לב' עניים, כיון שעליו לפרנס את אשתו וילדיו. וכשנותן לאב ולבנו, אם הבן סמוך על שולחן אביו הוי כאביון אחד, אך אם אינו סמוך הוי כשני אביונים".

* + - 1. קובץ הלכות (פורים פרק י"ד סעי' י"ג, הע' ט"ו) – "הנותן מתנות לאביונים לאיש ולאשתו או לאיש ולבנו או לבתו הסמוכים על שלחנו, לא יצא בזה ידי חובת שני אביונים, דכחדא חשיבי וחשיב כמתנה רק לאביון אחד בלבד. [שאין מדברי הגמ' ראי' מוכרחת, די"ל שכוונתו היה שקיים דין מתנה לאביון אחד, ואף שאמר 'קיימת בנו' מ"מ י"ל שכולם נחשבו כעני אחד (וע' בפי' הר"ח שם 'נתינת אביונים נתת 'לי'' ע"כ, וברש"י לא גריס כלל 'מתנות לאביונים' ע"ש), והכי מסתברא דכיון שהאשה אוכלת על שלחן בעלה והבנים אוכלים על שלחן אביהם, נמצא **שנתינתו לא הועיל להם כלום אלא לבעה"ב הוא דקא מועיל, שלכן הוי כולם כחדא לענין זה**, ואפי' אם הבנים יש להם כסף משלהם שכתבנו שחייבים ליתן מתנות לאביונים, מ"מ לענין קבלת המתנות ה"ה כחדא עם אביהם כשהם סמוכים על שלחנו ואוכלים משלו וכמשנ"ת]".
      2. ***הגרח"ק זצ"ל (חידושי מרן הגר"ח עמ' נ"ו אות ו', מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תשכ"ח) – "***שאלה: הנותן שתי מתנות לאיש ואשתו אביונים אם יוצא יד"ח מתל"ע. תשובה: לא מסתברא".
    1. מראי מקומות – רבבות ויובלות (ח"ג ס"ט אות ט"ז ), הליכות ביתה (פרק כ"ד סעי' כ"ט), שלמי תודה (פורים סי' כ"ו אות ה'), אגרת הפורים (פרק ד' סעי' ז'), ישמח ישראל (פרק כ"ו סעי' ז').
       1. התעוררות תשובה (ח"ג סי' מ"ז) – "נסתפקתי הא דצריכין ליתן בפורים שתי מתנות לשני ב"א אם נותן מתנה אחת לאב ומתנה אחת לבנו הסומך על שולחן אביו אם יוצא בזה כיון שכל מה שיש לו לאביו היא והיה כנותן רק לאיש אחד ...".
       2. הגרח"ק זצ"ל (שערי שיח עמ' קכ"ז תשובה ש') – "שאלה: (שם) הנותן מתנות לאביונים לשני עניים מאותה משפחה, האם עולה לו לענין שני עניים [למרות שסמוכים על אותר שולחן]. תשובה: כן".
       3. פסקי תשובות (אות ב') – "ואם נותן לאיש ואשתו או לאיש ובניו ובנותיו הסמוכים על שלחנו אינו נחשב אלא למתנה אחת, דכאחד חשיבי, אבל אם נותן לבנים או בנות שאינם סמוכים על שלחן אביהם, אפילו הם קטנים, יוצא י"ח במצוות מתנות לאביונים, ויש אומרים שהנותן לאיש ואשתו או לבניו ובנותיו הסמוכים על שלחן אביהם, ומכוון לצאת המצוה ע"י כל אחד מהם, נחשבת נתינה לכל אחד מהם למתנה בפני עצמו".
  1. **אדם שיש לו שני ראשים**.
     1. לא, נחשב אדם אחת.
        1. שערים מצויינים (מגילת אסתר סי' י"ג).
     2. כן, נחשב שני אנשים.
        1. שו"ת זכרון יעקב (סימן ז' להג"ר יעקב רב ק"ק בבויסק ).
  2. **ליתן לבניו**.
     1. מחמיר.
        1. **הגרח"ק זצ"ל** (אשיחה ח"ב עמ' שפ"ט, הע' ו') – "האם אבא יכול ליתן מתנות לאביונים לבניו. תשובה: לא. [צ"ע אם יש לחלק בין אם הם סמוכים על שולחן אביהם או לא]".
  3. **ליתן לאביו**.
     1. **הגרח"ק זצ"ל** (אשיחה ח"ב סוף עמ' שפ"ט) – "האם בן יכול ליתן מתנות לאביונים לאביו שהרי אמרו חז"ל מארה תבא וכו' אולי לא יתן. תשובה: לא".
  4. **ליתן לאינו בר דעת**.
     1. לא.
     2. מראי מקומות – ישמח ישראל (פרק כ"ו סעי' ה').
  5. **ליתן לקטן**.
     1. כן.
        1. מועד לכל חי (סימן ל"א אות פ"ו).
        2. ערה"ש (סעי' ב') – "ויוצאין ידי חובה בין שנותנין לאנשים או נשים ואפילו לקטנים וקטנות שהרי גם הם צריכין לפרנסן".
        3. בן איש חי (שנה א' פר' תצוה, פורים אות ט"ז) – "אבל מתנות לאביונים אפילו נתן לקטן יצא י"ח".
        4. יד סופר (ח"א סי' כ"ג).
        5. כה"ח (ס"ק י"ב).
        6. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ו סעי' י"ז).
        7. קובץ הלכות (פורים פרק י"ד סעי' י"ד) – "הנותן מתנות לאביונים לקטן שהוא עני, יוצא בזה ידי חובתו".
        8. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תשכ"א) – "***שאלה: אם יוצא יד"ח מתל"ע לעני קטן. תשובה: יוצא".
        9. ילקוט יוסף (פורים מהדורת תשע"ג עמ' תרכ"ט) – "יוצאים ידי חובה בנתינתה לקטן אביון".
        10. ישמח ישראל (פרק כ"ו סעי' ה').
  6. **בחור בישיבה, או בחור הסמוך על שלחן אביו**.
     1. לא מקיים.
        1. תשובות והנהגות (ח"ה סי' רל"ה סוף אות ב') – "ושמעתי בשם הגרש"ז אויערבך זצ"ל שאין יוצאין מתנות לאביונים בנתינה לבחור בישיבה או לבחור הסמוך על שלחן אביו, דאף שלענין מעשר עני דינו כעני כיון שאין לו משלו כלום, מ"מ כיון שסמוך על שולחן אחרים ולא חסר לו מצרכיו ההכרחיים אין יוצאין בו יד"ח מתנות לאביונים, וכנלע"ד".
        2. ***הגרח"ק זצ"ל (חידושי מרן הגר"ח עמ' נ"ז אות*** י"א) – "שאלה: האם יוצאים יד"ח מתנל"א בנתינה לבחור ישיבה הסמוך על שולחן אביו. תשובה: לא".

עי' ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א תשובה תשט"ז) – "שאלה: אם יוצא יד"ח מתל"ע כשנותן לבן הסמוך על שולחן אביו. תשובה: לכאו' לא".***

עי' ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א תשובה תשי"ז) – "שאלה: צ"ע ממש"כ באורחות רבינו שהקה"י עצמו נתן לבחור הסמוך על שולחן אביו. תשובה: לא היה ברירה אחרת".***

* + - 1. ***הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות קל"ד) – "***שאלה: הנותן מתנות לאביונים לאב ובנו הנשוי האם קיים מתנות לאביונים לשנים. ומה הדין אם הבן בחור ודר בבית האב האם מקיימים בזה שני מתנות. תשובה: תלוי אם הבנים סמוכין על שולחן האב".
    1. מקיים המצוה.
       1. חוט שני (פורים סוף פרק ט' אות ז') – "בחור ישיבה שאין לו את כל צרכיו מהוריו ומהישיבה נחשב עני ואפשר לתת לו מתנות לאביונים".
    2. מראי מקומות – ישמח ישראל (פרק ב' סעי' א')
       1. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ט אות פ"ו) – "בן ישיבה נקרא עני לגבי מתנות לאביונים רק אם הוריו עניים ולכן אין נותנים לו כל צרכיו, אבל אם הוריו אינם עניים אף שחסר לו כסף לסיגריות וכדומה אינו נחשב לעני".
       2. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות קל"ח) – "הסמוך על שולחן אביו ולא חסר לו כלום (ואין אביו חייב בכך) וחפץ לקבל מתל"א להקל על הוצאות אביו בשבילו, האם יוצאים בו י"ח מתל"א. תשובה: אין ראוי".
  1. **הכנסת כלה**.
     1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש אה"ע ח"א פרק כ"ג אות ט"ז) – "מה שנהגו בזמנינו לגבות ולאסוף צדקה עבור חתנים וכלות יתומים ויתומות לצורך הכנסתם לחופה, לפרנסה ומלבוש, כל אלו חשיבי 'אביונים', ומקיימים בהם מצות מתנות לאביונים דפורים".
     2. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א תשובה תשכ"א) – "***שאלה: אם אוספים כסף להכנסת כלה אם יוצא בזה יד"ח מתל"ע. תשובה: צריך לקנות סעודת פורים".
  2. **מתנות לאביונים לעני שאוסף**.
     1. מקיים המצוה.
        1. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תשכ"ז) – "***שאלה: הנותן מעות לעני המבקש צדקה אם יצא יד"ח מתל"ע, דלמא בעי ליתן דרך רעות ולא בתורת צדקה. תשובה: יוצא".
  3. **רמאי**.
     1. מקיים המצוה – עי' פורים וחודש אדר (פרק י"ז סעי' מ"ג, "ולדעת הריטב"א (מגילה, דף ז ע"א), כל שפושט ידיו ליטול, אף אם אינו עני, מקיימים בו את מצות מתנות לאביונים").
     2. לא מקיים – עי' זה השלחן (ח"ב ד"ה אין, לשונו מובא לקמן).
  4. **אונן**.
     1. עי' סי' תרצ"ו סעי' ז', לשיטות ומראי מקומות.
  5. **עכו"ם**.
     1. לא מקיים המצוה.
        1. שבולי הלקט (סי' ר"ב) – "ומצאתי שכך היה מנהגו של רבינו קלונימוס הזקן כשהיה מחלק מעות לאביונים בפורים אינו נותן לעבדים ולשפחות כלום וכן היה אומר הנותן פרוטה לעבד גוזל את העניים ומראה עצמו כאילו מקיים ומתנות לאביונים האמור באביוני ישראל לפי שמתחלה נהגו עניים המתביישים לשלוח התינוקות לפתחיהן של ישראל. ונהגו ליתן אף לשפחות ולמיניקות עובדות כוכבים שלא לצורך התינוקת ור' קלונימוס אינו נוהג כן אבל אומר מי שעושה כן טוב ממנו הזורק צרור לים וקורא על העושה כן וכסף הרביתי לה וכו' שהקב"ה הרבה זהב לישראל ממנו לעבודת המשכן אירע להם מעשה העגל ופרקו נזמי הזהב משל לאדם שהיה מנהגו לקבל אורחים באו אורחי ישראל וקיבלם באו אורחי כותים וקיבלם אמרי שוטה הוא ודרכו בכך ואיבד מה שעשה בראשונה".
        2. משנה הלכות (ח"ג סי' ס') – "שבלי הלקט ... ולמדתי מדבריו הקדושים שאין ליתן לעכו"ם מתנות בפורים כמו שנהגו בעונ"ה אם לא מפני דרכי שלום היכי שיש לחוש ח"ו לשנאה מהם ואם יש לו מה ליתן יתננו לעניי ישראל ואם אין לו במקומו ישלחנו לארה"ק שיש בעונ"ה אביונים ועניים שצריכים לצדקה, וכ"כ הפליג בו עד שדימה העושה כן למעשה העגל ושח"ו אובד גם מה שנתן לעניי ישראל לפי שנראה דאין כוונתו לשום מצוה אלא שדרכו בכך ויש לחוש לדבריו, אם לא מפני דרכי שלום והנמק"י מגילה דף ב' כתב דמתנות פורים אפי' מפני ד"ש אין נותנין לעכו"ם ואחרים כתבו דמשום איבה מותר וכעין שמפרנסים עניי עכו"ם עם עניי ישראל מפני ד"ש".
        3. זה השלחן (ח"ב ד"ה אין) – "עם עכו"ם בודאי לא יוצאים".
        4. הגר"א נבנצל שליט"א (ביצחק יקרא על סעי' ג') – "אבל אינו יוצא ידי חובת המצוה בנתינה לגויים וצריך לתת עוד מתנות לעניי ישראל".
        5. ילקוט יוסף (פורים מהדורת תשע"ג עמ' תרכ"ט) – "ואותם הנוהגים לחלק מתנות בפורים לעבדים ולשפחות נכרים העבדים בבתי ישראל, אין יוצאים בזה ידי חובת משלוח מנות".
     2. מראי מקומות – דרשות חת"ס (ח"א עמ' ר"ד-ג' ד"ה ומתנות), ישמח ישראל (פרק כ"ו הע' רט"ו).
  6. **נתינה לת"ת**.
     1. לא מקיים – הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה מועדים ח"ב פרק י"ט הע' ס"ג).
  7. **כולל לאברכים בפורים למתנות לאביונים**.
     1. לא מקיים.
        1. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תשכ"ו) – "***שאלה: אם משלמים כסף לאברכים יותר כסף שלומדים בפורים, אם יוצאים הנותנין יד"ח מתל"ע. תשובה: לא".
     2. ***מראי מקומות.***
        1. תשובות ישראל (ח"ה סי' נ' אות ד') – "ולכאו' תליא במציאות שאם מתחייב לשלם להם כשכיר אין יוצא בזה, אבל אם מעיקרא לא מתחייב כלום ורק אומר להם שילמדו ובטובת הנאה זו יתן להם המתלא"ב, שהרי יכול ליתן מתלא"ב למי שרוצה וטוה"נ שלו וא"כ יכול ליתן לאברכים שילמדו בפורים, ובלבד שהאברכים הללו דינם כאביונים".
  8. **המזכה לעני ע"י אחר, האם צריך להודיע לו שנתן**.
     1. צריך להודיע.
        1. הגריש"א זצ"ל (ישמח ישראל פרק כ"ה הע' קפ"ד, עמ' קמ"א, פסקי הלכות קרול ***או"ח אות קצ"ד,*** אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ו סעי' ד') – ***"אם קיבל כסף בפורים כדי לתת לאביונים בו ביום, אפילו מזכה להם ע"י אחר, אינו נחשב למתנות לאביונים בו ביום, אא"כ הוא מודיע לאביון שזיכה לו"***.
        2. הגרח"ק זצ"ל (ישמח ישראל פרק כ"ה הע' קפ"ד).
        3. חוט שני (פורים סוף פרק ט' אות ח', ישמח ישראל פרק כ"ה הע' קפ"ד) – "אם מזכה לעני את המתנות לאביונים, יוצא בזה ידי המצוה, אמנם צריך להודיע לו שזוכה לו כדי שיוכל להוציא מעות כנגדם לסעודת פורים".
     2. מראי מקומות – ישמח ישראל (פרק כ"ו סעי' ט').
        1. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ח אות פ') – "יש לתת את המתנות לאביונים לידי האביון בפורים, ו**לא מספיק** שיזכה לעני בפורים ע"י אחר ולהודיע לו כמה כסף קיבל והכסף לא יגיע לידו רק אחרי פורים".
        2. הגרח"ק זצ"ל (שערי שיח עמ' קכ"ו תשובה רצ"ט) – "שאלה: (סי' תרצד ס"א) האם במתנות לאביונים איכא דין של נתינה מיד ליד דוקא, או דסגי גם אם יאמר לו ליטול המעות מע"ג השולחן וכדומה. תשובה: סגי".

***הגרח"ק זצ"ל (עיטורי מרדכי פורים עמ' שמ"ה אות כ"ט) – "שאלה:*** גבאי צדקה שיש לו כסף מתנות לאביונים יום פורים, האם חייב למסור את הכסף בפועל לאביון בו ביום, או שיכול לזכות את הכסף עבור האביון ויתקשר ויודיע לעני שמחזיק את הכסף עבורו. תשובה: בו ביום".

* + 1. **האם צריך להודיע לעני שהוא לשם מתנות לאבינים**.
       1. לא צריך.
          1. אג"מ (שמעתתא דמשה, שמועות משה סעי' ג') – "**אין צריך העני לדעת שזה מתנות לאביונים**".
          2. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות קמ"ב) – "מרן שליט"א הורה לי דהחושש מבושה של חברו העני יכול להכין לחברו העני משלו"מ מכובד ולתת לו לשם מצות מתל"א ולא מעכב מה שחברו חשב שזה היה משלו"מ, ויל"ע אם קרה (כדשכיח) שחברו הרגיש שהוא צריך להחזיר אף הוא משלו"מ יפה בתמורה האם זה מעכב בדין מתל"א דזה מתנה שכל כולה מביאה לחיוב העני ואין בה הכנסה לעני כלל וכלל. תשובה: יכול".
  1. **בן י"ד לבן ט"ו**.
     1. מחמיר.
        1. חזו"א (דינים והנהגות או"ח פרק כ"א אות ט', הגרח"ק ***זצ"ל*** בס' באורח צדקה תשובה קכ"ו, אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ז טור א' [לשונו מובא לקמן]) – "שהפרזים אינם יכולים לתת מתנות לאביונים לעני שבמוקפים".
        2. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה מועדים ח"ב פרק י"ט סעי' כ"א).

הגרשז"א זצ"ל (בנתיבות ההלכה גליון כ"ח עמ' ק"ח) – "לאלמנה מירושלים שאספו עבורה מתנות לאביונים בבני ברק, שהיא צריכה לבוא ליום י"ד להיות בבני ברק, שיהיה לה דין פרוז כדי שיוכלו לקיים בה מתנות לאביונים".

* + - 1. הגרחפ"ש זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ז טור א') – "דהנותן והמקבל צריך להיות אצלם פורים באותו יום, בין לגבי מתנות לאביונים ובין לגבי משלוח מנות".
      2. שבט הלוי (קובץ מבית לוי חי"ז סוף עמ' ק"ט, ישמח ישראל עמ' קמ"ב).
      3. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (פורים משולש** פרק א' סעיף ה' [לשונו מובא לעיל], אליבא דהלכתא גליון ק"ב ריש עמ' ס"ז טור ב', מה טובו גליון ט' עמ' כ"ט אות פ"ט [לשונו מובא לקמן]).
      4. הגרח"ק זצ"ל (ישמח ישראל עמ' קמ"ז, ***חידושי מרן הגר"ח עמ' נ"ז אות י'***).
      5. תשובות והנהגות (ח"א סי' ת"ד ד"ה ובעיקר, ח"ב סי' שנ"ב, עי' ח"ג סי' רל"ח) – "ושלחו לנו מארץ ישראל מעיה"ק לשלוח להם לאביונים שמה, והביאו פסק הלכה מגאוני עיה"ק שיוצאין מתנות לאביונים כששולחים לירושלים עיה"ק, ואני הסתפקתי שמא בן עיר אינו יוצא מתנות לאביונים אם נותן לבן כרך, ועכשיו מצאתי בספר 'דינים והנהגות' מרבינו החזו"א זצ"ל, דפשיטא ליה שבן עיר ששלח לבן כרך מתנות לאביונים לא יצא, ואם כן צריך לשלוח לבן עיר דוקא, ולא מועיל לשלוח שמה".
      6. פורים וחודש אדר (פרק י"ז סעי' כ"ד).
    1. יצא.
       1. קנה בשם (ח"ב סי' ל"ב) – "היוצא מדברינו דעיקר זמן נתינת מתנות לאביונים לבני חוץ לארץ, שברצונם ליתנם לעניי ירושלים שיום פורים שלהם הוא בט"ו, הוא בי"ד דוקא שהוא יום פורים לבני חו"ל, ובלי שום תנאי בדבר יוצאים הם ידי חובתם לכתחילה, ובנתינת המעות להגבאים במקומם בחו"ל יוצאים הם ידי חובתם, וכמו שמסיק בזה גם מע"כ דיתנו אותם להגבאים על מנת שיזכו בהם לעניי ירושלים, וכמו שבאו לידם הוא נחשב כמבואר בשו"ע יו"ד (סימן רנ"ח סע"ח), ובין אם המעות יגיעו לידי העניים בירושלים בי"ד ובין בט"ו, יוצאים הם ידי המצוה לכתחילה ובהידורה".
       2. הליכות אבן ישראל (מועדים ח"ב עמ' פרק נ"ח סעי' ח' [עמ' תמ"ה], פרק ס"ב הע' י"ב) – "פרוז בן י"ד יכול לתת מתנות לאביונים לעני בן ט"ו, וכן להפך, ויוצאין בזה ידי חובה".
    2. לכתחילה יש להחמיר.
       1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ו אות ב' [לשונו מובא לקמן], אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ז טור א') – "דלכתחילה צריך לתת מתנות לאביונים בן עיר לעני בן עיר ובן כרך לעני בן כרך, ובדיעבד יוצאים גם אם בן עיר נתן לעני בן כרך ובן כרך שנתן לעני בן עיר".
       2. חוט שני (שבת ח"ג עמ' ר"ל אות ב', ח"ד סוף עמ' שס"ג, ישמח ישראל עמ' קנ"ו, עמ' קנ"ח) – "שאלה: בן עיר האם יכול ליתן מתנות לאביונים ביום י"ד אדר למי שהוא בן כרך, וכן להיפך. תשובה: לכתחילה בן י"ד יתן מתנות לאביונים לעני שהוא בן י"ד שגם אצלו הוא פורים, ולא לעני בן ט"ו, וכן להיפך, דעיקר מתנות לאביונים הוא לצורך פורים".
       3. הגר"א קופשיץ זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ז טור ב') – "דלכתחילה מדקדקים לתת מתנות לאביונים בן עיר לעני בן עיר ובן כרך לעני בן כרך, אולם מעיקר הדין יוצאים יד"ח אף כשבן עיר נותן מתנות לאביונים לעני בן כרך ובן כרך לעני בן עיר".
       4. הגר"ע אויערבאך שליט"א (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ז טור א').
       5. ישמח ישראל (פרק כ"ז סעי' ד') – "לכתחילה".
    3. מראי מקומות – ציץ הקדש (ח"א סי' נ"ו, לשונו מובא לקמן), פסקי תשובות (אות ח').
       1. משנה הלכות (אליבא דהלכתא גליון ק"ב ריש עמ' ס"ז טור ב') – "דבן עיר יכול לתת מתנות לאביונים לעני בן כרך, ושהעני לא ישתמש בזה עד יום ט"ו".
       2. ***הגרח"ק זצ"ל (עיטורי מרדכי פורים עמ' שד"מ אות כ"ו) – "שאלה:*** בן עיר שלא נתן מתנות לאביונים ביום י"ד, האם יכול להשלים ויתן מתנות לאביונים ביום ט"ו. ונראה לענ"ד שיכול ליתן ביום ט"ו. כתב הרמב"ם (פ"ב מהלכות מגילה הי"ד) ז"ל, 'בני כפרים שקדמו וקראו בשני או בחמישי, אם חלקו מעות לאביונים ביום קריאתן יצאו, אבל השמחה והמשתה אין עושים אותה אלא ביום ארבעה עשר' עכ"ל. מבואר מדברי הרמב"ם שכפרים שקוראים מגילה ביום יא, אם נתנו מתנות לאביונים ביום יא יוצאים ידי חובה, והיינו משום שדין מתנות לאביונים קשור ביחד עם מצות מגילה. ועיין שו"ע (סימן תרפ"ח ח) שבן עיר שלא קרא מגילה ביום י"ד יקרא מגילה ביום ט"ו. ולפי"ז לכאורה יכול ליתן מתנות לאביונים ביום ט"ו. האם הוראה זו נכונה. תשובה: יתכן".

***הגרח"ק זצ"ל (עיטורי מרדכי פורים עמ' שד"מ אות כ"ז) – "שאלה:*** לכאורה יש לומר שבן עיר שלא נתן מתנות ביום י"ד לא יכול לתת מתנות לאביונים ביום ט"ו, שהלא תכלית מצות מתנות לאביונים שיהיה לעני כסף עבור סעודת פורים, וביום ט"ו כבר עבר זמן סעודת פורים א"כ לכאורה לא שייך לומר שבן עיר יתן מתנות לאביונים ביום ט"ו. ונראה שבן עיר יתן מתנות לאביונים ביום ט"ו לעני בן כרך שיקנה בזה סעודת פורים. האם הוראה זו נכונה. תשובה: נכון".

***הגרח"ק זצ"ל (עיטורי מרדכי פורים עמ' שד"מ אות כ"ח) – "שאלה:*** סיכום ד' דינים. א. בן עיר שלא קרא מגילה ביום י"ד, יקרא ביום ט"ו (שו"ע סימן תרפ"ח ח). ב. בן עיר שלא עשה סעודת פורים ביום י"ד, לא יעשה סעודת פורים ביום ט"ו. ג. בן עיר שלא עשה משלוח מנות ביום י"ד, לא יתן ביום ט"ו. ד. בן עיר שלא נתן מתנות לאביונים ביום י"ד, יתן ביום ט"ו לעני בן כרך. האם הוראה זו נכונה. תשובה: יפה".

הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות קע"ט) – "מנהג מרן שליט"א בפורים להעביר מתל"א מבני חו"ל לבני ב"ב ולהתנות שיזכו בזה בי"ד שזה פורים דחו"ל, וצ"ע למה אין חוששין שפורים בב"ב בט"ו ונמצא שבני חו"ל נתנו לבן כרך ולא יצאו י"ח. תשובה: אני נותן בי"ד על תנאי שיזכו ביום ששם פורים. שוב כתב תשובה: אדעתא דהכי שולחים".

* 1. **בן ט"ו לבן י"ד**.
     1. מחמיר.
        1. ציץ הקדש (ח"א סי' נ"ו) – "נסתפקתי בבן כרך שבא לעיר בי"ד ורוצה מיד לחזור למקומו, או בן עיר שקרא בי"ד ובא לכרך בט"ו, אם שולחים לו משלוח מנות או מתנות לאביונים אם יצא אם לאו, אי אזלינן בתר הנותן ובר יומי' הוא, או בעינן שהמקבל ג"כ יהיה נוהג בו שמחת היום, והראוני בסידור בית עובד (בדיני משלוח מנות ס"ק ח') שהביא דברי שו"ת אוהל יוסף (סי' ט"ו) בדין הקרוב לזה. ועיינתי בדברי התשובה ותוכן דבריו ז"ל דתלוי בשמחת המקבל, וכתב שם בבן כרך ששלח לבן עיר בט"ו אע"פ שהמקבל אכלו ביום זה, לא יצא כיון דעברה שמחתו, ובן עיר ששלח לבן כרך בי"ד ויודע דלא אכל לי' אלא בט"ו פשיטא דיצא ע"ש. - ולפענ"ד אכתי יש לעיין בדין השני דבן עיר ששלח לבן כרך ביום י"ד, כיון דהעיקר תלוי במקבל, י"ל רק אם שמחת המקבל יהי' ביום י"ד אזי יוצא הנותן משום דכיון דחיוב מצותו ביום י"ד וחיובו נשלם ע"י המקבל בעינן שיהי' בו ביום. משא"כ אם אכלו ביום ט"ו י"ל דהוי כאלו לא עשה כלום ביום י"ד. דמה שאכלו ביום ט"ו אינו מעלה ומוריד גבי הנותן דלא נקרא קיום מצוה גבי' ע"י יום ט"ו, כיון דמצותו רק ביום י"ד".
        2. חזו"א (הגרח"ק ***זצ"ל*** בס' באורח צדקה תשובה קכ"ו, אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ז טור א') – "וכן שמעתי מהגאון רבי חיים קניבסקי שליט"א [***זצ"ל]*** בשם מרן החזון איש זצוק"ל דאין לבן עיר לתת מתנות לאביונים לעני בן כרך ובן כרך לעני בן עיר".
        3. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה מועדים ח"ב פרק י"ט סעי' כ"א).
        4. אז נדברו (ח"ו סי' פ') – "ובן ט"ו שנתן ביום ט"ו לבן י"ד יש להחמיר בזה".
        5. הגרחפ"ש זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ז טור א') - לשונו מובא לעיל.
        6. שבט הלוי (מבית לוי חי"ז ריש עמ' ק"י, ישמח ישראל עמ' קמ"ב).
        7. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ט אות פ"ט) – "ואם הוא בעצמו מתחייב בעיר בי"ד יוכלו לקבץ עבורו רק בי"ד מתנות לאביונים בעיר **אף שיחזור ליום ט"ו לכרך** אין לבני הכרך לתת לו מתנות לאביונים דלדעת המאירי אינו מתחייב בפורים בט"ו ועיקר המצוה היא משום הנאת העני בפורים, וא"כ אם לדעת המאירי אין היום פורים אצל העני הרי אינו נהנה מנתינה זו בפורים".
        8. הגרח"ק זצ"ל (ישמח ישראל עמ' קמ"ז, ***חידושי מרן הגר"ח עמ' נ"ז אות י'***).

הגרח"ק זצ"ל (שערי שיח עמ' קכ"ז תשובה ד"ש) – "שאלה: בן חו"ל ששולח מתנות לאביוני אר"י ביום פורים, האם יחשב לו לענין בו ביום גם **לאחר שקיעה"ח בארץ ישראל**. תשובה: לא".

* + - 1. פורים וחודש אדר (פרק י"ז סעי' כ"ד).
      2. פסקי תשובות (סוף אות ח') – "ואם בן ירושלים שולח מתנות לאביונים בט"ו לעני בן עיר שפורים שלו בי"ד לכו"ע לא יצא ידי חובתו".
    1. יצא.
       1. הליכות אבן ישראל (מועדים ח"ב פרק נ"ח סעי' ח', עמ' תמ"ה) - לשונו מובא לעיל.
    2. לכתחילה יש להחמיר.
       1. משנה הלכות (אליבא דהלכתא גליון ק"ב ריש עמ' ס"ז טור ב') – "ובן כרך לכתחילה לא יתן את המתנות לאביונים לעני בן עיר, ובדיעבד יוצא יד"ח אף שנתן לעני בן עיר".
       2. הגריש"א זצ"ל (ישמח ישראל עמ' ק"מ, אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ו אות ב', אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ז טור א' [לשונו מובא לעיל]) – "לכתחילה יתנו מתנות לאביונים למי שאצלו ג"כ פורים היום, ולכן מי שאצלו פורים בי"ד, לכתחילה לא יתן לבן ירושלים שאצלו פורים בט"ו. וכן להיפך".
       3. חוט שני (שבת ח"ג עמ' ר"ל אות ב', ח"ד סוף עמ' שס"ג, ישמח ישראל עמ' קנ"ו) - לשונו מובא לעיל.
       4. הגר"א קופשיץ זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ז טור ב') - לשונו מובא לעיל.
       5. הגר"ע אויערבאך שליט"א (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ז טור א').
       6. ישמח ישראל (פרק כ"ז סעי' ד') – "לכתחילה".
  1. **נתינת מתנות לאביונים בפורים דפרזים ע"מ לחלקם לעניים בפורים דמוקפין**.
     1. יצא.
        1. מנחת יצחק (דברי משה סוף סי' ל"ח) – "הנני לגלות הנלענ"ד שנכון מה שנותנים ביום י"ד בחו"ל מתנות לאביונים, ע"מ לתת אותם לעניים בפעיה"ק ביום ט"ו, ושפיר עבדי, כמבואר בפוסקים דהכל תלוי בשמחת המקבל, כמבואר באשל אברהם שעל הגליון בשו"ע (או"ח סי' תרצ"ד), וזכות גדולה לאלו שמקיימים מצות מתנות לאביונים לעניי עיה"ק, ובזה יקיימו מצוה מן המובחר".
        2. דברי משה (סי' ל"ח) – "ע"ד נתינת מתנות לאביונים בפורים דפרזים על מנת לחלקם לעניים בפורים דמוקפין ... הנה נראה לענ"ד דיש לחלק בזה בין משלוח מנות למתנות לאביונים, והיינו דעד כאן לא נחלקו הפוסקים בזה, אי אזלינן בתר הנותן או המקבל, אלא דווקא לענין מצות משלוח מנות, דשורש הספק הוא אם טעמא דידי' הוא משום הרווחת הסעודה, או הרבות רעות, וכנ"ל, משא"כ הכא לענין מצות מתנות לאביונים, נראה דכו"ע מודו שפיר שעיקרו משום הרווחת ושמחת המקבל, וממילא אזלינן בי' רק בתר המקבל ... ולפי"ז בנד"ד, בן י"ד ששלח מתנות לאביונים לבן כרך, והגיעו לידו ביום ט"ו, שפיר יצא הנותן יד"ח, דהא המקבל קיבלו ונהנה ממנו ביום הפורים, ונתבאר לן דבמתנות לאביונים אזלי' בעיקר בתר המקבל, ויותר מזה לכאורה הכא הרי תרתי אית בי', דכל נידון הפוסקים הוא היכא ששלח לפני פורים והגיע בפורים, משא"כ הכא ממ"נ, הן אי אזלינן בתר הנותן, והן אי אזלינן בתר המקבל, הרי תרווייהו אית בהו, דהא בשעת השילוח הוי פורים אצל הנותן, ובשעת הקבלה הוי פורים אצל המקבל, וניחא שפיר בכל ענין בזה. מיהו אכתי יש כאן מקום ספק, דכיון דהעיקר תלוי במקבל, י"ל רק אם שמחת המקבל יהיה ביום י"ד [שהוא יום פורים של הנותן שהוא בן עיר], אזי יוצא הנותן, משום דכיון דחיוב מצותו ביום י"ד, וחיובו נשלם ע"י המקבל, בעינן שיהיה בו ביום, משא"כ אם אכלו [המקבל הוא בן כרך] ביום ט"ו, י"ל דהוי כאילו לא עשה כלום ביום י"ד, דמה שאכלו ביום ט"ו אינו מעלה ומוריד גבי הנותן, דלא נקרא קיום מצוה גבי' ע"י יום ט"ו, כיון דמצותו רק ביום י"ד ... דכיון דאזלי' בתר המקבל, ש"מ דלא איכפת לן דבשעת הנאת המקבל כבר אינו פורים אצל הנותן, כיון דעיקר המצוה היא, שצריך לתת מתנות באופן שהמקבל אותן יהנה ממנו ביום הפורים, לכן סגיא שפיר אם בשעת הקבלה הוי פורים אצל המקבל, אע"ג שיום פורים של הנותן כבר אזדה לה ... דשפיר יאות ושפיר עבדי אחב"י היקרים דרי חו"ל אשר נותנים ביום י"ד, יום פורים דפרזות, מעות למתנות לאביונים לגבאי צדקה עבור עניי ירושלים, שיגיעו לידם ביום ט"ו, דהיינו פורים דמוקפים, ויוצאים בזה ידי חובת המצוה".
        3. קנין תורה בהלכה (ח"ד סי' פ"ו) – "בודאי אין חשש אם הירושלמי יחלקם ביום ט"ו, דאז נמצא שהנותן שלח בפורים שלו והמקבל קיבל בפורים שלו".
        4. אז נדברו (ח"ו סי' פ') – "ואם בן י"ד שלח ביום י"ד לבן ט"ו ונתקבל ביום ט"ו, ואפשר אפילו נתן לו ג"כ ביום י"ד ואכל ביום ט"ו בפורים דיליה יוצא לכו"ע".
     2. מחמיר.
        1. קנה בשם (ח"ב סי' ל"ב) – "ומ"מ לעיקרא דמילתא נלע"ד דאם הם רוצים לקיים ידי חובת המצוה בהמעות שנותנים לעניי ירושלים עיה"ק דייקא, אז צריך שימסרו המעות להעניים בי"ד דוקא, דהיינו ביום פורים של הנותנים, ולא בט"ו שהוא פורים של מקבלי המעות, כי כן הוא עיקר מצות מתנות לאביונים, ליתנם ביום קריאת המגילה דוקא, ואין הדבר תלוי בזמן פורים של מקבלי המעות כלל. וכדמוכח להדיא ...".
     3. מראי מקומות – פסקי תשובות (אות ח'), ישמח ישראל (פרק כ"ז סוף סעי' ד').
  2. **עני הנמצא בב' ימי הפורים בכרך ואשתו נמצאת בעיר, האם אפשר לתת לה מתנות לאביונים בי"ד**.
     1. מיקל.
        1. חוט שני (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ז טור ב') – "דאפשר לקבץ עבורם כסף גם בי"ד ולתת לאשה, ואין צריך להתנות להדיא שנותנים לה על מנת שאין לבעלה רשות בו".
        2. עי' הגר"א קופשיץ זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ז טור ב') – "וכן צידד לומר ... דאין צריך להתנות להדיא שנותנים לה על מנת שאין לבעלה רשות בו, דמסתמא הוא כן".
     2. מחמיר, אא"כ נותן לה על מנת שאין לבעלה רשות בזה.
        1. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (פורים משולש** פרק א' סעיף ה' [לשונו מובא לעיל], אליבא דהלכתא גליון ק"ב ריש עמ' ס"ז טור ב', מה טובו גליון ט' עמ' כ"ט אות פ"ט) – "עני בן כרך שנמצא בי"ד ובט"ו בכרך ואשתו נמצאת בי"ד בעיר, אי אפשר לקבץ עבורו מתנות לאביונים בעיר וליתן את המתנות לאשתו אף שהיא בעיר ואצלה הוא יום הפורים כי דינה בי"ד, כיון דכל מה שקנתה אשה קנה בעלה, א"כ לא הוו המעות שלה אלא שלו, וכמו שנותנים לו דמיא ואצלו אין היום פורים כי הוא בן כרך, וא"כ לאו שפיר דמי. ואם הגבאי נותן לה ע"מ שאין לבעלה רשות בזה י"ל דאפשר".
        2. תשובות והנהגות (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ז טור ג') – "דעני הנמצא בב' ימי הפורים בכרך ואשתו נמצאת בעיר, אפשר לתת לה מתנות לאביונים בי"ד על מנת שאין לבעלה רשות בזה".
        3. הגר"ע אויערבאך שליט"א (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ז טור ב') – "דיכולים שהאשה תהיה בפורים בעיר והבעל יהיה בכרך בשני הימים, ויקבצו עבורם גם בי"ד מתנות לאביונים, ויתנו את הכסף לאשה על מנת שאין לבעלה רשות בו, דגם היא נחשבת לענייה אם בעלה עני".
  3. **עני העושה ב' ימים פורים האם אפשר לתת לו מתנות לאביונים בשני הימים**.
     1. מחמיר, אין לבני הכרך לתת לו מתנות לאביונים.
        1. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון ק"ב ריש עמ' ס"ז טור ג') – "דעני בן כרך שמתחייב בפורים בעיר בי"ד, יכולים לקבץ עבורו רק בי"ד מתנות לאביונים בעיר, ואף שיחזור ליום ט"ו לכרך אין לבני הכרך לתת לו מתנות לאביונים, דלדעת המאירי אינו מתחייב בפורים בט"ו, ועיקר המצוה היא משום הנאת העני בפורים, וא"כ אם לדעת המאירי אין בט"ו פורים אצל העני הרי אינו נהנה מנתינה זו בפורים.
     2. מיקל, אפשר לתת לו מתנות לאביונים בשני הימים לכו"ע.
        1. עי' חוט שני (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ז טור ג') – "וכן נטה לומר ... שאפשר לתת מתנות לאביונים בט"ו לעני שכבר עשה פורים בי"ד, וחייב את עצמו לעשות פורים גם בט"ו".
        2. ***הגרח"ק זצ"ל (עיטורי מרדכי פורים עמ' שמ"ה אות כ"ט) – "***בכולל... בבני ברק יש גבאי צדקה שאוספים כסף ביום פורים ומחלקים מתנות לאביונים לתלמידי חכמים מהכולל שדחוקים ביותר. ואוספים כסף גם ביום ט"ו בירושלים, ושולחים כמה אברכים דחוקים לישון בירושלים בליל ט"ו כדי שיתחייבו במגילה ביום ט"ו ויהיו יכולים לקבל מתנות לאביונים ביום ט"ו, ואומרים שהרב שליט"א אמר שמותר לעשות כן. אני לא מבין הלא מבואר בחזו"א (סימן קנב דינים העולים סקי"ב) שבן עיר שקרא מגילה ביום י"ד ונכנס לכרך בליל ט"ו, יש ספק האם חייב לקרוא מגילה ביום ט"ו, לכן פסק שיקרא מגילה ביום ט"ו בלי ברכה, וכיון דהוי רק ספק אם צריכים לנהוג פורים ביום ט"ו, מדוע מותר לקבל מתנות לאביונים מבני ירושלים שמחויבים בודאי בפורים ביום ט"ו. תשובה: מכל מקום צריך לקרות".
        3. תשובות והנהגות (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ז טור ג') – "דעני העושה ב' ימים פורים אפשר לתת לו מתנות לאביונים בשני הימים לכו"ע".
        4. הגר"ע אויערבאך שליט"א (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ז טור ג') – "דעני שרוצה שיוכלו לקבץ עבורו מתנות לאביונים גם בעיירות וגם בירושלים, יכול לעשות שני ימים פורים, שבי"ד יהיה בעיר ובט"ו יהיה בכרך, ואף שנחלקו הראשונים אם מתחייב בכה"ג בשני ימים, אולם כיון דנקטינן שמתחייב בשני ימים פורים אפשר לצאת בו לכתחילה יד"ח מתנות לאביונים בט"ו אף שכבר עשה פורים בי"ד".
  4. **נותן לעני קודם פורים ומתנה עמו שאינו נותן לו רשות להשתמש במעות אלו עד פורים**.
     1. מיקל.
        1. קהלות יעקב (ארחות רבנו ח"ג עמ' מ"ט אות נ"ז).
        2. דברי יציב (או"ח ח"ב סי' רח"צ אות ב').
        3. קובץ הלכות (פורים פרק י"ד סעי' י"ז, סעי' י"ח) – "לא יתן מתנות לאביונים קודם פורים דלמא אכלי להו קודם פורים, אבל אם נתן לו קודם פורים והם קיימים ביד העני עד פורים יצא ידי חובתו. ולכן יכול ליתן מתנות לאביונים לגבאי צדקה קודם הפורים בכדי שיחלק לעניים בפורים, וא"צ להתנות עמו שלא יקנה המעות בשביל העני קודם פורים, דגם אם קונה המעות מיד בשביל העני יוצא בזה חובת מתנות לאביונים כיון שהמעות קיימים בידו עד הפורים".
     2. מחמיר.
        1. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ח אות ע"ט) – "אין לתת מתנות לאביונים לאביון לפני פורים אף שמתנה איתו שאינו נותן לו רשות להשתמש במעות אלו אלא בפורים".
     3. מראי מקומות – פסקי תשובות (אות ח').
        1. ***הגרח"ק זצ"ל (עיטורי מרדכי פורים עמ' שמ"ה אות ל') – "***האם מותר ליתן כסף לקופת העיר לפני פורים בתורת פקדון ויתנו לעניים ביום פורים עבור מתנות לאביונים. תשובה: כן".
        2. ישמח ישראל (פרק כ"ז סעי' ג', הע' רכ"ד) – "אם נותן לעני קודם פורים ומתנה עמו שאינו נותן לו רשות להשתמש במעות אלו אלא בפורים, י"א שיצא י"ח וי"א שלא יצא י"ח. [שו"ת אז נדברו ח"ו סי' פ', שלא בקנין תליא מילתא אלא בזה שגורם שמחה וריעות בפורים עצמו, והלא זה כבר נעשה קודם פורים כשהגיע לידי העני, (ואף שאין לו רשות להשתמש בהם עד פורים עדיין יש לו שמחה עכשיו מזה שיודע שיהיה לו הכסף בפורים)]".
           1. מש"כ הישמח ישראל [וכן הפסקי תשובות הע' מ"ה] בשם האז נדברו (ח"ו סי' פ') שיש להחמיר. ע"ש. ונראה שהאז נדברו הולך רק על משלוח מנות, ולא על מתנות לאביונים. וצ"ע.
  5. **דין קדימה**.
     1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ו אות י"ב) – "יש להעדיף במתנות לאביונים את עניי עירו שגר בה, וכמו שיש להם קדימה בהלכות צדקה, אך למעשה יוצאים ידי חובת מתנות לאביונים בכל עני".
     2. שבט הלוי (קובץ מבית לוי חי"ז עמ' ק"ט) – "האם יש דין קדימה לעניי העיר במצות מתנות לאביונים. תשובה: כיון שע"י מתנות לאביונים מקיים גם מצות צדקה א"כ ודאי יש דין קדימה לעניי העיר, אולם בודאי שאין למנוע מליתן לעניי עיר אחרת ע"ד כל הפושט יד נותנים לו".
     3. ***חוט שני (פורים סוף פרק ט' אות ד') – "כשנותן מתנות לאביונים, יש ענין להקדים את עניי עירו כבכל צדקה".***

חוט שני (פורים סוף פרק ט' אות י"ב) – "כללא הוא בידינו דעניי עירך קודמין לאחרים, והטעם שיש לנו לדאוג לקרובים ולמכרים הקרובים אלינו כמ"ש טוב שכן טוב מאח רחוק, ולכן אברכים הלומדים יחדיו כל היום וכן עובדים שנמצאים יחדיו כל היום הרי הם הקרובים אליו, וממילא הם בגדר עניי עירך, אף שהם מתגוררים בעיר אחרת".

* + 1. ***הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות קל"א) – "שאלה: האם צריכים להעדיף עניי עירך גם במתנות לאביונים כמו בשאר צדקה. תשובה: לכאורה כן".***
    2. הגרח"ק זצ"ל (***חידושי מרן הגר"ח עמ' נ"ה אות*** ה', שערי שיח עמ' קכ"ז תשובה ש"א) – "שאלה: (שם) האם במתנות לאביונים איכא דין דאביוני עירו קודמין כדין עניי עירו, והאם יש עדיפות לתת משלוח מנות לאדם מעירו מאשר עיר אחרת. תשובה: יתכן".
    3. הגר"ע אויערבאך שליט"א (אמרי מאיר הו"ד בקונ' מאור יעקב ח"א עמ' ט"ו אות ו') – "***האם יש דין קדימה לעניי עירך במתנות לאביונים. תשובה: כן".***
  1. *האם יוצא העני במתנות לאביונים שנתן עבור עצמו****.***
     1. ***וישמע משה (פר' ויקה"פ תשע"ח עמ' א') – "***שאלה: מעשה שהיה בכולל אברכים שנתעוררו כמה מאברכי הכולל לאסוף כסף עבור אחד מבני החבורה ששעתו דחוקה לו, והודיעו להם שיוצאים בזה ידי חובת מתנות לאביונים והכסף יינתן בו ביום, אך ולא סיפרו לציבור האברכים עבור מי מיועדת התרומה אלא רק שמדובר על אחד מבני החבורה. וביום הפורים הביאו את המעטפה עם הכסף לאברך הנזקק, והתברר שהמקבל עצמו היה גם הוא מן הנותנים עבור תרומה זו, וכעת הוא מסתפק האם יצא ידי חובתו במה שנתן וכיוון לקיים את המצוה, או שמכיון שהמתנה היתה עבורו אינו יוצא בזה ידי חובה ***...".***

1. זכר למחצית השקל.
   1. **האם לומר שהוא מחצית השקל, או רק "זכר" למחצית השקל**.
      1. מחמיר, רק לומר "זכר למחצית השקל".
         1. הרה"ג יהוסף שווארץ ז"ל (לוח אר"י טוקצינסקי, תענית אסתר).
         2. יחוה דעת (ח"א סי' פ"ו) – "ועל התורם להזהר שלא יאמר על הסכום הנתרם שהוא מחצית השקל, אלא רק זכר למחצית השקל. וכן מבואר כל זה בתשובות הגאונים (שו"ת גאוני מזרח ומערב סי' מ').
         3. יד בפורים (פרק ח' סעי' ז', עי' הע' ט') – "צריך ליזהר על כך שלא לקרוא למעות 'מחצית השקל' אלא רק 'זכר למחצית השקל'. [והטעם הוא יש שכתבו משום שקדושה תופסת בהן, אך צ"ע דהא הרי כולם יודעים שהנתינה היא לשם צדקה, ולא לשם דבר אחר]".
      2. שאין לומר בפה שנותן את המטבע לשם מחצית השקל, או זכר למחצית השקל.
         1. דברי יוסף (שווארץ, ח"ב סי' נ"ב) – "ואני מדקדק הרבה בשעת שאתן ג' מטבעות שלא להזכיר שם מחצית השקל וגם מזהיר אז לאנשים שלא ישמע על פיהם בשעת שנותנים ג' מטבעות שנותנים לשם מחצית השקל כ"א לשם צדקה ממש ובלבם יחשבו שהם לזכר מחצית השקל אבל לא יאמרו בפיהם שהם לזכר מחצית השקל. ומצאתי אחרי כן ראיה ברורה ... וחידוש בעיני שלא ראיתי בפוסקים שכתבו מענין זה. ולפי ענית דעתי כמעט איסור גמור הוא לומר על המטבעות לשם או לזכרון מחצית השקל, וכמעט צריכין גניזה".
         2. עי' שיעורי הלכה (ח"א עמ' תמ"ב) – "לכתחילה כדאי להיזהר מלומר בפה שנותן לשם מחצית השקל, אבל אם בכל זאת אמר כן, א"צ לחוש שחלה קדוש ת הקדש על הכסף".
      3. מיקל.
         1. זכר שמחה (סי' ע"ו) – "דברי יוסף ... ובמח"כ הרב נלענ"ד דלא על חנם לא הוזכר הדבר בפוסקים ומנהגן של ישראל קדושים מיוסר ע"פ דינא של תורה וכל קושיות הנ"ל יש ליישבן ... אבל כאן גלוי וידוע לכל ומנהג פשוט ומפורסם שהפרשת מעות אלו אינו רק זכר למצות שקלים שהיו נותנים בזמן שביהמ"ק קיים אי אפשר דקדושה תיחול עלייהו".
         2. קובץ הלכות (פורים פרק ג' סעי' ג') – "כשנותן המטבעות לצדקה זכר למחצית השקל מותר לומר 'זה למחצית השקל', דאע"ג דקיימ"ל (שו"ע או"ח סי' תסט) דאסור לומר על שום בהמה בין חיה בין שחוטה 'בשר זה לפסח' לפי שנראה שהקדישו מחיים לקרבן פסח ונמצא אוכל קדשים בחוץ, מ"מ אין זה ענין כלל למחצית השקל".
      4. מראי מקומות – נטעי גבריאל (פורים פרק כ"ו סעי' ב'), ישמח ישראל (פרק ה' סעי' ד').
   2. **ממעות מעשר**.
      1. מחמיר.
         1. א"ר (סי' תרפ"ו ס"ק ד', א"ז ס"ק ב') – "כתב של"ה [מסכת מגילה, ד"ה כל דבר] דמחצית השקל אין בא מן המעשר, ומכל שכן משלוח מנות ומתנות לאביונים, אמנם כשהפריש כפי מסת ידו מותר להוסיף ממעות מעשר שלו".
         2. מקור חיים (חו"י, על סעי' א' ד"ה מחצית).
         3. באה"ט (ס"ק ב').
         4. קובץ הלכות (פורים פרק ג' סעי' ט"ו) – "אין לתת מחצית השקל ממעות מעשר, דאע"ג שהוא מנהגא מ"מ חשיב דבר שבחובה שאין נותנין ממעות מעשר".
         5. צדקה ומשפט (פרק ו' סוף הע' ל"ז).
         6. נטעי גבריאל (פורים פרק כ"ו סעי' ח') – "אין ליתן המעות לזכר מחצית השקל ממעות מעשר, אבל עבור נשים וקטנים שאינם חייבים ליתן יש להקל".
         7. מקדש ישראל (פורים סי' נ"ו) – "מה שנותן בעד הגברים יותר מבני כ' שנים לא ינכה (**עכ"פ מטבע א'** של מחצית השקל)".
         8. ישמח ישראל (פרק ה' סעי' י').
         9. יד בפורים (פרק ח' סעי' י"ח) – "אין ליתן מעות אלו מכספי מעשר, אך ההוספה שמוסיף יכול ליתן ממעות מעשר, וכן גם מה שנותן בשביל מי שאינו מחויב מן הדין, יכול ליתן ממעות מעשר".
      2. **מה שמוסיף בשביל אשתו בניו ובנותיו הקטנים**.
         1. מחמיר.
            1. הגרחפ"ש זצ"ל (בלילה ההוא עמ' ט"ו, שיעורי הלכה עמ' תמ"ה) – "שאף מה שמוסיף בעד בניו ובנותיו הקטנים, וכן הסכום ששוקל בשווי מחצית השקל ממש אינו יכול לחשב בחשבון מעשה כספים".
         2. מיקל.
            1. אור לציון (ח"ד פרק נ"ב סעי' ג') – "אין ליתן ממעות מעשר כספים לקיום זכר למחצית השקל. ומכל מקום מה שנותן מחמת חומרא, וכגון מה שנותן עבור אשתו, **וכן הנוהג לתת גם ג' חצאי שקל**, יכול ליתן ממה שמוסיף לחומרא ממעות מעשר כספים. וכן אם טעה ונתן יותר משיעור מחצית השקל, יכול לחשב את התוספת ממעות מעשר כספים".
            2. קובץ הלכות (פורים פרק ג' סעי' ט"ו) – "אך כל זה הוא לענין מעות מחצה"ש דגדולים, אבל מי שרגיל לתת מחצה"ש בשביל אשתו ובניו הקטנים, שפיר יכול לתתו ממעות מעשר".
            3. נטעי גבריאל (פורים פרק כ"ו סעי' ח') - לשונו מובא לעיל.
            4. עי' מקדש ישראל (פורים סי' נ"ו) – "נראה דמה שנהוג ליתן גם בעד אשתו ובניו הקטנים מאחר שמעיקר הדין אי"צ ליתן בשבילם, דהא נשים אין שוקלים, וכן קטן פחות מבן י"ג לכו"ע אינו שוקל (ולי"א אף הפחות מבן כ' פטור) יכול להתנות מתחלה (קודם שהתחיל ליתן בשבילם) לתת זה ממעות מעשר ... [אלא שנראה **שאם מתחלה כבר נהג** עצמו סתם ליתן ממעותיו תו אינו רשאי ליתנו אח"כ ממעות מעשר לפי מה שכתבו האחרונים דלאחר שהתחיל לשקול בעד בניו הקטנים שוב חיובא רמיא עליו להמשיך תמיד לשקול בעדם, ממילא גם זה הוא בכלל כל דבר שבחובה אינו בא אלא מן החולין]".
            5. יד בפורים (פרק ח' סעי' י"ח) - לשונו מובא לעיל.
         3. מראי מקומות – ישמח ישראל (פרק ה' סעי' י"ח), שיעורי הלכה (ח"א עמ' תמ"ד).
   3. מראי מקומות.
      1. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ה אות ל"ב) – "זכר למחצית השקל נוהגים לתת לקופת ביהכ"נ, ואין מדקדקין לתת את זה בדוקא לעניים".
2. זמן נתינת מחצית השקל.
   1. **שנה רגילה**.
      1. תענית אסתר קודם שמתפללים מנחה.
         1. מהרי"ל (מנהגים הל' פורים אות ד') – "במנחה כשהולכים לבה"כ נותנין מחצית השקל ומעות פורים".
         2. רמ"א (סעי' א', דר"מ סוף ס"ק א') – "ויש ליתנו בליל פורים קודם שמתפללים מנחה (מהרי"ל), וכן נוהגין בכל מדינות אלו".
            1. רבבות אפרים (ח"ב סימן קצ"ד) – "הרמ"א בסימן תרצ"ד כתב ויש ליתנו בליל פורים קודם שמתפללין מנחה. ולכאורה הלא קודם מנחה הוא יום **ומדוע כתב בליל פורים**. וכתב בעין חיים ח"ב סימן קמ"ג באות י"ב דמשמע דכוונתו לא קודם מנחה גדולה אלא קודם מנחה קטנה ...".
            2. בירור הלכה (רביעאה סי' תרצ"ד, עמ' ת"ס) – "אע"ג שבלשון הרמ"א איתא 'בליל פורים', עיקר הזמן הוא בתענית אסתר, בזמן מנחה, אפילו מנחה גדולה ... רבבות אפרים ...".
         3. לבוש (סעי' א') – "ונוהגין ליתנה בליל פורים קודם שמתפללין מנחה".
         4. ערה"ש (סעי' ח') – "כתב רבינו הרמ"א ...".
         5. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**פורים משולש פרק ב' סעיף א', ס"ק ב' [לשונו מובא לקמן], מה טובו גליון ט' עמ' כ"ה אות ל', מנהגי הפרושים בארץ ישראל בתוך ס' ישורון חמ"א עמ' רי"ז אות ט"ז) – "אני נותן ל'זכר מחצית השקל' חצי ש"ח. [לא מטבע של חצי דולר] לפני מנחה בתענית אסתר. (כדעת הגר"א במעשה רב)".
         6. ***הגרח"ק זצ"ל (***אלא ד' אמות של הלכה פרק ס"ד סעי' א') – "בתענית אסתר קודם מנחה מניח ג' מטבעות של חצי שקל של זמנינו ...".
            1. כה"ח (ס"ק כ"ה) – "ויש ליתני בליל פורים ... וכ"כ בסידור הרש"ש ... והיינו **כדי שיהא צדקה עם התענית לכפר**".
      2. תענית אסתר אחר שמתפללים מנחה.
         1. בשם מנהגי אמשטרדם (פרק ג' סעיף ח' אות ו') – "אחרי מנחה של תענית אסתר תורמים מחצית השקל".
         2. עי' יעב"ץ (סידור ח"ב דיני מגילה עמ' תע"א אות ד') - שנותנים את הזכר למחצית השקל לאחר תפילת מנחה.
         3. עי' נוהג כצאן יוסף (תענית אסתר אות ג', עמ' קצ"ח [וכ"כ בבירור הלכה ד"ה ובנוהג]).
         4. שלמת חיים (תורת חיים סי' נ"ה סדר פורים המשולש אות א') – "ואחר תפילת המנחה נותנין מחצית השקל שאז הוא סמוך למגילה [ולא מאחרין עד סמוך לט"ו באדר כבכל שנה]".
         5. לוח לארץ ישראל (טוקצינסקי, תענית אסתר) – "אחר מנחה נותן כל אחד ג' מטבעות היוצאות באותה מדינה הנקראות בשם מחצית, זכר למחצית השקל שהי' שוקלים בזמן הבית בחודש אדר".
            1. לוח הלכות ומנהגים (זלזניק שליט"א, חודש אדר תשע"ח עמ' קע"ד הע' כ"ח) – "ברמ"א סי' תרצד סעי א' ומ"ב כ' לפני מנחה. ומש"כ בלוח לא"י אחר מנחה, כבר תמה עליו בבירור הלכה (רביעאה). אכן בסידור יעב"ץ ולוח ווילנא כתוב לאחר מנחה. **והביאור** דעי' במהרי"ל מקור הרמ"א שהתפללו מנחה קטנה ומעריב רצופין מבעו"י וקראו המגילה כשהחשיך ולכן לא סיפק בידם ליתן אחר מנחה אבל בזמנינו שלא שייך אפשר ליתן אחר מנחה".
         6. פסקי תשובות (אות ג') – "וכהיום המנהג באר"י ליתן אחר מנחה".
      3. ליל פורים קודם שמתפללים מעריב.
         1. מנהגי חת"ס (פרק כ"ג סעי' י"א) – "בלילה קודם קריאת המגילה נתן מטבע של כסף למחצית השקל".
         2. קיצור שו"ע (סי' קמ"א סעי' ה') – "ונותנין בערב לפני קריאת המגילה, ומחלקין אותן לעניים".
         3. הגר"ח ברלין זצ"ל (סדר פורים המשולש אות א') – "ואחר המנחה נותנים תיכף מעות שקלים ולא מעכבין על י"ד באדר כבכל שנה, מפני שצריך ליתנם קודם המגילה".
         4. קהלות יעקב (ארחות רבנו ח"ג עמ' נ' אות ס"א, אמנם עי' אות ס"ז, ואות ס"ח) – "ראיתי כמה פעמים מו"ר (שליט"א) זצוק"ל אף שהתפלל מנחה גדולה בערב פורים בביהכ"נ לא נתן מחצית השקל לפני מנחה רק נתן לפני מעריב, בתשל"ד שאלתי את מו"ר בשעת מנחה גדולה אם יתן עכשיו מחצית השקל וענה לי שאין לו כח עתה לתת ויתן לפנות ערב, וראיתי שנתן לפני מעריב כמדומה ארבע חצאי לירות (עי' להלן) וכן בתשל"ה נתן מו"ר מחה"ש לפני מעריב".
         5. הליכות אבן ישראל (מועדים ח"ב פרק נ"ו אות א', עמ' תל"ד) – "זכר למחצית השקל נהג רבינו ליתן בליל פורים לפני תפילת ערבית".
         6. הגריש"א זצ"ל (יבקשו מפיהו פורים ח"ב שער ד' פרק א' סעי' א', עמ' רפ"א) – "נוהגים לתת מחצית השקל לפני קריאת המגילה, בין שקוראים אותה בי"ד ובין שקוראין אותה בט"ו. אך הנותנה לפני זמן זה יצא ידי חובתו".
         7. בירור הלכה (רביעאה סי' תרצ"ד, עמ' ת"ס) – "אבל הדעה ליתן אחר מנחה מאן דכר שמיה, והוא גם מנוגד לדין הכללי דאו"ח הלכות תפילה סימן צ"ב סעיף י': 'טוב ליתן צדקה קודם תפלה', ולדין הכללי דיו"ד הלכה צדקה סימן רמ"ט סעיף י"ד: 'טוב ליתן פרוטה לעני קודם כל תפלה שנאמר אני בצדק אחזה פניך' ... אלא יש לומר דהזמן הוא 'לפני מעריב', כעין זמן הקיצור שו"ע ה,ל 'בערב לפני קריאת המגעלה', והוא נפק"מ טובא, בפרט אם מתפללים מנחה גדולה, ולפני מעריב גם מקיימים הדין הכללי דאו"ח הל' תפילה ויו"ד הל' צדקה הנ"ל".
      4. שחרית, קודם קריאת מגילה.
         1. מג"א (ס"ק ב') – "ובמדינתנו נותנין בשחרית קודם קריאת המגילה".
      5. **נוהגין ליתן קודם מנחה, ובשחרית מעות מגילה**.
         1. פמ"ג (א"א ס"ק ב') – "ונוהגין ליתן מחצית השקל קודם מנחה, ובשחרית מעות מגילה"
         2. מ"ב (ס"ק ד') – "ועכשיו נוהגין ליתן מחצית השקל קודם מנחה ובשחרית מעות מגילה".
         3. דרכי חיים ושלום (אות תתמ"ג) – "מעות מחצית השקל הי' נותן בעדו ובעד ביתו כשנכנס לתפלת המנחה לפנות ערב בליל פורים וגם ביום הפורים (עיין ברמ"א סי' תרצ"ד ובמג"א ותבין) בהקערה שהועמד בביהמד"ר".
         4. כה"ח (ס"ק כ"ה) – "א"א ... מ"ב".
         5. עי' פסקי תשובות (אות ג', הע' י"ח) – "**ואנשי מעשה** נוהגים גם כדברי המג"א (הו"ד במ"ב סק"ד) ונותנים שוב זכר למחצית השקל בפורים בשחרית קודם קריאת המגילה. [ונראה דכיון שכבר נתן בערב פורים בעד אשתו ובני ביתו כנהוג, שוב בפורים שחרית איכא לאוקמי אעיקרא דדינא **וא"צ ליתן שוב עבור אשתו וילדיו הקטנים** וכדלהלן אות ה']".
      6. מראי מקומות – נטעי גבריאל (פורים פרק כ"ו סעי' א'), ישמח ישראל (פרק ה' סעי' ב').
         1. שלחן שלמה (סעי' ב') – "יש ליתן קודם פורים ג' מטבעות מחצית ... ויש ליתנו בליל פורים קודם שמתפללין מנחה או בשחרית קודם קריאת מגילה".
         2. קובץ הלכות (פורים פרק ג' סעי' י"ג) – "ואין קפידא בכל זה".
         3. תשובות והנהגות (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ה טור א') – "דזמן נתינת מחצית השקל הוא מלפני מנחה של תענית אסתר עד אחרי פורים. ואף בירושלם אפשר לתת מלפני מנחה של תענית אסתר".
         4. הגר"ע אויערבאך שליט"א (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ה טור א') – "שנוהגים לתת את הזכר למחצית השקל בין מנחה למעריב של ליל פורים".
   2. **כשחל פורים במוצ"ש**.
      1. עי' סי' תרצ"ג סעי' א', לשיטות ומראי מקומות.
   3. **בני הכרכים: כשהתענית אינה בערב הפורים**.
      1. אחר מנחה של תענית אסתר.
         1. עי' לוח לארץ ישראל (טוקצינסקי, תענית אסתר, לשונו מובא לעיל) - שמביא את המנהג לתת זכר למחצית השקל בתענית אסתר, ואינו מחלק שם בין בני הפרזים למוקפים, משמע שגם בני ירושלים יש להם לתת את הזכר למחצית השקל בתענית אסתר.
         2. יד בפורים (פרק ח' סעי' ו') – "גם בירושלים נותנים את הזכר למחצית השקל ביום שמתענין את התענית אסתר".
      2. יום י"ד לפני מנחה.
         1. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (מנהגי הפרושים בארץ ישראל בתוך ס' ישורון חמ"א עמ' רי"ז אות ט"ז) – "והמנהג ליתן למחצית השקל ביום י"ד לפני מנחה ולא בתענית אסתר".

הגר"ש דבליצקי זצ"ל (פורים משולש פרק ב' סעיף א', ס"ק ב') – "בכל שנה נותנים בירושלים את מחצית השקל ביום י"ד לפני מנחה, אך בשנה כזאת נותנים גם בירושלים את מחצית השקל ביום י"ג, דהיינו בתענית אסתר לפני מנחה, כבכל העולם כולו. [סי' תרצד סע' א' ברמ"א, ובתוספות מגילה כא ע"א ד"ה הקורא, כתבו, דמשום הכי מפטירים בערב וכו' אחר שעשו צדקה, וא"כ בהכרח להקדים נתינת הצדקה לפני מנחה, ובביאור הגר"א שם רמז לתוספות הזה, ומשמע דסבירא ליה דזהו טעם המנהג שנותנים מחצית השקל לפני מנחה ביום התענית. ולפי זה קשה על מנהג ירושלים שנותנים בכל שנה בי"ד לפני מנחה. וזה חוץ מהדין הכללי לתת צדקה לפני כל תפילה וכאו"ח סי' צב סע' י ויו"ד סי' רמט סע' יד, אמנם קצשו"ע סי' קמא סע' ה וסדרי פורים משולש ולוח אר"י כתבו לתת אחר מנחה, וצ"ע]".

* + 1. ליל ט"ו קודם שמתפללים מעריב.
       1. שלמת חיים (הנהגות ופסקים הל' פורים וקריאת המגילה אות ב', תורת חיים סי' נ"ה סדר פורים המשולש אות א' [לשונו מובא לעיל]) – "בעיירות המוקפות נותנים זכר למחצית השקל ביום י"ד סמוך לקריאת המגילה".
       2. **הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה פורים פרק י"ח סעי' ט') – "ל'זכר למחצית השקל' נתן רבנו בליל ט"ו באדר ג' חצאי דולר שהיו מוכנים בביהכ"נ, עבור כל אחד מבני ביתו".**

**הגרשז"א זצ"ל (**אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ה טור א') – "נהג לתת את הזכר למחצית השקל בליל ט"ו לפני מעריב. [ובבית הכנסת הגר"א בשערי חסד נהג הגבאי על פי הוראת מרן זצוק"ל להניח את הקערה של מחצית השקל גם בתענית אסתר, היות וישנם שנוהגים שנותנים כבר בתענית אסתר]".

* + - 1. אבן ישראל (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ה טור א') – "לתת את הזכר למחצית השקל לפני מעריב ולא בתפלת מנחה".
      2. **הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ב אות ב') – "ומנהג רבינו ליתנו בליל ט"ו קודם מעריב".**

**הגריש"א זצ"ל (**אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ה טור א') – "וכן ראיתי למרן רבינו הגרי"ש אלישיב זצוק"ל שנהג לתת את הזכר למחצית השקל לפני מעריב בליל פורים דירושלים".

הגריש"א זצ"ל (יבקשו מפיהו פורים ח"ב שער ד' פרק א' סעי' א', עמ' רפ"א) – "נוהגים לתת מחצית השקל לפני קריאת המגילה, בין שקוראים אותה בי"ד ובין שקוראין אותה בט"ו. אך הנותנה לפני זמן זה יצא ידי חובתו".

* + 1. **מראי מקומות.**
       1. אור לציון (ח"ד פרק נ"ב סוף הע' א') – "ויש ליתן זכר למחצית השקל לפני ליל פורים, והמנהג ליתן במנחה שלפני ליל פורים".
       2. תשובות והנהגות (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ה טור א') – "דזמן נתינת מחצית השקל הוא מלפני מנחה של תענית אסתר עד אחרי פורים. ואף בירושלם אפשר לתת מלפני מנחה של תענית אסתר".
       3. הגר"ע אויערבאך שליט"א (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ה טור א') – "דבמוקפים נוהגים לתת את הזכר למחצית השקל בין מנחה למעריב בליל ט"ו".
       4. הגר"ז שוב שליט"א (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ה טור א') – "דהמנהג הפשוט בירושלם שאין נותנים את הזכר למחצית השקל בתענית אסתר, רק בי"ד אדר שהוא ערב פורים דירושלים".
  1. **מי שלא הספיק [או שכח] ליתן מחצית השקל**.
     1. ישלים אחר פורים.
        1. הגריש"א זצ"ל (**אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ב אות ב') – "**ומי שלא הספיק לתת מחצית השקל בתענית אסתר ישלימו אחר פורים".
        2. קובץ הלכות (פורים פרק ג' סעי' י"ד) – "אם שכח לתת מחצית השקל בתענית אסתר, יש להשלים אפילו אחר הפורים עד ר"ח ניסן, אבל אח"כ אין ענין".
        3. עי' הגרח"ק זצ"ל (ישמח ישראל פרק ה' הע' ח') – "שאפי' אם לא הספיק ליתן בכל חודש אדר, אולי עדיין כדאי ליתן אפי' אחרי חודש אדר לקיים המנהג של זכר למחצית השקל".

עי' הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות כ"א) – "לא נתן זכר למחצית השקל לפני פורים האם יתן אחרי פורים זכר לצורת הנתינה במקדש שהיתה עד ניסן. תשובה: אולי (ובלא"ה ראוי לתת לצדקה)".

* + - 1. אבני ישפה (ח"א סי' קל"ג ענף א') – "יוצא מדברינו שאם שכח לתת מחצית השקל בערב פורים ופורים עצמו, עדיין לא הפסיד את המצוה. ונראה לי דלא רק באדר עצמו יוכל לקיים את המצוה אלא אפילו כל השנה שאחרי זה, והיינו דאם שכח למשל באדר תשל"ט עדיין יוכל לתת עד ר"ח ניסן תש"מ. וטעם הדבר משום דמחצית השקל הוא לזכר מה שהיו צריכים להביא את הקרבנות של השנה החדשה מתרומה חדשה של שקלים, וא"כ כל זמן שלא נגמרה השנה עדיין יכול להשלים כדי שהכסף של השנה יבא מתרומה חדשה, ע' ר"ה ז' א' אמרה תורה חדש והבא קרבן וכו'".
      2. ישמח ישראל (פרק ה' סעי' ג').
      3. יד בפורים (פרק ח' סעי' ד') – "ואם לא נתן בפורים בדיעבד יכול לתת כל חודש אדר".
      4. **עד איזה זמן**.
         1. עד ר"ח ניסן – קובץ הלכות (פורים פרק ג' סעי' י"ד, לשונו מובא לעיל), יד בפורים (פרק ח' סעי' ד', לשונו מובא לעיל).
         2. אולי אפי' אחר חודש אדר – הגרח"ק זצ"ל (ישמח ישראל פרק ה' הע' ח', לשונו מובא לעיל).
         3. אפילו כל השנה שאחרי זה – אבני ישפה (ח"א סי' קל"ג ענף א', לשונו מובא לעיל).
      5. אין צריך להשלים.
         1. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ה אות ל"ד) – "מי שלא נתן מחצית השקל אין צריך להשלים ולתת זכר למחצית השקל לאחר פורים".

1. המחוייבים במחצית השקל.
   1. **גדולים**.
      1. מבן כ'.
         1. רמ"א (סעי' א'. אמנם עי' דר"מ ס"ק א') – "ואין חייב ליתנו רק מי שהוא מבן עשרים ולמעלה".
         2. לבוש (סעי' א') – "ואין חייב ליתנו רק מי שהוא מבן עשרים שנה ומעלה".
      2. מבן י"ג.
         1. שלחן שלמה (סעי' ב') – "ומי שהוא בן י"ג שנה חייב ליתן לזה".
         2. ערה"ש (סעי' ח') – "וזה שכתב מבן עשרים שנה לא כן דעת הרמב"ם בפ"א משקלים ורוב הפוסקים וסוברים דגדול מבן י"ג ולמעלה חייב ליתן מחצית השקל".
         3. קהלות יעקב (ארחות רבנו ח"ג עמ' נ"ג אות ע"ד) – "נשנכדו של מו"ר (שליט"א) זצוק"ל שגדלו וחנכו נהי' בן י"ג שנה אמר לו מו"ר שיתן שלש חצאי לירות מחצית השקל. (עי' סי' תרצ"ד מ"ב ס"ק ה')".
         4. יחוה דעת (ח"א סי' פ"ו) – "ולכן טוב לתת התרומה שהיא זכר למחצית השקל על כל מי שהוא בגיל בר מצוה ומעלה".
         5. קובץ הלכות (פורים פרק ג' סעי' ח') – "אך הסכמת הפוסקים דמבן י"ג שנה ולמעלה חייב ליתן מחצית השקל".
      3. מראי מקומות – מג"א (ס"ק ג'), ח"א (כלל קנ"ה סעי' ד'), מ"ב (ס"ק ה'), כה"ח (ס"ק כ"ז), ציץ אליעזר (חי"א סי' א'), נטעי גבריאל (פורים פרק כ"ז סעי' א').
   2. **כהנים, לוים**.
      1. מחמיר.
         1. ערה"ש (סעי' ח') – "וגם הכהנים והלוים חייבים במחצית השקל".
   3. **קטנים שהגיע לחינוך**.
      1. יש לחנך.
         1. חוט שני (יד בפורים פרק ח' הע' כ"ח) – "אע"ג דקטנים פטורים, מ"מ קטן שהגיע לגיל חינוך, יש לחנכו לתת מחצית השקל, מטעם חינוך".
         2. נטעי גבריאל (פורים פרק כ"ז סעי' ג') – "קטן שהגיע לחינוך יש לחנכו מטעם חינוך בזכר למחצית השקל, כמו במשלוח מנות ומתנות לאביונים".
         3. ישמח ישראל (פרק ה' סעי' י"ד) – "קטן שהגיע לחינוך יש לחנכו בנתינת מעות זכר למחצית השקל".
      2. **הגדר**.
         1. חוט שני (ישמח ישראל פרק ה' הע' ל"ה) – "שחינוך כאן אין הכוונה כחינוך שאר מצוות, אלא שאביו נותן בשבילו אבל לא שהוא נותן כסף להבן ליתן לקופה, וצ"ב".
         2. רבבות אפרים (ישמח ישראל פרק ה' הע' ל"ה) – "דבאמת טוב לתת לקטן מדין חינוך שיתן בעצמו ומחנכו בזה, ואם האב נותן עבורו והוא לא נמצא שם איזה ענין חינוך יש".
         3. תשובות והנהגות (ח"ג סי' רכ"ט) – "נראה אף שעיקר מחצית השקל בזה"ז רק מנהג ולא חייבו חינוך, מ"מ נאה הדבר לחנכו ולזכותו בהמצוה והיינו כשהוא בעצמו נותן לקערה ומתחנך לתת למצוה, או לכל הפחות שיראה כשאביו נותן ויסביר האב לבנו שנותן במיוחד עבורו".
   4. **קטנים לפני חינוך**.
      1. מיקל.
         1. מג"א (ס"ק ג') – "ונשים פטורים בהג"מ כ' דנשים וילדים חייבים ולא ידעתי מנ"ל האי".
         2. ח"א (כלל קנ"ה סעי' ד') – "וקטן אין צריך ליתן".
         3. ערה"ש (סעי' ח') – "ולא נשים וקטנים [עמג"א סק"ג]".
         4. קובץ הלכות (פורים פרק ג' סעי' ח') – "וא"צ ליתן בשביל בניו הקטנים".
         5. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות י"ט) – "המשנ"ב הביא שיטה לתת מחצית השקל עבור קטן ועובר [והרב שליט"א אמר דאין נוהגין כן] האם לשיטה זו נותנים עבור אשה, דהבנתי שזה ענין כפרה ונותנים לכל מי שאינו בר חיובא. תשובה: לא. ובע"פ אמר לי תשובה: אצלינו לא נהגו לתת לא לנשים ולא לקטנים, (א.ה. ע' לקט יושר שכתב לתת לנשים)".
      2. מנהג ליתן.
         1. לבוש (סי' תרפ"ו סעי' ב') – "ונוהגין ליתן מעות פורים בעד כל אחד ואחד אפילו בעד הילדים, זכר לשקלים שהשמיעו עליהם באדר".
         2. מקור חיים (חו"י, על סעי' א' ד"ה רק) – "רמ"י [לבוש סימן תרפו סעיף ב] כתב שנוהגים אפילו בעד ילדים".
         3. א"ר (ס"ק ב', סי' תרפ"ו ס"ק ד', א"ז ס"ק א') – "ואין להקשות מסי' תרצ"ד [ס"א] שכתב דאין חייב רק מבן כ' שנה, די"ל דהתם הכי קאמר דחיובא ליכא אבל מנהגא איכא".
         4. באה"ט (ס"ק ב').
         5. בגדי ישע (על מג"א ס"ק ג') – "אבל י"א אפילו הילדים נותנים ואפשר דחיובא ליכא אבל מנהגא איכא".
         6. מ"ב (ס"ק ה') – "וא"ר כתב דכל זה רק מדינא אבל המנהג הוא ליתן אפילו בעד בניו הקטנים".
         7. כה"ח (ס"ק כ"ז) – "מ"א סק"ג. ונראה משום דכתיב בשקלים לכפר על נפשותוכם ועל כן נותנים גם בעד הנשים וילדים כדי לכפר על הנפש. ועיין במס' שקלים שם שכתב אעפ"י שאמרו אין ממשכנין נשים ועבדים וקטנים אם שקלו מקבלים מידם וכ"ש בזה"ז שהולכין לצדקה".
         8. הליכות אבן ישראל (מועדים ח"ב פרק נ"ו אות ד', עמ' תל"ה) – "נהגו ליתן מחצית השקל גם עבור קטנים ונשים, וכן בעד העוברים".
         9. אור לציון (ח"ד פרק נ"ב סעי' א') – "והמנהג ליתן גם עבור נשים וילדים, ואף על עוברים".
         10. קנה בשם (ח"ב סי' ל"א) - לשונו מובא לקמן.
         11. נטעי גבריאל (פורים פרק כ"ז סעי' ג') – "והמנהג שהאב נותן בעד ילדיו הקטנים".
         12. ישמח ישראל (פרק ה' סעי' י"ג) – "והמנהג ליתן אפי' בעד בניו הקטנים".
         13. יד בפורים (פרק ח' סעי' כ"א) – "נוהגין ליתן 'זכר למחצית השקל' אפילו בעד בניו הקטנים".
      3. **אם התחילו, אינו פוסק** – מג"א (ס"ק ג'), באה"ט (ס"ק ב'), ח"א (כלל קנ"ה סעי' ד'), שלחן שלמה (סעי' ב'), ערה"ש (סעי' ח'), מ"ב (ס"ק ה'), כה"ח (ס"ק כ"ח), קובץ הלכות (פורים פרק ג' סעי' י'), יד בפורים (פרק ח' סעי' כ"ג).
         1. מקור חיים (חו"י, על סעי' א' ד"ה התחיל) – "התחיל ליתן בעד ילד שוב אינו פוסק, משנה [שם], **ולא מהני התרה** לע"ד, עיין סמ"ק מצוה (קמ"ז) [קמד] הגה [אות א]".
         2. **מי שסבר שחייב לעשות כן**.
            1. יכול לפסוק.

אג"מ (**מועדי ישורון ח"א פורים הע' מ',** שמעתתא דמשה שמועות משה סעי' ו') – "אם נתן מחצית השקל בשביל קטן משום שסבר שחייב ליתן בשבילו, אינו חייב להמשיך ליתן בשבילו".

קובץ הלכות (פורים פרק ג' סעי' י"א) – "אב ששקל על בנו קטן משום שהיה סבור שחייב לעשות כן, ונתברר לו דליכא חיוב לשקול על בנו קטן, מותר לו לפסוק".

**מועדי ישורון (ח"א עמ' מ"ט אות ד').**

* + - 1. **אי מת אביו**.
         1. רק אם השאיר נכסים לקטן חייב הקטן לתת מחצית השקל – מחה"ש (ס"ק ג'), כה"ח (ס"ק כ"ח), פסקי תשובות (הע' ל"ג).
         2. מראי מקומות – יד אפרים (על מג"א ס"ק ג').

פמ"ג (א"א ס"ק ג') – "ולענין כיון ששוקל אין פוסק, מחלוקת בין הר"מ ז"ל [שם] והר"ע ברטנורא [שם ד"ה שוב] אי מת אביו אי מחויב הקטן ליתן, יע"ש".

* + - 1. מראי מקומות – תפארת אדם (ח"ג סי' כ"א ד"ה גם מה ), נטעי גבריאל (פורים פרק כ"ז סעי' ד'), ישמח ישראל (פרק ה' סעי' ט"ז).
         1. חוט שני (יד בפורים פרק ח' הע' ל"א) – "שאם התנה בפירוש שזה לא בתורת נדר, אלא חד פעמי יכול לחזור בו".
  1. **נעשה בר מצוה אחר פורים**.
     1. קובץ הלכות (פורים פרק ג' סעי' ט"ז) – "קטן שהגדיל אחר פורים אינו צריך ליתן מחצית השקל, אכן אם אביו נוהג מידי שנה בשנה לתת מחצה"ש בשבילו, בשנה זו **כדאי שימתין אביו** ולא יתן מחצה"ש בשבילו בערב פורים, ויתן הבן מחצה"ש בעצמו אחר הפורים כשיגדיל".
  2. **נשים ובנות**.
     1. אין מנהג לתת.
        1. מג"א (ס"ק ג') – "ונשים פטורים בהג"מ כ' דנשים וילדים חייבים ולא ידעתי מנ"ל האי".
        2. מקור חיים (חו"י, על סעי' א' ד"ה רק) – "נשים פטורות, משנה [שקלים פ"א משנה ג]".
        3. ערה"ש (סעי' ח') – "ולא נשים וקטנים [עמג"א סק"ג]".
        4. קהלות יעקב (ארחות רבנו ח"ג עמ' נ"ב אות ע"ג) – "בספר ארחות חיים על או"ח (ספינקא) מביא בשם אחרונים שגם אשה צריכה לתת מחצית השקל ומסתייע מירושלמי שקלים, אמר לי מו"ר (שליט"א) זצוק"ל שאין ראי' משם משום דהירושלמי מיירי בזמן המקדש אבל המחצית השקל שתקנו זכר למקדש אפשר שלא תקנו לאשה. אצל מו"ר לא נתנו הנשים מחה"ש".
        5. קובץ הלכות (פורים פרק ג' סעי' ט') – "אין הנשים חייבות במחצית השקל".
        6. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א תשובה תש"ה,*** מעשה כהן מגילת אסתר אות י"ט [לשונו מובא לעיל]***) – "***שאלה: אם אשה צריכה ליתן מחצית השקל וכן אשה מעוברת. תשובה: א"צ".
     2. מנהג לתת.
        1. לקט יושר (או"ח עמ' קנ"ח ענין א') – "וגם נשים ובתולות באושטריך נותנות כל אחת ג' מחציות".
        2. כה"ח (ס"ק כ"ז) - לשונו מובא לעיל.
        3. **הגרשז"א זצ"ל (שלמי מועד עמ' רס"ג, הליכות שלמה פורים פרק י"ח הע' ל') – "דהמנהג לתת גם עבור הנשים והבנות".**
        4. הליכות אבן ישראל (מועדים ח"ב פרק נ"ו אות ד', עמ' תל"ה) - לשונו מובא לעיל.
        5. אור לציון (ח"ד פרק נ"ב סעי' א') – "והמנהג ליתן גם עבור נשים וילדים, ואף על עוברים".
        6. קנה בשם (ח"ב סי' ל"א) – "וכן נתפשט המנהג אצל רבים מאחינו בני ישראל שכל ראש בית אב נותן מחצית השקל בעד כל אחד ואחד מבני ביתו, אפילו בעד אשתו ובנותיו וילדיו הקטנים".
        7. **עי' שבט הלוי (ח"ז סוף סי' קפ"ג) – "ובענין נשים למחצית השקל עיין מג"א סי' ג' נוטה שהם פטורים ובמשנה איתא דנשים אין ממשכנין אותם ומבואר בירושלמי פ"א ה"ג דנשים חייבין אלא שאין ממשכנין אותן, ועיין בשירי קרבן ירושלמי שם מה שהעיר בזה על מג"א הנ"ל, ועיין דע"ת או"ח שם. מכ"מ לענ"ד אין הכרח כ"כ שהם חיבים באמת דמה שאנו עושים הוא רק זכר למחה"ש, ועיין פמ"ג כ' דאע"ג דעני שאין לו בזמן ביהמ"ק חייב, מכ"מ בדידן פטור וא"כ י"ל הה"ד לענין נשים, מכ"מ בדרך חומרא יש לחוש להני פוסקים".**
        8. נטעי גבריאל (פורים פרק כ"ז סעי' ב') – "והמנהג שהבעל נותן גם עבור אשתו".
        9. עי' ישמח ישראל (פרק ה' סעי' ט"ו) – "והמנהג הוא שהבעל נותן גם בשביל אשתו, וי"א דגם בשביל בנותיו".
        10. פסקי תשובות (אות ד') – "אמנם המנהג הוא שנותנים מחצית השקל גם בעד הנשים והבנות, והטעם, משום דכתיב בשקלים 'לכפר על נפשותיכם' על כן נותנים בעד כל בני הבית לכפר על נפשותם".
        11. יד בפורים (פרק ח' סעי' כ"ה) – "אשה פטורה ממצוה זו, ומ"מ נוהגין ליתן אף עבור האשה והבנות".
     3. **אם התחילו**.
        1. אינו פוסק.
           1. **הגריש"א זצ"ל (**בלילה ההוא עמ' ט"ו**, אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ב אות ג', יו"ד ח"א פרק ל"ו סעי' כ"ב) – "יש נוהגים לתת גם בעד אשתו, ואף עבור בנותיו הקטנות. ואם התחילו לתת עבור הנשים, אף על פי שלא היה חייב, הרי זה כנדרי צדקה, ואסור להפסיק".**
        2. מיקל.
           1. קובץ הלכות (פורים פרק ג' סעי' ח') – "קטן שהתחיל אביו לשקול על ידו שוב אינו פוסק, והיינו דוקא באב שנותן על בנו, אבל אשה ששקל בעלה על ידה שפיר רשאי לפסוק".
           2. הגרח"ק זצ"ל (מילי מעלייתא אות ס"א) – "שאלה: במג"א (סי' תרצ"ד ס"ק ג') הביא בשם המשנה 'כל קטן שהתחיל אביו לשקול על ידו שוב אינו פוסק'. האם גם בשביל אשתו ובנותיו נאמר דין זה (למי שנוהג ליתן מחצית השקל גם בשבילן). תשובה: רק בקטן משום חינוך".
           3. נטעי גבריאל (פורים פרק כ"ז סעי' ו') – "אם התחיל לתת עבור אשתו והבנות רשאי להפסיק".
           4. פסקי תשובות (אות ה') – "אמנם בזה נשתנה דין הנשים והבנות, כי אף שבבנים אף קטנים איתא (במ"ב בשם משנה) כל קטן שהתחיל אביו לשקול על ידו שוב אינו פוסק, מ"מ לגבי נשים לא נאמר דין זה".
        3. מראי מקומות – ישמח ישראל (פרק ה' סעי' י"ז).
           1. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ה אות ל"א) – "יש שנוהגים לתת זכר למחצית השקל גם עבור הנשים, ויש שאין נוהגים לתת עבור הנשים".
  3. **אשה מעוברת**.
     1. מנהג ליתן.
        1. לקט יושר (או"ח עמ' קנ"ח ענין א') – "וגם המעוברת נותנה בשביל בנה העובר. משום דכתב המרדכי [קטן] כת' כל העובר י'".
        2. דר"מ (ס"ק א') – "וכתב מהר"י ברי"ן אף מעוברות נותנים ג' מחציות וסימנך זה יתנו כל העובר (שמות ל יג) עכ"ל".
        3. מקור חיים (חו"י, על סעי' א' ד"ה רק) – "ובמנהגים [הגהות המנהגים מנהגי פורים אות מט] אפילו בעד עוברים".
        4. א"ר (סי' תרפ"ו ס"ק ד', א"ז ס"ק ב') – "כתב הגהת מנהגים [אות מט] ונותנת גם מעוברת מולד, שנאמר [שמות ל, יד] כל העובר".
        5. יד אפרים (על מג"א ס"ק ג') – "ובדרכי משה [אות א] כתב בשם מהר"י ברי"ן דאף מעוברות יתנו, וסימן, זה יתנו כל העובר [שמות ל, יג]".
        6. באה"ט (ס"ק ב').
        7. בגדי ישע (על מג"א ס"ק ג') – "כתב הג"מ ונתנה גם מעוברת מולד שנאמר כל העובר וכו' וכ"פ הד"מ עיין שם".
        8. מ"ב (ס"ק ה') – "וא"ר כתב דכל זה רק מדינא אבל המנהג הוא ליתן אפילו בעד בניו הקטנים ואשה מעוברת בעד ולדה".
        9. כה"ח (ס"ק כ"ד) – "ד"מ ... א"ר".
        10. אור לציון (ח"ד פרק נ"ב סעי' א') – "והמנהג ליתן גם עבור נשים וילדים, ואף על עוברים".
        11. הליכות אבן ישראל (מועדים ח"ב פרק נ"ו אות ד', עמ' תל"ה) - לשונו מובא לעיל.
        12. נטעי גבריאל (פורים פרק כ"ז סעי' ג') – "וכן נותן עבור עובר במעי אמו".
        13. ישמח ישראל (פרק ה' סעי' ט"ו) – "וכן נותנים בשביל עובר במעי אמו".
        14. יד בפורים (פרק ח' סעי' כ"א) – "וכן נותן עבור ולדה של אשתו המעוברת".
  4. **עני**.
     1. מחמיר.
        1. אג"מ (**מועדי ישורון ח"א פורים הע' מ"א,** שמעתתא דמשה שמועות משה סעי' ז') – "אף עני חייב ליתן מחה"ש".
        2. **מועדי ישורון (ח"א עמ' מ"ט אות ה').**
     2. אין לתת.
        1. **שבט הלוי (ח"ז סוף סי' קפ"ג) - לשונו מובא לעיל.**
     3. מראי מקומות – ישמח ישראל (פרק ה' סעי' י"ב), יד בפורים (פרק ח' סעי' י"ט).
        1. פמ"ג (א"א ס"ק ג') – "ועני המתפרנס מצדקה צ"ע אי מחויב ליתן מחצית השקל, אף על גב בזמן המקדש היה מחויב ליתן, כמו שכתב הר"מ ז"ל [הלכות שקלים א, א], ומקרא מלא בתורה [שמות ל, טו] כו'".
        2. בה"ל (סעי' א' ד"ה י"א) – "ועני המתפרנס מן הצדקה צ"ע אם מחוייב ליתן מחצית השקל [פמ"ג]".
  5. **גזל ממון ונתנו למחצית השקל**.
     1. רמב"ם (הל' שקלים פרק ג' הל' י') – "הגוזל או הגונב חצי שקל ושקלו **יצא** והוא חייב לשלם לבעלים שנים או להוסיף חומש".
     2. **מ"ט ל"ה מצוה הבאה בעבירה**.
        1. עונג יו"ט (או"ח סי' ל' ד"ה אחרי) – "וה"נ גבי שקלים לא שייך מצהב"ע דכבר שילם להקדש ודוקא גבי הקדש קרבן שייך מהב"ע כמ"ש התוס' בכמה דוכתי שחיוב הקרבן הוא חיוב מצוה ולאו משום ממון דהקדש הוא להכי פוסל בו מהב"ע. אבל חיוב שקלים אף שהוא מצוה כשאר מצות מ"מ עיקר מצותו לשלם חובו להקדש מה שהטיל עליו הכתוב ואח"כ נעשה ממון גבוה ומהני אף אם נעשה בעבירה".
        2. שקל הקודש (הל' שקלים פרק ג' ס"ק ע', ציון ההלכה ס"ק צ"ג) – "ואין בזה משום מצוה הבאה בעברה דמצות שקלים הוא פריעת חוב וכיון דמ"מ נפרע חובו יצא. [עונג יום טוב סוף סי' ל' ע"ש ומש"כ בבנין שלמה צ"ע]".

***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תש"כ) – "***שאלה: הרמב"ם פ"ג משקלים ה"י. הגוזל חצי שקל ושקל יצא. וצ"ע מ"ט ל"ה מצוה הבאה בעבירה ואין יוצא. תשובה: באים כאחת".

* + - 1. ***מראי מקומות –*** בית מתתיהו (ח"ב סי' ל"ח).
  1. **לתת מחצית השקל ע"י קבר**.
     1. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תשי"ט) – "***שאלה: אם מותר ליתן מחצית השקל ע"י קבר תשובה: כן".

1. "מחצית" השקל.
   1. **מדינה שאין בה מטבע של מחצית**.
      1. מנחת יצחק (ח"ט סי' ס"ט) – "שבודאי אם אי אפשר בענין אחר, יוכלו לצאת במנהג כזה, גם בצירוף איזה מטבעות ביחד, שיווי חצי מטבע השלם היוצא, וכ"ז יש להוכיח ג"כ ממקורות הנ"ל, ועי' בספר כף החיים (סי' תרצ"ד אות כ' ה"א) מזה".
      2. **הגרשז"א זצ"ל (שלמי מועד עמ' רס"ג, הליכות שלמה פורים פרק י"ח הע' כ"ט) – "דאין קפידא כ"כ בשם חצי".**
      3. ציץ אליעזר (חי"ג סי' ע"ב) – "דבמקום שאין מטבע ששם מחצית עליה אזי יש ליתן מחצית מן המטבע השלימה הקבוע באותו מקום וממילא מטבע שלימה יכולה לעלות לב' בני אדם. וכך יוצא מפורש מלשון הד"מ בזה בטור סק"א שכותב בלשון: לוקחין בכל מקום שיש מטבע קבוע לוקחין המחציות של אותה מטבע וכו'. והיינו כנ"ז".
      4. יד בפורים (פרק ח' סעי' ה') – "מקום שאין שם מטבע שיש עליו שם 'מחצית', יכול ליתן שלש מטבעות שלמות, ובתנאי שחצי אחד מכל מטבע יהיה לזכר מחצית השקל, והחצי הנותר יהיה מתנה לצדקה".
      5. מראי מקומות – פסקי תשובות (אות ד'), ישמח ישראל (פרק ה' סעי' ט').
   2. **מי שאין בידו חצאי שקל עבור כל בני ביתו, אם יכול לתת שקל שלמות לפי חשבון מחצית השקל לכל בני ביתו**.
      1. ציץ אליעזר (חי"ג סי' ע"ב) – "נראה פשוט הדבר דאם מאיזה סיבה לא היה יכול להכין חצאי לירה עבור כאו"א מאנשי ביתו ששפיר יוכל לתת בלירות שלימות לפי חשבון חצאי לירה עבור כל אחד ואחד ולפרט שנותן חצאי לירה עבור כל נפש זכר למחצית השקל שהיו נותנין באדר".
      2. קובץ הלכות (פורים פרק ג' סעי' א') – "ואע"ג דלכתחילה יש ליתן מטבעות שיש עליהם שם מחצית, מ"מ בדיעבד אם אירע שאין לו מטבע ששם מחצה עליו יכול לצאת מנהג זה ע"י נתינת מעות כפי שיווי ג' חצאי המטבע הקבוע".
   3. **חצאי שקלים של מדינה אחרת**.
      1. קובץ הלכות (פורים פרק ג' סעי' ה') – "מטבע של מדינה אחרת, שהממשלה והבנק מתחשבים עמו ומקבלים אותו חשיב מטבע לענין נתינת מחצית השקל".
      2. חוט שני (יד בפורים פרק ח' הע' י"ד) – "שבמדינה שאין בה מטבע שיש לה שם של חצי, אפשר ליתן בם מטבע של מדינה אחרת הנקראת חצי".
   4. **אם לכתחילה יכול לתת שקל וחצי, או רק לתת ג' מטבעות של חצאי שקל**.
      1. ג' חצאין.
         1. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ד אות כ"ט) – "'זכר למחצית השקל' יש לתת בדוקא ג' מטבעות של חצאי שקלים ולא שקל וחצי".
         2. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות כ') – "במחצית השקל דבעינן בזמנינו ג' מחציות, האם מהני ליתן שקל שלם ועוד חצי דהם שוין ג' מחציות. תשובה: טוב ג' חצאין".
2. מחצית "השקל".
   1. **אם יש ענין לתת במחצית השקל ערך ממש של מחצית השקל או שדי במחצית המטבע הנהוגה**.
      1. יש להדר ולתת כפי הערך ממש של מחצית השקל.
         1. יחוה דעת (ח"א סי' פ"ו) – "ראוי לשלם עשרים לירות לכל נפש, שזהו הערך השוה כיום לעשרה גרם כסף טהור. וכן מבואר ... ועל כל פנים אין בזה חיוב גמור, מצד הדין. וכמ"ש הגאון רבי יהודה עייאש בספר מטה יהודה (סי' תרצ"ד). וכן כתב בספר מאורי אור. ולכן מי שאין ידו משגת לתת כשיעור זה, שהוא עשרים לירות לכל נפש, יתרום כנדבת לבו".
      2. די במחצית המטבע הנהוגה.
         1. ציץ אליעזר (חי"ג סי' עב ד"ה ואגב) – "ואגב רואים שלא עלה כלל על דעת הגאון המהרש"ם ז"ל להשים בפיו של הרמ"א ז"ל שכוונתו כאילו שצריכים לעשות חישוב ולתת ממש כפי הערך של מחצית השקל, כפי שעלה על דעת שו"ת בית דוד (הספרדי) חיו"ד סי' קי"ח, וכפי הנראה נגרר לפי"ז לכתוב כן גם בס' כה"ח על או"ח סי' תרצ"ד סק"ב, וכן כמה ממחברי זמנינו. אלא היה פשוט בעיניו שאין לתת כי אם מחצית מהמטבע הקבוע בזמנו באין הפרש כמה ערכו לעומת המחצית השקל, היות שזה רק לזכר בעלמא, וכפי שאנו רואים שגם להמשנה ברורה היה ג"כ פשוט בעיניו בכזאת עד שכותב בביאור הלכה שאפשר לתת אפילו מטבע קטנה שנקרא חצי גראש (ורק כותב שמ"מ אין זה מטבע חשובה כלל אפילו אם נותן ג' חצאין אם לא שנותן גם בעד בניו הקטנים), וכן מעתיק גם הכה"ח בעצמו בס"ק כ"ג בשם המט"י שלא נהגו לתת כ"א מטבע הפחות שבמטבעות, כיון שאינו אלא זכר בעלמא. וכ"כ גם הערוה"ש בסעיף ח' שבמדינת רוסיא צריכין ליתן ג' חצאי ק"כ שהיא המטבע היותר קטנה עיין שם. ואדרבא אם ידקדק על עצמו לתת בדיוק לפי הערך של מחצית השקל אז, יש מקום לחשוש לחשש קדשים כמו"ש כיו"ב הטור בסי' תע"ג כיעו"ש. וגם הוא חומרא דאתי לידי קולא שלא יוכל לעמוד בדבר לפי מצבו הכלכלי לתת בכזאת עבור כאו"א מאנשי ביתו. ויגיע לידי לחץ זו הדחק ובפרט בימינו אלה שהערך עולה לסך גבוה. ואין להאריך יותר".
         2. קובץ הלכות (פורים פרק ג' סעי' ז') – "ליכא שיעור מסויים לשיווי מחצית השקל, דכל שהוא דבר חשוב סגי אף שהוא סכום קטן".
      3. מראי מקומות – פסקי תשובות (אות ד').
   2. **האם המטבעות שצריך להיות מכסף**.
      1. מיקל.
         1. אג"מ (שמעתתא דמשה, שמועות משה סעי' ח') – "המטבעות שנותנין המחצית השקל אין צריך להיות מכסף".
         2. קובץ הלכות (פורים פרק ג' סעי' ד', **ע"ש** הע' ה') – "המטבעות שנותנין זכר למחצית השקל אינן צריכות להיות של כסף דוקא, דשפיר דמי לכתחילה ליתן מכל מין מטבע שיש עלי' שם מחצה".
      2. מראי מקומות – הגריש"א זצ"ל (**אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ב אות א', לשונו מובא לקמן)**.
         1. **הגרשז"א זצ"ל (שלמי מועד עמ' רס"ג [לשונו מובא לקמן], הליכות שלמה פורים פרק י"ח סעי' ט', ס"ק י"ג, הע' כ"ח) – "**ל'זכר למחצית השקל' נתן רבנו בליל ט"ו באדר ג' חצאי דולר שהיו מוכנים בביהכ"נ, עבור כל אחד מבני ביתו. [והוא מפני (שנקוב עליו ערך חצי וגם) שמעורב באומן ממבעוח כסף ממש. ומ"מ בדיעבד סגי ליתן כל סכום שהוא לצדקה, ולכה"פ שוה פרוטה]. **(עיין לוח אר"י. וכבר העירו שאין זה אלא במטבעות חצאי דולר שיוצרו מלפני כארבעים וחמשים שנה, אבל המיוצרים בזמננו אין בהם תערובת כסף כלל)"**.­
   3. **מחצית השקל בדולרים**.
      1. קהלות יעקב (ארחות רבנו ח"ג עמ' נ"א אות ס"ט, עמ' נ"ב אות ע') – "תשד"מ, פורים יום א' שאלתי את מו"ר (שליט"א) זצוק"ל כמה נותנים למחה"ש אמר לי שהוא נתן מחה"ש ביום ה' ג' חצאי דולר מטבעות שקנאם מהקערה".
      2. מבשר טוב (אייזיקסון, ח"א סי' ל"ח) – "עכ"פ למסקנא אומר שאם יתן עכ"פ חצי דולר שלנו ועוד ג' חצאים של מטבע אחרת יצא ודוקא ממדינתינו כי מטעם צדקה צריכה להיות עוברת לסוחר".
      3. **הגרשז"א זצ"ל (שלמי מועד עמ' רס"ג, הע' י"ז, הליכות שלמה פורים פרק י"ח סעי' ט' [לשונו מובא לעיל]) – "ורבינו נתן ג' חצאי דולר למחצית השקל".**
      4. הגריש"א זצ"ל (**אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ב אות א')** – "וכך נהוג רבינו לתת ג' חצאי דולרים שיש בהם כסף ממש, ושוב נותן ג' חצאי שקלים".

הגריש"א זצ"ל (אגרת הפורים [ספטימוס] פרק ב' הע' י"ט) – "שו"ר בס' יבקשו מפיהו ח"ב (עמ' ש"ב-ש"ג) שכתב בשם הגרי"ש אלישיב זצ"ל **שיכולים לצאת יד"ח מחצית השקל בחצי דולר של אמריקה אע"פ שאינו יוצא בהוצאה כאן כיון שאפשר להביאם לאמריקה** [והיינו כמ"ש בטוב הארץ הנ"ל] ומ"מ עדיף ליתן חצאי שקלים של א"י שיוצא כאן. אך המהדרים נותנים גם השיווי של חצי שקל של התורה שהוא 10 גרם כסף בנוסף על ג' חצאי שקל שלנו. והגרי"ש זצ"ל עצמו נהג ליתן ג' חצאי שקלים שלנו ועוד ג' חצאי דולר [שקנה מהקופה] ואמר שבזה יוצא ידי שניהם שיש בזה שיעור מחה"ש של תורה. עוד כתב שם (עמ' ש"ה) בשמו שאפשר לקנות המטבעות של חצי דולר מהקערה של מחה"ש [של צדקה] אפילו בפחות משווין, [ומי שדחוק לו יכול לקנותם בנתינת פרוטה אחת] וכמו שצידד בבה"ל סי' תרצ"ד דכיון שנהגו כן הוי כהתנו שיהא רשות לגבאים ליתנם באופן זה. ומאחר והוא רק זכר בעלמא שפיר יכולים לעשות כן".

* + 1. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תשי"ח) – "***שאלה: אם יכול ליתן מחצית השקל בדולרים בכסף חו"ל. תשובה: כן".

***הגרח"ק זצ"ל (***דרך אמונה הל' מעשר שני פרק ד' הל' י"ד סוף בהה"ל ד"ה מי) – "ואותן הנותנין מחצית השקל במטבע של חו"ל אין יוצאין ידי המנהג של מחצית השקל כיון שאין המטבע יוצאה כאן ואינם אלא כנותנים שוה כסף".

* + 1. מראי מקומות – תשובות ישראל (ח"ה סי' נ' אות ב').
  1. **שטרות של דולרים למחצית השקל**.
     1. קובץ הלכות (פורים פרק ג' סעי' ו') – "מי שאין לו מטבע של מחצה למחצית השקל שצריך ליתן מעות כפי שיווי ג' חצאי המטבע הקבוע, לא יתן שטרות כפי שיווי ג' חצאים אלא יתן מטבעות דוקא, ובדיעבד אם אין לו מטבעות יכול לתת גם שטרות כשיווי ג' חצאי המטבע הקבוע".

1. כל הפושט יד - סעיף ג'.

ירושלמי (פרק א' הל' ד', דף ה.) – "אין מדקדקין במצות פורים אלא כל מי שהוא פושט את ידו ליטול נותנין לו".

* 1. **נתינה לעכו"ם**.
     1. מיקל.
        1. רמב"ן (ב"מ דף עח: ד"ה הא) – "ואין מדקדקין בדבר לומר עני זה ראוי ועני זה אינו ראוי אלא נותנין לכל כדי שיהיו הכל שמחין עמנו בין ראוי בין שאינו ראוי, דימי משתה ושמחה כתיב, ומשלוח מנות נמי כתיב, וכן מצאתי בירושלמי פ"ק דמגילה אין מדקדקין במעות פורים אלא כל הפושט ידו ליטול נותנין לו, וכן מנהג בכל ישראל ואפי' ליתן לגוים דהואיל ואין מדקדקין בדבר ונותנין לכל אם אין אנו נותנין לגוים יש בו משום איבה, ותנן (גיטין ס"א א') מפרנסין עניי גויים עם עניי ישראל מפני דרכי שלום".
        2. הו"ד בנמ"י (ב"מ דף מח: ד"ה במגבת).
        3. ריטב"א (ב"מ דף עח:) – "שאין מדקדקין בדבר לומר אם הוא עני וראוי ליתן לו אם לאו אלא נותנים לכל אדם שיבא ויתבע שאין יום זה מדין צדקה בלבד אלא מדין שמחה ומנות שהרי אף בעשירים כתיב ומשלוח מנות איש לרעהו, ואומרים רבותינו ז"ל כי מטעם זה נהגו ליתן מעות פורים אף לגוי דכיון שאנו נוהגין ליתן לכל אדם אם לא נותן לגוי איכא איבה וקיי"ל (גיטין ס"א א') מפרנסין עניי גוים עם עניי ישראל מפני דרכי שלום".
        4. סדר היום (סדר פורים ד"ה למחר) – "ואפי' לגוים הפושטים את ידם ביום זה לשאל מפני שמחת ישראל אין להשיבו אחור אלא אדרבא יתן לו בפנים מאירות וידעו כי ה' אלקינו עמנו בכל קראינו אליו והוא הפודה והגואל ומציל אותנו מכל צרה וצוקה ומפר עצת כל הקמים עלינו כאשר הפיר עצת המן בן המדתא צורר היהודים והשיב גמולו בראשו".
     2. מחמיר – רש"י, הו"ד בהג"מ, ר"מ בשם ר' אפרים.
     3. מראי מקומות – מחבר (סעי' ג').
        1. אילת השחר (ב"מ דף עח:) – "בריטב"א ... ואין כונתו ... והנה אם נימא דאילו ידע שאינו עני אינו מחויב למה מחויב לתת לספק עני, ואפשר לפרש בתרי אנפי או דמיירי דכבר נתן לשני אביונים ממש ואינו יוצא חיובי בכל מי שפושט ידו אלא שאע"ג דיוצא בשתי אביונים היינו דאינו מחויב לחזר יותר אבל אם בא א' ומבקש צריך ליתן לו, נמצא דלצאת ידי חיובו צריך ב' עניים ממש, או שזה החיוב דמתנות לאביונים דמי שרוצה ומבקש שיתנו לו צריך ליתן לו, ולכאורה הכי מסתבר טפי דממנ"פ אם הוא נכלל בדין מתנות לאביונים למה לא יוצא בזה".
  2. **אין מדקדק**.
     1. אין מדקדק בין ישראל לגוי – ב"ח (ס"ק ג', לשונו מובא לקמן).
     2. אין מדקדק בין הגון לרמאי – רש"י (כדאי בב"ח סוף ס"ק ג', "ומ"ש ואין מדקדקין וכו'. כן כתבו הרמב"ם והסמ"ג והסמ"ק (שם) וכדאיתא בירושלמי (פ"א ה"ד) ורבינו הוסיף לפרש אחד ישראל ואחד גוי וכן כתב בנמוקי יוסף בהאומנין אבל בהגהות מיימוניות בשם רש"י קורא תגר על הנותנים לגוים וקורא עליהם וכסף הרביתי לה(ם) וגו' (הושע ב י) עיין שם ולפי דעת רש"י אין מדקדקין דקאמר היינו לדקדק אחר העני הפושט יד אם הוא הגון וראוי וכשר או שמא הוא רמאי").
  3. **אם מקיים מתנות לאביונים ע"י "כל הפושט יד"**.
     1. לא.
        1. זה השלחן (ח"ב ד"ה אין) – "אין מדקדקים וכו' אלא כל הפושט יד וכו. נראה דזהו דין מיוחד, אמנם אין יוצאין יד"ח עד שיתנו לעני ממש".
     2. כן.
        1. עי' ברכי יוסף (ס"ק ג') – "ופסקוהו הפוסקים, דכל פושט ידו ליטול נותנין לו. אלמא דמצוה לתת טפי משתי מתנות".
        2. הליכות אבן ישראל (מועדים ח"ב פרק נ"ח סעי' ה') – "מה דאיתא בשו"ע 'כל הפושט יד נותנים לו', **אין הכונה שמחוייב בפורים ליתן לכל הפושט יד**, אלא אדרבה הכונה לקולא, שיכול ליתן ב' המתנות לכל מי שפושט יד, ואין צריך לדקדק אחריו אם הוא עני כהוגן".
        3. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א תשובה תשכ"ו) – "שאלה: מי שנתן מתל"ע למי שאסף כסף, ולבסוף התברר שאינו עני אם צריך ליתן שוב. תשובה: כל הפושט יד נותנין לו וא"צ לבדוק".
  4. מראי מקומות.
     1. תוס' הרא"ש (ב"מ דף עח:) – "י"מ אין מדקדקין בדבר לומר זה עני ויתנו לו וזה אינו עני אלא כל דכפין ייתי וייכול כדי שיהו הכל שמחים, וה"ג בירושלמי דמגילה אין מדקדקין במעות פורים אלא כל הפושט ידו ליטול יטול".
     2. הגר"צ הכהן מלובלין (מחשבות חרוץ אות ו' ד"ה וההמשכה) – "ובפורים דכל הפושט יד נותנים הרי הכל מצוה ואינו דבר יקר אז כלל כיון דכך המצוה בפירוש ליתן לכל הפושט יד והכל נחשב למצוה, על כן על ידי זה זוכים ליקר זה שעל ידי שלימות המצוות".
     3. עי' ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א תשובה תשט"ז) – "שאלה: אם אמרי' כל הפושט יד נותנין לו גם למי שאינו שומר תורה ומצוות בזמנינו. תשובה: לא אבל אין חייב לבדוק".***
  5. **כל הפושט יד נותנים לו, נותנים לו כל משאלותיו בגשמיות וברוחניות**.
     1. סגולת ישראל (אות פ' ס"ק ד') – "קבלתי מגדול א' ז"ל דסגולה בפורים להשכים בבוקר, ולהרבות בתפלה ובבקשה לפני השי"ת, על כל דבר בני חיי ומזוני והן על שאר דברים ועל כל קרוביו, כי באותו יום עת רצון מאוד, **וכל העולמות המה בשמחה וברצון**, וע"ז אמרו ז"ל כל הפושט יד נותנין לו, וכן הוא מקובל מפי גדולי הצדיקים תלמידי הבעש"ט זי"ע".
     2. נטעי גבריאל (פורים, פתיחא עמ' ל"ד) – "סגולת ישראל ... ומקובל מהרה"ק רבי מרדכי מנדבורנה זי"ע וצאצאיו אחריו **לומר תהלים בפורים, כי הוא עת רצון**. וכן היה מעשה אצל בעל ויגד יעקב זצ"ל מפאפא אחר סעודת פורים שציוה להבחורים שהיו צריכים לעמוד לפני הצבא, שיאמרו תהלים, כי בעת כזאת חשוב מאד בשמים אמירת תהלים".
     3. **אמירת תהילים בליל פורים**: אם שרי לומר מקרא בליל פורים קודם חצות
        1. אין לומר.
           1. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תתתת"פ) – "ליל פורים קודם חצות הלילה, האם מותר לומר תהילים וכן כל תורה שבכתב [שכידוע שפורים זמן מסוגל לתפלות]. ואם מותר יש לשאול אם בן י"ד יכול לומר בליל שושן פורים תהילים קודם חצות, וכן להיפך אם בן ט"ו יוכל לומר תהילים קודם חצות בליל י"ד. [והנה מקרא מגילה הוא תורה שבכתב חשיבא ואעפ"כ קורין בלילה, וקודם חצות הלילה ואולי נלמד מזה להנ"ל שיהא מותר]. תשובה: קודם חצות אין לומר תורה שבכתב [מלבד בשבת יש מתירין]".
        2. מראי מקומות – אוצרות הזמן (פורים עמ' מ"ד).
     4. מראי מקומות – שיחות הגר"ש פינקוס זצ"ל (עמ' ק"ג), פורים המשולש (זארגער, סעי' נ').

**שמחת פורים - סעודת פורים**

# סימן תרצ"ה

1. שמחת פורים: זמנה - סעיף א'.
2. הנהגת שמחה דליל פורים [ליל מגילה].
3. בגדי שבת.
4. סעודת פורים.
5. האם יש חיוב פת.
6. אכילת בשר בסעודת פורים.
7. חייב איניש לבסומי - סעיף ב', ע"ש.
8. פורים שחל בערב שבת - ע"ש.
9. ***משלוח מנות - סעיף ד', ע"ש***.
10. ***נשים.***
11. ***קטנים.***
12. שמחת פורים: זמנה - סעיף א'.
    1. **ליל י"ד**.
       1. לבני פרזים.
          1. ישמח וירבה קצת בסעודה – רמ"א (סעי' א', "ומ"מ גם בלילה ישמח וירבה **קצת** בסעודה").
             1. פירוש, ליל מגילה – מאמר מרדכי (ס"ק א'), עי' מ"ב (ס"ק א', עי' שעה"צ ס"ק ב', "ובסעודה אחת יוצאים. לאפוקי ממ"ד דחייב לאכול גם בלילה של י"ד דומיא **דמגילה** ומ"מ נכון לאכול גם בלילה וכדלקמיה בס"ב בהג"ה").
          2. גם נכלל בחייב במשתה ושמחה קצת של יום י"ד – ע"פ המ"ב (ס"ק ט"ז, לשונו מובא לקמן).
       2. לבני מוקפים.
          1. נכלל בחייב במשתה ושמחה קצת של יום י"ד – ע"פ המ"ב (ס"ק ט"ז, לשונו מובא לקמן).
          2. מנחת יצחק (ח"י סי' נ"ח ד"ה ואיך) – "דהרי בכל שנה פורים עצמו בן כרך מוקף חומה הקורא בט"ו אין לו שום יום טוב בי"ד, (משא"כ בני העיירות יש להם חיוב הרבות קצת במשתה ושמחה גם בט"ו שושן פורים)".
       3. מראי מקומות.
          1. לכאורה יש להקשות כיון שהרמ"א כתב בסעי' ב' שיש "חייב במשתה ושמחה קצת בשני ימים". ולפי המ"ב (ס"ק ט"ז) הפשט הוא שכל כ"ד שעות של השני ימים. א"כ, מה מוסיף הרמ"א בסעי' א', "גם בלילה ישמח וירבה קצת בסעודה".
             1. י"ל, לפי הרמ"א בסעי' ב', אין חיוב מיוחד שצריך משתה ושמחה דוקא בליל י"ד [או בליל ט"ו]. אלא הלילה הוא גם זמן של שמחה, ונכלל בשמחה כללית של היום של אחריו (וכן עי' קה"י, לקמן). ממילא אם רצה, יכול לעשות ענין של שמחה, ויכול להמשיך הסעודה בלילה, כהמ"ב ס"ק ט"ז. אבל הרמ"א בסעי' א' מוסיף, שיש ענין מיוחד לשמוח בליל מגילה ע"י פעולה מיוחדת של סעודה.

ואין לומר, שבליל י"ד ג"כ רק ענין ומעלה, אבל אין חיוב. שלשון הדר"מ (ס"ק ב') "ובתשובת מהר"י ברי"ן משמע דגם בלילה **חייב** לשמוח". [ואין להקשות מהמ"ב (סי' תרצ"ו ס"ק כ"ד)].

ויפה כ' השעה"צ (ס"ק ד'), "ועיין בפרי מגדים (א"א ס"ק א') דבליל ט"ו **אין מחוייב** לאכול, וביום ט"ו חיוב לאכול קצת, אבל פת למאן דאמר דבעינן, אין צריך כי אם ביום י"ד לעירות וט"ו לכרכין". דהיינו, אין חיוב, אבל יקיים הענין של שמחה.

* + - * 1. [א"נ, הנ"מ הוא, שבליל מגילה יש דין של סעודה. משא"כ הרמ"א בסעי' ב' כתב רק הענין של משתה ושמחה. אמנם, לא נראה כן, כיון שהמקור לסעודה בפורים הוא מהפסוק של "ימי משתה". וא"כ הלשון "משתה" ברמ"א סעי' ב' נכלל הדין של סעודה. וכן עי' דר"מ (סוף ס"ק ד'), "כתוב עוד במנהגים (שם עמ' קסב) וחייב במשתה ושמחה שתי הימים שנאמר (אסתר ט כז) את שני הימים האלה וגו'"].
      1. כתבי קהלות יעקב (מגילה סי' קע"ט) – "ונלענ"ד די"ל **דבאמת יום כולל כל המעל"ע דהכל בכלל** אלא דפשוט לחז"ל דהלילה טפל ליום והיום הוא עיקר המעל"ע ואינו טפל להלילה ומעתה דין משתה ושמחה שאין הפירוש שכל המעל"ע בלי הפסק רגע יהא משתה ושמחה אלא שלכבוד השי"ת שעשה נס יקבע ביום זה משתה ושמחה ולכן כשקובע ביום זה סעודה ולכן כשקובע סעודה ביום מחשב ומתייחס הסעודה לכל המעל"ע שגם הלילה הוא לילה של יום משתה כיון שהלילה טפילה להיום אבל כשיקבע סעודתו בלילה לא יחשב שהיום הזה הוא יום של סעודה כיון שהיום חשוב ועיקרי יותר ... ולפ"ז ה"ה לענין סעודה גם הלילה בכלל סעודה לענין שאם אוכל בו בלילה סעודה מקיים מצוה דמשתה ושמחה אלא שאינו פוטר בזה את היום כנ"ל כיון שהיום חשוב יותר מהלילה משא"כ כשאוכל סעודה ביום מפטר גם הלילה דמחשב כל המעל"ע מעל"ע של משתה ושמחה כיון שפ"א במעל"ע זה יש בו סעודה חשובה וכמשנ"ת ודו"ק".
  1. **יום י"ד**.
     1. לבני פרזים.
        1. פורים ממש.
     2. לבני מוקפים.
        1. חייב במשתה ושמחה קצת – רמ"א (סעי' ב', דר"מ סוף ס"ק ד' [לשונו מובא לעיל], "וחייב במשתה ושמחה קצת בשני ימים, י"ד וט"ו, וכן נהגו").
           1. **יש לחקור** אם הרמ"א הולך רק על היום, או על כל הכ"ד שעות. עי' מ"ב ס"ק ט"ז (לשונו מובא לקמן), שמוכח שהולך על כל הכ"ד שעות. וכן עי' מ"ב ס"ק א', שתלוי אם הגירסא בדבריו "בס"ב" או "בס"א", אם יש ראיה משם. ועי' מש"כ לעיל.
        2. מראי מקומות – מנחת יצחק (ח"י סי' נ"ח ד"ה ואיך, לשונו מובא לעיל).
  2. **ליל ט"ו**.
     1. לבני פרזים.
        1. נכלל בחייב במשתה ושמחה קצת של יום ט"ו – מ"ב (ס"ק ט"ז, "נראה שמשהגיע הזמן בלילה יברך בהמ"ז ויאמר עה"נ וילך לבהכ"נ להתפלל ואח"כ יכול לאכול ולשתות ולשמוח עוד דהא מצוה בשמחה בשני ימים").
           1. טעמים להמשיך בלילה - עי' לקמן.
           2. ומש"כ השעה"צ (ס"ק ד'), עי' לעיל.
     2. לבני מוקפים.
        1. ישמח וירבה קצת בסעודה – רמ"א (סעי' א', "ומ"מ גם בלילה ישמח וירבה **קצת** בסעודה").
           1. פירוש, ליל מגילה - עי' לעיל.
        2. גם נכלל בחייב במשתה ושמחה קצת של יום ט"ו – ע"פ המ"ב (ס"ק ט"ז, לשונו מובא לקמן).
  3. **יום ט"ו**.
     1. לבני פרזים.
        1. חייב במשתה ושמחה קצת – רמ"א (סעי' ב', "וחייב במשתה ושמחה קצת בשני ימים, י"ד וט"ו, וכן נהגו").
           1. עי' שעה"צ (ס"ק ד') – "וביום ט"ו חיוב לאכול קצת, אבל פת למאן דאמר דבעינן, אין צריך כי אם ביום י"ד לעירות וט"ו לכרכין".
           2. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות קס"ז) – "כתב הרמ"א תרצה.ב. וחייב במשתה קצת ב' ימים, וצ"ב מנלן חיוב זה, גם מקורו ממנהגים וא"כ מהו לשון חייב. תשובה: כי גם בו קרה נס".
     2. לבני מוקפים.
        1. פורים ממש.
  4. **ליל ט"ז - לבני מוקפים**.
     1. טעמים להמשיך בלילה אצל הפרזים.
        1. חת"ס (דרשות ח"א עמ' ר"א-א' ד"ה וצא) – "והנה סעודת פורים שאכלה בלילה לא יי"ח ומ"מ נוהגים להמשיך הסעודה ללילה שלאחריו. כי ארור המן נמשך ללילה שאחר היום דבב"נ הלילה הולך אחר סיום. וברוך מרדכי מושך היום אחר הלילה. וחז"ל לא תיקנו אלא **ביום שיש שניהם** ארור המן וברוך מרדכי אבל לא בלילה שלפניו שהוא רק ברוך מרדכי ולא בלילה שלאחריו שהוא רק ארור המן. אך ביום שכבר שמחים ומשתכרים שוב אינו פוסק בלילה שלאחריו, והיינו בין ארור המן לברוך מרדכי וק"ל".
        2. חי' הרי"ם (שפתי צדיק פר' שמות [כדאי' בפת"ת], פר' במדבר אות מ"ד).
        3. הו"ד בכתב משה (ח"ב עמ' רט"ו ד"ה ובספר) – "ובספר מי השילוח בליקוטים ... דאי' במדרש, כל השופך דמם של רשעים, כאלו הקריב קרבן, ובקרבנות הלילה הולך אחר היום עכ"ל. וכ"ה בחי' הרי"ם פורים ובשפתי צדיק עה"ת במדבר או' מ"ד".
     2. יש טעם להמשיך במוקפים.
        1. פסקי תשובות (הע' כ"ה) – "ובדרשות חת"ס ... החידושי הרי"ם ... ולב' טעמים אלו גם בירושת"ו יש להמשיכו לליל ט"ז".
     3. אין טעם להמשיך.
        1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה פורים פרק י"ט הע' כ"ח).
        2. הגר"א נבנצל שליט"א (ביצחק יקרא על סעי' ב', על מ"ב ס"ק ט"ז) – "במקפים אין טעם להמשיך הסעודה בלילה".
     4. מראי מקומות.
        1. מועדים וזמנים (ח"ב סי' ק"צ ד"ה וממילא) – "ואף אי יש מצוה קצת לשמוח בליל ט"ז ...".
  5. **סיכום: לבני ירושלים**.
     1. ליל י"ד - נכלל בחייב במשתה ושמחה קצת של יום י"ד.
     2. יום י"ד - חייב במשתה ושמחה קצת.
     3. ליל ט"ו - ישמח וירבה קצת בסעודה, וגם נכלל בחייב במשתה ושמחה קצת של יום ט"ו.
     4. יום ט"ו - פורים ממש.
     5. ליל ט"ז - י"א שיש ענין להמשיך בלילה.
  6. **נוסח הפייט**.
     1. תוס' (חגיגה דף יא. ד"ה ברום) – "וכן מוכח בעובדא דבני המן בתרגום של מגילת אסתר שנסדר על פי המדרש שגובה קומתן ג' אמות **לבד הראש** דקחשיב ואזיל על רום חמשים אמות לפי תליית כל העשרה והיו נהרגים כבר קודם התלייה וכן משתעי קרא בשושן הבירה הרגו היהודים ואבד חמש מאות איש ואת עשרת בני המן משמע שבכלל הריגה היו וגם הפייט יסד בסליחה אדם בקום איש בשלש אמות והרביעית אויר מגולה".
     2. שפתי צדיק (ס' שמות פורים אות מ"ח) – "מאין מצינו שנתלה קניני המן ימח שמו, אכן אי' במדרש על פסוק וכל זה איננו שוה וגו' שהיו כל אוצרותיו חקוקים על לבו, על זה אמר כל זה איננו שוה לי, ומסתמא כשבא להמסיבה עם המלך והמלכה הי' בוודאי לבוש ברוב קניניו ונתלו עמו".
     3. קהלות יעקב (מעשה איש ח"ה עמ' קפ"א אות כ') – "בפיוט דחנוכה 'רוב בניו וקניניו על העץ תלית' שמעתי ממרן ז"ל דלשון 'וקניניו' אין זה אלא לשון מליצה בעלמא, כי מן הדוחק לומר שתלו גם לרכושיו, דזה לא מצינו, וכן דוחק לפרש ד'קניניו' היינו בניו (עי' רמב"ם פ"ט מהל' עבדים ה"ב), דמהו כפל הלשון בניו וקניניו".
  7. מראי מקומות.
     1. הגרח"ק זצ"ל (מישרים אהבוך עמ' רמ"ב אות כ"ה) – "שאלה: האם בפורים יכולים לברך אחד את רעהו בלשון 'חג שמח', או דילמא כיון שאינו חג ממש, יש לומר בלשון אחר. תשובה: כרצונך".

1. הנהגת שמחה דליל פורים [ליל מגילה] - סעודה, זרעונים, בשר, יין.
   1. **ישמח וירבה קצת בסעודה** – רמ"א (סעי' א', "ומ"מ גם בלילה ישמח וירבה **קצת** בסעודה").
      1. סדר היום (סדר פורים ד"ה ובליל), הו"ד בא"ר (ס"ק ה', א"ז ס"ק ג') – "וימצא בביתו נרות דולקות ושלחן ערוך ומטה מוצעת מפני כבוד היום, ויאכל וישתה בשמחה ובטוב לב, וישמח אנשי ביתו וירחיק מהם כל ריב וכל מצה ...".
   2. **זרעונים** – עי' רמ"א (סעי' ב', "י"א שיש לאכול מאכל זרעונים בפורים, **זכר לזרעונים שאכל דניאל** וחביריו בבבל (כל בו)"), לבוש (סעי' ב', "יש לאכול זרעונים בפורים, זכר לזרעונים שאכלו דניאל וחבריו בבבל, שגם המגילה היה גם כן ע"י דניאל שהוא התך לפי דברי חז"ל [שם טו ע"א]").
      1. **אסתר אכלה זרעונים** – מ"ב (ס"ק י"ב, "וגם אסתר אכלה זרעונים כדאמרינן פ"ק דמגילה וישנה לטוב שהאכילה זרעונין"), ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סי' תרצ"ה סעי' י"ח, לשונו מובא לקמן).
      2. **בליל פורים** – מג"א (ס"ק ו'), א"ר (ס"ק ו'), מ"ב (ס"ק י"א, "בלילה הראשונה"), חזון עובדיה (פורים עמ' קע"ט סעי' א'), ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סי' תרצ"ה סעי' י"ח, לשונו מובא לקמן).
      3. **בכלל זה תבשיל אורז** – חזון עובדיה (פורים עמ' קע"ט סעי' א', "בכלל זה תבשיל אורז"), ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סי' תרצ"ה סעי' י"ח, פורים מהדורת תשע"ג עמ' תרצ"ד, "יש נוהגים לאכול מאכל זרעונים בפורים, (ובכלל זה תבשיל אורז) בליל פורים, זכר לזרעונים שאכלו דניאל וחבריו בבבל, וכן אסתר היתה אוכלת ממיני זרעונים. [ארחות חיים (הל' סעודת פורים אות לה) זכר לזרעונים שהיו דניאל וחבריו אוכלים בבית המלך. הליכות עולם ח"א עמוד רלח]").
      4. מראי מקומות.
         1. ערה"ש (סעי' ט') – "כתב י"א שיש לאכול מאכל זרעונים בפורים זכר לזרעונים שאכל דניאל וחביריו בבבל עכ"ל ותמיהני למה לו לומר שאכל דניאל שאין זה שייך לפורים הרי אסתר עצמה אכלה זרעונים כדאיתא במגילה [י"ג.] על פסוק וישנה ואת נערותיה לטוב וכו' ר' יוחנן אמר שהאכילה זרעונים ע"ש ויש מי שכתב דזרעונים הם בלילה הראשונה [מג"א סק"ז] ולא ידעתי למה בלילה וגם המנהג לאכול אותם ביום".
         2. דברי יציב (או"ח סי' רצ"ז אות ו') – "ואולי עוד דברמ"א לאכול זרעונים, ונסתבכתי הרבה בפירוש זרעונים, ועי' רמב"ם פ"א מהל' כלאים ה"ח ובתוי"ט ריש מסכת כלאים ויש להאריך בזה מכמה מקומות, ושם נראה **שכל הירקות בכלל זרעונים** עיין שם, ואולי שגם הכרוב שאנו נוהגים לאכול מקיימין בזה המנהג דזרעונים ודו"ק".
         3. ***הגרח"ק זצ"ל (***אלא ד' אמות של הלכה פרק ס"ד סעי' י"א) – "ולא נוהג לאכול זרעונים ולא מדליק נרות".
   3. **אכילת בשר**.
      1. של"ה (מגילה פרק נר מצוה אות י"א), מג"א (ס"ק ו') – "ויש שאין אוכלין בשר בליל' כדי שלא יטעו לו' שהו' סעודת פורים (כל בו)".
      2. פמ"ג (א"א ס"ק ו') – "ומה שכתב [המ"א] שיש נוהגין שלא לאכול בשר בליל י"ד, אין נוהגין כן. וידליק נרות, ושמחה וכבוד יום עדיף, יע"ש".
      3. ערה"ש (סוף סעי' ח') – "יש מי שכתב שיש נהגו שלא לאכול בשר בליל י"ד שלא יאמרו שיוצאין בלילה ידי סעודה ודבר תימה הוא ואין זה מנהג עעט"ז".
      4. שעה"צ (ס"ק י"ב) – "כתב בשם כל בו, יש שאין אוכלין בשר בלילה כדי שלא יטעו שהוא סעודת פורים, וענין כזה תלוי לפי מנהג המקום".
      5. הליכות אבן ישראל (מועדים ח"ב פרק נ"ט אות א') – "רבינו נהג ליטול ידיו לסעודה בליל פורים, ולא אכל מאכלי בשר בסעודה זו".
      6. מראי מקומות – פסקי תשובות (אות א').
   4. **שתיית יין**.
      1. מחזור ויטרי (סי' תס"ה) – "**ליל שיכורים** הוא זה הלילה. לשמוח ביין הטוב ולגילה".
      2. ר' פרץ (הג' הסמ"ק מצוה קנ"א אות ב'), הו"ד בהג' מיימוניות (קושטנטינא, הל' ברכות פרק א' הל' י"ב), ב"י (או"ח סי' רי"ג סוף ס"ק א'), מגן גבורים (סי' קע"ד שלטי גיבורים ס"ק ב') – "ומיהו **בליל פורים** ובליל שלפני מילה **שרגילין לקבוע עצמן על היין** ועל הפירות יש להסתפק אם אחד מברך לכולן בברכה שלפניו".
      3. מראי מקומות.
         1. מ"ב (סי' תע"א ס"ק ז') – "יין הרבה וכו'. ושתי כוסות של רביעית או רובן יש לחשוב להרבה".
   5. **להרבות בנרות** – סדר היום (סדר פורים ד"ה ובליל), הו"ד בא"ר (ס"ק ה', א"ז ס"ק ג', לשונו מובא לעיל), פמ"ג (א"א ס"ק ו', לשונו מובא לעיל), ערה"ש (סעי' ח', "**ומצוה להרבות בנרות לפנות ערב כדכתיב ליהודים היתה אורה**"), מ"ב (ס"ק ג'), פסקי תשובות (אות א').
      1. הגריש"א זצ"ל (יבקשו מפיהו פורים ח"ב שער י"א פרק ב' אות ו', עמ' תר"כ) – "הנוהגים להדליק נרות בסעודת פורים, די בכך שידליקו נרות בסעודת היום. אך במה שמרבים קצת בסעודה בלילה די בהדלקת חשמל".
      2. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ו אות מ"ג) – "אין נוהגים להדליק נרות בבית בליל פורים (עי' מ"ב סי' תרצ"ה ס"ק ג')".
      3. הגרח"ק זצ"ל (תורת המועדים על שונה הלכות ס"ק ב', אלא ד' אמות של הלכה פרק ס"ד סעי' י"א [לשונו מובא לעיל]) – "**ובזמננו שיש חשמלים** א"צ להדליק נרות כיון שהאור חשמל הוא במקום נרות".

הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות קצ"ו) – "בליל פורים תשס"ח היתה מפה על שולחנו והנרות לא היו דלוקים ושאלתי אם נוהגים כמש"כ המשנ"ב שיהיו הנרות דולקות בליל פורים. תשובה בע"פ: היום שיש חשמל לא נהגו בכך, (א.ה. אמנם היסושה"ע כתב להדליק נרות אף ביום אלא שלא הובא כן במשנ"ב, ואדרבה במשנ"ב רצה.ז. כתב גבי מוצש"ק שהמנהג להדליק נרות הוא רק במקום אופל)".

* 1. **מלאכה ליל פורים**.
     1. עי' סי' תרצ"ו סעי' א', לשיטות ומראי מקומות.

1. בגדי שבת.
   1. **נכון ללבוש בגדי שבת**.
      1. מהרי"ל (הל' פורים סוף אות ט') – "מהר"י סג"ל היה לובש בפורים את קטא ומטרונו שרגיל בהן ללבוש בשבת".
      2. רמ"א (סעי' ב', דר"מ סוף ס"ק א') – "יש שנהגו ללבוש בגדי שבת וי"ט בפורים, וכן נכון (מהרי"ל)".
      3. שכנה"ג (הג' הטור ס"ק ד') – "ברוב מקומות נהגו ללבוש בפורים בגדי שבת ויום טוב וכן נכון. ספר המפה".
      4. א"ז (ס"ק א') – "יש שנהגו ללבוש בפורים בגדי שבת, וכן נכון, רמ"א".
      5. בן איש חי (שנה א' פר' תצוה הל' פורים אות כ"ב) – "ילבשו בפורים בגדי שבת או בגדים אחרים שהם חשובים, ולא ילבשו בגדי חול. זה היום עשה ה' נגילה ונשמחה בו".
      6. ערה"ש (סעי' ז') – "מהרי"ל היה לובש בפורים בגדי שבת".
      7. קהלות יעקב (ארחות רבנו ח"ג עמ' ס"א אות ק"ט ס"ק ב', דפו"ח ח"ג עמ' קצ"א אות א' ס"ק ב') – "מו"ר הי' לבוש חלוק, ומגבעת של שבת".
   2. **מתחיל בגדי שבת מבערב**.
      1. באה"ט (ס"ק א') – "וילבוש בגדי שבת ג"כ מבערב מצאתי וכ"כ בסדה"י".
      2. מ"ב (ס"ק ג') – "כתבו האחרונים דנכון ללבוש בגדי שבת ג"כ מבערב".
      3. כה"ח (ס"ק י"ג) – "מהרח"ו זיע"א היה רגיל לטבול בערב פורים כמו ערב הרגל, וילבש בגדי יום טוב מבערב ולא כאותן שנוהגין ללבוש בבקר יום פורים, והוא זכר ותלבש אסתר מלכות ומרדכי יצא בלבוש מלכות, ואיך יתכן לקרוא פסוקים הללו במגילה בלבוש חול. מועד לכל חי סימן ל"א אות ח"י".
      4. ***הגרח"ק זצ"ל (***אלא ד' אמות של הלכה פרק ס"ד סעי' ג') – "בליל פורים קודם ערבית לובש כובע ומעיל של שבת".
   3. **האם מותר ללבוש הגדי שבת בתענית אסתר**.
      1. מיקל.
         1. יד בפורים (פרק ו' סעי' כ"ח) – "וכן מותר ללבוש בצום כבר בגדי שבת לכבוד פורים".
   4. **בגדי שבת או בגדי יו"ט**.
      1. מראי מקומות – הר"א ברגר (זכור לאברהם שנת תשס"ג עמ' ק"ה), בית מתתיהו (ח"ד סי' ל"ז אות ג' ד"ה ובשו"ע).
         1. ***הגרח"ק זצ"ל (עיטורי מרדכי פורים עמ' שמ"ב אות י"ט) – "שאלה:*** כתוב ברמ"א (סימן תרצה ב) ז"ל, 'יש שנהגו ללבוש בגדי שבת ויום טוב בפורים (מהרי"ל)' עכ"ל. ועיין בשו"ע סימן תקכט שבגדי יום טוב יהיו יותר טובים משל שבת, וכתב משנה ברורה שם משום שיש חיוב שמחה ביום טוב לכן צריך ללבוש ביום טוב בגד יותר טוב משל שבת. יש להסתפק האם בפורים יש חיוב ללבוש בגדי יום טוב יותר מבגדי שבת, או שמספיק ללבוש ביום פורים בגדי שבת. תשובה: כרצונו".

***הגרח"ק זצ"ל (עיטורי מרדכי פורים עמ' שמ"ב אות כ') – "שאלה:*** עיין ברמב"ם פ"ב מהלכות מגילה שכתב שיש חיוב לאכול בשר ולשתות יין בסעודת פורים, וכתב המגיד משנה שמקור דברי הרמב"ם משום שאין שמחה אלא בבשר ויין (פסחים דף קט). מבואר שיש חיוב שמחה ביום פורים, ולפי"ז נראה שיש חיוב ללבוש בפורים דוקא בגדי יום טוב, כמו שיש חיוב לאכול בשר ביום פורים מדין חיוב שמחה, האם הוראה זו נכונה. תשובה: אין מוכרח".

***הגרח"ק זצ"ל (עיטורי מרדכי פורים עמ' שמ"ג אות כ"א) – "שאלה:*** יש הרבה אברכים שוהגים ללבוש בגד מיוחד ליום טוב שקוראים לו פראק, וביום פורים לא נהגו ללבוש פראק, **האם יש להורות ללבוש פראק** ביום פורים. תשובה: כרצונך".

הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות קצ"ב) – "ברמ"א הוזכר ללבוש בגדי שבת ויו"ט, ולשון המשנ"ב בגדי שבת, האם צריך של שבת או של יו"ט. תשובה: מה שרוצים".

* 1. *הטעם****.***
     1. מראי מקומות ***–*** בן איש חי (שנה א' פר' תצוה הל' פורים אות כ"ב, לשונו מובא לעיל)***.***
        1. ***שם משמואל (שמות פר' תצוה וזכור) – "והנה בפורים כאשר נהפוך הוא אשר ישלטו היהודים המה בשונאיהם, ובראשונה כתיב ותשם אסתר את מרדכי על בית המן, נהפך ענין הכיסוי והבגדים שהי' להמן ברשעות אל מרדכי בקדושה שנתוסף אצלו פנימיות על פנימיות, וע"כ כתיב ומרדכי יצא מלפני המלך בלבוש מלכות וגו': וזהו ענין בגדי שבת, ששבת היא פנימיות, ע"כ שייך בה ענין הלבושים. וכן ברות כתיב ורחצת וסכת ושמת שמלותיך, ודרשו ז"ל (רות רבה פ"ה) ורחצת מטנופת של ע"ז, וסכת אלו מצוות וצדקות, ושמת שמלותיך אלו בגדי שבת, והיינו שאחר שרחצה מטנופת של ע"ז ומשכה כח פנימי ע"י מצוות, שוב שייך ענין בגדי שבת. וזה טעם מנהגנו ללבוש בפורים בגדי שבת".***
        2. כה"ח (ס"ק י"ג) – "והוא זכר ותלבש אסתר מלכות ומרדכי יצא בלבוש מלכות, ואיך יתכן לקרוא פסוקים הללו במגילה בלבוש חול. מועד לכל חי סימן ל"א אות ח"י".
        3. ***הגרח"ק זצ"ל (עיטורי מרדכי פורים עמ' שמ"ג אות כ"ב) – "***כתוב ברמ"א שלובשים בגדי שבת בפורים, האם לובשים בגדי שבת משום יום פורים דהוי יו"ט מדרבנן. או לכבוד מצות מגילה. תשובה: שניהם".

***הגרח"ק זצ"ל (עיטורי מרדכי פורים עמ' שמ"ג אות כ"ג) – "***כתוב בסדר פורים משולש להגרי"ח זוננפלד שבפורים משולש כרכים שקוראים מגילה ביום י"ד ילבשו בגדי שבת ביום י"ד. וקשה הלא יום י"ד אינו עיצומו של יום פורים לגבי כרכים, אלא רואים שלובשים בגדי שבת לכבוד מצות מגילה. תשובה: נכון".

***הגרח"ק זצ"ל (עיטורי מרדכי פורים עמ' שמ"ג אות כ"ד) – "***מדוע לובשים בגדי שבת לכבוד מצות מגילה, הלא אדם שלובש תפילין או קורא ק"ש לא לובש בגדי שבת לכבוד מצות תפילין. תשובה: שהיא מצוה תמידית".

* 1. **פורים משולש: הזמן**.
     1. עי' סי' תרפ"ח סעי' ו', לשיטות ומראי מקומות*.*
  2. ***לענין* תחפושת** (costumes).
     1. עי' סי' תרצ"ו סעי' ח', לשיטות ומראי מקומות*.*

1. סעודת פורים.
   1. **החייבים: נשים**.
      1. יש חייב סעודה – התעוררות תשובה (ח"א סי' קל"ז אות ב' ד"ה והנה), כה"ח (סי' תרצ"ה ס"ק נ"ד), דברי משה (ח"א סי' מ"א אות ב וג'), קנה בשם (סי' ק"ב ד"ה הכי), חזון עובדיה (פורים עמ' קע"ח סעי' א'), הליכות ביתה (סי' כ"ד אות כ"ג, ע"ש הע' נ'), ילקוט יוסף (עמ' ש"מ אות ב', קיצור שו"ע סי' תרצ"ה סעי' ח', פורים מהדורת תשע"ג עמ' תרנ"ט, "אף נשים חייבות בסעודת פורים, אך ישתו רק מעט יין"), הליכות בת ישראל (פרק כ"ב סעי' י"ט), יד ליולדת (ר' וועבסטער, באנגלית, פרק כ"א הל' י"ט), הליכות ביתה (סי' י"ז), נטעי גבריאל (פורים פרק ע' סעי' ח').
   2. **החייבים: קטנים**.
      1. יש חיוב.
         1. חינוך ישראל (עמ' ק"ל).
         2. ילדים בהלכה (ארטסקרול, עמ' קע"ו).
         3. הליכות ביתה (סי' י"ז).
         4. הגר"א נבנצל שליט"א (ביצחק יקרא על סעי' א').
      2. אין חיוב.
         1. מועדים וזמנים (ח"ב סי' ק"צ הע' א').
      3. מסופק – שמע בני (עמ' נ"ז).
         1. הקטן והלכותיו (פרק ל"ד סעי' י"ב, הע' כ"א) – "יש להסתפק האם צריך לחנך קטן בסעודת פורים ושתיית יין".
      4. מראי מקומות – הליכות ביתה (סי' כ"ד סוף הע' ס"ב, לשונו מובא לקמן).
   3. **זמן הסעודה**.
      1. נוהג להתחיל קודם הלילה.
         1. עי' תרומת הדשן (ח"א סי' ק"י) – "בהרבה מקומות נהגו בעלי בתים וגם ת"ח לעשות עיקר סעודת פורים בערב. והולכין לבהכ"נ ומתפללין מנחה ולא ערבית, וחוזרין לבתיהן ומתחילין בסעודה ביום ונמשכין בה עד הלילה, ורוב הסעודה היא בלילה. יש טעם למנהג או לאו ... ונראה טעם לדבר משום דבארבעה עשר שחרית צריך שיהוי בקריאת מגילה, ואח"כ הוא טרוד ושולח מנות ומתנות לאביונים, ואין פנאי לאכול בסעודה בשמחה ובתענוג. ולכך קבעוה קדמונינו מקצתה בערב ולהתחיל מבעוד יום, ג"כ קודם תפילת ערבית, כדי לקיים מצות סעודה ביום שהוא עיקר. ונמשך ביה מאז בפנאי ובתענוג עד הלילה ובלילה עצמה. וחשיב הכל סעודה אחת. ואשכחן כה"ג דמבטלין סעודת מצוה בשביל מצות אחרות. בפרק אותו ואת בנו מפרש התוספות אמאי לא חשיב התנא יום טוב של סוכות בארבעה פרקים בשנה שרגילין בסעודה גדולה כדמוכח התם. משום דטרידי במצות סוכה ולולב באותו ערב יום טוב, לא היו רגילין להרבות בסעודה. אף כי ישבתי מנהג זה, **מ"מ רבותי ואני אחריהם נהגינן עיקר הסעודה בשחרית**, כמדומה שכן נהגו ברינו"ס".
      2. יהיה העיקר ביום.
         1. רמ"א (סעי' ב') – "ורוב הסעודה צריכה להיות ביום (מנהגים), **ולא** כמו שנוהגין: להתחיל סמוך לערב ועיקר הסעודה הוא ליל ט"ו".
         2. פלא יועץ (ערך פורים ד"ה ומצות משתה) – "ומצות משתה ושמחה ראוי לזהר בה לעשות עקר הסעדה מבעוד יום, לא כמו שנוהגים קצת שעושים עיקר הסעודה בלילה".
         3. מועדים וזמנים (ח"ב סי' ק"צ ד"ה וממילא) – "נכון ליזהר מאד דלפעמים מאחרין מאד סעודת פורים ואין אוכליו הבשר לפני השקיעה או אפילו צאת הכוכבים ומבטלין בזה עיקר מצות היום **דסעודת פורים שמתקיים רק עם אכילת בשר ויין** כמבואר ברמב"ם דבעינן סעודה נאה בבשר ויין והיינו בפורים גופא דוקא שלא שייך תוספות לפורים, ואף אי יש מצוה קצת לשמוח בליל ט"ז לא נפטר אז מחובת פורים גופא שצריך לאכול בפורים עצמו ... ונכון להזהיר מאד לאכול עיקר הסעודה לפני השקיעה או בין השמשות שעיקר הסעודה תהא ביום וכמבואר ברמ"א ורק אחר כך ממשיך סעודתו ללילה כנהוג ודו"ק היטב בזה".
      3. **מי שעושה סעודה בשחרית משובח**.
         1. של"ה (מגילה פרק נר מצוה אות ט') – "וכל מי שמקדים ומזרז ביותר לעשות הסעודה בהשכמה, הוא משובח בעיני. וכן כתב מהר"ר איסרל"ן (תרומת הדשן, סימן ק"י), שהוא ורבותיו נהגו בכל השנים עיקר סעודה שחרית. וטעמא דמסתבר הוא, דהא זו הסעודה היא נגד סעודת אסתר שעשתה על המלך, ובודאי היתה הסעודה בעת שדרכן של המלכים לאכול".
         2. א"ר (ס"ק ד').
         3. מ"ב (ס"ק ט') – "כתב א"ר בשם של"ה המשובח מי שעושה סעודה בשחרית".
            1. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' ל"א אות קט"ז) – "כיון שדי לאכול בפורים סעודה אחת לכן אין ליטול ידים בפורים בבוקר לסעודה בלי בשר ויין, דהרי יוצא בסעודה זו מצות סעודת פורים וסעודה שניה כבר אינו עיקר סעודת פורים, ויש לקיים מצות סעודת פורים בבשר ויין, או יכול לכוין בסעודת שחרית שמכוין לא לצאת בזה מצות סעודת פורים".
            2. הגרח"ק זצ"ל (אליבא דהלכתא חל"א עמ' ל' סוף טור ג') – "שאלה: הנה ידוע יסוד הבית הלוי, שהידור מצווה צריך להעשות עם המצוה, אבל אם גמר את המצווה ואח"כ עושה הידור מצווה לבדו, אינו מצווה כלל, ונסתפקו לפי"ז בסעודת פורים שמצד אחד יש מצווה לעשות סעודה גדולה, בפת ובשר ומעדנים ותבשילים, אבל מאידך גם בסעודת פת קטנה כבר יוצא את עיקר חיובו, וא"כ אדם שנטל ידיו ואכל סעודה של פת לבד בבוקר, וקיים את עיקר חיובו של סעודת פורים, ואח"כ בצהריים אוכל סעודה שלימה של פת ובשר ותבשילים, לכאורה לא יצא את ההידור מצווה, שנחשב הידור מצווה בלי המצווה. ולדעת הבית הלוי לא מועיל, וצ"ע. תשובה: מה שמוסיף כל היום בכלל המצווה".

הגרח"ק זצ"ל (שערי שיח עמ' קכ"ח תשובה ש"ו) – "שאלה: (שם סק"ט) לפי דברי המ"ב דחמשובח מי שעושה סעודת פורים בשחרית, האם יש להקפיד שלא לאכול פת שחרית בפורים אם אינו רוצה לאכול אז בשר ויין כיון שבזה יוצא כבר יד"ח סעודת פורים (כמש"ב המ"ב סקט"ו), או שסגי במה שיאכל אחר המנחה סעודה נוספת עם בשר. תשובה: סגי".

* + 1. מראי מקומות – פסקי תשובות (אות ה').
       1. הגרח"ק זצ"ל (שערי שיח עמ' קכ"ח תשובה ש"ז) – "שאלה: כתב הרמ' (פ"ב ממגילה הט"ו) 'שיאכל [בסעודת פורים] בשר וישתה יין עד שישתכר וירדם בשכרותו וכו'', ויל"ע מתי יקיים מצות ברכת המזון. תשובה: קודם שירדם".
  1. **לעסוק בתורה** – רמ"א (סעי' ב', "טוב לעסוק מעט בתורה **קודם שיתחיל הסעודה**, וסמך לדבר: ליהודים היתה אורה ושמחה (אסתר ח, טז) ודרשינן: אורה, זו תורה").
     1. דברי יציב (חו"מ סי' פ"ד אות י"ד) – "והנה הר"ן שם [דף א' ע"א מדפי הרי"ף בד"ה ויש] כתב דהטעם שקבעו יום מיוחד למוקף חומה מימות יהושע בן נון, לפי שרצו לעשות כבוד לאר"י עיין שם, וצ"ב למה דוקא במגילה עושין זכר, ודייקא בענין השייך לדינא דבתי ערי חומה, ועיין בב"י וט"ז או"ח ריש סי' תרפ"ח. ולהנ"ל י"ל דהנה דרשו חז"ל בשבת פ"ח ע"א קימו וקבלו קיימו מה שקבלו כבר עיין שם, וכן במגילה י"ד ע"א גדולה הסרת טבעת וכו' שכולן לא החזירום למוטב ואילו הסרת הטבעת החזירתן למוטב עיין שם, והיינו **שגזירת המן באה בעון ביטול תורה** [וע"ע מגילה ט"ז ע"ב אורה זו תורה ובח"א מהרש"א], ולכן עושים בפורים זכר לבתי ערי חומה שעניינו עפ"י הרמב"ן הנ"ל מקום מושב עובדי השם שתורתם אומנתם, כדי להיזכר למו שהגזירה היתה בשביל ביטול תורה".
     2. ילקוט יוסף (פורים מהדורת תשע"ג עמ' תרמ"ה) – "גם בפורים צריך להתמיד בעסק התורה, ונכון ללמוד תורה שעה אחת קודם הסעודה, או בתוך הסעודה. ומה טוב ללמוד ההלכות הראשונות של פסח עם סעודת פורים, לסמוך גאולה לגאולה".
  2. **לעשות הסעודה עם אחרים**.
     1. רש"י (פרק ט' פסוק כ"ח) – "משפחה ומשפחה. **מתאספין יחד ואוכלים ושותין יחד** וכך קבלו עליהם שימי הפורים לא יעברו".
     2. סדר היום (סדר פורים) – "ויתעכב על שולחנו לאכול ולשתות יותר ממה שרגיל ויקבץ כל אנשי ביתו וחביריו על שלחן א' כדרך המסיבה שמתאספים הרבה לעשות סעודה ומתוך כך מתרבה שמחה אבל כשהאד' יושב יחידי וגלמוד א"א לשמוח כראוי".
     3. א"ר (ס"ק ד', א"ז ס"ק ה') – "כתב בסדר היום יקבץ כל אנשי ביתו וחביריו, דכי אדם יושב גלמוד יחידי אי אפשר לשמוח כראוי".
     4. פמ"ג (א"א ס"ק ה') – "שיקבץ אנשי ביתו וחביריו, דאי אפשר לשמוח כראוי ביחיד. ומכל מקום יהיה שמחה של דברי תורה".
     5. באה"ט (ס"ק ט') – "וכ"כ רש"י ז"ל בפסוק משפחה ומשפחה".
     6. מ"ב (ס"ק ט') – "כתב א"ר בשם של"ה ... שיקבץ אנשי ביתו וחביריו **דא"א לשמוח כראוי ביחיד**. ומ"מ יהיה שמחה של ד"ת".
     7. דברי יציב (או"ח סי' רצ"ז אות ט').
     8. חזון עובדיה (פורים עמ' קע"ט סעי' א') – "וטוב לעשות סעודת הפורים יחד עם חבריו ובני ביתו בשחרית".
     9. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סי' תרצ"ה סעי' י"א, פורים מהדורת תשע"ג עמ' תרס"ד) – "טוב לעשות סעודת הפורים יחד עם חבריו ובני ביתו בשחרית".
     10. מראי מקומות.
         1. אג"מ (שמעתתא דמשה, שמועות משה סעי' ב') – "פורים שחל בערב שבת, יש לו להמתין לאנשים שיבואו לאכול עמו אע"פ שיתאחר מלאכול, משיאכל לבדו בזמן מוקדם".
         2. דברי יציב (או"ח סי' רצ"ז אות ט') – "ונראה דבפסוק ... ובסדר היום ... נראה שחיוב הסעודה לקיימה ברבים, והובא ג"כ בא"ר סי' תרצ"ה סק"ד, ובפמ"ג באשל סק"ה, ועי' ב"ח בסוף הסימן, וכן הוא בנוהג כצאן יוסף אות י"ד, ובלקט יושר [עמ' קנ"ט] הביא שרבו בעל תרומת הדשן היה הולך לקרוביו בתוך הסעודה עיין שם. ובטור סי' תי"ט ומצוה להרבות בסעודת ר"ח וכו' אלמא דמצוה הוא דחשיב ליה בהדי סעודת פורים וכו' וכתיב גבי דוד כי זבח משפחה לנו ור"ח היה וכו' עיין שם בב"י וב"ח, ואולי שזה הפירוש מצוה להרבות, היינו לעשות סעודת מרעים ברבים, וכתב דחשיב ליה בהדי סעודת פורים שג"כ החיוב כן ודו"ק".
  3. **סעודת פורים וסיום מסכת כאחד: עשיית חבילות חבילות**.
     1. מותר, אין חסרון של עושים מצות חבילות חבילות.
        1. חזון עובדיה (פורים עמ' קפ"ה סעי' ז') – "שפיר דמי, ואין עושים מצות חבילות חבילות".
        2. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סי' תרצ"ה סעי' כ"א) – "מי שסיים מסכת בפורים, ועושה סעודה לסיום מסכת, וכולל עמה סעודת פורים, שפיר דמי, ואין בזה משום אין עושים מצות חבילות חבילות. [וכיו"ב כתב בשו"ת לחם שלמה (חאו"ח סי' קד), לענין סיום מסכת ביום טוב. וכ"ה בשו"ת מהרש"ם ח"ו (ס"ס ז) שכיון שעושה מעשה אחד, ורק מתכוין לשתי מצות, אין בזה משום מצות חבילות חבילות. וע"ע בשדי חמד (מער' א כלל לט). ובחזון עובדיה פורים עמוד קפה]".
     2. מראי מקומות.
        1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ח אות י"א) – "וכן מותר לערוך **סעודת בר מצוה ושידוכים** יחד עם סעודת פורים".
        2. הגרח"ק זצ"ל (אשיחה ח"א עמ' שנ"א, ח"ב עמ' שצ"ב) – "מי שסיים מסכת בפורים וברצונו לעשות סעודת סיום בסעודת פורים בבת אחת, האם אין בזה משום אין עושין מצוות חבילות חבילות. תשובה: יוסיף דבר לסעודה".
  4. **סעודת פורים וברית מילה כאחד**.
     1. מיקל.
        1. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' ל"ב אות קכ"ט) – "בברית מילה בפורים אפשר לעשות סעודת הברית מילה ביחד עם סעודת פרים ואין צריך לעשות ב' סעודות אחד לסעודת הברית ואחד לסעודת פורים".
        2. נטעי גבריאל (פורים פרק ע' סעי' י') – "מותר לעשות בפורים סעודת פדיון הבן בשעת סעודת פורים, וכן סעודת בר מצוה וכ"ש סעודת ברית מילה".
     2. מחמיר.
        1. חוט שני (פורים פרק י"א ס"ק א' אות ד', עמ' פ"ו) – "עשה ברית מילה או פדיון הבן בפורים, יש לעשות סעודה בפני עצמו, ולא יחד עם סעודת פורים, כיון שהסעודה לפרסום הנס צריך שיהא ניכר".
     3. יוסיף איזה מאכל לפורים.
        1. ***עי' הגר"א נבנצל שליט"א (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תשס"ה) – "***אולי סגי בזה שירבו יותר מהרגיל".
        2. עי' תשובות והנהגות (ח"ב סי' שמ"ח) – "ומיהו כיון ששתי המצוות עיקרם ביומו נראה שאין לחוש שעושה חבילות כיון שכך עיקר מצותן מותר גם כה"ג ... ולמעשה בקשתי להוסיף איזה מאכל בסעודת פורים לכבוד המילה, אף שיש להסתפק אם בפורים מועיל להיכר שזהו מפני סעודת מילה, דכל מה שמרבין תולין בפורים, מ"מ כעין שבת ר"ח שיש נוהגין להוסיף נראה גם כאן להוסיף".
        3. ***שבט הקהתי (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תשס"ה) – "***אם מוסיף איזה מאכל לפורים אין חשש כמש"כ המג"א לגבי ראש חודש שחל בשבת שיוסיף מאכל".
        4. הגר"ע אויערבאך שליט"א (אמרי מאיר הו"ד בקונ' מאור יעקב ח"א עמ' ט"ו אות ט') – "מי שעושה ברית בפורים האם אפשר לעשות סעודת פורים וסעודת הברית יחד. תשובה: להוסיף מנה עבור הברית".
        5. תורת הברית (ששון, פרק ט"ו סעי' כ"ט, הע' נ') – "תשובות והנהגות".
     4. דעת ***הגרח"ק זצ"ל.***
        1. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תשס"ה) – "***שאלה: אם יכולים לאכול סעודת פורים וסעודת ברית מילה כאחד. תשובה: יכולים".
        2. ***הגרח"ק זצ"ל (***חמדת חיים עמ' קנ"ב אות רכ"ג) – "אמר רבנו בשם גיסו מרן הגרח"ק שליט"א [***זצ"ל]*** דאין לעשות סעודת מילה יחד עם סעודת פורים, דאין מערבין שמחה בשמחה".
     5. מראי מקומות – מאורות נתן (פורים סי' ע"ד).
  5. **מבטלין ת"ת למשל"מ ולסעודה**.
     1. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תשס"ו) – "***שאלה: הא דמבטלין ת"ת למקרא מגילה אם זהו ג"כ לשאר מצוות היום כמשלוח מנות וסעודה. תשובה: יתכן".
     2. ***מראי מקומות –*** תשובות ישראל (ח"ה סי' נ' אות י').
  6. **פנים חדשות לשבע ברכות**.
     1. ספק.
        1. באה"ט (אה"ע סי' ס"ב ס"ק י') – "חדשות. וצ"ע אם פורים נקר' פנים חדשות כנה"ג".
     2. מחמיר, אינו נחשב פנים חדשות.
        1. בצל החכמה (ח"ב סי' א') – "במקום שאין מנהג, אין להחשיב פורים לפנ"ח, דספק ברכות להקל".
        2. יביע אומר (ח"ח או"ח סי' כ"ג אות י"ז) – "ולכן הבו דלא להוסיף עלה חול המועד ראש חודש ופורים".
        3. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' ל"ב אות ק"ל) – "בסעודת שבע ברכות בפורים צריך שיהא פנים חדשות. בשובע שמחות [פ"א מו"ה סג] כתבתי שלא צריך ואח"כ חזרתי בי שכן צריך".
     3. **מיקל,** נחשב פנים חדשות.
        1. גופי הלכות (סוף מס' מגילה) – "היוצא מן המחובר דפשיטא דמברך ז' ברכות ביום י"ד, כי תיבעי לך ביום ט"ו, ואפילו הכי כיון דעיקר טעמא דפנים חדשות הוא כדכתיבנא משום שמחה ומשתה, בט"ו נמי איכא דימי כתיב ולא יום, כן נראה לע"ד הקטן נסים שלמה אלגאזי. אחרי בואי לאיזמיר יע"א הרציתי הדברים בפני הרב בעל כנסת הגדולה ז"ל וכתב אלי כי הן אמת ראיותיו נכוחות מצד הדין אבל לא ראה בקושטא נוהגים כן, וחזרתי וכתבתי לו אין לא ראינו ראיה".
        2. שלחן גבוה (סי' תרצ"ו מחודש אות ב') – "פורים יום י"ד ולילו אומרים שבע ברכות אפי' ליכא פנים חדשות. באר היטב בשם גופי הלכות".
        3. מועד לכל חי (סי' ל"א סעי' ל"ט) – "פנים חדשות אי חשיב פורים לענין שבע ברכות בחופה, עיין בית עובד דף די"ג ע"ב, (ובספר שלחן גבוה סימן תרצ"ו, ובספרי הקטן רוח חיים באורח חיים סימן תרצ"ו), ובחלק אבן העזר סימן ס"ב העליתי דחשיב פנים חדשות, עיין שם בעזד משדי".
        4. מנחת אלעזר (ח"ב סי' ה', ובהשמטות שם) – "וכ"כ בס' גופי הלכות למהר"ש אלגאזי ז"ל לענין פנים חדשות בחתן די"ל גם ט"ו באדר מיקרי פנים חדשות כמו יום י"ד שלפניו דימי משתה ושמחה כתיב (ולא יום י"ד בלבד) שניהם (י"ד וט"ו) חייבים במשתה ושמחה ע"ש".
        5. כה"ח (סי' תרצ"ו ס"ק נ"ד) – "פורים ליל י"ד ויומו אומרים שבע ברכות אפילו ליכא פנים חדשות. גופי הלכות, שלחן גבוה אות ב' במחודש, מועד לכל חי סימן ל"א אות ט"ל".
        6. משנת יוסף (חי"ג סי' ר"נ, **אמנם** עי' חי"א סי' קכ"ט [ול"מ ח"י סי' קכ"ז]) – "סעודת פורים יחד עם שבע ברכות ... לענין לצאת ידי סעודת פורים לכאורה בעינן שיהא ניכר שהוא לכבוד פורים ואיפה ההיכר ... פשיטא שאפשר לעשות שבע ברכות בסעודת פורים, דהעיקר הוא סעודת פורים, וז' ברכות טפלה לה שאינה חובה. ועי' בשו"ת משנת יוסף (ח"י סי' קכז) דכמו בשבת כן כסעודת פורים א"צ פנים חדשות".
        7. נטעי גבריאל (פורים פרק ע' סעי' י"א) – "בסעודת שבע ברכות ביום י"ד לבני פרזים א"צ פנים חדשות, דיום פורים דינו כיו"ט, אבל בט"ו יהדרו לכתחלה אחר פנים חדשות, ואם אין בנמצא, יש להקל אם התחילו הסעודה ביום י"ד, וכן הדין בט"ו למוקפין שא"צ פנים חדשות".
     4. מראי מקומות.
        1. פסקי תשובות (סי' תרצ"ו הע' ע') – "בבה"ט אבהע"ז סי' ס"ב סק"י בשם כנה"ג מסתפק אם צריך פנים חדשות, ובשו"ת מנח"א ח"ג בהשמטות דבין בי"ד ובין בט"ו לפרזים ולמוקפים א"צ פנים חדשות (אבל בי"ד ובט"ו דבאדר א' צריך - נימוקי או"ח סי' תרצ"ז), ובשלחן גבוה סי' זה דרק ביום הפורים גופא א"צ פנים חדשות, ובשובע שמחות פ"א סעי' י"ג דגם ביום הפורים דווקא סעודה ראשונה שאוכלים בפורים ביום א"צ פנ"ח, אבל בליל פורים וכן בסעודה השניה אף שמתחלת לפני השקיעה צריך, ויש הפוסקים דבכל ענין צריך פנים חדשות בפורים (- שו"ת התעוררות תשובה ח"ב סי' ק"כ וטהרת המים שיורי טהרה מער' פ' סקכ"ה), ובשו"ת בצל החכמה ח"ב סי' א' דספק ברכות להקל ואין לברך 'שבע ברכות' בכל סעודות הפורים אא"כ יש פנים חדשות אלא במקום שהמנהג מקובל אחרת".
        2. פורים משולש - עי' סי' תרפ"ח סעי' ו', לשיטות ומראי מקומות.

* 1. מראי מקומות.
     1. אג"מ (שמעתתא דמשה, שמועות משה סעי' א') – "צריך לאכול בפורים **סעודה חשובה** כדי לצאת מצות סעודת פורים ולא סגי באכילת ארעי כריך וכדו' [סנדוויטש]".
     2. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות קס"ה, אות קס"ו) – "לשיטות שצריך לסעודת פורים פת בדוקא, האם מותר לאכול מזונות יותר מכביצה לפני הסעודה או שזה כבכל המצוות שאסור לאכול לפניהם. תשובה: אולי טוב ליזהר ... מרן שליט"א כתב לי דאולי יש ליזהר מלאכול יותר מכביצה מזונות לפני סעודת פורים כיון שאין יוצאים במזונות י"ח סעודה ואין לאכול קודם קיום מצוה, וצ"ב איך מותר כל שבת לקדש על מזונות קודם הסעודה ולאכול יותר מכביצה. תשובה: הגר"א באמת אוסר, (א.ה. כידוע שלא נתפרש הטעם וזהו אחד הטעמים שנאמרו בדעת הגר"א)".

1. האם יש חיוב פת.
   1. **חיוב**.
      1. שו"ת מהרש"ל (סי' מ"ח) – "דלא גרע מסעודות שבת דלא סגי בלא פת כמו שכתב הרא"ש בפרק ג' שאכלו בסעודת י"ט דמחויב לאכול פת משום שמחה משום חלקיהו כו' וחצי לאכילה ועיקר אכילה הוא לחם ומ"ה מחזירין בי"ט ביעלה ויבא בברכת המזון כ"ש בסעודת פורים שנקבע למשתה ושמחה דבעינן סעודה קבועה בפת".
      2. ט"ז (סי' תרצ"ג ס"ק ב') – "נ"ל להלכה כמ"ש רש"ל בשם הגדול מהר"י פאלק ז"ל דבב"ה של הסעודה צריך לחזור בשביל על הניסים בפורים".
      3. יעב"ץ (ד"ה ושטען) – "ושטען במג"א עוד על הוראה זו, דלא מצינו שחייב לאכול פת בפורים ומצי למפטר נפשיה בשאר מיני מטעמים, דבר זה אי אפשר לשמוע כלל לענ"ד, דכיון דכתיב ימי משתה ושמחה, ובעינן סעודה קבועה לא סגי בלא פת. וכבר פירש"י במגלה כל המשתה נקראת ע"ש הלחם".
      4. ערה"ש (סעי' ז') – "וראיתי מי שמסתפק אם יוצאים ידי סעודה במאכלים טובים בלא לחם [עש"ת] ולי נראה דלא יצא דומיא דשבת ויו"ט ועוד דאין משתה בלא לחם כדכתיב [בראשית יט, ג] בלוט ויעש להם משתה ומצות אפה ויאכלו ובדניאל [א, טז] כתיב פת בגם ויין משתיהם [והמג"א סק"ט לא כתב כן ולענ"ד נראה כמ"ש]".
      5. הגריש"א זצ"ל (יבקשו מפיהו פורים ח"ב שער י"א פרק ב' אות ב', עמ' תרי"ב) – "חייב לאכול פת בסעודת פורים".
      6. מועדים וזמנים (ח"ב סי' ק"צ).
      7. עי' הגר"א נבנצל שליט"א (ביצחק יקרא על סעי' א').
      8. עי' שיעורי הלכה (ח"א עמ' תק"י) – "ולכן לכתחילה יש להקפיד לאכול פת בסעודת פורים, כדי לצאת ידי כל הדיעות".
   2. **אין חיוב**.
      1. מג"א (ס"ק ט') – "מדינא נ"ל דלעולם אין מחזירין אותו כי לא מצינו שחייב לאכול פת בפורי' ומצי למיפטר נפשיה בשא' מיני מטעמי', ולכן בנדון זה שאכל כבר פשיטא דאין להחזירו ולחוש לספק ברכה לבטל'".
      2. ברכי יוסף (ס"ק א') – "אם עשה סעודה פורים בלא לחם יצא. אחד קדוש בתשובה כ"י".
      3. שע"ת (ס"ק א') – "וע' בבר"י בשם א' קדוש בתשובה כת"י אם עשה סעודת פורים בלא לחם יצא".
      4. כה"ח (ס"ק ג', עי' ס"ק ל"ב) – "ברכי יוסף".
   3. **נכון להחמיר**.
      1. יחוה דעת (ח"א סי' פ"ו, חזון עובדיה פורים עמ' קע"ג סעי' א') – "סעודת פורים מן הדין אינה צריכה להיות דוקא בפת, אולם נכון לחוש לכתחילה לדעת הפוסקים שסוברים שצריכה פת".
      2. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סי' תרצ"ה סעי' ד', פורים מהדורת תשע"ג עמ' תרנ"ג) – "ומן הדין אין סעודת פורים צריכה פת, אולם נכון לחוש לכתחלה לדעת הפוסקים הסוברים שצריכה פת. [ע' ברכי יוסף (ר"ס תרצה), בשם קדוש אחד בתשובה, שאם עשה סעודת פורים בלא לחם יצא. וכ"ה במג"א (סק"ט), ובא"ר. אבל במור וקציעה כתב דצריך פת, שכיון שנאמר ימי משתה ושמחה, בעינן סעודה קבועה, ולא סגי בלא פת. וכל משתה לא נקרא אלא על שם הלחם, וכל מקום שאמרו סעודה אינה אלא בפת. ואין קביעות סעודה אלא בפת גמור. וכן מבואר במאירי (ביצה טו:), שיום פורים צריך קביעות סעודה משום שמחה יתרה שבו. וכן מוכח בראבי"ה. אך מדברי כמה ראשונים מבואר דמה שצריך פת לסעודת שבת ויו"ט אינו משום שמחה, אלא משום עונג, וממילא בפורים שאין בו עונג א"צ פת. ומ"מ נכון לחוש לכתחלה להסוברים שצריכה פת, ותע"ב. וראה בילקו"י עמוד שמ. וביחוה דעת ח"א סי' פט, ובחזו"ע פורים עמ' ק']".
      3. תורת המועדים (פורים וחדש אדר עמ' של"ט) – "מעיקר הדין אין חיוב לאכול פת בסעודת פורים. ומכל מקום נכון להחמיר לכתחלה לאכול פת בסעודת פורים".
   4. מראי מקומות – מ"ב (ס"ק ט"ו, שעה"צ ס"ק ד'), ציץ אליעזר (חי"ט סי' כ"ז אות ד'), הגרז"נ גולדברג זצ"ל (רץ כצבי פורים עמ' תקע"ה), רץ כצבי (פורים סי' ל"ד פרק א').
      1. פמ"ג (סי' תרצ"ו א"א ס"ק ט"ו) – "ופת יש מחלוקת".
      2. ציץ אליעזר (חי"ט סי' כ"ז אות ד') – "בדבר זה אם יש חיוב לאכול פת בפורים עכ"פ בסעודה אחת, נחלקו הפוסקים. הט"ז בסימן תרצ"ג סק"ב ודעימיה ס"ל דיש חיוב. והמג"א בסי' תרצ"ה סק"ט, ודעימיה, ס"ל דאין חיוב, כי לא מצינו שחייב לאכול פת בפורים ומצי למיפטר נפשיה בשאר מיני מטעמים ע"ש. ובפרמ"ג, והמשנ"ב לא הכריע בזה. עיין במשנ"ב בסי' תרצ"ה ס"ק ט"ו. ולפני זה בשעה"צ סק"ד ע"ש. ויעו"ש גם בשערי תשובה בריש הסימן שמביא מהברכ"י שכתב בשם קדוש אחד בתשו' בכת"י דאם עשה סעודת פורים בלא לחם יצא ע"ש. אוסיף לציין בשו"ת מהר"ם שיק חאו"ח סימן ש"מ שנו"נ בדברי המג"א, והעלה כהמג"א דמעיקרא דדינא א"צ לאכול פת בפורים, מיהו אבל צריך לאכול מצד מנהגא שנהגו בו יו"ט. ועוד זאת העלה, דמכיון דנהגו בו יו"ט צריך להיות גם אכילה כזית כדי אכילת פרס יעו"ש".
      3. שבט הלוי (ח"א סוף סי' ר"ה) – "סימן תרצ"ה מג"א סק"ט לא מצינו שחייב לאכול פת בפורים. עיין ברא"ש פ"ז דברכות סי' כ"ג כתב בשם מהר"י דחיוב אכילת פת ביו"ט הוא משום שמחה א"כ לכאורה בפורים נמי דמשתה ושמחה כתיב".
   5. **לאכול פת פלטר**.
      1. **מחמיר: דינא כמו שאר יו"ט.**
         1. **הגר"א נבנצל שליט"א (**תשובות הגר"מ גבאי גם אני אודך ח"ג סי' י"ב אות ח' ד"ה וילהס"ת, עמ' קמ"א) - לשונו מובא לקמן.
         2. משנת יוסף (חי"ד סי' שע"ה) – "עצם היום הרי הוא כיו"ט לסעודה ... ולכן נראה דגם בו בדאפשר נכון ליזהר מפת עכו"ם"**.**
         3. **תשובות ישראל (ח"ג סי' ז') – "וכן בפורים נהי דנוהגים מנהג חול מ"מ פשוט מאוד שכבוד הסעודה הוא לכבדה כמה שיותר, ממילא אם נמנע מפת פלטר הרי יש כאן כבוד לסעודה וככל שהסעודה יותר חשובה הוי יותר מצוה".**
      2. **מראי מקומות**.
         1. בית מתתיהו (ח"ד סי' ב' אות ח' ד"ה וילהס"ת, גם אני אודך ח"ג סי' י"ב אות ח' ד"ה וילהס"ת, סוף עמ' ק"מ) – "וכיו"ב כתבנו להסתפק לענין פורים אם צריך ליזהר בפת פלתר, ובתשו' משנת יוסף חי"ד ס' מסיק שיש ליזהר בפת פלתר בפורים כשבת ויו"ט עי"ש במכתבו אלי, וכ"כ לי הגר"א נבנצאל".
2. אכילת בשר בסעודת פורים.
   1. **אם אפשר לעשות סעודה חלבית**.
      1. רק בשרי, מצד שמחה.
         1. לקט יושר (עמ' קנ"ז ד"ה בהלכות) – "אין שמחה אלא בבשר ויין, וצריך כל אחד לעשות תבשיל אחד או ב' מן הבשר".
         2. מחבר (סי' תרצ"ו סעי' ז') – "יש מי שאומר שאונן מותר בבשר ויין, דלא אתי עשה דיחיד דאבילות ודחי עשה דרבים דאורייתא לשמוח בפורים, דדברי קבלה נינהו שהם כדברי תורה".
         3. מג"א (סי' תרצ"ו ס"ק י"ד, ס"ק ט"ו) – "בבשר ויין מות' משום שמחת פורי'".
         4. פמ"ג (סי' תרצ"ו א"א ס"ק ט"ו) – "ומשמע מהר"ב דחיוב שמחת פורים בבשר ויין".
         5. ערה"ש (סעי' א') – "מצוה להרבות בסעודת פורים דכתיב [אסתר ט, יט] שמחה ומשתה וכיצד חובת סעודה זו שיאכל בשר ויתקן סעודה נאה כפי אשר תמצא ידו כן כתב הרמב"ם [מגילה פ"ב הל' ט"ו] ומשמע דבשר וודאי צריך דבלעדי זה אין חשיבות אך שארי מאכלים יעשה כמו ביום טוב".
         6. מ"ב (סי' תרצ"ו ס"ק כ"ד) – "מותר בבשר ויין ... דימי משתה ושמחה כתיב".
         7. מועדים וזמנים (ח"ב סי' ק"צ).
   2. **רק בשר בהמה, או גם בשר עוף**.
      1. רק בשר בהמה.
         1. עי' רמב"ם (מגילה פרק ב' הל' ט"ו) – "כיצד חובת סעודה זו **שיאכל בשר** ויתקן סעודה נאה כפי אשר תמצא ידו".
         2. לקט יושר (עמ' קנ"ז ד"ה בהלכות) – "אין שמחה אלא בבשר ויין, וצריך כל אחד לעשות תבשיל אחד או ב' מן הבשר, **ובשר עוף אינו נקרא בשר**".
         3. חת"ס (חולין ריש דף פג., חו"מ סי' קצ"ט על מחבר סעי' ג') – "בד' פרקים בשנה וכו' הא דלא תנן פורים דבעי שמחה ואין שמחה אלא בבשר. י"ל דהיו רגילים בעגלים ולא באם אלא בבנה כדמשמע במס' ב"מ ע"ח ע"ב וטעמא לא ידענא. ואמג"א סי' תרצ"ו סקט"ו וא"כ לענין העמיד על דין תורה גם פורים בכלל".
         4. נמוקי או"ח (אות ב', מסקנתו) – "הנה נסתפקו אם מחוייבין לאכול בשר בהמה בסעודת פורים ... שוב הראוני מגדולי תלמידי ישיבתנו הי"ו כי בחתם סופר על מסכת חולין (פב) העיר מדברי הש"ס בבבא מציעא ששוחטים את העגלים בפורים. וגם העירוני כי מפורש ברמב"ם (הלכות מגילה פ"ב, הלכה ט"ו) שכתב חובת סעודת פורים שיאכל בשר וכו', ולפלא כי דברי הרמב"ם ז"ל אלו כנראה נעלמו מרבותינו הפוסקים והמגן אברהם ז"ל".
         5. דברי יציב (ח"ז סי' ס"ה אות ג') – "כמו כן מבקשו כ"ק מרן שליט"א אם אפשר לשלוח קצת בשר בהמה לכבוד שמחת פורים, הגם שנסתפקו האחרונים אי בעי בשר בהמה, אולם נראה בפשיטות דאין שמחה אלא בבשר [עיין מג"א סי' תרצ"ו ס"ק ט"ו וע"ע דרכי תשובה סי' פ"ט ס"ק י"ט]. ושו"מ להדיא בספר לקט יושר בהל' פורים [עמ' קנ"ז ענין ג'] דצריך כל אחד לעשות תבשיל אחד או ב' מן הבשר ובשר עוף אינו נקרא בשר עיי"ש".
         6. הליכות אבן ישראל (מועדים ח"ב פרק נ"ט סעי' ד', עמ' תמ"ח) – "בסעודת פורים צריך לאכול בשר בהמה דוקא, ואין יוצאים בבשר עוף".
         7. עי' חזון עובדיה (פורים עמ' קע"ג סעי' א') – "כיצד חובת סעודה זו. שיאכל בשר ויתקן סעודה נאה כפי אשר תשיג ידו, ושותה יין עש שישתכר וירדם בשכרותו. ויש להדר אחר בשר בהמה (חלק בכשרותו). שיש אומרים שאין יוצאים ידי חובה בבשר עוף ודגים, שאין שמחה אלא בבשר בהמה".
         8. עי' ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סי' תרצ"ה סעי' ה', פורים מהדורת תשע"ג עמ' תרנ"ה) – "וכיצד חובת סעודה זו. שיאכל בשר ויתקן סעודה נאה כפי אשר תשיג ידו. ויש להדר אחר בשר בהמה חלק (גלאט), שיש אומרים שאין יוצאים ידי חובה בבשר עוף ודגים שאין שמחה אלא בבשר בהמה. ואם קשה לו בבשר בהמה, יאכל בשר עוף. [ע' חגיגה (ח.), שאין שמחה אלא בבשר בהמה. וכ"כ היעב"ץ, והחתם סופר, ומהר"י נג'אר, וכן מוכח בספר לקט יושר, וכ"כ בשו"ת דבר משה אמריליו, ובשו"ת יחוה דעת ח"ו (סי' לג) בהערה. ע"ש. ובילקו"י מועדים עמ' שמ]".
         9. פסקי תשובות (אות ב', הע' י"א).
         10. עי' שיעורי הלכה (ח"א עמ' תקי"א) – "אולם לכתחילה נראה דבוודאי יש מקום להדר לקחת דוקא בשר בהמה".
         11. וכ"ש אם המקור מהשמחה, שי"א שמקיים רק ע"י בשר בהמה.
      2. אפילו עוף.
         1. אג"מ (שמעתתא דמשה שמועות משה סעי' ג', רבבות אפרים ח"א סי' ש"נ סוף אות א') – "בפורים סגי אם אוכל בשר עוף, ואין צריך לאכול בשר בהמה".
            1. עי' אג"מ (מסורת משה או"ח אות ת"ל) – "שאל הרב שמעון איידער אם מותר לאשה, שצריכה לטבול בליל מוצאי פורים, לאכול בשר בסעודת פורים. והשיב רבינו שבוודאי מותר, יש בפורים חיוב יותר גדול מבשבת, ורק כמובן תזהר לנקות שיניה היטב. ואם אפשר, כדאי לאכול קצת מוקדם".
         2. ***הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות קמ"ז) – "***שאלה: האם יש חיוב לאכול בשר דוקא בפורים. תשובה: לאו דוקא".
      3. מראי מקומות – הגר"א נבנצל שליט"א (ביצחק יקרא על סעי' א'), רץ כצבי (פורים סי' ל"ד פרק ג').
         1. שבט הלוי (ח"י סי' י"ח אות ג') – "ומה שעמד על המג"א סי' תרצ"ו בענין אכילת בשר מטעם שמחה בפורים, איני ראה שום מקום להשגה דאם יום טוב דמחויב בשמחה מה"ת לא נשאר חיוב שמחה על בשר דוקא גם בזמן שאין בהמ"ק קיים, אעפ"י שיש דין שמשמחו בשאר דברים עכ"ז א"צ להיות בשמחת בשר דוקא מכ"ש פורים שאינו מה"ת לא העדיפו חז"ל פורים איו"ט, מכ"מ למסקנא גם מג"א נוטה דיש ענין שמחת בשר בין ביום טוב בין בפורים, ועיין היטב בפמ"ג שכ' דזה מסקנא דמג"א. ויראה הטעם דהא דנקט המג"א בתחלה ק"ו מיו"ט דאין חיוב לאכל בשר, ר"ל כדעת הב"י סי' תקכ"א דתמה על הרמב"ם על חיוב יום טוב לאכל בשר בזה"ז ונהי דביו"ט עצמו העתיק מג"א בסי' תקכ"ט מצוה לאכל בשר כדעת הרמב"ם והיש"ש, וכן נוטה הב"ח שם, מכ"מ פורים מנ"ל, אבל מסקנא דמג"א כמש"כ פמ"ג דגם בפורים עכ"פ מצוה איכא".
   3. **דין אכילת בשר לפני ל"ט**.
      1. עי' לקמן [ויו"ד סי' קצ"ח סעי' כ"ד, לשיטות ומראי מקומות].
   4. **אפיית אזני המן חלביים בפורים**.
      1. מיקל.
         1. הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות קנ"ד) – "שאלה: האם מותר להכין אוזני המן 'המנטאשין' חלבי לפורים משום שהוא דבר מועט, או שמא יש חשש יותר שישכח כיון שאוכלים סעודת בשר בפורים. תשובה: מותר".
      2. מחמיר.
         1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד פרק ה' אות י"א) – "נשאל רבינו, האם מותר לעשות אוזני המן חלביים, או שצריך לעשות איזה היכר כדין המבואר ביו"ד סי' צז, דהרי בדרך כלל האוזני המן אופים על אותו היום, ומבואר שם ברמ"א שאם עשוי על יום אחד הוי בכלל דבר מועט, ואין צריך היכר. והשיב, אף שהאזני המן הם דברי מתיקה שאין הדרך לאכלם בבשר, ואף שעושין אותם על יום אחד, מכל מקום **בפורים יש חשש קרוב** שיאכלו אותם בסעודת פורים שבה אוכלים בשר, ואם כן **לא מהני**, ואין לעשות כן בלא היכר".
      3. מראי מקומות.
         1. בכלליות: פת חלבי - עי' יו"ד סי' צ"ז סעי' א', לשיטות ומראי מקומות.

**חייב איניש לבוסומי**

# סימן תרצ"ה סעיף ב'

1. חייב איניש לבסומי.
2. הגדר וביאור של עד דלא ידע.
3. גדרי ההלכה.
4. *זכר לחורבן****.***
5. ***שאר ענינים.***

**דור המלקטים** - לבסומי בפוריא (טיגרמן), Halachically Speaking (שנה י' מספר ג').

1. חייב איניש לבסומי.
   1. מגילה (דף ז:) – "אמר רבא: מיחייב איניש לבסומי בפוריא **עד דלא ידע** בין ארור המן לברוך מרדכי. רבה ורבי זירא עבדו סעודת פורים בהדי הדדי, איבסום, קם רבה שחטיה לרבי זירא. למחר בעי רחמי ואחייה. לשנה אמר ליה: ניתי מר ונעביד סעודת פורים בהדי הדדי. אמר ליה: לא בכל שעתא ושעתא מתרחיש ניסא".
   2. **פשט בהסיפור** - "קם רבה שחטיה לרבי זירא ...".
      1. מהרש"א (מגילה ח"א סוף דף ז:) – "קם רבה שחטיה לרבי זירא כו'. דבר תמוה הוא לפרשו כפשטיה ונראה דר"ל כעין שחטיה דאגבריה חמרא וכפייה לשתות יותר מדאי **עד שחלה ונטה למות** ולכך נקטיה בלשון שחיטה דשתיית היין נקרא ע"ש הגרון מקום שחיטה כמ"ש ממלא גרונם של ת"ח יין וקאמרי דהתפלל עליו שלא ימות מחולי זה עד שנתרפא וחי ומצינו במקרא ובתלמוד לשון חי מלשון רפואה".
      2. חת"ס (מגילה דף ח. ד"ה ועיי') – "ושמעתי ממורי הגאון הפלאה זצ"ל בשמחת פורים הא דפשיטא לר"ז דחידודא קודם לליבונא ומרווח רווח דאמרינן פ"ק דמגלה קם רבה ושחטי' לר"ז ואפשר שחטו בסכין רותח שהי' מונח על השלחן בסעודת פורים וידע ר"ז והרגיש בנפשי'. והנה אף על גב דלחוכא ולשמחת פורים אמרה נ"ל הואיל ונפיק מפומי' דגברא קדישא לא יגע לריק ח"ו דודאי אי הי' שום מציאות שיחי' ר"ז לא הי' מת ע"י שחיטת רבה עד שהתפלל והחיהו שלא בטבע אע"כ לא הי' במציאות שיחי' כיון ששחט בו רוב ב' סימנים. והנה ביבמות ק"כ ע"ב הנ"ל אמר רבא בסכין מלובנת וד"ה ש"מ יכול לחיות ע"י סכין מלובן אפי' מגויד. וא"כ איך מת ר"ז הלא שחטו בסכין רותח אע"כ בית השחיטה מרווח רווח וחתך החידוד קודם כווית אש הליבון וכבר מת טרם הבלא. ורבא מיירי במגויד שלא במקום סימנים דלא רווח אלא סימנים שטבעם כך ולא שארי פצעים".
      3. בן יהוידע (מגילה דף ז: ד"ה רבה) – "המאמר הזה הוא מיושב יותר כפי מה שפרשו בו המקובלים ז"ל, דלא שחטיה בסכין אלא ע"י עסק התורה שהיו לומדין מתוך השמחה נתגברה עליו נפש רבה ומשכה ממנו נפש שלו, ומ"ש שחטיה מלשון זהב שחוט, וכיון שיצאה נפשו מגופו נתחברה ונקשרה באותו הבל של סודות התורה שלמדו וגילו בתוך השתייה, ועלתה למעלה עם הבל הקדוש ההוא של הסודות, והוא על דרך שאמרו בסוף אדרא רבא על שלשה חברים של רשב"י וז"ל דהא מילין עתיקין לתתא אתגליין, ועד דאילין מתבסמן נשמתייהו באינון מילין, נפקת נשמתייהו בנשיקה ואתקשרו בההוא פרסא וכו' ע"ש. וכן קרה לרבי זירא מפני שהיו לומדים הסודות מתוך שמחה ונתבסמה נשמתו ויצאה ונתקשרה באותם הסודות שלמדו, ולמחר בעא רבה רחמי וחזר והמשיך לו נשמתו בגופו וחיה, יהי רצון זכותם יגן בעידנו אמן כן יהי רצון".
      4. הגרשז"א זצ"ל (שלמי מועד ריש פרק ס"ב, הליכות שלמה פורים פרק י"ט סוף הע' ע"ז) – "על עובדא דרבה דשחטי' לר' זירא [מגילה ז:] דודאי אין כוונתו כפשוטו [ועי' מהרש"א שם], אלא יתכן **שאירע שהלבין פניו וביישו שדבר זה הוא אבק רציחה**".
      5. מראי מקומות – יעב"ץ (מגילה דף ז:).
         1. **הגרח"ק זצ"ל** (אשיחה ח"ב עמ' שצ"א) – "מגילה ז' ע"ב אמר רבא מיחייב איניש לבסומי בפוריא עד דלא ידע בין ארור המן לברוך מרדכי רבה ורבי זירא עבדו סעודת פורים בהדי הדדי, איבסום, קם רבה שחטיה לרבי זירא וכו'. צ"ב איך הי' מותר לרבה לשתות יין בפורים, הרי רבה הי' כהן שהי' מבית עלי ורבנו חננאל כתב דאביי שגם היה מבית עלי לא היה שותה יין ורבה היה רבו ומסתברא דלא היה חולק עליו. תשובה: תקנתו קלקלתו".

**הגרח"ק זצ"ל** (אשיחה ח"ב עמ' שצ"א) – "בבן יהוידע מקשה דלכאו' אשתו צריכה קידושין מחדש כי הותרה לשוק ורצה להביא שם ראיה ממתן תורה שכתוב שם שפרחה נשמתם ולא כתבו שקדשו נשותיהם מחדש א"כ ראיה שלא צריכים קידושין מחדש. צ"ב מה יהי' הדין באדם שעובר מוות קליני (פי' כמה דקות ללא נשימה) האם יצטרך לקדש את אשתו מחדש. תשובה: אין צריך".

* 1. **מיקל, דלית הלכתא כוותיה**.
     1. בעל המאור (מגילה דף ג:).
     2. ר"ן (מגילה דף ג: ד"ה מיחייב) – "וכתב רבינו אפרים ז"ל מההוא עובדא דקם רבה ושחטיה לר' זירא כדאי' בגמ' אידחי ליה מימרא דרבא ולא שפיר דמי למעבד הכי".
     3. שבולי הלקט (סי' ר"א) – "אמר רבא מיחייב אינשי לאיבסומי בפוריא עד דלא ידע בין ארור המן לברוך מרדכי. כתב רבינו אפרים זצ"ל מההיא עובדא דקם רבה ושחטיה לר' זירא לשנה אמר ליה תא נעביד כו' אידחיה ליה מימריה דרבא **ולית הלכתא כוותיה** ולא שפיר דמי למיעבד הכי".
     4. הו"ד במאירי (מגילה דף ז:) – "ומה שאמר כאן עד דלא ידע בין ארור המן לברוך מרדכי כבר פירשו קצת גאונים שממה שהזכיר אחריו קם רבא שחטיה לרבי זירא נדחו כל אותם הדברים".
  2. **מחמיר, כך הלכה**.
     1. רי"ף (מגילה דף ג:) – "אמר רבא מיחייב איניש לבסומי בפוריא עד דלא ידע בין ברוך מרדכי לארור המן".
     2. רא"ש (מגילה פרק א' סי' ח') – "אמר רבא מיחייב איניש לבסומי בפוריא עד דלא ידע בין ברוך מרדכי לארור המן".
     3. ס' האורה (ח"א סי' ס"ז).
     4. ראב"ן (הל' מגילה ד"ה תני) – "אמר רבא מחייב אינש לבסומי בפוריא עד דלא ידע בין ארור המן לברוך מרדכי".
     5. בעל העיטור (עשרת הדברות הל' מגילה).
     6. ס' המנהיג (הל' מגילה עמ' רמ"ב) – "ומחייב אניש לבסומי בפורי' עד דלא ידע בין ברוך מרדכי לארור המן".
     7. ראבי"ה (ח"ב מגילה סי' תקס"ד) – "אמר רבא מחייב אינש לבסומי נפשיה עד דלא ידע בין ארור המן לברוך מרדכי".
     8. רוקח (הל' פורים סי' רל"ז) – "אמר רבא מיחייב איניש לאיבסומי בפוריא עד דלא ידע בין ארור המן לברוך מרדכי".
     9. רבינו ירוחם (נתיב י' ח"א ס"ב-ג') – "ועוד **פשוט** וחייב להשתכר בפורים עד דלא ידע בין ברוך מרדכי לארור המן".
     10. טור (סעי' ב') – "וצריך שישתכר עד שלא ידע בין ארור המן לברוך מרדכי".
     11. האגודה (מגילה פרק א' סי' ו') – "אמר רבא חייב אדם לבסומי בפוריא עד דלא ידע בין ברוך מרדכי לארור המן".
     12. פסקי ריא"ז (מגילה פרק א' הל' ב' אות ד') – "וחייב אדם להתבשם פי' להשתכר ביין עד שלא ירגיש ויידע בין ברוך מרדכי לארור המן".
     13. הג' מיימוניות (הל' מגילה פרק ב' הל' ט"ו אות ב') - לשונו מובא לקמן.
     14. אבודרהם (פורים ד"ה ואמר) - לשונו מובא לקמן.
     15. מהרי"ל (מנהגים הל' פורים אות י').
         1. **פוסקים** – מחבר (סעי' א', "חייב אינש לבסומי בפוריא עד דלא ידע בין ארור המן לברוך מרדכי"), חכם צבי (יעב"ץ בסידור ח"ב ריש עמ' תצ"ג, "שמעתי מאבי מורי הגאון ז"ל שהוא היה נוהג בבחרותו לקיים מצוה זו כמאמרה. **שאין הדבר יוצא מידי פשוטו**. בענין המעשה"), הו"ד בשע"ת (ס"ק ב').
  3. **זריזין**.
     1. מראי מקומות – בית מתתיהו ***(ח"ה סי' ב' אות ד',*** גם אני אודך ח"ו סי' ט"ז אות ד' [עמ' קפ"ה]).
  4. מראי מקומות – אהל מועד (שער מועד קטן דרך ב' נתיב ז').
     1. **הגרח"ק זצ"ל** (אשיחה ח"ב עמ' ש"צ) – "סנהדרין (ע"א ב') יין ושינה לרשעים הנאה להם והנאה לעולם, ולצדיקים רע להן ורע לעולם. רש"י מפרש לצדיקים רע להן שאין עוסקין בתורה. צ"ב מה שאמרו חז"ל (במגילה ז' ב') חייב אדם לבסומי בפוריא. וכן נפסק בשו"ע סי' תרצ"ה ס"ב שיש חיוב לשתות יין בפורים. א"כ שיין נלמד מחז"ל שגורם לביטול תורה גם בפורים יש איסור של ביטול תורה אם ישתה יין ויגרם לו ביטול תורה. תשובה: מצוה שאני".

1. הגדר וביאור של עד דלא ידע.
   1. **דלא ידע בין ארור המן לברוך מרדכי ארורה זרש ברוכה אסתר ארורים כל הרשעים ברוכים כל הצדיקים**.
      1. תוס' (מגילה ריש דף ז:), תוס' הרא"ש (מגילה ריש דף ז:), ר"ן (מגילה דף ג: ד"ה מיחייב) – "דלא ידע בין ארור המן לברוך מרדכי. [בירושלמי] ארורה זרש ברוכה אסתר ארורים כל הרשעים ברוכים כל היהודים".
         1. בית יוסף (ריש ס"ק א') – "וכתבו התוספות (ד"ה דלא) דלא ידע בין ארור המן לברוך מרדכי ארורה זרש ברוכה אסתר ארורים כל הרשעים ברוכים כל הצדיקים וכן כתב הר"ן (ג: ד"ה גמ') **כלומר** דאי בין ארור המן לברוך מרדכי לחוד אפילו שתה טובא לא טעי ביה".
   2. **שלא ידע לכוין החשבון בין ארור המן לברוך מרדכי, שהם עולין בגימ' בשוה** [502].
      1. עי' רבינו ירוחם (נתיב י' ח"א ס"ב-ג'), הו"ד בדר"מ (ס"ק א') – "ועוד פשוט וחייב להשתכר בפורים עד דלא ידע בין ברוך מרדכי לארור המן י"מ לכוין החשבון כי כך חשבון זה כמו זה".
      2. עי' האגודה (מגילה פרק א' סי' ו') – "אמר רבא חייב אדם לבסומי בפוריא עד דלא ידע בין ברוך מרדכי לארור המן, יש מפרשים לחשבון כי חשבון זה כזה".
      3. מהרי"ל (מנהגים הל' פורים אות י'), הו"ד בדר"מ (ס"ק א') – "ושאלתי את פי מהר"י סג"ל אם כן צריך להשתכר ביותר, והשיב אלי דהכי פי' דברוך מרדכי וארור המן הם עולין בגימ' בשוה. ובקל ישתכר אדם דטועה לכוון מניינם, ואמר שכן הוא בספר אגודה".
         1. חת"ס (ליקוטי חכב בן חיים על המג"א ס"ק ג') - "בגימטריה ברוך מררכי. כתב מרן [החתם סופר] זצוק"ל כי כל אחד בגימטריה תק"ב אותיות שבר, ויש בשי"ן שמאלית מלשון שברו על ה' [תהלים קמו, ה] וזה ברוך מרדכי, ויש בשי"ן ימנית מלשון שבר רשעים [ראה ישעיהו יד, ה] והוא ארור המן, והאי מאי דמבסים לא ידע בין שי"ן ימניח לשמאלית, ולא ידע בין ארור המן לברוך מרדכי".
   3. **ישתה יותר מלימודו, וישן**.
      1. עי' רמב"ם (מגילה פרק ב' הל' ט"ו) – "ושותה יין עד שישתכר **וירדם** בשכרות".
      2. עי' מהר"י ברונא (הו"ד בדר"מ ס"ק א') – "ומהרי"ב כתב דרוצה לומר שישכר וישן ולא ידע בין ארור המן **וכן משמע במיימו**'".
      3. עי' רמ"א (סעי' א') – "וי"א דא"צ להשתכר כל כך, אלא שישתה יותר מלימודו וישן, ומתוך שישן אינו יודע בין ארור המן לברוך מרדכי. ואחד המרבה ואחד הממעיט, ובלבד שיכוין לבו לשמים".
      4. עי' פמ"ג (מש"ז ס"ק ב') – "ועיין פרי חדש [אות ב] שאין להשתכר כל כך, רק קצת, וירדם בשינה, ועל ידי כך לא ידע בין ארור המן וכו'. וכן ראוי לעשות".
      5. עי' קיצור שו"ע (סי' קמ"ב סעי' ו') – "ואמרו חייב אינש לבסומי בפוריא עד דלא ידע בין ארור המן לברוך מרדכי, ולפחות ישתה יותר מהרגלו כדי לזכור את הנס הגדול ויישן, ומתוך שישן אינו יודע בין ארור המן לברוך מרדכי".
      6. עי' מ"ב (ס"ק ה') – "וישן ומתוך שישן וכו'. וכן **ראוי לעשות** [פמ"ג]".
      7. ערה"ש (סעי' ה') – "ורק לשתות מעט יותר מלימודו ולישן קצת".
   4. **דפיוט אחד היה שהיו עונין על בית אחד ארור המן ועל בית אחד ברוך מרדכי, וצריך צילותא שלא יטעה לפעמים**.
      1. אבודרהם (פורים ד"ה ואמר), הו"ד בדר"מ (ס"ק א') – "ואמר בפרק קמא דמגלה (ז, ב) מחייב איניש לאיבסומי בפוריא עד דלא ידע בין ארור המן לברוך מרדכי. יש מפרשים עד שיתחלף לו המן במרדכי ומרדכי בהמן. ויש מפרשים כי ארור המן עולה למנין ברוך מרדכי. ור"ל עד שלא ידע לכוין החשבון, ובעל המנהגות כתב ונראה בעיני שפיוט היה שעל הבית האחד עונין ארור המן ועל הבית האחר עונין ברוך מרדכי וצריך צילותא שפעמים שאין אדם מתכוין וטועה. והרב ר' יצחק עשה פייט בדוגמא זו".
   5. **עד שכרותו של לוט**.
      1. **רמ"א (מחיר יין פרק ט' פסוק י"ט) – "נראה לי** בדרך פשט**, כי מאחר שמצות פורים לשתות ולשמוח ואי אפשר שלא ישתה, על כן** ישתה הרבה מאד שיגיע לשכרותו של לוט **שאז פטור אף אם יחטא ויעבור על איזה עבירות, כי באונס הוא ...".**
      2. סדר היום (פורים עמ' ר"מ, א"נ עמ' קפ"ז) – "אלא האמת הוא כפשוטו שצריך ששכלו יתבלבל כ"כ עד דלא ידע לכוין אם יאמרו ברוך לארור שיאמר אינו ברוך אלא ארור וכן בהפך בשכנגדו: ומפני מה חייבו בזה אמר שהוא ענין כבד וקשה שמעתי פעם שאחר שהמן הרשע בקש להשמיד להרוג ולאבד ולשפוך דם היהודים נעשה ענין קרוב לזה מתוך שמחה **עד שנשאר כמתים מושכבים ארצה** ומצד אחר הוא חשב לשפוך דם ואנו נוסיף דם על דמינו ע"כ".
         1. משנת יוסף (ח"ד סי' נ' אות י"א), הו"ד במועדים לשמחה (ח"ג סי' י"ד הע' ד') – "דבר פלא כתב בספר סדר היום ... ודבריו מרפסן איגרא, והלא בשום מאמר חז"ל ובשום ראשון לא כתוב להשתכר כשכרותו של לוט עד שנשכב כמתים ארצה. ועד דלא ידע, אפילו אם הוא ע"י שכרות, הרי זה הרבה לפני כשכרותו של לוט, וצע"ג ... גם במהר"ל ...".
      3. גר"א (שדי חמד מערכת חי"ת כלל צ"ב ד"ה ובמה שתמהתי) – "גם בשם הגר"א ז"ל שהיה משתכר בפורים כפשוטו **עד לסכנה** כי מחייב אינש לבסומי בפורי' וחייב כמי מתחייב בנפשו".
         1. משנה הלכות (חי"א סי' תקנ"ד) – "על דבר אשר תמהת על מה שהרבה מקילים בפורים מלהשתכר ובגמ' מגילה דף ז' ובש"ע או"ח סי' תרצ"ה סעיף ב' איתא חייב אדם לבסומי ומרגלא בפי העולם ומטו מינה בשם הגה"ק אדמו"ר מצאנז ומרן הגר"א ז"ל דכל מקום שאמרו ז"ל חייב הוא עד מס"נ. דע כי מה שרגיל בפי העולם לומר גם אני שמעתי כן אמנם בשו"ת מהרי"ל סי' נ"ו כתב מה דמספקא ליה להראבי"ה דצריך לקרות עשרת בני המן בנשימה אחת אם הוה למצוה או לעכב, וגבי צריך לבסומי בפורי' כתב להדיא למצוה ולא לעכב ותמה השואל דמ"ש, והשיב המהרי"ל ז"ל תשובה הא דאמר רבה חייב אדם לבסומי ודאי מצוה בעלמא הכי משמע לישנא מחייב אדם וכו', ולא קאמר סעודה כך דינא לכה"ג דימי משתה כתיב (מגילת אסתר פרשה ח' פסוק י"ז) ואיכא משתה בלא שכרות תדע דר"י יליף מינה שאסור בתענית מכלל דנפיק בלא שכרות ובסומי כולי האי ע"כ וע' בהג"מ פ' ב' מהל' מגילה לבסוף אות ב' שהביא ג"כ דברי הראבי"ה".
      4. הגריש"א זצ"ל (יו"ד ח"ב עמ' שע"ז אות רל"ז) – "פשטות הגמ' חייב לבסומי ממש. (קונטרס ויעל אליהו)".
   6. **ישתה יותר מלימודו**.
      1. כל בו (סי' מ"ה) – "וחייב אדם לבסומי בפוריא לא שישתכר שהשכרות אסור גמור **ואין לך עבירה גדולה מזו** שהוא גורם לגלוי עריות ושפיכות דמים ולכמה עבירות זולתן אך שישתה יותר מלימודו מעט כדי שירבה לשמוח ולשמח האביונים וינחם אותם וידבר על לבם וזו היא השמחה השלמה".
      2. *ארחות חיים (סעודת פורים אות ל"ח)*, הו"ד בב"י (ס"ק א' ד"ה כתוב) – "וחייב אדם לבסומי בפוריא לא שישתכר שהשכרות איסור גמור ואין לך עבירה גדולה מזו שגורם לגילוי עריות ושפיכות דמים וכמה עבירות זולתן אך שישתה יותר מלימודו מעט כדי שירבה לשמוח ולשמח אביונים וינחם אותם וידבר על לבם וזו היא השמחה השלימה".
      3. פר"ח (ס"ק ב') – "רבינו אפרים ... ואין זה נכון ... דמימרת רבא כפשטה דמחייב איניש לבסומי עד דלא ידע בין ארור המן לברוך מרדכי ומיהו עתה שהדורות מקולקלים ראוי לתפוס סברת רבי' אפרים ז"ל ושלא לשתות אלא מעט קט **יותר ממה שמורגל בי"ט** ובזה יוצא י"ח כיון שכונתו לשמים כדי שלא להכשל ח"ו בשום מקרה רע וישא ברכה מאת ה'".
      4. פלא יועץ (ערך פורים ד"ה ומצות משתה) – "וצריך להרבות בשתיה מעט יותר ממה שהוא למוד, עד כדי שיהא מבסם, שמח וטוב לב, שמחה של מצוה, לא שמחה של הוללות כמנהג ההוללים ששותים יין רב ...".
      5. שבט הלוי (ח"י סי' ק"ז אות ב') – "אדם שאינו שותה יין כלל בכל השנה רק מיץ ענבים אם צריך לכפות עצמו בפורים לשתות יין גמור או שיוצא גם במיץ ענבים, ואם צריך יין ממש כמה השיעור שצריך לשתות, אם צריך לכה"פ רביעית. אם אינו שותה יין כל השנה מטעמי בריאות כעין לחץ דם וכה"ג פשיטא דאינו חייב, ואם מטעמי רצון בעלמא, יראה דמצוה איכא ביין ממש מטעם שמחה דיין ישמח לבב אנוש אינו במיץ ענבים, והשיעור יראה כל שמה ששתה עושה עליו רושם של התרוממות שמחה כדרך יין, וזה גדר יותר מלמוד, ואין נפ"מ אם שותה זה בשיעור יותר מאכילת פרס, כיון דאין עצם שיעור יין המצוה, אלא התוצאה של שמחה".
   7. **עד דלא ידע, עד ולא עד בכלל**.
      1. קרבן נתנאל (מגילה פרק א' סי' ח' אות י') – "אבל הכוונה שמחויב להיטיב לב ע"י שתיית יין הרבה. עד דלא ידע. עד ולא עד בכלל דזהו הגיע לשכרותו של לוט. וכדאמר בהספינה אבסמו וגנו. פי' רש"י שהיו פניהם אדומים כמו שתויי יין".
      2. יד אפרים (על הט"ז ס"ק א') – "ולי הצעיר נתפרש בחזיון לילה שהכוונה הוא, שעיקר החיוב של המשתה הוא שיהיה שרוי בשמחה, כדכתיב [תהילים קד, טו] ויין ישמח לבב אנוש, ומחמת שיהיה שרוי בשמחה, יהיה חדות ה' מעוזו, ויתן תודות והלל לה' על הנס מתוך הרחבת הלב, ועל דרך שאמרו [סנהדרין לח, א] אגברו חמרא אדרדקי כו', ולכן אין לו להשתכר יותר מדאי, שיתבלבל דעתו ולא יכיר בתוקף הנס כלל. וזהו שאמרו חייב אדם לבסומי בפוריא עד דלא ידע כו', הך עד הוא ולא עד בכלל, ור"ל שגדר חיוב השתיה בזה לבסומי עד גבול דלא ידע כו', שמן הגבול הזה והלאה הוא ביטול כוונת חיוב שחייבו חכמים לבסומי כדי שיתן הלל והודאה, שכיון שיתבלבל דעתו כל כך דלא ידע בין ארור המן כו' פשיטא שאין בו דעת ותבונה לשבח ולפאר על תוקף הנס. ואתבונן אליו בבוקר וראיתי כי נכון הוא. ומיושב בזה מה שבש"ס [מגילה ז, ב] סמכו לו ענין עובדא דרבה ורבי זירא דעבדו סעודת פורים בהדדי כו', שלכאורה הוא מעשה לסתור, וקצת פוסקים כתבו שהכוונה הוא שמזה יש ללמוד שאין הלכה כרבא בהא, ולפי מה שכתבתי י"ל דאדרבא מייתי סייעתא מזה שמה שחייבו לעשות אותם ימי משתה ושמחה, גבול יש לו שלא ישתכר יותר מדאי, דהא קמן דרבה ורבי זירא כו', ולפי שלא נשמרו מלעבור הגבול בא הדבר לידי סכנה, לכך יש ליזהר שלא לבסומי רק עד הגבול הזה דלא ידע כו', ולא יעבור".
   8. **נראה השתכר**.
      1. נמוקי יוסף (מגילה דף ז:) – "לא שישתגע בשכרותו ... אלא למימר מילי דבדיחותא עד דסברי אינשי דלא ידע בין ברוך".
      2. מראי מקומות – קנין תורה בהלכה (ח"ד סי' פ"ו אות ד'), משנת יוסף (ח"ד סי' נ' אות א'), מועדים וזמנים (ח"ו סי' ק"ט), פסקי תשובות (סי' תרצ"ה הע' כ"ב).
         1. מהרש"א (ב"מ ח"א דף כג:) – "דחייב אדם לבסומי בפוריא עד דלא ידע בין ארור המן כו' עבידי רבנן דמשנין לומר דלא ידע גם אם הוא אינו מבוסם כל כך וידע".
         2. תתן אמת ליעקב (פרק ד' אות כ"ו) – "ויש לפרש דהוא מרגיש שאינו יכול לשתות עוד ויזיק לו השתי' המרובה ואם יאמר האמת יהי' מוכרח לשתות עוד על כן התירו לשנות ... או ... כי הוא מתבייש להודות שלא יכול לקיים ההלכה כדין, וכן אולי ילמדו ממנו להקל במצוות".
   9. מראי מקומות – הל' חג בחג (השלמות ובירורים בסוף הספר פרק ט"ו הע' ח' [עמ' רכ"ט], זר אהרן סי' ט"ו), ***פרדס יוסף החדש (פורים אות תקפ"ו, עמ' תכ"ז)***.
      1. רוקח (הל' פורים סי' רל"ז) – "אמר רבא מיחייב איניש לאיבסומי בפוריא עד דלא ידע בין ארור המן לברוך מרדכי פי' ירבה במשתה היין".
      2. תורת המנחה (תלמיד הרשב"א, דרשה ל"ו עמ' שנ"ט) – "חיוב השמחה מה הוא, חייב אדם לשמוח במאכל ובמשתה לכבוד השם ית', שכן כתיב בהו ימי משתה ושמחה. ואמרו רז"ל (מגילה ז ב) חייב אדם לאבסומי בפוריא, פירוש להטיב לבו ולשמח נפשו בדברים המשמחים את הנפשות".
      3. יוסף אומץ (אות תת"ש) – "ומה שכתבו חכמינו ז"ל צריך לבסומי בפורים עד שלא ידע בין ארור המן לברוך מרדכי כתב שם כמה פירושים, אכן בסדר היום כתב שדוקא אמרוה שישתה עד שלא ידע בין ימינו לשמאלו, ונראה לי **דהכל לפי מה שהוא טבעו** שלא יזיקנו ריבוי היין ליראת קונו ולבריאותו בשום דבר ורחמנא לבא בעי שאחד המרבה ואחד הממעיט תהיה כוונתו לשם שמים וכן מסיק בהגהות שלחן ערוך".
      4. חזון עובדיה (פורים עמ' קע"ה סעי' א') – "ושותה יין עש שישתכר וירדם בשכרותו ... והיודע בעצמו שאם ישתכר ביין ובשאר המשכרים יזלזל באיזה מצוה או ימנע מברכת המזון וכדומה, יזהר שלא ישתה אלא שיעור מועט שלא יבא לידי שכרות".
      5. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סי' תרצ"ה סעי' י"ד, **עי'** פורים מהדורת תשע"ג קונטרס אחרון סימן ד' עמ' תתל"ד) – "חייב איניש לבסומי בפוריא עד דלא ידע בין ארור המן לברוך מרדכי. וישתה יין כדי שיהיה שמח ומבושם, וישתכר מעט וירדם בשכרותו ... והא דאמרינן חייב איניש לבסומי בפוריא, לא שישתכר, שהרי השכרות איסור גמור הוא, ואיך לך עבירה גדולה מזו, שגורמת לגילוי עריות ולשפיכות דמים, ושאר עבירות זולתן, אלא רק שישתה מעט יותר מלימודו. דהיינו התחלת שכרות. וכל שכן מי שיודע בעצמו שאם ישתכר ביין ובשאר משקים המשכרים יזלזל באיזה מצוה, או ימנע מברכת המזון, וכדומה, או שהוא תלמיד חכם ואם ישתכר יגרום לבזיון כבוד התורה, לא ישתה אלא שיעור מועט שלא יבוא לידי שיכרות".
2. גדרי ההלכה.
   1. **מה החיוב**.
      1. רק למצוה ולא לעיכובא.
         1. ראבי"ה (ח"ב סי' תקס"ד) – "אמר רבא מחייב אינש לבסומי נפשיה עד דלא ידע בין ארור המן לברוך מרדכי. נראה דכל הני צריך למצוה בעלמא ולא לעכוב".
         2. הג' מיימוניות (הל' מגילה פרק ב' הל' ט"ו אות ב') – "פ"ק אמר רבא מיחייב איניש לבסומי בפוריא עד דלא ידע בין ארור המן לברוך מרדכי כתב ראבי"ה דכל הני למצוה בעלמא ולא לעכב".
         3. מהרי"ל (מנהגים הל' פורים אות י') – "ואמר מהר"ש שכתב באבי העזרי דוקא מצוה לבסומי ולא חיובא".

מהרי"ל (סי' נ"ו אות ט') – "הא דאמר רבה חייב אדם לבסומי, ודאי מצוה בעלמא הוא הכי משמע לישנא מחייב אדם כו', ולא קאמר סעודה כך דינא לכה"ג. וטעמא דימי משתה כתיב **ואיכא משתה בלא שכרות**. תדע דרב יוסף יליף מיניה שאסור בתענית, מכלל **דנפיק בלא שכרות ובסומי כולי האי**".

* + - 1. הו"ד בלקט יושר (עמ' קנ"ז ד"ה בהלכות) – "וז"ל תשו' שאי' מהרי"ל זצ"ל: הא דאמ' רבנן מחייב לבסומי כו' ודאי מצוה היא בעלמא. והכי משמע לישנא דמחייב אינש כו' ולא קאמר סעודת פורים כך דינא וכה"ג. וטעמא דימי משתה כתיב' ואיכא משתה בלא שכרות. תדע דרב יוסף יליף מיניה שאסור בתענית מכלל דנפק בלא שכרות ובסומי כולי האי, מצאתי".
    1. הו"ד בפוסקים.
       1. דר"מ (ס"ק א') – "הגהות מיימוניות".
       2. א"ר (ס"ק א') – "וא"ת היאך יחייבו חז"ל מה שנזכר בתורה ובנביאים בכמה מקומות השכרות מכשול גדול, וי"ל מפני שכל הניסים שנעשה לישראל בימי אחשורוש היו ע"י משתה, כי בתחלה נטרדה ושתי ע"י משתה ובאה אסתר, וכן ענין המן ומפלתו ע"י משתה היין היה, ולכן חייבו חכמים להשתכר (עד) כדי שיהא נזכר הנס הגדול בשתיית היין, וכ"כ בתשובת מהרי"ל סי' נ"ו כתב צריך להשתכר למצוה ולא לעכב".
       3. הו"ד בבה"ל (סעי' ב' ד"ה חייב) - לשונו מובא לקמן.
          1. יש לדון אם פסק כן.
    2. פירוש: מחייב אינש לבסומי, והרשות לשתות עד דלא ידע – ערה"ש (סעי' ד', "ובהגהת מיימוני בשם ראבי"ה כתב דזהו למצוה ולא לעיכובא ע"ש **ואינו מובן** דהא אומר לשון חיוב מחייב אינש לבסומי וכו' וי"ל שיש לפרש דה"פ מחייב אינש לבסומי כלומר דזהו חיוב על כל אחד עד דלא ידע וכו' כלומר והרשות ביד השותה לשתות עד דלא ידע וכו' דבוודאי אין כל בני אדם שוים בזה ואומר דהחיוב על כולם כל אחד לפי מדריגתו והרשות עד דלא ידע וכו' אפילו אם שותה עד דלא ידע לא נגעור בו").
       1. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' ל"א אות קכ"א) – "ציווהו אביו שלא להשתכר בפורים לכאורה נראה שחייב לשמוע בקולו די"א דאי"צ להשתכר בפורים, וישתה מעט לצאת יד"ח".
  1. **חייב לבסומי יותר ממה שרגיל** – פר"ח (ס"ק ב', "יותר ממה שמורגל בי"ט"), ***ח"א (כלל קנ"ה סעי' ל', "***לכן חייבו חכמים להשתכר ולפחות לשתות יותר מהרגלו, כדי לזכור הנס הגדול"), קיצור שו"ע (סי' קמ"ב סעי' ו', "ואמרו חייב אינש לבסומי בפוריא עד דלא ידע בין ארור המן לברוך מרדכי, ולפחות ישתה יותר מהרגלו כדי לזכור את הנס הגדול ויישן, ומתוך שישן אינו יודע בין ארור המן לברוך מרדכי"), בה"ל (סעי' ב' ד"ה עד, ס' מאיר עיני ישראל ח"ו עמ' 172, "הח"א"), שבט הלוי (ח"י סי' ק"ז אות ב', לשונו מובא לעיל).
     1. מראי מקומות – ***פסקי תשובה (סי' קל"ה).***
  2. **עד דלא ידע: זה השיעור, או שזו המטרה**.
     1. שפת אמת (מגילה דף ז: ד"ה מחייב) – "בגמ' מחייב אינש לבסומי בפוריא עד דלא ידע כו' נראה לפרש דאין הכוונה שמחויב להשתכר כל כך עד שלא ידע אלא דכל היום מחויב לעסוק במשתה ועד דלא ידע עדיין החיוב עליו לאפוקי כשהגיע לשיעור זה אבל אפי' קודם השיעור יוצא כל שעוסק במשתה כנ"ל".
     2. הגר"י סלנטר זצ"ל (עמק ברכה סוף פורים ד"ה שמעתי) – "שאמר, הא דמחייב לבסומי עד דלא ידע וכו', אין פירושו שחייב להשתכר ואינו יוצא ידי המצוה אם לא נעשה שכור מהיין, אלא עיקר המצוה היא רק לשתות יין ולהתבסם, אבל אינו נפטר אם כבר שתה ונתבסם, אלא מחויב עוד לחזור ולשתות, וככה נמשכת חיוב מצוה זו של משתה ושמחה כל יום פורים, ואינו נפטר ממנה עד שישתכר ולא ידע בין ארור המן וכו', שאז נפטר ממצוה זו, כדין שכור ושוטה שפטור ממצוה. ונמצא שהשיעור עד דלא ידע אינו שיעור בקיום המצוה, אלא הוא שיעור לענין לפטור מהמצוה".
        1. קהלות יעקב (ארחות רבנו ח"ג עמ' נ"ו אות צ"א) – "אמר לי מו"ר הבאור האמיתי של 'חייב איניש לבסומי עד דלא ידע' פירושו עד השיעור הזה והיינו לשתות בסעודה קצת יותר מהרגלו ואח"כ עוד קצת אבל לא מחויב לשתות בלי הפסק עד שישתכר ושזה עיקר המצוה השכרות אלא עיקר המצוה ריבוי הסעודה והמשתה וחייב בזה עד שיהי' עד דלא ידע. ואמר לי מו"ר שאין פירושו סותר את חקירתו של הגר"י סלנטר זצ"ל אם החיוב להיות פעם אחת עד דלא ידע ותו לא מחויב אם נתפכח או דהחיוב להיות במשך כל היום עד דלא ידע ואמר לי מו"ר דגם לפירושו אפשר לחקור אם נתפכח אם מחויב עוד פעם להתחיל בסעודה או דכבר יצא עם הסעודה הקודמת".
        2. מהפוסקים (רמ"א, פמ"ג, מ"ב, ערה"ש) שכ' שמקיים עד דלא ידע בשינה, **מוכח שחולקים**.
     3. מראי מקומות – משנת יוסף (ח"ד סי' נ' אות ד'), פסקי תשובות (סוף אות ד', הע' כ"ג), בית מתתיהו ***(ח"ה סי' ב' אות ג',*** גם אני אודך ח"ו סי' ט"ז אות ג' [עמ' קפ"ד]).
  3. **המקור לדין חייב איניש לבסומי**.
     1. "ימי משתה" (פרק ט' פסוק כ"ב).
        1. מהרי"ל (סי' נ"ו אות ט') – "תשובה הא דאמר רבה חייב אדם לבסומי, ודאי מצוה בעלמא הוא הכי משמע לישנא מחייב אדם כו', ולא קאמר סעודה כך דינא לכה"ג. וטעמא דימי משתה כתיב ואיכא משתה בלא שכרות. תדע דרב יוסף יליף מיניה שאסור בתענית, מכלל דנפיק בלא שכרות ובסומי כולי האי".
        2. הו"ד בלקט יושר (עמ' קנ"ז ד"ה בהלכות) – "וז"ל תשו' שאי' מהרי"ל זצ"ל: הא דאמ' רבנן מחייב לבסומי כו' ודאי מצוה היא בעלמא. והכי משמע לישנא דמחייב אינש כו' ולא קאמר סעודת פורים כך דינא וכה"ג. וטעמא דימי משתה כתיב' ואיכא משתה בלא שכרות. תדע דרב יוסף יליף מיניה שאסור בתענית מכלל דנפק בלא שכרות ובסומי כולי האי, מצאתי".
        3. ר"ן (מגילה דף ג: ד"ה אלא) – "אלא מקרא מגילה ומתנות לאביונים. נ"ל דהיינו טעמא דלא אמר נמי סעודת פורים משום דמסקי' בגמ' דלענין הספד ותענית זה וזה שוין כלומר שאסורין בזה ובזה ואסור בהספד ותענית משמחה ומשתה נפיק כדאמרי' בגמ' [דף ה ב] שמחה מלמד שאסור בהספד משתה מלמד שאסור בתענית והיינו עיקר חיוביה דסעודה יתירה דאמרינן מיחייב איניש לבסומי בפוריא".
        4. רלב"ג (אסתר פרק ט' פסוק י"ט).
        5. מטה משה (סי' תתרי"ב).
        6. גליוני הש"ס (מגילה דף ז:) - לשונו מובא לקמן.
        7. קהלות יעקב (ארחות רבנו ח"ג עמ' נ"ו אות צ"ב).
        8. עי' עמק ברכה (דף קכ"ו).
        9. מועדים וזמנים (ח"ב סוף סי' ק"צ, [ועי' סי' קע"ה]).
           1. רש"י (אסתר פרק ה' פרק ד') – "אל המשתה. כל סעודה נקראת על שם היין שהוא עיקר".
     2. "שמחה" (פרק ט' פסוק כ"ב).
        1. לקט יושר (עמ' קנ"ז ד"ה בהלכות) – "אין שמחה אלא בבשר ויין, וצריך כל אחד לעשות תבשיל אחד או ב' מן הבשר, ובשר עוף אינו נקרא בשר. למצוה ישתכר מאן דבשם ליה ולא למי שמזיק לו".
        2. מחבר (סי' תרצ"ו סעי' ז') – "יש מי שאומר שאונן מותר בבשר ויין, דלא אתי עשה דיחיד דאבילות ודחי עשה דרבים דאורייתא לשמוח בפורים, דדברי קבלה נינהו שהם כדברי תורה".
        3. סדר היום (פורים עמ' ר"מ, א"נ עמ' קפ"ז) – "וענין הסעודה הזאת צריכה שתהי' בבשר ויין כי אין שמחה בזולתם".
        4. מג"א (סי' תרצ"ו ס"ק י"ד, ס"ק ט"ו) – "בבשר ויין מות' משום שמחת פורי'".
        5. פמ"ג (סי' תרצ"ו א"א ס"ק ט"ו) – "ומשמע מהר"ב דחיוב שמחת פורים בבשר ויין".
        6. מ"ב (סי' תרצ"ו ס"ק כ"ד) – "מותר בבשר ויין ... ועיין במ"א שהעלה דדוקא ביום שחל מצות שמחת פורים דימי משתה ושמחה כתיב אבל לא בלילה אפילו בלילה ראשונה. וכ"ש בלילה שניה".
        7. מקראי קודש (סי' מ"ד מהררי קודש).
        8. עי' מועדים וזמנים (מילואים לח"ב סי' קע"ה).
     3. דרבנן.
        1. מועדים וזמנים (ח"ב סי' קע"ה ד"ה ולע"ד) – "ורק מדרבנן תיקנו שחייב אדם לבסומי בפוריא עד דלא ידע, ולא יצא מדרבנן מצותו במשתה ושמחה אלא בבשר ויין ועד דלא ידע".
     4. דברי קבלה.
        1. מחבר (סי' תרצ"ו סעי' ז') – "יש מי שאומר שאונן מותר בבשר ויין, דלא אתי עשה דיחיד דאבילות ודחי עשה דרבים דאורייתא לשמוח בפורים, דדברי קבלה נינהו שהם כדברי תורה".
  4. **למה צריך "משתה" וגם "שמחה"**.
     1. גמרא (דף ה:) – "והתני רב יוסף: שמחה ומשתה ויום טוב. שמחה, מלמד שאסורים בהספד. משתה, מלמד שאסור בתענית. ויום טוב, מלמד שאסור בעשיית מלאכה".
        1. ר"ן (מגילה דף ג: ד"ה אלא) – "ואסור בהספד ותענית משמחה ומשתה נפיק כדאמרי' בגמ' [דף ה ב] שמחה מלמד שאסור בהספד משתה מלמד שאסור בתענית והיינו עיקר חיוביה **דסעודה יתירה** דאמרינן מיחייב איניש לבסומי בפוריא או אפשר דאמרי' דמדרבנן בעלמא הוא ולאו מעיקר חיובא הוא".
     2. לרבות בשר.
        1. עמק ברכה (סוף פורים עמ' קכ"ו) – "הנה, אף דבשמחת החג לא בעינן בשר ויין שניהם ביחד, אלא יוצאין ידי שמחה ביין לחודא, כדאיתא בפ' ערבי פסחים דף ק"ט, וכן כתב הב"י בסי' תקכ"ט - הכא שאני, כיון דכתיב 'משתה ושמחה' ואין שמחה אלא בבשר ויין, וכיון דכתיב 'משתה' והיינו יין הרי יין כבר אמר, א"כ מה אני מקיים 'ושמחה' ע"כ דהיינו בשר, וע"כ בעינן כאן שניהם ביחד בשר ויין".
     3. להרבות יין עד דלא ידע.
        1. נראה מהלקט יושר (עמ' קנ"ז) – "אין **שמחה** אלא בבשר ויין, וצריך כל אחד לעשות תבשיל אחד או ב' מן הבשר, ובשר עוף אינו נקרא בשר. למצוה ישתכר מאן דבשם ליה ולא למי שמזיק לו, וז"ל תשו' שאי' מהרי"ל זצ"ל: הא דאמ' רבנן מחייב לבסומי כו' ודאי מצוה היא בעלמא. והכי משמע לישנא דמחייב אינש כו' ולא קאמר סעודת פורים כך דינא וכה"ג. וטעמא דימי **משתה** כתיב' ואיכא משתה בלא שכרות. תדע דרב יוסף יליף מיניה שאסור בתענית מכלל דנפק בלא שכרות ובסומי כולי האי, מצאתי".
        2. נימוקי מהרא"י (הג' שנדפס סוף הרמב"ם פרק ב' הל' ט"ו) – "ענין הבסומי ... כי הנה כתיב לעשות אותם ימי משתה ושמחה, ולכאורה כפל לשון הוא, שמאחר שיין ישמח לבב אנוש (תהלים ק"ד) ממילא מאחר שהם ימי משתה הם ימי שמחה, גם מאחר שכתוב ימי שמחה ואין שמחה אלא ביין בודאי הם ימי משתה, וא"כ מאי נ"מ לא לכתוב אלא ימי משתה לחוד או ימי שמחה בלחוד, אע"כ שישתה כ"כ שלא יהיה שמח מחמת ריבוי השתייה, והיכי דמי בכה"ג דאסברו לו ניהליה רז"ל, **דישתה עד דלא ידע** בין ארור המן לברוך מרדכי, וממילא באופן זה אין כאן שמחה כיון שהוא דלא ידע דארור המן, וגם לפי דעת רבינו נמי הכי הוא, ונמצא דהמשתה הוא לחוד והשמחה לחוד".
        3. הו"ד ברבבות אפרים (ח"ו סי' תנ"ב אות ג').
        4. השואל באז נדברו (ח"ה סי' מ"ב) – "צריך 'ושמחה' להודיע לנו דצריך יין, ולא סגי ללמוד יין מ'משתה', דא"כ ס"ד דסגי ברביעית כמו בכל יו"ט ולא עד דלא ידע וכו', אלא דכיון דכתיב 'ושמחה' הרי שמעינן דצריך יין כמו בכל יו"ט, וא"כ מה אני מקיים 'משתה' ע"כ דכאן החיוב עד דלא ידע".
        5. משנת יוסף (ח"ד סי' נ' אות ב').
     4. מראי מקומות.
        1. דרשות חת"ס (ח"א עמ' ר"ה-ד') – "והנה הגהמיי' כ' בכוונת הרמב"ם האבילות נוהג בפורים דאין שמחה כמו ושמחת די"ט אלא שמחה מלמד שאסור בהספד לבד. ונראה מדכפל שמחה ומשתה תיפוק לי' דאין שמחה אלא בבשר ויין [פסחים ק"ט] וא"כ משתה למה לי **ואפשר מזה למדו משתה יתירה חייב לבסומי**, אבל הנ"ל ס"ל מדאצטריך משתה ש"מ שמחה איננו בבשר ויין אלא שאסור בהספד ועדין היה יכול להתענות ע"כ אצטריך משתה לאסור בתענית, וכן א"א לומר משתה ממש כמשתה אסתר, א"כ שמחה לאסור בהספד למה לי דכל משתה הוא היפוך האבל כרכתי' טוב לכת אל בית אבל מלכת בית המשתה, וא"כ כיון דכתיב משתה שמחה ל"ל אע"כ משתה איננו משתה ממש אלא לאסור בתענית ויכול לאכול פת לחם בהספידא ע"כ איצטרך שמחה לאסור בהספד ולעולם תרויהו לא באו אלא לאסור בהספד ותענית בעלמא. כך צ"ל לדעת הגהמיי' הנ"ל".
        2. האלף לך שלמה (או"ח סי' שפ"ה) – "נראה הכונה דמ"ש ימי משתה ושמחה היינו דע"י המשתה יהי' שמחה דהמשתה גורם לו השמחה".
  5. **מקור של "עד דלא ידע"**.
     1. מלשון "משתה".
        1. עי' הר"ן (מגילה דף ג: ד"ה אלא) - לשונו מובא לעיל.
        2. בית שערים (או"ח סי' שע"ב) – "למאי דאמרינן חייב לבסומי בפוריא לק"מ דהא ביום טוב אינו חייב לבסומי אף שאסור להתענות ושפיר איצטריך משתה לומר דחייב לבסומי".
        3. אז נדברו (ח"ה סי' מ"ב) – "לפי דשמחה הוא מיותר ולפי' מרבינן לבשר אבל 'עד לא ידע' נלמד ממשמעות של משתה שצריכין לשתות כל הזמן עד שיגיע לעד לא ידע שאז נפטר".
     2. מהכפול לשון "ימי משתה ושמחה" - עי' לעיל.
  6. **האם רק בתוך הסעודה**.
     1. לא.
        1. קהלות יעקב (ארחות רבנו ח"ג עמ' נ"ז אות צ"ד).
        2. אז נדברו (ח"ה סי' מ"ב ד"ה ואין) – "אין המשתה לכבוד הסעודה ולפיכך א"צ להשתכר בסעודה דוקא, ומדויק כן לשון הרמב"ם דכתב: כיצד חובת סעודה זו שיאכל בשר ויתקן סעודה נאה כפי אשר תמצא ידו. ושותין יין עד שישתכר וירדם בשכרותו עכ"ל. הנה לא כתב שיאכל בשר וישתה יין וכו'. אלא כתב זה לעצמו כמו שכתב שם בהלכה זו עוד הלכות הרי שאין שתיית היין מתיקון הסעודה הקשור עם דין שמחה אלא זה דין לבד. ובכל אופן אינו מועיל מה שירדם בלילה אלא בזמן שיש עוד חיוב של שתייה. ועוד דאי' שזה לא מחובת הסעודה ויכול לשתות גם שלא בזמן הסעודה מדכתב עד שיררם ובסעודה לא יתכן זה לירדם לפני ברהמ"ז".
        3. מקדש ישראל (סי' של"ג).
     2. דעת הרמב"ם (פרק ב' הל' ט"ו) – "כיצד חובת סעודה זו שיאכל בשר ויתקן סעודה נאה כפי אשר תמצא ידו, ושותה יין עד שישתכר וירדם בשכרות".
        1. אפילו כל היום – אז נדברו (ח"ה סי' מ"ב ד"ה ואין, לשונו מובא לעיל).
        2. רק בתוך הסעודה – ארחות רבנו (ח"ג עמ' נ"ז אות צ"ד, משא"כ דעת רמ"א), מועדים וזמנים (ח"ב סי' ק"צ).
        3. אם נאמר שיש ב' מקורות להחיוב, מצד שמחה ומצד סעודה. אפשר לומר שאין ראיה מהרמב"ם, שי"ל רק בתוך הסעודה יש ענין של עד דלא ידע, מצד דין של שמחה, וגם של משתה. אבל כל היום, יש ענין של שמחה, ואין שמחה אלא ביין. וצ"ע.
     3. מראי מקומות – התעוררות תשובה (או"ח ח"ג סי' תצ"א אות א'), עי' מבקשי תורה (ח"ג עמ' ק"ע), מועדים לשמחה (ח"ג עמ' ת"ל), משנת יוסף (ח"ד סי' נ' אות ו').
  7. **עד שירדם מתוך שתיה, או שיכול ללכת לישן לכתחילה** - בדעת רמ"א.
     1. עד שירדם מתוך שתיה.
        1. סדר היום (פורים עמ' ר"מ, א"נ עמ' קפ"ז) – "והרמב"ם ז"ל כתב עד שירדם ומפרש הענין עד שלא ידע ר"ל מתוך ששתה מה שאינו רגיל ושינה קופצת עליו ומתנמנם ומתוך שנתו אינו יודע לכוין בין ארור המן לברוך מרדכי".
        2. מקראי קודש (פורים סי' מ"ד) – "שהפירוש בדברי הרמ"א הוא שירדם מתוך השתיה, וכן הוא לשונו הזהב של הרמב"ם ...".
        3. אז נדברו (ח"ה סי' מ"ב ד"ה לפ"ז) – "להלכה דלא מספיק מה שהולך לישון אלא דחטפתו שינה מחמת היין. וכן כתב הד"מ (בפ"ב הט"ו) ושותה יין עד שישתכר וירדם בשכרותו. וגם דברי הרמ"א בסי' תרצ"ה ס"ב יתפרשו כן".
        4. חוט שני (פורים פרק י"א ס"ק א', עמ' פ"ו) – "והיינו ששיעור שתיית היין עד שיגיע למצב כזה שירדם מתוך היין, ואם לא נרדם קיים מצות שתיית יין אבל לא קיים עד דלא ידע, אבל עכ"פ צריך לישן מתוך היין שזוהי המצוה, **ואין שום מצוה לישן בפורים בלא שתיית יין**, וטועים אלו שמחפשים לישן בפורים אף בלא שתייה, שאין זו מצוה, וטעות היא בידם".
        5. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (פורים משולש פרק א' הע' ו' ד"ה ויש) – "והנה אין כוונת הרמ"א שישן מבלי שתיית יין מקודם כאשר יש כן טועים, וכ"כ מק"ק ע' קנט דיש טועים כן בדברי הרמ"א, אלא דבריו מוסבים על מ"ש מקודם שם, שא"צ להשתכר כ"כ, אלא ישתה יותר מלימודו, ור"ל ויחד עם זה ישן, ומקור שיטה זו היא ברמב"ם ... כי מפרטי הסעודה. וגם צריך לאחר זה תיכף להירדם מתוך היין".
        6. מקדש ישראל (פורים סי' שכ"ו) – "שהשתיה יגרר השינה".
     2. מקיים ע"י שינה לחוד.
        1. קהלות יעקב (ארחות רבנו ח"ג עמ' נ"ז אות צ"ד) – "ספר לי מו"ר (שליט"א) זצוק"ל שבצעירותו השתכר פעם בפורים מיי"ש והרגיש לא בטוב אחר פורים, ואמר לי בשנים האחרונות הוא שותה רק קצת יין יותר מהרגלו ומקיים את הדלא ידע ע"י שינה, וכן בתשכ"ח אמר לי מו"ר שבצעירותו שתה בפורים הרבה אבל בשנים האחרונות שותה קצת וישן כרמ"א, וראיתי בתשכ"ד שמו"ר הלך לישון לא מתוך שתיית יין או מתוך הסעודה אלא אחר מנחה גדולה הלך לישון ואמר לי שהולך לקיים את הדלא ידע של הרמ"א, וכנראה לפני מנחה שתה קצת ואמר לי מו"ר לפני שהלך לישון שכבר מרגיש שאבריו כבדים קצת מהקצת שתי' ששתה לפני הצהרים ובשמ"ע טעה והוסיף בעל הנסים 'המן הרשע ימח שמו וזכרו' והוסיף מו"ר זה לא הפסק מאחר שהוסיף שלא במתכוין. וכן בשנים שאח"כ אמר לי מו"ר (שליט"א) זצוק"ל ששותה כמה כוסיות יין ויושן לקיים את המצוה והיו פעמים שראיתי שמו"ר קיימה מוקדם ביום כשבאתי אליו כשעתיים לפני חצות אמר לי מו"ר שכבר קיימה בשינה. א"ה, מהנהגת מו"ר חזינן שמקיימים את המצוה בשינה לאחר שתית יין גם בלי סעודה וכפשטות לשון הרמ"א וכמו שאמר מו"ר כנ"ל. (ויש להעיר דבד"מ כתב שישתכר וישן וכ"מ במיימון ע"כ, והנה מלשון הרמב"ם בפ"ב ממגלה הט"ו משמע שצריך שירדם מתוך סעודה ושכרות יין, עכ"פ בהגהות השו"ע פשטות לשון רבנו הרמ"א דדי בשינה משתי' לבד)".
  8. **אם בעינן שיישן ביום דוקא** - בדעת רמ"א.
     1. ביום.
        1. אז נדברו (ח"ה סי' מ"ב ד"ה ואין) – "ובכל אופן אינו מועיל מה שירדם בלילה אלא בזמן שיש עוד חיוב של שתייה".
        2. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (פורים משולש פרק א' הע' ו' ד"ה ויש) – "**ופשוט** שגם השינה צריכה להיות ביום דוקא כמו כל דיני הפורים אבל אם השינה תהיה כבר בלילה בודאי שלא יצא יד"ח מצות לבסומי, אם לא שהשתכר ממש מבעו"י, שאז אינו צריך לשינה, (ועכשיו ראיתי בצמ"ח שלמה ע' פז להסתפק בזה אולי יצא ג"כ בשינה שישן אחר צאה"כ, וצ"ע להבין ספקו)".
        3. עי' משנת יוסף (ח"ד סי' נ' סוף אות ט') – "עדיף לישון ביום הפורים".
        4. מועדים וזמנים (ח"ב סי' ק"צ ד"ה וממילא, לפי רמ"א) – "ונסתפקתי בכוונת הרמב"ם 'עד שישתכר ירדם בשכרותו' אי כוונתו שהשינה בכלל המצוה שבזה מקיים עד דלא ידע **וכמבואר ברמ"א** (תרצ"ה ס"ק ב בשם מהרי"ל ע"ש) וא"כ בעינן שיישן בתוך יום דווקא שיקיים המצוה בזמנו, או נימא דזהו שיעור בשתייה דכששותה כל כך עד שעומד לישון ולא ידע קיים מצותו ששתה כדי שיעור, אבל אין שינה מעיקר מצות האי יומא כלל רק שיעור בשתייה וא"כ השינה מהני גם בלילה כשעברה פורים דמאחר שעכ"פ שתה שיעור בפורים יצא מצותו וכנלע"ד ועדיין צ"ע".
  9. **טעם השתיה: לעורר עצמו לשמחה, או מצוה עצמית** – מאירי (שהובא בבה"ל ד"ה עד), דרכי משה (סי' תרצ"ו ס"ק ה'), יד אפרים (על הט"ז ס"ק א'), אורחות צדיקים (סוף שער שמחה), עמק ברכה (דף קכ"ו), מעדני שלמה (עמ' קכ"ב), מועדים וזמנים (ח"ב סי' ק"צ בהג"ה), קונ' קול התורה (ח"נ דף צ"ז), [מבקשי תורה (קובץ כ"ג עמ' ע"ד)].
  10. **אם יש נשים דין יין משום 'שמחה'**.
      1. כן – עי' רע"א (שו"ת ח"א סי' א' בהשמטות, "דהיא מחוייבה בשמחה, מ"מ היינו דאסורה בהספד ותענית, ולהיות לה שמחה בשתיית יין ובשר").
      2. מראי מקומות – בית יעקב (סי' ע"ג שורה י', והו"ד המ"ב סי' תקכ"ט ס"ק י"ט, וכן באר היטב שם ס"ק ז'), עי' תהלים (פרק ק"ד פסוק ט"ו, "ויין ישמח לבב אנוש"), עי' חול המועד כהלכתו (פרק א' הע' ה'), והליכות ביתה (פרק י"ז הע' י').
      3. לענין האם יש דין לקנות **בגדים** לנשים משום "שמחה" בפורים - עי' לקמן.
  11. **אם נשים שייכות בדין זה**.
      1. מיקל, לא שייך.
         1. עי' דברי יציב (או"ח סי' רצ"ב ד"ה אפשר) – "וי"ל דכיון דחייב אינש לבסומי בפוריא וכו' וקם רבה ושחטיה לר"ז וכו' במגילה ז' ע"ב, לזה מתענין קודם פורים לבטל פורענות ושלא יצא מכשול ח"ו. אבל הנשים שאינן מבסמין עצמן ביין, ועיין כתובות ס"ה ע"א ובפנ"י שם בד"ה ואילו יין, א"כ לא שייך אצלם טעם זה".
         2. שערים מצויינים בהלכה (מגילה דף ז: ד"ה מיחייב) – "ויש לדקדק שכתב מיחייב 'איניש', ולא כתבו מיחייב 'אדם' כרגיל בש"ס. ונראה לי דהגמרא בא להשמיענו דדוקא איש מיחייב ולא אשה, דהא איתא במס' כתובות (סה.) כוס אחד יפה לאשה כו', שנים ניוול, ג' תובעת כו'. ואין להקשות מהא דאיתא במס' פסחים (ח.) נשים חייבות בד' כוסות כו', משום דאפשר לה לשתות יין מגתו שאינו משכר, דקיי"ל במס' ב"ב (צז:) סוחט אדם אשכול ענבים ואומר עליו קידוש היום, משא"כ בפורים דהחיוב לשתות עד דלא ידע, ולכן דקדקו וכתבו 'מיחייב אינש', איש דוקא".
         3. משנה הלכות זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ח סוף טור ב') – "שנשים אינן צריכות לשתות יין בפורים".
         4. הגריש"א זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ח סוף טור ב', יבקשו מפיהו פורים ח"ב שער י"א פרק ג' אות ט' [עמ' תרמ"ט]) – "נשים אינן צריכות לשתות יין בפורים".
         5. הגרחפ"ש זצ"ל (בלילה ההוא עמ' כ"א ד"ה נשים).
         6. שבט הלוי (ח"י סי' י"ח אות ב') – "ואשר שאל אם נשים חייבות בכלל מצות היום גם חייב אינש לבשומי בפוריא עד דלא ידע. לדידי אין שום שאלה, דלא שייך זה באשה (גם אם ננקוט דשייך עוד בזה"ז כמבואר בפוסקים), דחז"ל הקפידו בכתובות ס"ה ע"א מליתן רבוי יין לאשה מטעמי התגברות היצר ובשו"ע אה"ע סי' ע', וגם אם בעלה עמה, אין דרך עד דלא תדע כמובן, ועיין לשון מאירי שם אין רבוי יין יפה לאשה, והדברים פשוטים".
         7. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' ל"א אות קכ"ב, אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ח ריש טור ג') – "נשים לא נוהגות לשתות יין בפורים".
         8. עי' רבבות אפרים (ח"א סי' תנ"ח, ח"ד סי' קע"ג אות י', אות נ"ג) – "מכ"ז למדנו דאין לנשים להשתכר בפורים בכדי לקיים את מצות עד דלא ידע וכשרוצות יכולות לקיים את המצוה על ידי שינה".
         9. מועדים וזמנים (ח"ב סי' ק"צ ד"ה ונראה) – "ונראה ברור דאף שנשים חייבין בכל מצות היום אינן חייבין בהמצוה להשתכר בפורים עד דלא ידע שאין דרך נשים בשכרות, ואדרבה להו אסור חמור שאינו נהוג אצלן גם במשתה ועלולים לבוא לעבירות חמורות וז"פ".

מועדים וזמנים (בלילה ההוא עמ' כ"א ד"ה נשים) – "שאף אם אינה שותה כשיעור שכרות אין לאשה לשתות אפילו כשיעור רביעית".

* + - 1. נטעי גבריאל (פרק ע"ג סעי' ד') – "לנשים אין מצות לשתות יין בפורים".
      2. מקדש ישראל (סי' של"ד) – "אי גם נשים יש להם לשתות יין (ולקיים מצות לבסומי). תשובה - ח"ו (שעלול להביא מכשולות וקלקולים). ונראה שזה מדוייק בלשון חז"ל חייב איניש' לבסומי בפוריא וכו', איניש דייקא ולא אשה, וראיתי בס' מחזור וויטרי (ח"ב סי' תס"ה, ע' 584) שמעתיק פיוט שיש לומר במעריב של ליל פורים וז"ל פורים יין אשר הוקם לשמוח פני אישים - יבא ויגל פני אנשים ונשים עכ"ל, מיהו יש לומר שכוונתו שע"י שאנשים ישתכרו והנשים יראו אותם שיכורים ומטורפים אז יבוא שמחה על 'פני' הנשים, אבל לא שהן עצמן יהיו שיכורים ח"ו, אבל ראיתי בס' ארתות רבינו (ח"ג עניני פורים אות צ"ז) משם בעל קהלות יעקב ז"ל שגם נשים ישתו קצת יין, ולענ"ד כנ"ל (ואפשר שאף הוא לא קאמר אלא בשתיה מועטת שבודאי לא יביאה לידי שכרות או להיות בגילופין)".
      3. יד ליולדת (ר' וועבסטער, באנגלית, פרק כ"א הל' י"ט).
      4. דיני פורים וארבע פרשיות (עמ' ק"ל אות ה').
      5. מועדים לשמחה (ח"ג עמ' תכ"ח, עי' הע' י"ט).
      6. יד בפורים (פרק ל"ה סעי' ו', הע' ז') – "נשים לא חייבים במצוה זו. [וכמו דנשים פטורות משתיית יין ביו"ט, וכן ג"כ נשים לא מזמנות, כי מצוה לזמן על כוס, ואשה זה גנאי, כ"כ בשער ציון (סימן קצ"ט אות ו')]".
      7. אבני דרך (חי"א סי' ק"ח).
      8. עי' לבסומי בפוריא (עמ' קל"ו) – "נשים וקטנים אין שותים יין, [ויש שכתבו שגם נשים ישתו 'מעט' יין]".
      9. שיעורי הלכה (ח"א עמ' תע"ו) – "אבל הן אינן חייבות לשתות יין".
         1. **מדייק מלשון "חייב איניש"** – שערים מצויינים בהלכה (מגילה דף ז: ד"ה מיחייב, לשונו מובא לעיל), עי' רבבות אפרים (ח"א סי' תנ"ח, "ומלשון הגמרא מגילה ז' מחייב בזה 'אינש' משמע דאיש ולא אשה, ויש לדחות דלאו דוקא"), מועדים לשמחה (ח"ג ריש עמ' תכ"ח), מקדש ישראל (סי' של"ד, לשונו מובא לעיל).

**לכאורה הוא ראיה להיפוך**, שתרגום של אדם הוי איניש.

* + 1. מחמיר, שייך. [דהיינו שווה המצוה בין אנשים ונשים, אבל ח"ו שלא למביא לידי איסורים].
       1. עי' מחזור ויטרי (סי' תס"ה) – "בליל הזה ישכרו כל **יצורים** ... פורים יין אשר הוקם לשמוח פני אישים. יבא ויגל פני אנשים ונשים".
       2. עי' רבי עקיבא יוסף (ח"ב סי' תס"ג) – "כבר כתבתי במקום אחר דבגמרא מגילה ז: לא אמרו כי אם חייב לבסומי, ולא נזכר יין, וכמו אוכל תמרים אל יורה כדאיתא בכריתות דף י"ג וכן פסק הרמב"ם בהלכות ביאת מקדש פ"א ח"ג א"כ יכולים לשכר דעתם ביי"ש וקורט של לבונה אפיאום בלע"ז. ונראה ראיה לזה, דהנה בנשים אמרו במגילה דף ד דאף הם היו באותו הנס, א"כ לכאורה מחויבים בכל מצות היום בפורים, ואם חייב לבסומי היינו רק ביין, הלא ניוול הוא לה כגמרא בכתובות דף ס"ה, אלא על כרחך דסגי בבסומי בעלמא, ועיין בסימן תרצ"ה במג"א סקי"ד ומזה להכריע".
       3. קהלות יעקב (ארחות רבנו ח"ג פורים אות צ"ז) – "אמר לנכדותיו (הנקיבות) שישתו קצת יין לכבוד היום פורים ... לשתות לשמחת פורים קצת יין".
          1. מראי מקומות – מקדש ישראל (סי' של"ד, לשונו מובא לעיל).
       4. עי' בית יעקב (סי' ע"ג) – "מבואר מתשובו' מהר"ם על אשה ששכבה על הילד והמיתה אותו בשינה דמותר לה לאכול בשר ולשתות יין בשבתות וי"ט שהרי סידר שם תשובתה להתענה שנה תמימה ולא תאכל בערב בשר ולא תשתה יין לבד בשבתו' וי"ט וחנוכה ופורים כי אותן הימי' לא תתענה כלל רק תאכל בשר ותשתה יין".
          1. הו"ד בבאר היטב (סי' תקכ"ט ס"ק ז'), מ"ב(סי' תקכ"ט ס"ק כ', דפו"י ס"ק י"ט), יד אהרן (סי' תקכ"ח בטור), פתחי תשובה (על או"ח סוף סי' רמ"ב), עי' כף החיים (סי' תקכ"ט ס"ק ט'), שונה הלכות (סי' תקכ"ט סעי' י"ב, סי' תק"ע סעי' ה').
          2. אינו מוכרח. עי' ערך חנוכה.
       5. עי' קנה בשם (ח"א סי' ק"ב) – "ובשו"ת בית יעקב (סימן ע"ג) כתב דאפילו בעל תשובה שמסגף עצמו בכל ימות השנה שלא לאכול בשר ולא לשתות יין, בשבתות וימים טובים וחנוכה ופורים חייב לאכול ולשתות, (מובא דבריו בקיצור בבה"ט סוס"י תקכ"ט ובמ"ב שם ס"ק י"ט). הרי מכל זה מבואר **דיש חיוב** לאכול בשר בפורים כמו ביו"ט ... ובשו"ת בית יעקב הביא משו"ת מהר"ם שסידר תשובה לאשה ששכבה על הילד והמיתה אותו בשינתה שתתענה שנה תמימה, ולא תאכל בשר ולא תשתה יין, לבד בשבתות וי"ט וחנוכה ופורים כי אותן הימים לא תתענה כלל רק תאכל בשר ותשתה יין יעו"ש, הרי דס"ל דגם אשה מחויבת בזה".
       6. עי' מקראי קודש (פורים סי' מ"ז בהרר"ק אות א').
       7. חזון עובדיה (פורים עמ' קע"ח סעי' א') – "ואף הנשים חייבות בסעודת פורים. וישתו רק מעט יין".

חזון עובדיה (פורים עמ' קע"ו) – "ונראה פשוט שאע"פ שהנשים חייבות בסעודת פורים שאף הן היו באותם הנס, מכל מקום אין הנשים צריכות לשתות יין, כי אם מעט, שגנאי הוא לאשה לשתות יין רב, כמו שאמרו בכתובות (סה.). וכ"כ בשו"ת רבבות אפרים ח"ד (סי' קעג אות י ואות נג)".

* + - 1. בירור הלכה (או"ח סי' תרצ"ה ד"ה ואשה, ח"ג יו"ד סי' קצ"ח עמ' שכ"ד ד"ה שו"ע) – "ואשה אף שמחויבת במצוות היום דפורים כאנשים, אבל תזהר מאד שלא להשתכר יותר מדאי".
      2. קובץ הלכות (פורים פרק י"ח סעי' ח') – "נשים חייבות בשתיית רביעית יין בפורים ולא יותר, וח"ו להן לשתות הרבה. ובאמת יכולות לצאת ידי חובתן ע"י שתיית מיץ ענבים".
      3. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סי' תרצ"ה סעי' ח', פורים מהדורת תשע"ג עמ' תרנ"ט) – "אף הנשים חייבות בסעודת פורים, אך ישתו רק מעט יין. [שו"ת היכלי שן תליתאה סי' ז-ח]".
      4. הגר"י ברקוביץ שליט"א (שמעתי).
    1. מראי מקומות – רע"א (שו"ת סי' א' בהשמטות, לשונו מובא לעיל), פסקי הלכות (סי' י"א פרק ב' סעי' ד'), הליכות ביתה (סי' כ"ד אות כ"ד), הליכות בת ישראל ([עברית] פרק כ"ב הע' מ"ח [ועי' בדפוס אנגלית שם סעי' כ"ב]), ברכת אברהם (מגילה דף ז: בענין לבסומי בפוריא ענף ב', סוף עמ' נ"ט), ישמח ישראל (פרק כ"ט ס"ד), גבורת יצחק (סורוצקין, פורים סי' כ"ח, "וצ"ע בזה"), רץ כצבי (עניני נשים ח"ב סי' ל"ו), עת"ה באתי (קונ' השתיה כדת ריש סי' ד'), ברכת אוריאל (ח"א סי' נ"ה), פרדס יוסף החדש (פורים אות תקנ"ב, עמ' ת"ה), בית מתתיהו ***(ח"ה סי' ב' אות ז',*** גם אני אודך ח"ו סי' ט"ז אות ז' [עמ' ק"צ]).
       1. גמרא (כתובות דף סה., כלה רבתי פרק ב') – "תנא: כוס אחד יפה לאשה, שנים ניוול הוא, שלשה תובעת בפה, ארבעה אפילו חמור תובעת בשוק ואינה מקפדת. אמר רבא: לא שנו אלא שאין בעלה עמה, **אבל בעלה עמה לית לן בה**".
       2. עי' מחבר (אה"ע סי' פ' סעי' י"א) – "כל זמן שהיא מניקה את בנה, פוחתין לה ממעשה ידיה ומוסיפין לה על מזונותיה יין ודברים שיפים לחלב".
       3. שע"ת (ס"ק ה') – "וגם שטעם שאף הם היו בנס שייך **לכל** מצות הנוהגים בפורים".
       4. הגרח"ק זצ"ל (אסיפת יצחק כ"ח שבט תשס"ט) – "שאלה: בענין 'חייב איניש לבסומי' האם איש ואשה שוין. תשובה: לא מסתבר".

הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א תשובה תשל"ה) – "שאלה: אם גם נשים צריכות לשתות יין משום לבסומי. תשובה: לא".

הגרח"ק זצ"ל (עת"ה באתי קונ' השתיה כדת סי' ד' ד"ה ואחי) – "והשיב לו שצריכות לשתות קצת אבל לא עד דלא ידע".

הגרח"ק זצ"ל (עת"ה באתי מכתי תורה מכתב ז' אות כ', יתד המאיר גליון קס"ז סי' ק"ב סוף אות א') – "ובשו"ת מים חיים (עמ' קמו) נשאל להגר"ח קניבסקי שליט"א אם נשים ישנן במצות שתיית יין לשתות יותר מלימודן. והשיב: קצת".

הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות קע"ה) – "בכתובות דף סה. הרחיקו אשה מן היין, האם מפני כך פטורה לגמרי מחיובא דלבסומי בפוריא או דיותר מלימודה יש לה לשתות ולכה"פ בפני בעלה דהתירו בזה שם בכתובות. תשובה: פטורה".

* + - 1. הרי"ד הופמן (עת"ה באתי מכתי תורה מכתב ז' אות כ', יתד המאיר גליון קס"ז סי' ק"ב) – "אסורה לנשים להשתכר בפורים וכן שאר ימות השנה וגנאי הוא להן וכו'. ומ"מ יש אומרים שבפורים יש לנשים לשתות קצת יין שאף הן היו באותו הנס".
  1. **איך הותר שכרות בפורים** – א"ר (ס"ק א', לשונו מובא לעיל), הו"ד בבה"ל (סעי' ב' ד"ה חייב, "חייב איניש וכו'. וא"ת האיך יחייבו חז"ל מה שנזכר בתורה ובנביאים בכמה מקומות השיכרות למכשול גדול וי"ל מפני שכל הניסים שנעשו לישראל בימי אחשורוש היו ע"י משתה כי בתחלה נטרדה ושתי ע"י משתה ובאה אסתר וכן ענין המן ומפלתו היה ע"י משתה ולכן חייבו חכמים להשתכר עד **כדי שיהא נזכר הנס הגדול בשתיית היין**. ומ"מ כ"ז למצוה ולא לעכב [א"ר]").
     1. **י"ל המצוה מגנא** – חת"ס (או"ח סוף סי' קצ"ו, "לק"מ קושית רבינו אפרים, די"ל סבירא ליה להרי"ף דשומר מצוה לא ידע דבר רע וע"י מצוה לבסומי לא יארע מכשול, אך היכא דשכיחא הזיקא כגון רבה דהוה במאדים לא מהני הגנת המצוה [כפסחים ח' ע"ב], אבל מי שלא ידע בנפשו שהיא במזל מאדים א"צ לחוש לזה דאזלינן בתר רובא ושומר פתאים ה' כדאיתא שם במס' שבת ע"ש, ה' שומר ומגין לשומרי מצותיו"), מצות ראיה (סוף או"ח), מועדים לשמחה (ח"ג סי' י"ד הע' י').
  2. **אם יודע בעצמו שיזלזל במצוות, או שיפסיד תפילה, או ינהוג בקלות ראש - האם מוטב שלא ישתכר**.
     1. מוטב שלא ישתכר.
        1. ח"א (כלל קנ"ה סעי' ל') – "ואמנם היודע בעצמו שיזלזל אז במצוה מן המצוות בנטילת ידים וברכה וברכת המזון או שלא יתפלל מנחה או מעריב או שינהג קלות ראש, מוטב שלא ישתכר, וכל מעשיו יהיו לשם שמים".
        2. קיצור שו"ע (סי' קמ"ב סעי' ו') – "מי שיודע בעצמו שעל ידי כן יזלזל חס ושלום באיזה מצוה, בברכה או בתפלה או שיבא חס ושלום לקלות ראש, מוטב שלא להשתכר וכל מעשיו יהיו לשם שמים".
        3. בה"ל (סעי' ב' ד"ה עד) – "וז"ל הח"א כיון שכל הנס היה ע"י יין לכן חייבו חכמים להשתכר ולפחות לשתות יותר מהרגלו כדי לזכור הנס הגדול ואמנם היודע בעצמו שיזלזל אז במצוה מן המצות בנט"י וברכה ובהמ"ז או שלא יתפלל מנחה או מעריב או שינהוג קלות ראש **מוטב שלא ישתכר** וכל מעשיו יהיו לש"ש עכ"ל".

לשיטתיה הבה"ל (סי' רמ"ט סעי' ב' ד"ה מותר) – "עיין במ"א שהביא בשם הלבוש דאם אפשר לקיים שתיהן מוטב ואם לאו תדחה סעודת שבת ור"ל דלא יוכל לקיים בלילה כלל מפני אכילה גסה ואפ"ה אין לו לחוש לזה כיון שהוא עוסק עתה בסעודת מצוה ויקיים למחר הג' סעודות כמ"ש בסימן רע"ד וכן ביאר הפמ"ג כונתו ומ"מ לדינא יש לעיין בזה טובא דהלא סעודת שבת בלילה היא חובה מצד הדין משא"כ בסעודת ברית מילה ופדה"ב אינו אלא מצוה בעלמא ולא חיובא כלל וא"כ אם משער שע"י אכילתו יתבטל לגמרי מסעודת לילה יש לו למנוע מזה".

* + - 1. כה"ח (ס"ק טו"ב).
      2. ילקוט יוסף (עמ' ש"מ אות ג') – "לא ישתה אלא שיעור מועט שלא יבא לידי שכרות".
      3. תורת המועדים (סי' י"א אות ג').
    1. מוטב שישתכר.
       1. אורח משפט (עמ' רמ"ט אות ז') – "מאי דקשיא לי על הח"א ועוד פוסקים שכתבו שאם לא יתפלל מצד השכרות לא ישתכר, כיון דנקטינן כשיטת רוב פוסקי' דעד דלא ידע הוא מצוה, עכ"פ דרבנן בכלל שמחה, א"כ הוא עוסק במצוה, ולמה לא יפטור מתפלה, ובפרט שיהי' אנוס בשכרותו. והרי גם בשיכור מצד רשות אנו חושבים אותו לאנוס לענין תשלומין, ולהכניס עצמו באונס אין איסור מדינא במקום מצוה, שהרי לדעת הרמב"ם וסיעתו מותר להכנס בספינה במקום אונס חילול שבת אח"כ, ובדבר מצוה גם בערב שבת, א"כ מ"ט יהי' אסור להכניס עצמו באונס שכרות בביטול מצוה דרבנן מצד מצוה דשמחה, ואם הי' הכרח לשמור להסיר יינו עד תפלת המנחה איך קאמר בגמ' סתם, וגם מאן יימר שבידו להסיר יינו, והלא גם ביותר מרביעית אמרי' כש"כ שדרך מטהרתו, ולע"ד לצדד לקולא **דהיינו חומרא** דקיום מצוה".
       2. עי' לבוש (או"ח סי רמ"ט סעי' ב' [עי' הבה"ל (סי' רמ"ט) הו"ד לעיל]).
       3. עי' מג"א (סי' רמ"ט ס"ק ו' [עי' הבה"ל (סי' רמ"ט) הו"ד לעיל]) – "אם אפשר לקיים שתיהן מוטב ואם לאו תדחה סעודת שבת [לבוש]".
       4. עי' גר"ז (סי' רמ"ט ס"ק ו' [עי' הבה"ל (סי' רמ"ט) הו"ד לעיל]) – "מותר לעשות הסעודה ג"כ בו ביום ואם אח"כ לא יוכל לקיים סעודת שבת שבלילה אין בכך כלום כיון שזוהי גם כן סעודת מצוה ויאכל למחר ביום שלש סעודות כמ"ש בסי' רע"ד".
    2. אסור להשתכר.
       1. פלא יועץ (ערך פורים ד"ה ומצות משתה) – "וצריך להרבות בשתיה מעט יותר ממה שהוא למוד, עד כדי שיהא מבסם, שמח וטוב לב, שמחה של מצוה, לא שמחה של הוללות כמנהג ההוללים ששותים יין רב, עד שיוצאים מדעתם ועושים מעשים אשר לא יעשו, ומדברים דברים אסורים מינים ממינים שונים, מאבדים מצות תפלת מנחה, ומצות ברכת המזון דאוריתא, ומצות תפלת ערבית, ואומרים שעושים לשם מצוה, **אבל עברה היא בידם**, כי לא צוה השם לעבר על מצוותיו, אטו על הנסים ועל הפרקן הגמול הזה קוה, ישתקע הדבר ולא תהא כזאת בישראל, רק ישמח ישראל בעושיו שמחה של מצוה, במדה במשקל ובמשורה, והשתיה כדת של תורה".
    3. מראי מקומות – הגרז"נ גולדברג זצ"ל (רץ כצבי פורים עמ' תקע"ד), מקדש ישראל (סי' של"ב), ***פרדס יוסף החדש (פורים אות תקמ"ה, עמ' שצ"ט),*** בית מתתיהו ***(ח"ה סי' ב' אות י"א,*** גם אני אודך ח"ו סי' ט"ז אות י"א [עמ' ר"ב]).
       1. של"ה (פר' תצוה תורה אור אות כ"ב) – "יש לדקדק דקדוק הלשון שאמר חייב [איניש] לבסומי, כי השכרות גדול אינו נקרא בסומי, רק מבוסם נקרא מי שאינו שכור כל כך. על כן אני אומר, שאדרבה באמרם זה הזהירנו באזהרה שלא נש[ת]כר כל כך, רק חייב אינש לישאר מבוסם, רק רשאי להיות שכור היינו כשלא ידע בין ארור המן, וזהו דבר בלתי אפשר כמו שהקשיתי, ממילא יהיה קיים הדבר שמחויב לישאר מבוסם, כי התנאי בטל והחיוב קיים, ודוק היטב. (והאריך מוסר מענין שעושין בפורים בטול ברכת המזון ותפילה)".
       2. פאת שדך (ח"ב סי' קמ"ה אות ב') – "לפי המחבר להשתכר בפורים היא חובה, אבל רק למי שלא יעשה שום עבירה על ידי זה, ומי שאינו שולט בעצמו כשהוא שיכור עושה עבירה כשהוא משתכר כל כך, רק ישתה קצת יותר מן הרגיל עד שיצטרך לישון ויצא ידי חובתו, ובלא"ה הרמ"א סובר שאפי' לכתחילה יכול כל אדם לעשות כך".
       3. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א תשובה תשמ"א) – "שאלה: כתב החיי אדם שאם יודע שהשתכר יפסיד מצוות לא ישתכר. וצ"ע הא עוסק במצוה דלבסומי בפורייא יהא פטור מהמצוות. תשובה: אי"ז חובה".

הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א תשובה תשמ"ב) – "שאלה: צ"ע הא ס"ל למרן שליט"א שגם עוסק במצוה שאינו חובה פטור ממצוה. והא בלבסומי יהא פטור. תשובה: יכול לקיים שניהם".

הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות קע"ב) – "האם מותר לשתות יין מרובה בסעודת פורים כשיודע שעד שיפוג יינו לא יהיה מנין לערבית **ויתפלל ביחיד**. תשובה: אין ראוי".

* 1. **רק יין, או ה"ה שאר דברים המשכרים**.
     1. ה"ה שאר דברים [משתה].
        1. נמוקי או"ח (ס"ק ד') – "הגם דלדברי רש"י ז"ל כנזכר לעיל המצוה להשתכר ביין, מכל מקום יש לומר דנקט בהוה, וכיון דלא אישתמיט בש"ס למימר לביין דוקא ישתכר ויתבסם, יש לומר דבכל מילי ומשקאות שיתבסם בהם, ולאו דוקא יין".
        2. רבי עקיבא יוסף (ח"א סי' רכ"ט, ח"ב ריש סי' תס"ג).
        3. אג"מ (שמעתתא דמשה שמועות משה סעי' ד') – "המצוה להשתכר היינו בכל דבר המשכר".
        4. להורות נתן (ח"ט סי' כ"ב) – "דיין משמח לבב אנוש נאמר גם בשכר, מרש"י ב"מ ... דמה שפירש"י מגילה (ז:) דמיחייב אינש לבסומי בפוריא היינו להשתכר ביין, די"ל דהוא הדין בשכר ויין שרף דמשכר".
        5. הגר"ח ברים זצ"ל (שמעתי).
        6. הגר"ד שווצמן זצ"ל (שמעתי).
        7. מקדש ישראל (סי' שכ"ח) – "יוצא גם בשאר משקין המשכרים, אבל יהדר אחר יין קצת".
           1. שכר, או יין שרף, אין שמחה. כדמוכח מהל' תשעה ימים, סי' תקנ"א.
     2. רק יין [שמחה].
        1. עי' מחבר (סי' תרצ"ו סעי' ז') – "יש מי שאומר שאונן מותר בבשר **ויין**, דלא אתי עשה דיחיד דאבילות ודחי עשה דרבים דאורייתא לשמוח בפורים".
           1. רע"א (יו"ד סי' שמ"א על סעי' א') – "ואינו אוכל בשר. מהר"י אלפאנדרי נסתפק אם מותר בתבשיל בשר וחמר מדינה בקונטרס מוצל מאש (סי' כ"ג) וע' ברכי יוסף".
           2. מראי מקומות – דברי סופרים (סי' שמ"א ס"ק ט"ו).
        2. התעוררות תשובה (או"ח ח"ג סי' תצ"א אות ב') – "רש"י (שם) ד"ה לאבסומי, כתב להשתכר ביין, משמע דווקא ביין ולא במשקין אחרים. ואולי י"ל הטעם דחטאם היה ששתו סתם יין כדאיתא במדרש, והגזרה היתה עי"ז ככתוב (אסתר ג' ט"ו) והמלך והמן ישבו לשתות, והנס נעשה ג"כ במשתה היין וכדכתיב (שם ז' ז') והמלך קם בחמתו ממשתה היין, לכן אנו שותין יין זכר לנס, ולחטא, ולעשות תשובה באותו דבר עצמו, ולכן שבים בתשובה באותו דבר, ותחת יינם שותין ומשתכרין ביין כשר זכר לנס".
        3. הגרשז"א זצ"ל (שלמי מועד ריש פרק ס"ב).
        4. משנה הלכות (ח"ה סי' פ"ג) – "מצאנו מקור נאמן לשיטת רש"י ורמב"ם וזה נראה דעת הרוקח ורדב"ז וודאי יש להזהר בשתיית יין דוקא למי שרוצה לקיים כמצותו כיון שיצאו הדברים מפי הני גאוני אף דבש"ע לא ביארו דיין דוקא מקום הניחו לנו להתגדר".
        5. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' ל"א אות קי"ח) – "חייב איניש לבסומי בפוריא זה דוקא ביין ולא בשאר משקין המשכרים".
     3. **ישתה כוס יין יותר מהרגלו, ויכול להשלים אח"כ בשאר משקה משכר**.
        1. קהלות יעקב (ארחות רבנו ח"ג עמ' נ"ו אות צ"ב) – "אמר לי מו"ר (שליט"א) זצוק"ל מש"כ ל'בסומי' בפורים לאו דוקא ביין אלא אפשר גם בשאר משקאות המשכרים אלא צריך לשתות גם קצת יין משום משתה שזה דרכו ביין".
        2. הגר"א נבנצל שליט"א (אסיפת יצחק ט"ז אדר תשס"ט) – "שאלה: האם יוצא החיוב של חייב איניש לבסומי אם שאר משקאות או צריך יין דוקא. תשובה: ישתה כוס יין ויכול להשלים משאר משקאות".

***הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות קמ"ט) – "***שאלה: מה שיש דין של חייב איניש בפוריא עד דלא ידע האם הוא דוקא על ידי יין או אפשר להשתכר בשאר משקין. תשובה: נכון שלפחות חלק יעשה ביין".

* + - 1. שיעורי הלכה (ח"א עמ' תקי"ד) – "ולכן נראה, דוודאי נכון להדר אחר יין כדי לקיים מצוה זו בלי פקפוק, אבל מי שקשה לו לשתות יין, יכול להקל לשתות גם יין שרף וכדומה, שמסתימת דברי הפוסקים משמע שמדינא אין קפידא בזה. ואם אפשר, עדיף שישתה יין יותר מלימודו, ועי"ז יוצא ידי חובה ביין עכ"פ לדעת הרמ"א (סי' תרצ ה סעי' ב), ואח"כ ישתה שאר משקים המשכרים".
    1. דעת הגרח"ק ***זצ"ל***.
       1. הגרח"ק זצ"ל (שערי שיח עמ' קכ"ח תשובה ש"ה) – "שאלה: (סי' תרצה ס"ב) האם משקאות חריפים בכלל שמחה ואפשר לקיים בהם לכתחילה מצות משתה ביום פורים. תשובה: כן".
       2. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א תשובה תשל"ד) – "שאלה: חייב איניש לבסומי אם זהו דווקא יין, או כל דבר שמשכר. תשובה: בכל המשכר [וי"א דווקא יין]".
       3. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות קע"ו) – "האם מקיים לבסומי גם בשאר משקין משכרין המשמחין כיין או שצריך דוקא יין שבו היה הנס. תשובה: יתכן. שוב כתב תשובה: רק ביין, (א.ה. וביסושה"ע כתב אף בשאר משקין)".
    2. **מיץ ענבים**.
       1. לא קיים המצוה.
          1. הגרשז"א זצ"ל (שלמי מועד ריש עמ' רפ"ח, מעדני שלמה עמ' קכ"ז, הליכות שלמה פורים פרק י"ט הע' ע"ו, פסח פרק ט' ***הע' ע"ח) – "שלא יוצאים ידי חובה היום בשתיית מיץ ענבים אלא דוקא ביין"***.
          2. שבט הלוי (ח"י סי' ק"ז אות ב') – "יראה דמצוה איכא ביין ממש מטעם שמחה דיין ישמח לבב אנוש אינו במיץ ענבים".
       2. מראי מקומות – קובץ הלכות (פורים פרק י"ח סעי' ח', לשונו מובא לעיל), בית מתתיהו ***(ח"ה סי' ב' סוף אות ו',*** גם אני אודך ח"ו סי' ט"ז אות ו' ד"ה וראיתי [עמ' קפ"ט]).
          1. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א תשובה תש"מ) – "שאלה: אם יוצא יד"ח לבסומי במיץ ענבים שהוי כיין. תשובה: אם משכר".
    3. מראי מקומות – ערה"ש (סעי' ה', "ולמעשה יש להתרחק מן השכרות ובפרט **שתיית יי"ש** שבשכרותו יתמלא קיא צואה ורק לשתות מעט יותר מלימודו ולישן קצת"), מקראי קודש (פורים סי' מ"ד), משנת יוסף (ח"ד סי' נ' אות ב'), מועדים וזמנים (ח"ב סוף סי' ק"צ, סי' קצ"א), מועדים לשמחה (ח"ג עמ' תכ"ג), פסקי תשובות (סי' תרצ"ה אות ג'), יעלת חן (ח"א סי' מ'), ***פרדס יוסף החדש (פורים אות תקמ"ד [עמ' שצ"ז], אות תקמ"ז [עמ' ת"א]),*** בית מתתיהו ***(ח"ה סי' ב' אות ו',*** גם אני אודך ח"ו סי' ט"ז אות ו' [עמ' קפ"ז]).
       1. עירובין (דף סה.) – "אמר רב חנן: לא נברא יין בעולם אלא לנחם אבלים ולשלם שכר לרשעים, שנאמר תנו שכר לאובד ויין למרי נפש".
       2. רש"י (מגילה דף ז: ד"ה לאבסומי) – "לאבסומי. להשתכר ביין".

רש"י (ב"מ דף סו: ד"ה לפכוחי) – "דשתי שיכרא ... לפכוחי פחדיה. להפיג דאגתו שדואג על המעות, דכתיב (תהלים קד) ויין ישמח".

* + - * 1. מהרי"ל (מנהגים הל' פורים אות י') – "אמר רבא חייב אינש לבסומי בפוריא עד דלא ידע בין ארור המן לברוך מרדכי. ופירש"י לבסומי כלומר להשתכר".
      1. רשב"ם (ב"ב ריש דף עד.) – "[אמר לי: תא אחוי לך מתי מדבר. אזלי, חזיתינהו ודמו כמאן דמיבסמי וגנו אפרקיד, והוה זקיפא ברכיה דחד מינייהו, ועייל טייעא תותי ברכיה כי רכיב גמלא וזקיפא רומחיה ולא נגע ביה] וגנו אפרקיד. שהיו שוכבין בפנים צהובות כשתויי יין".
      2. רוקח (סי' רל"ז) – "אמר רבא מיחייב איניש לאיבסומי בפוריא עד דלא ידע בין ארור המן לברוך מרדכי פי' ירבה במשתה היין".
      3. גליוני הש"ס (מגילה דף ז:) – "מיחייב איניש לבסומי בפוריא, נ"כ פירש"י להשתכר ביין וצ"ע מנ"ל הא דהחיוב דווקא ביין ואינו יוצא גם בשאר משקה המשכר ומתיבת משתה דקרא אין ראי' דבא רק לאסור תענית ע' לעיל ה' ב' וגם התיבה גופה אין הוראתה דווקא יין רק כל שתי' רניחא לי' וע' שו"ת רדב"ז ח"א סי' תס"ב דמוכח ג"כ דהמצוה דוקא יין ע"ש וכן ברוקח סי' רל"ז מיחייב איניש לאבסומי בפוריא כו' פי' ירבה במשתה היין עכ"ל וצ"ע וע' ב"ב ע"ג ב' סוף העמוד ידמו כמאן דמיבסמי וגנו אפרקיד וברשב"ם ד"ה גנו שהיו שוכבין בפנים צהובות כשתויי יין ולא כ' כשכורים ומשמע דסהם ביסיס היינו משתיית יין".
         1. **אמנם** עי' גליוני הש"ס (פסחים דף קז. ד"ה ולומר), וכדפריך להורות נתן (ח"ט סי' כ"ב אות ד', אות ה').
      4. חוט שני (שלמי תודה פורים סי' ל"א אות ב' ד"ה אלא) – "דודאי מצוה מן המובחר היא ביין, כיון שהנס היה ע"י יין וכנ"ל, אבל מ"מ אין זה מעכב בעיקר המצוה, ומקיים המצוה גם בשאר משקין המשכרים, כמו שמצינו כעין זה גבי נרות חנוכה, דמצוה מן המובחר בשמן זית כיון שהנס נעשה בשמן זית, ומ"מ גם שאר שמנים כשרים, וה"נ יוצא גם בשאר דברים המשכרים אף שהנס היה ביין".
  1. **יין שביעית: לבסומי בו**.
     1. מראי מקומות – כרם אליעזר (שביעית סי' ל"ו אות ה'), אבני דרך (חי"א סי' ק"ז), ***פרדס יוסף החדש (פורים אות תקמ"ב, עמ' שצ"ו),*** בית מתתיהו (ח"ג סי' ד' אות ג' ד"ה ואולי).
        1. חוט שני (פורים סוף פרק י' אות ב', עמ' פ"ד) – "צ"ע אחרי ששתה יותר מכדי לימודו, אם מותר לשתות יין של שביעית להשתכר, האם חשיב שמפסידו".

חוט שני (יו"ט וחוה"מ עמ' שס"ה אות ב') – "בפורים מותר לשתות יין של שביעית עד דלא ידע, אף אם ישתכר מן היין, וכל זמן שמרגיש טעם של היין ונהנה מן היין מותר לשתותו. אבל אם כבר לא מרגיש את טעם היין מחמת שיכרותו הוי אכילה גסה ואסור לשתותו".

* + - 1. ***הגרח"ק זצ"ל (***אשיחה ח"א עמ' שנ"א, ח"ב סוף עמ' ש"צ) – "אם שותים יין של שביעית בפורים ומשתכר ועלול להקיא את היין וגורם הפסד פירות שביעית האם מותר לכתחילה לשתות יין של שביעית. תשובה: כיון שמתכוין לשתיה אפשר דמותר ולא דמי לאפוקטזין".

***הגרח"ק זצ"ל (קיצור דיני שביעית תשובה קפ"ב) – "האם מותר לשתות בפורים, יין הקדוש בקדושת שביעית, בשעור דיכול היין לבוא ביזיון אחר כך, ע"י שיקיאו. תשובה: מותר".***

***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א תשובה תשל"ז) – "שאלה: אם מותר לקיים מ"ע לבסומי ביין של שביעית, אם מיד מקיא היין. תשובה: לא".***

***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תשס"ז) – "***שאלה: אם מותר ליתן לשיכור בפורים יין שביעית אחר שהשתכר או הוי הפסד פירות שביעית. תשובה: אסור".

* + - 1. אור החמה (שקלים דף ח: ד"ה מהו, עמ' שס"ה) – "מהו לצאת ביין של שביעית. בק"ע מפרש דצד הפסול שבזה הוא משום דבעינן לכם דומיא דמצה ... ובת"ח מפרש דמיירי הכא בשביעית לאחר הביעור דהיין אסור בשתי' אלא ששואל שיצא בזה משום דמצות לאו ליהנות ניתנו ... ואפשר דהשאלה כאן היא בד' כוסות דכיון דעלול להשתכר ע"י הכוסות ונמצא דהיין הולך להפסד ולא מקרי לאכלה, ולכך שואלו בכאן לאחר שאמר דהתירו לשתות בפוסקין כדי שלא ישתכר, והיינו שחוששין כ"כ מפני השכרות שבשתיית הכוסות ולכך שואל ע"ז דאם התירו לשתות בפוסקין שהוא שלא מן הדין יהא אסור להשתמש לצורך כוסות ביין של שביעית".
  1. **סמים** (drugs).
     1. לכל השנה - עי' יו"ד סי' קט"ז סעי' ה', לשיטות ומראי מקומות.
     2. רבינו גרשום (ב"ב דף עג:) – "דדמו כמאן דמיבסמי. שהיו שוכבין כעין ישנים המבושמין מרוב בשמים".
        1. המגיה לפירוש ריב"י (על התורה בראשית הע' פ"ט) – "וברבינו גרשום ... והיינו, שהיו שמחים כאילו הריחו בשמים, שבשמים דרכם לשמח. וע' במגילה ז:, וב'גליוני הש"ס' לב"ב, וכבוד אלקים הסתר דבר".
     3. אולי ימי משתה הוא רק ע"י שתיה.
     4. קובץ הלכות (פרק ט"ז סוף הע' ט') – "דהנה בעיקר לשון 'חייב אינש לבסומי' רמזו חז"ל שאין צריך להשתכר כ"כ, דהנה כתב המאירי דלשון 'לבסומי' הוא מלשון 'בושם', דהיינו מידי שהדרך להריח אותו, והוא להורות שלא ישתה הרבה אלא יריח ממנו מעט, ובא להורות שלא ישתה אלא מעט ולא ישתה הרבה שמביא לידי שכרות".
        1. מאירי (מגילה דף ז: ד"ה חייב) – "ואמר שחייב להתבשם עד שלא ידע בבירור מה יאמר".
  2. **מי שאין לו שמחה מיין האם יש לו מצוה**.
     1. חשוקי חמד (מגילה דף טו:) – "בשו"ת בנין שלמה (ח"ב סימן מא) מצינו עוד טעם שיש לשתות דוקא יין ביום טוב, דלפי מה שכתב הרמב"ן (ספר המצוות שורש ראשון) שאמירת ההלל בשעת נטילת לולב הוא מן התורה, והוא בכלל השמחה שנצטוינו בה, כמו שכתוב 'וביום שמחתכם ובמועדיכם', עיין שם. ובשאגת אריה (סימן סט) כתב שכל המרבה לומר שירות ותשבחות ביום טוב, הרי זה משובח, שמקיים בזה מצות שמחה שנוהגת כל היום. ואפשר דמשום הכי אמרו דבזמן הזה אין שמחה אלא ביין, משום דאין אומרים שירה אלא על היין, שעל ידי ששותה יין ביום טוב ואומר אח"כ שירות ותשבחות להשי"ת, מקיים מצות שמחה כתקנה, שמחה לה' ושמחה של לכם, ואפשר שעל זה כיונו לכם, כמ"ש חלקהו חציו לה' וחציו לכם, ור"ל שישתה יין ויאמר שירות ותשבחות, כמו שכתוב ביין המשמח אלקים ואנשים, ואמרינן בעירובין אלקים במה משמח, מכאן שאין אומרים שירה אלא על היין, עיין שם. ולכאורה גם בפורים יתכן שהשותה יין ואינו מודה להשי"ת ואומר שירות ותשבחות, אינו יוצא ידי שמחה, ויתכן דעצם הברכה בורא פרי הגפן יש בה שירה, וכמו שכתב הר"ן (דף כב ע"א מדפי הרי"ף) שלכן נחשב קידושא רבא לקידוש, אף שלא אומר כלום פרט לבורא פרי הגפן, שלפי שאין אומרים שירה אלא על היין, כיון שמברכין על היין תחילה שלא כדרך שאר הסעודות, הוי כעין שבח ושירה לקדושתו של יום, עיין שם".
  3. **מי שהיין מזיקו האם יש מצוה לדחוק עצמו**.
     1. אין מצוה.
        1. לקט יושר (עמ' קנ"ז ד"ה בהלכות) – "למצוה ישתכר מאן דבשם ליה ולא למי שמזיק לו".
        2. חשוקי חמד (מגילה דף טו:) – "שאלה. מי שהיין מזיקו האם יש לו מצוה לדחוק עצמו ולשתותו, כמו שכתב השו"ע (סימן תעב ס"י) מי שאינו שותה יין מפני שמזיקו או שונאו צריך לדחוק עצמו ולשתות לקיים מצות ד' כוסות. תשובה. כתב השערי תשובה (סימן תרצה סק"ב) שר' יהודה בר אילעי לא שתי אלא מפסחא לפסחא, וחוגרני צדעי כו', משמע דבפורים לא שתה, כיון ששתייתו היה מזיק לבריאת גופו. לאור זאת יש עוד פתרון לחידה איך יתכן ששתה הרבה יין ולא קיים את המצוה? כגון שהיין מזיקו ואין לו שמחה ממנו ובכל זאת ישתה קצת יין וישמח בתורה ובשירות ותשבחות להשי"ת".
  4. **כהן שיכור: אם יש מצוה וקדשתו** - ***עי' סי' ר"א סעי' ב', לשיטות ומראי מקומות.***
     1. מחמיר.
        1. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תשס"ח) – "***שאלה: שיכור כהן בפורים אם יש מצות וקדשתו ליתן לו מנה יפה ראשון. תשובה: כן".
        2. ***הג"א נבנצל שליט"א (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תשס"ח) – "***שיש וקדשתו בשיכור בפורים".
        3. תשובת הגר"מ חליוה (גם אני אודך ח"ה סי' ל"ב) – "לפענ"ד נראה דיש ליתן לו מנה יפה ראשון והגם דיתכן והכהן אינו מרגיש בזה לצד שכרותו מ"מ **דינא דוקדשתו קאי אישראל** דמצווה הוא לכבד להכהן. והכא ודאי לא קחשיב כשוטה גרידא, ולפי דזה דנשתכר הוא מדס"ל כהפו' דהצריכו להשתכר בכדי לקיים מצות עד דלא ידע בין ארור המן לברוך מרדכי, וא"כ חשיב לי' דעוסק במצות היום וכל דיאכל המנה שפיר שייך הוא בדינא דוקדשתו. ברם בהיכא דהגיע הכהן לשכרות כזו דיש לחוש שיבזה האוכלין כדרך השיכורים לכאורה אין מצוה בזה ויתכן דפתיך בי' איסורא דעד כאן לא אמרו אלא לכבדו בעבור שיאכל, ופשוט. ואף בגונא דהגיע לכלל שכרותו של לוט דפטור מן המצוות כמ"ש בכ"מ מ"מ כל דיאכל המנה י"ל דיש ליתן לו ראשון ומטעם שכתבנו דמצוה דוקדשתו רמיא אישראל והכהן קעסיק במצות היום, ודוק. ול"ד לשוטה דלעמא וכעין מש"כ מע"כ נ"י דהכא השכרות ארי' הוא דרביע עלי' משא"כ בכל כהן שוטה דיל"ד אי יש בו מצוה דוקדשתו. אמנם לכבדו לברך בהמ"ז כל דנשתכר יש להתיישב בזה לדינא ממ"ש בשו"ע או"ח סימן קפ"ה (סעיף ד') ובנו"כ דשם. ואי הגיע לשכרותו דלוט לכאו' ודאי אין לכבדו לברך בהמ"ז וכמ"ש במ"ב (קפ"ה, ו') מהפר"ח והפמ"ג ז"ל דכל דהגיע לשכרותו של לוט כשוטה יחשב ופטור מכל המצוות וחייב לכו"ע לחזור ולברך, ע"ש, ודוק בזה".
     2. מיקל.
        1. כבוד הכהן (סוף הע' מ') – "ונראה דשיכור דינו כשוטה לענין זה".
     3. מראי מקומות – לקדשו לכהנו (עמ' כ"ז ), פרדס יוסף החדש (פורים אות תקנ"א, עמ' ת"ה), בית מתתיהו (ח"ג סי' ח' אות ד').
        1. משנת יוסף (חי"ג סי' ל"ב) – "דאם השיכור הזה אין שכרותו כשכרותו של לוט, אלא פחות מזה ומתהלך על רגליו ככל אדם, י"ל דשפיר שייך במצות וקדשתו".

1. *זכר לחורבן - סימן תק"ס.*
   1. **סעודה, משייר דבר מועט** - או"ח (סי' תק"ס סעי' ב').
      1. חוץ מפורים.
         1. תורת חיים (סי' תק"פ ס"ק ג') – "ונראה דה"ה בסעודת פורי' הוה כמו סעודת שבת ויו"ט".
         2. חזון עובדיה (פורים עמ' קפ"א סעי' ב') – "וכשיערוך השלחן לסעודת פורים אין צריך להשאיר מקום פנוי בשלחן זכר לחורבן בהמ''ק".
         3. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סי' תרצ"ה סעי' ג') – "כשיערוך השלחן לסעודת פורים אין צריך להשאיר מקום פנוי בשלחן זכר לחורבן בהמ''ק. [כ''כ במור וקציעה (ס''ס תרצה), שאע''פ שהעורך שלחן לסעודה מחסר ממנו מעט, לזכור חורבן ירושלים, וכמ''ש בש''ע (סי' תקס ס''א), מ''מ בפורים א''צ להזהר לעשות זכר לאבילות ירושלים, כיון דקי''ל חייב איניש לבסומי בפוריא עד דלא ידע בין ארור המן לברך מרדכי. וכ''כ ביוסף לקח, הובא בענף יוסף על העין יעקב (סי' כו) וכן משמע במאירי מגילה ז:]".
   2. **שלא לנגן בכלי שיר** - או"ח (סי' תק"ס סעי' ג').
      1. מחמיר.
         1. אור לציון (ח"ג פרק ל' הע' ג') – "נראה שאף בפורים ואף בחול המועד אין לשמוע בימים אלו נגינות מכלי שיר והיה מן הראוי שלא לשמוע אף בימים אלו אלא למי שסובל מעצבות".
      2. מיקל.
         1. יחוה דעת (ח"א סי' מ"ה) – "ונראה עוד שהוא הדין לכל שמחת מצוה כגון ברית מילה או פדיון הבן או סיום מסכתא ... מותר לכתחילה, ומצוה נמי איכא. וכן בחול המועד שיש מצוה לשמוח ברגל, וכן בפורים שהוא יום משתה ושמחה, מותר לנגן בכלי שיר".

* 1. "**אסור לאדם שימלא פיו שחוק בעולם הזה**" - או"ח (סי' תק"ס סעי' ה').
     1. אפילו פורים.
        1. ט"ז (סי' תק"ס ס"ק ז') – "ואפי' בשמחה של מצוה כגון בחתונה או פורים מ"מ לא ימלא פיו שחוק כנלע"ד נכון".
        2. ח"א (כלל קל"ז סעי' ה') – "אסור לאדם שימלא שחוק פיו בעולם הזה, ואפילו בשמחה של מצוה כגון בחתונה ופורים".
        3. מ"ב (סי' תק"ס ס"ק כ') – "דאפילו בשמחה של מצוה כגון בחתונה ופורים לא ימלא פיו שחוק".
        4. דברי שלום (מזרחי, ח"ד סי' פ"ו) – "אסור למלא שחוק פיו בעוה"ז אפילו לדבר מצוה כגון בסעודת נשואין ופורים וברית מילה וכיוצא משום דשחוק וקלות ראש מרגילין את האדם לדבר ערוה. אבל בשמחה של מצוה שאין לחוש בה לדבר ערוה כגון בהנחת תפילין וסמיכות גאולה לתפלה ובעסק התורה מותר, כדאשכחן ...".
        5. שו"ע המקוצר (ח"ג סי' ק"ז סעי' ו').
        6. נטעי גבריאל (פורים פרק ע' סעי' ט').
     2. מראי מקומות – משנת יוסף (חי"ד סי' שפ"א), פרדס אליעזר (ט"ו בשבט-פורים, עמ' של"ז - שמ"ה).
        1. באה"ט (סי' תק"ס ס"ק ט') – "ואפי' בשמחה של מצוה כגון בחתונה או פורים. ט"ז (ובספר אליה רבה הניח בצ"ע)".
  2. **קריאה בכותל**.
     1. חייב בקריעה.
        1. עי' בכרמי יהודה (או"ח תשובה שמ"ג, עמ' של"ז) – "האם צריך לקרוע כשרואה את המקדש או ערי יהודה, בחול המועד או בפורים. ת. מן הדין כן, וצ"ע מ"ט נהגו להקל בזה".
        2. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (קונ' אחר כתלנו אות ח', זכרון בצלאל עמ' קי"ג ד"ה ולפי"ז) – "אין שום קולא שלא לקרוע על החורבן בפורים".
        3. הגרח"ק זצ"ל (עלי שי"ח עמ' קע"א אות ג') – "שאלה: האם חייב לקרוע בגד כאשר רואה הכותל בפורים, או בין בי"ד בין בט"ו בין בן כרך ובין בן עיר. תשובה: לכאורה כולם חייבים".

***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א תשובה שע"ג, תורת המועדים ס"ק י"ג אות א') – "***שאלה: הבא למקום המקדש בראש חודש ופורים אם יקרע. תשובה: יקרע".

* + - 1. הגר"ע אויערבאך שליט"א (קונ' שריד בית מקדשינו אות ג' ס"ק ג' [עמ' ט"ז]) – "שהרי אי"ז יו"ט".
      2. **מנוחת אמת** (פרק י"ב סעי' ו').
      3. קרא עלי מועד (פרק י"א הע' מ').
    1. אין דין קריעה.
       1. בצל החכמה (ח"ה סי' י"ב) – "אין לקרוע על ראיית המקדש בפורים לא בי"ד ולא בט"ו בין לפרזים העושים פורים בי"ד ובין לבני כרכים העושים פורים בט"ו".
       2. נטעי גבריאל (בין המצרים פרק ק' סעי' כ"ה).
       3. הגרש"א שטרן שליט"א (קונ' שריד בית מקדשינו אות ג' ס"ק ג' [עמ' ט"ז]) – "שכיון שזה ימי משתה ושמחה לכן אי"ז שמחה לקרוע".
       4. על פי התורה (בראשית פרק ל"א סעי' מ"ח) – "אין לקרוע, לא בי"ד אדר ולא בט"ו אדר, הן בני כרך והן בני עיר, וכן המנהג".
       5. פסקי תשובות (סי' תק"ס אות ג') – "והמנהג עפ"י גדולי ירושלים מהדורות הקודמים שאין קורעין ומקוננים ... ובימי הפורים (י"ד וט"ו אדר), ונוהגים להקל ולבוא לירושלים ולראות מקום המקדש בזמנים אלו כדי שלא יצטרכו לקרוע".
    2. מראי מקומות – פנינת המקדש (פרק ז' אות צ"ח), תשובות הגר"מ גבאי (גם אני אודך ח"ו סי' ז' אות ב', עמ' ס"א).
       1. אם המנהג להקל משום שהוא תלוי באמירת תחתון, לכאורה ה"ה כאן - עי' סי' תק"ס סעי' ד', לשיטות ומראי מקומות.
       2. פורים משולש - עי' סי' תרפ"ח סעי' ו', לשיטות ומראי מקומות.

1. שאר ענינים.
   1. **לרב של פורים**.
      1. מראי מקומות – קנין תורה בהלכה (ח"ב סי' קכ"ה אות ב'), מועדים וזמנים (ח"ב סי' קצ"א הע' ב').
         1. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תשע"א) – "***שאלה: מה שנוהגים בישיבות לבחור רב פורים ומשמיע ליצנות על רה"י אם יש להם על מה שיסמכו. תשובה: עושים משום שמחת פורים ומ"מ אי"ז ראוי".
         2. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע מנהגי פורים סעי' ד') – "מה שיש נוהגים בישיבות, לבחור להם 'רב' פורים, אשר משמיע במרום קולו בדברי ליצנות והיתול על ראש הישיבה ורמ"י הישיבה, בדברי בקורת בבדיחות הדעת, לא תהא כזאת בישראל, **כי אין שום היתר בדבר**, והמבדח הזה על חשבון חכמי ישראל גדול עונו מנשוא. עליו נאמר שתו בשמים פיהם ולשונם תהלך בארץ. והוא בכלל מבזה תלמידי חכמים שאין לו חלק לעולם הבא (כמבואר בסנהדרין צט: והרמב"ם פ"ג מהל' תשובה הלכה יד), ועליו אמר שלמה בחכמתו (משלי כו יח) כמתלהלה היורה זיקים חצים ומות, ואמר הלא משחק אני. וכל היושב שם ואינו מוחה על כבוד התורה נלכד גם הוא בשחיחותם. ומאד יפלא על בני תורה אשר ירהיבו עוז לעשות כן, האם שכחו מה ששנו חכמים: והוי זהיר בגחלתם שלא תכוה. וכל מי שיש בידו יכולת לבטל המנהג הרע הזה, עליו לשנס מתניו, לבער הרע מקרבנו, ולא ישמע ולא יפקד ולא יזכר עוד כדבר הרע הזה. ולשומעים ינעם ועליהם תבא ברכת טוב. [ילקו"י מועדים עמוד שמג. יחו"ד ח"ה סי' נ. חזו"ע פורים עמוד רא. ואין ספק שהעושים כן נכשלים באיסור חמור, וכבר אמרו חז"ל (שבת קיט ב): לא חרבה ירושלים אלא על שביזו בה תלמידי חכמים, שנאמר ויהיו מלעיבים במלאכי האלקים ובוזים דבריו ומתעתעים בנביאיו עד עלות חמת ה' בעמו עד לאין מרפא. מאי עד לאין מרפא? אמר רב, כל המבזה ת"ח אין לו רפואה למכתו. וגם השומעים לא ינוקו מעון חמור זה, וכמו שאמרו בב"מ (פד ב), במעשה של ר"א בר"ש שנענש על ששמע זלזול ת"ח ושתק. ומכ"ש אלה השומעים ומתבדחים מבזיון של ת"ח שעונשם גדול. ואף בסתם לה"ר, שהוא גם כשהדברים נכונים (כמבואר בפסחים קיג ב), יש עונש חמור לאומרו ולמקבלו, והמקבלו יותר חמור מן האומרו, כמבואר בערכין (טז ב). וכ"פ הרמב"ם (בפ"ז מהל' דעות ה"ג). וסיים הרמב"ם, שאסור לדוד בשכונתו של בעל לה"ר, וכ"ש לשבת עמו ולשמוע דבריו. ולכן חלילה להשתתף במושב לצים זה, כי אין להעלות על הדעת שבשביל שמחת פורים יהיה מותר לעבור על איסורים חמורים, וכמ"ש במטה משה (סי' תתריב), שאף שנדמה לרוב ההמון שהותר לבני אדם בפורים לפרוק עול תורה ומצות מעליהם, וכל המרבה בשחוק והיתול הרי זה משובח, אבל בלי ספק ענין זה הוא רע ומר, ועון פלילי הוא, שלא הותר לנו בפורים אלא שמחה של מצוה, ולא שחוק וקלות ראש. וכ"כ המאירי (מגילה ז ב) שלא נצטוינו בפורים על שמחה של הוללות ושל שטות, אלא על שמחה שמגיעים מהם לאהבת ה']".
   2. *מזיק: לשם שמחה****.***
      1. ***עי' סי' תרצ"ו סעי' ח', לשיטות ומראי מקומות.***
   3. ***מראי מקומות.***
      1. **הגרח"ק זצ"ל** (אשיחה ח"ב עמ' ש"צ) – "מגילה ב' ז' חייב איניש לבסומי וכו'. צ"ב מדוע דוקא בפורים גזרו חז"ל שחייב אדם לומר 'ארור המן ברוך מרדכי' הרי גם בפסח הי' הצלה לישראל יותר מתאים שיאמרו ארור פרעה ברוך משה וכן בחנוכה לומר ארורים הרשעים ברוכים החשמונאים. תשובה: רוב שמחה".

***"****נראה לי בדרך פשט****, כי מאחר שמצות פורים לשתות ולשמוח ואי אפשר שלא ישתה, על כן*** *ישתה הרבה מאד שיגיע לשכרותו של לוט* ***שאז פטור אף אם יחטא ויעבור על איזה עבירות, כי באונס הוא ...".***

***רמ"א (מחיר יין פרק ט' פסוק י"ט)***

***"וי"א דא"צ להשתכר כל כך,*** *אלא שישתה יותר מלימודו וישן****, ומתוך שישן אינו יודע בין ארור המן לברוך מרדכי"***

***רמ"א (סי' תרצ"ה סעי' א')***

***עי' מ"ב (שם ס"ק ה') – "וישן ומתוך שישן וכו'.*** *וכן ראוי לעשות* ***[פמ"ג]"***

***"****ואחד המרבה ואחד הממעיט, ובלבד שיכוין לבו לשמים****"***

***רמ"א (סי' תרצ"ה סעי' א')***

*פורים שחל בערב שבת*

# סימן תרצ"ה סעיף ב'

1. הלכות בקיצור: סיכום.
2. ***לקבוע סעודה ערב שבת.***
3. *זמני סעודת מצוה - לכתחילה*.
4. **זמן התחלת הסעודה: מיוחד לפורים.**
5. ***פורס מפה ומקדש: הלכות.***
6. ***לקדש ולאכול מוקדם ואח"כ להתפלל*.**
7. **רצה ועל הנסים בברכת המזון: כללי.**
8. **רצה ועל הנסים: כמשכה בתוך שבת.**
9. פורס מפה ומקדש: למעשה.
10. *ברכת המזון, ברכות, תפילה.*
11. שאר ענינים בערב שבת.
12. אם הקיא.
13. מקלחת במים קרים.
14. **הלכות שבת.**
15. מי שנרדם בליל שבת, וקם בבוקר.

*דור המלקטים* ***-*** נטעי גבריאל (פורים משולש פרק כ"ג).

1. **הלכות בקיצור: סיכום.**
   1. *בני פרזים* ***(לבני כרכים יהיה פורים משולש): תשנ"ד, תשס"א, תשס"ה, תשס"ח, תשפ"א, תשפ"ה, תת"ה, תת"ח, תתי"ב, תתל"ב.***

***1994, 2001, 2005, 2008, 2021, 2025, 2045, 2048, 2052, 2072.***

* 1. *בני כרכים המוקפים חומה* ***(בני ירושלים): תשנ"ה, תשנ"ח, תשע"ב, תשע"ה, תשע"ו, תשע"ח, תשע"ט,*** *תשפ"ב****, תשפ"ט, תשצ"ב, תשצ"ו, תשצ"ט, תת"ב, תת"ג, תת"ו, תת"ט, תתט"ז, תתי"ט, תתכ"ג, תתכ"ו, תתכ"ט.***

***1995, 1998, 2012, 2015, 2016, 2018, 2019,*** *2022****, 2029, 2032, 2036, 2039, 2042, 2043, 2046, 2049, 2056, 2059, 2063, 2066, 2069.***

* 1. **זמן התחלת הסעודה: בפורים**.
     1. **לכתחילה בשחרית: קודם חצות.**
     2. **י"א, לכתחילה אפי' קודם שעה עשירית.**
     3. **בדיעבד: כל היום.**
     4. **לא לקבל שבת ולקיים ביחד סעודת שבת עם סעודת פורים.**
  2. **פורס מפה ומקדש: הלכות**.
     1. כשמתחילה השבת: צריך להפסיק לאכול ולשתות.
     2. צריך לפרוס מפה על החלות, [י"א על כל השולחן].
     3. רק מקדש - ולא יברך "בורא פרי הגפן" על היין.
        1. וגם צריך ליזהר שלא להשתמש ביין מגולה. עי' סי' רע"ב סעי' א'.
        2. גם מי שנוהג לעמוד בשעת קידוש: לכאורה יותר טוב לישב. עי' מ"ב (סי' רע"א ס"ק מ"ו), "צריך ליזהר שיקבעו השומעים עצמן יחד בעת הקידוש כדי לצאת ולא שיהיו מפוזרים ומפורדים והולכים אחד הנה ואחד הנה דזה לא מקרי קביעות כלל".
           1. ובדיעבד, ***דלא קבעו מקום -*** עי' סי' קס"ז סעי' י"ג, לשיטות ומראי מקומות.
     4. יטול ידים - ולא יברך "על נטילת ידים".
     5. בוצע הלחם - ולא יברך "המוציא לחם מן הארץ".
     6. צריך לחם משנה.
        1. ואולי כל אחד ואחד צריך לחם משנה בפני עצמו [ש***יש לדון אם יוצאין*** המסובין מצות לחם משנה במה שבוצע המקדש, ***כשלא בירך המוציא***].
     7. ***לחם: יאכל שיעור כזית, בשביל קידוש במקום סעודה. ושיעור כביצה [בלילה], לצורך קיום מצוות הסעודה בשבת.***
     8. אומר רצה בברכת המזון, ולא על הניסים.
  3. **פורס מפה ומקדש: למעשה - עדיף שלא לנהוג כן: מכמה טעמים**.
     1. **י"א שכל הדין של "פורס מפה ומקדש" הוא רק בדיעבד.**
     2. **בעל נפש לא יכניס עצמו לספק ברכת הגפן, כשיאמר "באו ונקדש".**
     3. **בעל נפש לא יכניס עצמו לספק ברכת המוציא [וברכת נט"י].**
     4. ***יש לדון אם*** המסובין יוצאין מצות לחם משנה במה שבוצע המקדש, ***כשלא בירך המוציא***.
     5. **לפי האריז"ל הגר"א וסייעתם, לא נכון לעשות סעודת שבת לפני שמתפללים תפילת ערבית.**
     6. **עיקר הבעיה: מפסיד אמירת "על הנסים" בברכת המזון. [ולפי היש"ש, של"ה, וט"ז, הוא מעכב. ומג"א כ' "להוציא עצמו מפלוגתא"!].**
     7. ועוד**, קשה במציאות לזכור כל התשעה דינים - [ואולי יש לדון מצד תמוה לרבים, קידוש בלי הגפן, ולחם משנה בלי המוציא, וכדו'].**
     8. **ואם מתחיל הסעודה בזמן הנכון "בבוקר", בדרך כלל לא צריך הדין של פורס מפה ומקדש.**
  4. **עצות: בדיעבד אם פרס מפה**.
     1. לברכת קידוש: אם יש מישהו שלא שותה יין [נשים, קטנים שראוי לחינוך, וכדו'], צריך לברך הגפן בשבילם, והם ישתו כמלא לוגמיו. א"נ, העצות שהובאו להלן.
     2. לברכת נט"י: להזמין אחד שכבר סיום סעודתא מוקדם, והוא יברך בשביל כולם.
        1. וכיון שהוא ברכת המצוה, גם מי שכבר יצא יכול להוציא (כאשר הזמין משהו שחייב בודאי), ואף הבעל הבית יכול לברך בשביל כולם. והוא הדין בברכת הגפן.
     3. לברכת המוציא: להזמין אחד שכבר אכל הסעודת פורים מוקדם, ומברך בשביל כולם. (א"נ, העצה של השמעתא עמיקתא, להלן).
        1. אמנם, כאן דוקא האורח צריך לברך, כיון שמוציא בקיאים, ובברכת הנהנין לכתחילה לא מברך בשביל בקי אא"כ המברך ג"כ יוצא בברכתו.
     4. לענין על הניסים: יש לעשות עוד סעודה בבוקר, ויאמר שם על הניסים. ואז לכו"ע אינו חיוב לחזור, כדאי' בט"ז מג"א ומ"ב (ס"ק ט"ו) [עי' לקמן]. (יש לדון אם צריך בבוקר דיני סעודת פורים: כמו בשר, יין, וכדו').
        1. קשה: איך מותר לעשות סעודה גדולה בצהרים ערב שבת, כיון שכבר יצא יד"ח סעודת פורים.
        2. י"ל: שלא גרע מסעודת סיום מסכת שיכול לעשות ערב שבת. כדאי' **במ"ב (בה"ל סי' רמ"ט סעי' א' ד"ה או), הגם שאינו מוכח שהוא זמנו** **[עי' קצות השלחן (סי' ס"ט ס"ק ז') שחולק מטעם זה], ו**הגם שהוא רק מצוה קיומית. [עי' **הגר"ד מצגר שליט"א (לקמן), שמפקפק בזה]. וה"נ כל מה שאוכל בפורים נכלל בשמחת פורים. לכן, אפי' אם אכל פעם אחת וקיים את המצוה, יכול לקבוע סעודה נוספת.**
        3. **הגרח"ק זצ"ל (אליבא דהלכתא חל"א עמ' ל' סוף טור ג') – "שאלה: הנה ידוע יסוד הבית הלוי, שהידור מצווה צריך להעשות עם המצוה, אבל אם גמר את המצווה ואח"כ עושה הידור מצווה לבדו, אינו מצווה כלל, ונסתפקו לפי"ז בסעודת פורים שמצד אחד יש מצווה לעשות סעודה גדולה, בפת ובשר ומעדנים ותבשילים, אבל מאידך גם בסעודת פת קטנה כבר יוצא את עיקר חיובו, וא"כ אדם שנטל ידיו ואכל סעודה של פת לבד בבוקר, וקיים את עיקר חיובו של סעודת פורים, ואח"כ בצהריים אוכל סעודה שלימה של פת ובשר ותבשילים, לכאורה לא יצא את ההידור מצווה, שנחשב הידור מצווה בלי המצווה. ולדעת הבית הלוי לא מועיל, וצ"ע. תשובה: מה שמוסיף כל היום בכלל המצווה".**
     5. **שמעתא עמיקתא (גליון שפ"ב, פר' ויקרא תשע"ט עמ' ד' סעודה בערב שבת אות ו') – "עצה לצאת לכל השיטות: על מנת להמנע מלהכנס במח' לענין ברכת המוציא, יש לתת עצה, להשאיר לחם שלא לפניו** ולכוון **בשעת ברכת המוציא בתחלת סעודת פורים שלא לפטרו בברכה, וכשפורס מפה ומקדש יברך ברכת המוציא על חלה זו. [עי' בפר"ח (יו"ד סי' יט ס"ק ח) דס"ל דמהני להגביל חלות הברכה. וכן פסק בביאור הלכה (סי' ח על סע' יד ד"ה וי"א). ואף התבא"ש (סי' יט ס"ק י"ז) שס"ל דלא מהני, אם לא היה לפניו בשעת הברכה מודה. [ואע"פ שהפמ"ג (סי' קעז א"א ס"ק א) מסתפק אם מהני להגביל חלות הברכה של ברכת המוציא, היינו שלא לפטור שאר המאכלים אבל שלא לפטור פת אחר יודה דמהני, ועיין. ובלא"ה דעת הב"ח (סי' תעג סוף אות י ד"ה ולענין) דמהני להגביל חלות הברכה]]".**

1. ***לקבוע סעודה ערב שבת* *- או"ח סימן רמ"ט סעיף ב'.***

***גיטין (דף לח:), הו"ד במ"ב (ס"ק ז') – "דא"ר חייא בר אבא א"ר יוחנן: שתי משפחות היו בירושלים, אחת קבעה סעודתא בשבתא ואחת קבעה סעודתא בערב שבת,*** *ושתיהן נעקרו****".***

* 1. **טעם הדין**.
     1. שיכנס לשבת כשהוא תאב – רש"י (גיטין דף לח: ד"ה בערב, בשם איכא דמפרשי), ריטב"א (גיטין דף לח: ד"ה ואחת), מחבר (סעי' ב').
        1. מ"ב (ס"ק י"א) – "שאף שאוכלה בבוקר כיון שהוא מרבה בסעודתו שלא כרגילותו שוב לא יאכל בלילה לתיאבון".
     2. מתוך טרדת הסעודה לא יתעסקו בצרכי שבת – ר"ח (רשב"א גיטין דף לח: ד"ה ואחת), מ"ב (ס"ק י').
     3. מזלזל בזה כבוד שבת – רשב"א (גיטין דף לח: ד"ה ואחת), מאירי (גיטין דף לח: ד"ה כבר), פמ"ג (מש"ז ס"ק א'), בה"ל (סעי' ב' ד"ה מפני).
     4. **נ"מ בין הטעמים** – תוס' שבת (ס"ק ג', "**מיהו אפשר דלא חלקו חז"ל ובכל ענין אסור**"), ***כה"ח (ס"ק י"א), הל' שונות הנוגעות לשבת (ארטסקרול, פרק ו' הע' ד'), הגר"ד מצגר שליט"א (סוף ס' חי' ר"י מלוניל על הל' שבת, לשונו מובא לקמן).***
     5. מראי מקומות.
        1. בה"ל (סי' תמ"ד סעי' ז' ד"ה סעודת) – "בכל ע"ש ויו"ט דחיישינן שתמשך הסעודה זמן רב".
  2. **סעודה שאינו רגילה: אסור - אא"כ סעודת מצוה בזמנו, עי' לקמן**.
     1. וכל היום בכלל האיסור – מ"מ (פרק ל' הל' ד'), מחבר (סעי' ב', "וכל היום בכלל האיסור"), ***שלחן שלמה (סעי' א'),*** גר"ז (סעי' ה'), קיצור שו"ע (סי' ע"ב סעי' י', לשונו מובא לקמן), בן איש חי (שנה ב' פר' לך לך אות כ"א), ***קצות השלחן (סי' ס"ט סעי' ג'),*** חזון עובדיה (שבת ח"א עמ' ל"ב), ילקוט יוסף (סעי' ב').
        1. רק מחצות – שאילת יעב"ץ (ח"א סי' נ"ג, "ולענ"ד דעתו פשוטה וברורה מאד, ולא ידעתי מדוע הוסיפו על לשונו כאלו אמר שכל היום אין לקבוע סעודה ... להא דע"ש נמי מחצות היום ולהלן הוא דאסור").
     2. אפילו פעם אחת בחייו – בה"ל (סעי' ב' ד"ה אסור).
     3. אפילו הוא עשיר ביותר, ודרכו כל היום – בה"ל (סעי' ב' ד"ה שאינו).
     4. ***חוט שני (שבת ח"א פרק ז' ס"ק א') – "ונראה שגדר סעודה ומשתה שאין רגיל בה בימות החול שאסור לעשותה תלוי גם בכמות האכילה וגם בצורת האכילה. לפיכך*** *הקובע משתה שאינו רגיל בה בערב שבת אסור אף אם אין בה ריבוי אכילה ושתיה****, משום שעצם הדבר שקובע סעודה הרי הוא פגיעה בכבוד שבת***".

***חוט שני (שבת ח"א פרק ז' ס"ק א' ד"ה*** המתארחים) – "המתארחים בבתי הבראה **או בבתי מלון** וכדו' ונותנים שם סעודה ביום שישי יותר ממה שהאדם רגיל לאכול בביתו, דינו כמבואר בשו"ע שאם אינו רגיל בה אסור לו לאכול סעודה כזו בערב שבת [אא"כ הוא חולה]".

***חוט שני (דרור יקרא עמ' ת"ו אות ד') – "ואסור לקבוע ביום שישי אפי' סעודה קטנה נוספת אם אינו רגיל בסעודה זו בחול לפי שטעם הזלזול בכבוד שבת שייך גם בזה, ומאידך גיסא*** *המתארח בבית מלון* ***ביום שישי ונותנים שם אוכל יותר ממה שרגיל לאכול בביתו אסור לאכול סעודה זו. ואע"פ שניכר הדבר שאינו בביתו ולכן אוכל יותר ואין זלזול, מ"מ כיון שטעם השו"ע שצריך להכנס לשבת כשהוא תאב לאכול שייך גם כאן לכך לא יאכל".***

* + - 1. יש לדון אם הוא באיכות או בכמות.
  1. **סעודה שרגיל בה בחול**.
     1. מצוה למנוע מט' שעות ולמעלה.
        1. מחבר (סעי' ב') – "ולאכול ולשתות בלי קביעות סעודה, אפילו סעודה שרגיל בה בחול, כל היום מותר להתחיל מן הדין, אבל מצוה להמנע מלקבוע סעודה שנהוג בה בחול, מט' שעות ולמעלה".
        2. לבוש (סעי' ב').
        3. ***שלחן שלמה (סעי' א').***
        4. ח"א (כלל א' סעי' ט') – "מי שמרגיש בעצמו שאם לא יאכל בערב שבת לא יחלש בשביל זה, מצוה שלא יאכל אפילו סעודה הרגיל בה בחול. אבל מדינא, מותר. ומכל מקום מצוה למנוע מלקבוע סעודה אפילו מה שרגיל בחול מט' שעות ולמעלה".
        5. גר"ז (סעי' ז', סעי' ט').
        6. קיצור שו"ע (סי' ע"ב סעי' י') – "מתשע שעות זמניות ולמעלה, מצוה למנוע מלקבוע סעודה, אפילו מה שהוא רגיל בחול".
        7. מ"ב (סי' תקכ"ט ס"ק ה', ס"ק ו', בה"ל ד"ה ממנחה).
        8. ערה"ש (סעי' ד') – "אבל לאכול ולשתות בלא קביעת סעודה מותר עד הלילה ואפילו קביעת סעודה הרגיל בה בחול מותר ג"כ מן הדין דהכי קיי"ל בריש ערבי פסחים [פסחים צ"ט:] אלא שמכבוד שבת הוא למנוע את עצמו מקביעת סעודה אפילו מה שנהוג בחול מן המנחה ולמעלה והיינו מט' שעות ולמעלה שהוא ג' רבעי היום".
        9. חזון עובדיה (שבת ח"א עמ' ל"ב).
        10. ששכ"ה (פרק מ"ב סעי' כ"ח).
        11. ילקוט יוסף (סעי' ב').
     2. **יש נוהגין להחמיר אפי' קודם ט' שעות**.
        1. ***אנשי מעשה נוהגים למנוע אף קודם ט' שעות – ב"ח (ס"ק ג', "שאנשי מעשה נוהגים דאף קודם מנחה אינן קובעים בסעודה הרגיל בה בימות החול אלא פחות ממנה הרבה כגון פת לחם עם צנון וכיוצא בו בלחוד למאן דאפשר"), א"ר (ס"ק ו', "ואנשי מעשה נמנעין אף קודם מנחה לקבוע סעודה הרגיל אלא פחות ממנה למאן דאפשר [ב"ח ס"ג סוד"ה ומיהו]").***
           1. ***הגם שלא מובא בשאר פוסקים. לכאורה נכלל במחבר (סעי' ג'), "דרך אנשי מעשה להתענות בכל ערב שבת".***
        2. ***מחנה חיים (תורת חיים ס"ק י"ג) – "ואאמ"ו זצ"ל נהג שלא קבע סעודה בע"ש מחצות ולמעלה ולא אכל פת, ואפי' קודם חצות לא הי' אוכל אלא סעודה קטנה, וגם הי' נזהר שלא הי' אוכלי' אז ג' ביחד שלא לברך בהמ"ז בזימון כדי למעט השם קביעת סעודה".***
        3. ***חזו"א (ארחות רבנו ח"א עמ' ק"א אות ו', דפו"ח ח"א עמ' קצ"ד אות ח') – "מרן החזו"א זצוק"ל בעש"ק מזמן מנחה גדולה לא אכל אפי' תבשיל רק אכל פירות ושתה. ואת מו"ר (שליט"א) זצוק"ל ראיתי שאוכל רק חתיכה דג וכן שותה כוס תה, וזה ראיתי אף בשנת תשד"מ שהוא זקן וחלש, (עי' סי' רמ"ט סע' ב')".***
           1. ***הגרח"ק זצ"ל (אליבא דהלכתא מ"ד עמ' פ"ה) – "שאלה: כ' בספר ארחות רבינו (ח"א ע' ק"א) שהחזו"א נהג שלא לאכול פת ואפי' תבשיל בער"ש לאחר זמן מנחה גדולה, אלא פירות בלבד, עכ"ד. רציתי לדעת האם החזו"א נהג כן אפי' בקיץ שהיום עוד גדול. תשובה: מסתמא".***
        4. ***רבבות אפרים (ח"ב סי' קט"ו אות מ"ו) – "בדבר מה שטען ידידי ר' מאיר שליט"א דאסור לאכול ביום ו' אחר חצות. הנה מהגמרא משמע דמזמן המנחה עי' פסחים צ"ט. אבל באמרי יושר נזיקין אות ק"א הביא מהחזו"א בע"ש הקפיד להקדים אכילת הצהרים לפני חצות (אף שלא אכל פת). א"כ יש מקום להחמיר לאכול לפני חצות. אבל לקבוע שבדוקא, אין להחמיר ולהוסיף בזה".***
     3. מראי מקומות.
        1. ***ערה"ש (סעי' ו') – "וראוי לכל ירא אלקים שבימות החורף שהימים קצרים לא יאכל שום סעודה בע"ש רק טעימות בעלמא*** *וגם בימי הקיץ* ***יאכל סעודה קטנה בבוקר ולהראב"ד אסור לקבוע סעודה אחר חצות [לגירסת המ"מ שם]*** *כללו של דבר* ***החכם עיניו בראש וכבוד שבת גדול מאד מאד".***
        2. מ"ב (ס"ק י"ז), ששכ"ה (פרק מ"ב סעי' כ"ח) – "מט' שעות ולמעלה. היינו שעות זמניות והוא רביעית היום עד הלילה ומ"מ נראה **דבימות החורף בזמן שהימים קצרים מאד מצוה להמנע** מלקבוע סעודה הרגילה **אפילו קודם ט'** שעות כל שהוא משער בנפשו שעי"ז לא יהיה תאב לאכול בלילה".
        3. תורת שבת (ס"ק ו'), ששכ"ה (פרק מ"ב הע' קי"א) – "נלע"ד **פשוט דאפי' לאכול בלא קביעת סעודה כשיעור הסעודה הרגיל בה בחול נמי מצוה להמנע** שהרי לפמ"ש המחבר הטעם הוא כדי שיהא תאב לאכול, ומה לי אם יושב ואוכל או הולך ואוכל; ומ"ש לקבוע סעודה סתמא דמילתא הוא שאם אוכל כשיעור סעודה הוא קובע עצמו לכך".
           1. פסקי תשובות (הע' י"ד) – "**ופשוט שלא ימלא כריסו ממיני מזונות**, שאז לא הועיל כלום בזה שאין נוטל ידיו לפת".
        4. ***חוט שני (שבת ח"א פרק ז' ס"ק א') – "וגדר סעודה שרגיל בה שמותר מן הדין ומצוה להימנע מט' שעות, הוא כל שאין בה ריבוי מיוחד משאר ימים. ונראה*** *שמותר אף אם אין רגיל לאכול סעודה זו בשעה זו****".***
  2. **בלי קביעת סעודה**.
     1. אפילו מצוה להמנע ג"כ ליכא – גר"ז (סעי' ט'), מ"ב (ס"ק ט"ו, "בלי קביעת סעודה כלל דזה ודאי מותר כל היום ואפילו מצוה להמנע ג"כ ליכא"), ששכ"ה (פרק מ"ב סעי' כ"ט).
        1. מ"מ (פרק ל' הל' ד'), הו"ד בב"י (סוף ס"ק ב'(א)) – "וכתב שם הרב המגיד בשם המפרשים שאף על פי שמותר לאכול עד שתחשך ואפילו להתחיל נמי **הני מילי לצורך שעה** אבל לעשות כן תמיד לא דמיחזי כמזלזל בכבוד שבת".
        2. גר"ז (קונ"א ס"ק ב') – "הנה בב"י העתיק דברי המגיד משנה בשם המפרשים דדוקא דרך מקרה שרי, ובשו"ע השמיטו, וכן רמ"א וט"ז ומג"א **לא הביאוהו**. וטעמם ונימוקם עמם ...".
  3. **סעודה שאינה רגילה, אפילו סעודת מצוה**.
     1. מחמיר, אא"כ זמן המצוה בערב שבת – רמ"א (סעי' ב'), ח"א (כלל א' סעי' ט', "אבל סעודה שאינו רגיל בחול אפילו סעודת מצוה, אסור לעשות בערב שבת אם אפשר לעשות ביום אחר"), קיצור שו"ע (סי' ע"ב סעי' י', "וסעודה שאינו רגיל בה בחול, אפילו היא סעודת מצוה, אם היה אפשר לעשותה ביום אחר, אסור לעשותה בערב שבת כל היום אפילו בבוקר. אך סעודת מצוה שזמנה קבוע היום, כגון מילה ופדיון הבן וכדומה מותר"), פוסקים.

1. *זמני סעודת מצוה - לכתחילה: כשזמנו ערב שבת, בסעודה שאינו רגילה.*
   1. ***קודם שעה עשירית****.*
      1. *ב"ח (סוף ס"ק ג') – "נראה דלכתחלה יש ליזהר שלא יתחיל לסעוד בה אלא קודם ט' שעות".*
      2. *שכנה"ג (הג' טור ס"ק ב') – "ולע"ד נראה דלכתחלה יש ליזהר שלא יתחילו לסעוד בה אלא קודם ט' שעות. ב"ח. וכן הוא המנהג".*
      3. *מג"א (ס"ק ו') – "וב"ח כ' דמצוה להתחיל קודם שעה עשירית".*
      4. *א"ר (ס"ק ז') – "ויזהרו להתחיל קודם ט' שעות זמניות, ואם לא התחילו מותר להתחיל אח"כ [ב"ח סוף ס"ג]".*
      5. *תוס' שבת (ס"ק ה') – "והב"ח כתב דמצוה להתחיל קודם שעה עשירית".*
      6. *מנורה הטהורה (קני המנורה ס"ק ו') – "דגם הוא אינו מתיר אלא קודם ט'".*
      7. *גר"ז (סעי' ז') – "ומכל מקום מצוה להתחיל הסעודה לכתחלה קודם שעה עשירית שהרי משעה עשירית ואילך מצוה להמנע מלקבוע אפילו סעודה קטנה שרגיל בה בחול אם היא סעודת הרשות כמו שיתבאר אם כן גם בסעודת מצוה כיון שאפשר להקדימה קודם שעה עשירית יש לו להקדימה לכתחלה".*
      8. *שלחן שלמה (סעי' א') – "מצוה להתחיל קודם שעה עשירית".*
      9. *קצות השלחן (סי' ס"ט סעי' ג') – "ומכל מקום מצוה להתחיל הסעודה לכתחילה קודם תחילת שעה עשירית זמנית".*
   2. ***בשחרית****.*
      1. *ח"א (כלל א' סעי' ט') – "ומכל מקום נכון להקדימו בבוקר, כדי שיוכל לאכול סעודת שבת לתיאבון (שם)".*
      2. *קיצור שו"ע (סי' ע"ב סעי' י') – ומכל מקום נכון להקדימה בבוקר".*
      3. *עי' ערה"ש (סעי' ז') – "ומ"מ יראו שיתחילו קודם חצות ולכל הפחות קודם שעה עשירית".*
      4. *מ"ב (ס"ק י"ג, שעה"צ ס"ק י"ז, עי' בה"ל סעי' ב' ד"ה מותר) – "ומ"מ לכתחלה מצוה להקדימה בשחרית משום כבוד שבת וכמו שמבואר בסימן תרצ"ה ס"ב לענין סעודת פורים ע"ש [אף דבב"ח שהובא במגן אברהם נזכר דמצוה להתחילה קודם שעה עשירית,* ***לאו דוקא הוא, דלא עדיפא סעודה זו מסעודת פורים****, וכמו שכתבנו, וכן כתב בחיי אדם]".*
         1. *קצות השלחן (סי' ס"ט ס"ק ח') – "וכ' המשנ"ב דלכתחלה מצוה להקדימה בשחרית כמו שמבואר בסי' תרצ"ה לענין פורים, והנה מסעודת פורים אין ראי' כ"כ* ***דשאני פורים*** *דשכיחא שכרות דחייב לבסומי בפוריא ואינה דומה לשאר משתה של מצוה, ומ"מ פשוט דכל מה שמקדימה יותר עדיף טפי משום כבוד השבת וכן המנהג להקדים הסעודות כל מה דאפשר".*
      5. שלחן הטהור (סעי' ו') – "יעשה הסעודה בבקר דאז אין הטעם משום ביטול עונג שבת אלא משום דבעל הסעודה לא יכול להכין צרכי שבת וכיון שאירע זמן סעודת מצוה בע"ש אין להשגיח על זה ואז כשיעשה הסעודה בבקר יכול להזמין אפילו אלף אנשים דהא על המסובין אין שום חשש כלל דבני ביתם יכינו להם שבת**".**
      6. *תורת חיים (ס"ק י') – "וסעודה שזמנה ע"ש, ערמ"א תרצ"ה כשחל פורים בע"ש יעשו הסעודה בשחרית משום כבוד שבת, ולפי"ז ק"ו סעודת מילה ופדה"ב, ולא ידעתי אמאי כ' הב"ח שיש ליזהר שלא יתחילו בסועדת מילה ופה"ב אלא קודם ט' שעות הלא צריכי' ליזהר לעשותן בשחרית כמו בסעודת פורים".*
      7. *עי' נשמת שבת (סי' ר"נ אות קי"ב) – "וישתדל לעשותה קודם שעה עשירית, ועדיף לעשותה קודם חצות".*
         1. *קודם חצות – ערה"ש (סי' רמ"ט סעי' ז', לשונו מובא לקמן), ששכ"ה (פרק מ"ב סעי' כ"ז), חוט שני (שבת ח"א פרק ז' ס"ק א' ד"ה פורים).*
   3. *מראי מקומות – פסקי תשובות (אות ג' ד"ה ורק, הע' כ"ז).*
   4. ***זמן סעודה, בדיעבד: במקום מצוה שזמנו ערב שבת, בסעודה שאינו רגילה****.*
      1. *כל היום – ב"ח (סוף ס"ק ג'), א"ר (ס"ק ז', לשונו מובא לעיל), מ"ב (ס"ק י"ג, "ובדיעבד יכול לעשותה אפילו ממנחה ולמעלה"), ערה"ש (סעי' ז', "אמנם אם לא התחילו מקודם יכולים להתחיל גם אחר שעה עשירית כיון שהיא מצוה בשעתה"), פוסקים.*
      2. *מראי מקומות.*
         1. *זרע אמת (ח"ג סי' ע"ח) – "אלא דהרמ"א בסי' תרצ"ה ס"ל דאע"ג דמותר מ"מ יש לו לעשותה בשחרית כיון דעי"ז אפ' לקיים שתיהן דהיינו סועדת פורים וסועדת שבת,* ***אבל אין בזה חיוב*** *דהא לא מצינו שם בענין מילה ופדין הבן זה הדין ואף דכתב הב"ח שם בסי' רמ"ט דמצוה להתחיל קודם שעה עשירית הביאו ג"כ המג"א שם ס"ק ו' מ"מ לא כתב דצריך לעשותו בשחרית ולא עוד אלא דכתב דאם לא התחיל קודם שעה עשירות יכול להתחיל אח"כ ויותר על כן כתב הלבוש הביאו שם המג"א וז"ל אם יכול לקיים שתיהן מוטב ואם לאו תדחה סעודת שבת ע"כ וכ"ש סעודת פורים דהוקבעו ימי פורים לימי משתה ושמחה והכא מיקרי כמעט דא"א לקיים שתיהן דהא טעמא דנהגו בשאר שנים לעשות סעודת פורים אחר מנחה ולא בשחרית הוא משום דטרודים כל היום לשלוח מנות וכיוצא כמ"ש התה"ד בסי' ק"י הביאו ג"כ המג"א בסי' תרצ"ה ס"ק ה', וא"כ כ"ש בשחל בע"ש דטרודים ג"כ להכין צרכי שבת".*
   5. ***טוב למעט באכילה ער"ש****, כדי להכנס לשבת כשהוא תאב – קיצור שו"ע (סי' ע"ב סעי' י', "ולא ירבה בה, ומכל שכן שלא לאכול אכילה גסה, כדי שיאכלו סעודת שבת לתיאבון"), ערה"ש (סעי' ד'), אור לציון (ח"ב פרק ט"ז סוף הע' ח'), פסקי תשובות (סי' תרצ"ה אות ו').*
      1. ***הפסקי תשובות מדובר על פורים. ולכאורה יש לחלק הרבה בין פורים למילה ופדה"ב וכדו'.***
   6. ***סיכום****.*
      1. *לכתחילה בשחרית.*
      2. *י"א, לכתחילה אפי' קודם שעה עשירית.*
      3. *בדיעבד: כל היום.*
2. **זמן התחלת הסעודה: מיוחד לפורים - סימן תרצ"ה סעיף ב'.**
   1. יעשו הסעודה בשחרית**.**
      1. **ס' המנהגים (טירנא, פורים) – "ואם חל פורים ביום ששי אוכלין סעודת פורים שחרית, ולא בערב אחר מנחה, כי אין להפסיק בערב שבת בין מנחה לערבית מפני כבוד השבת, וגם שלא לקלקל סעודת [ליל] שבת".**
      2. **רמ"א (סעי' ב') – "וכשחל פורים ביום ששי, יעשו הסעודה בשחרית, משום כבוד שבת (מנהגים)".**
      3. **קיצור שו"ע (סי' קמ"ב סעי' ה') – "וכשחל בערב שבת עושין אותה בשחרית מפני כבוד שבת".**
      4. **ערה"ש (סעי' ח') – "וכשחל פורים ביום ששי יעשו הסעודה בשחרית מפני כבוד השבת".**
      5. ***מ"ב (סי' רע"א ס"ק י"ג) – "ומ"מ לכתחלה מצוה להקדימה בשחרית משום כבוד שבת וכמו שמבואר בסימן תרצ"ה ס"ב לענין סעודת פורים ע"ש".***
      6. **יוסף אומץ (אות תתש"ד) – "אם חל פורים בערב שבת כמו שחל בשנה זו לששון ולשמח"ה לפ"ק וכבר כתבתי לעיל סימן תתרצ"ט דלאו שפיר עבדי המאחרין להחתיל סעודת פורים עד אחר מנחה קטנה שנמצא עיקרה ביום ט"ו אכן אם חל בערב שבת אם יעשה אז עיקר הסעודה ביממה אחר חצות** בזה פוגם כבוד שבת שהוא דאורייתא **וסעודת פורים אינה רק מדברי קבלה שהוא מדברי סופרים ולכן טוב בעיני שיקדים לעשות עיקר הסעודה בבוקר".**
      7. ***נוהג כצאן יוסף (פורים הג"ה על אות י"ד, עמ' ר"ג) – "דאי חל בע"ש פשיטא שצריך לסעדו בשחרית ממש כדי שיכנס לשבת בתיאבון".***
      8. **הגרשז"א זצ"ל (נטעי גבריאל פורים משולש פרק כ"ג סוף הע' ה') – "מסר לי הגרשז"א זצ"ל** שמנהג ירושלים **לדקדק מאוד לעשות הסעודה קודם חצות, ובימינו מזלזלים בזה וכדאי לעורר הדבר".**

**עי' הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה פורים פרק י"ט סעי' כ"ו) – "פורים שחל להיות בערב שבת, נוהגים המדקדקים להקדים לערוך את הסעודה קודם חצות".**

* + 1. **אור לציון (ח"ד פרק ס' סעי' א') – "וכשחל פורים בערב שבת יש לעשות הסעודה דוקא קודם חצות. ועל כל פנים הסועד לאחר חצות היום לא יתחיל את הסעודה בלא להתפלל תפילת מנחה, ואם אינו מוצא מנין, יתפלל אף ביחידות".**
    2. **הגריש"א זצ"ל (יבקשו מפיהו פורים שער י"א פרק ד' אות א', אות ב') – "שלכתחילה צריך להתחיל לפני חצות ... שימעטו בנתינת משלוח מנות ויתחילו הסעודה לפני חצות ... שלא צריך לגמור לפני חצות כיון שהתחיל לאכול בזמן היתר ... צריך רק להתחיל, אך צריך לדאוג שיהיה לו תיאבון לסעודת שבת".**
    3. שבט הלוי (קובץ בענייני חנוכה ופורים עמ' ס"א אות ד') – "כשחל פורים בערב שבת יעשה לכתחילה הסעודה בשחרית משום כבוד שבת".
    4. ***יביע אומר (חי"א או"ח סי' פ"ג) – "כשחל ביום ששי יעשוה שחרית, כמו שכתב הרמ"א. וכן פסק המועד לכל חי (סי' לא אות מה)".***
    5. **חוט שני (פורים פרק י"א ס"ק ב') – "וההנהגה הנכונה הוא לעשות סעודת פורים בערב שבת בבוקר - לפני הצהרים כמ"ש הרמ"א והמ"ב ...".**
    6. הגר"ע אוירבאך שליט"א (יתד נאמן פר' ויקרא תשע"ו) -

Question: I live in Yerushalayim, where Purim this year is on Friday. I would like to make my Purim seudah late Friday afternoon, daven at home, and then have the Shabbos seudah. Is this okay, or should we take everyone to a nearby shul to daven? This might be complicated, since some of the members of the seudah may be slightly inebriated. While I am on this subject, I would like to know, if I make a sheva brachos at home, is it okay to daven Maariv there, or should we all go to shul?

Rav Auerbach: First of all, when Purim falls on Friday, I highly recommend that you have your Purim seudah in the morning, before chatzos. This is minhag avoseinu and the directive of the Rama and the Mishnah Berurah (695:2). In addition to the reasons cited there, there is a real concern that going from Purim straight into Shabbos could lead to chillul Shabbos. The best thing to do is to eat early, drink some wine, go to sleep (see Rama, ibid.), and enter Shabbos with menuchas hanefesh. This being said, if you need to make a minyan in your home, you can do it. Although the Shulchan Aruch writes that one should “mishtadel” (try hard) to daven in a shul, he means primarily in order to have a minyan (see Magein Avrohom 90:15 and Igros Moshe, Orach Chaim 2:27). In any case, where there is some element of need, you can daven outside a shul as long as you have a minyan. Similarly, at a wedding, you can daven in the hall, since this adds to their simchah.

* + 1. נטעי גבריאל (פורים משולש פרק כ"ג סעי' ט') – "זמן הסעודה יקדים כל מה דאפשר משום כבוד השבת, לכן לכתחלה הזמן בשחרית עד חצות היום, ואם איחר יעשה הסעודה קודם שעה עשירית, ואם איחר עוד רשאי לעשות כל היום".
    2. **ילקוט יוסף (סעי' ז', הע' ז', שבת כרך א' ח"א עמ' שנ"ג) – "וכן** המנהג בירושלים **כשחל ט"ו בערב שבת, שעושין הסעודה מיד בבוקר. ויקיים מצוות היום, משלוח מנות ומתנות לאביונים, קודם התחלת הסעודה".**
    3. **תורת המועדים (פורים וחדש אדר סי' י"א סעי' ו') – "ואם חל פורים בערב שבת, אוכלים סעודת פורים בבוקר, מפני כבוד השבת, שעל ידי כך יוכל לאכול סעודת ליל שבת לתיאבון. ואם לא עשה הסעודה בבוקר, יעשנה קודם חצות היום, ולכל הפחות קודם שעה עשירית מהיום. ובדיעבד יעשה הסעודה עד שקיעת החמה".**
    4. **אבן פנה (ח"ב סי' פ"ד) – "ולכן למעשה במקום שאין מנהג ברור בזה, צריך לעשות הסעודה בבקר, ועכ"פ להתחיל לפני חצות היום. וכן** המנהג הפשוט בירושלים **ת"ו, כשחל ט"ו בערב שבת, שעושין הסעודה מיד בבקר".**
    5. **שלמי תודה (פורים סי' מ"א אות ד' ד"ה ולענין).**
    6. שיעורי הלכה (ח"א עמ' תקל"ה).
    7. דהיינו קודם חצות**.**
       1. **יעב"ץ (סידור ח"ב עמ' תצ"ב אות ד') – "וכשחל בערב שבת. צריך לעשות הסעודה לפני חצות היום. מפני כבוד שבת".**
       2. **מ"ב (ס"ק י') – "הסעודה בשחרית. היינו קודם חצות היום לכתחלה ועיין ביד אפרים מה שכתב בשם מהרי"ל".**
       3. **ערה"ש (סי' רמ"ט סעי' ז') – "פורים ... יראו** שיתחילו קודם חצות **ולכל הפחות קודם שעה עשירית אמנם אם לא התחילו מקודם יכולים להתחיל גם אחר שעה עשירית כיון שהיא מצוה בשעתה".**
       4. **יוסף אומץ (אות תתש"ד) - לשונו מובא לעיל.**
       5. **הגרשז"א זצ"ל (נטעי גבריאל פורים משולש פרק כ"ג סוף הע' ה', הליכות שלמה פורים פרק י"ט סעי' כ"ו) - לשונו מובא לעיל.**
       6. **אור לציון (ח"ד פרק ס' סעי' א') - לשונו מובא לעיל.**
       7. **הגריש"א זצ"ל (יבקשו מפיהו פורים שער י"א פרק ד' אות א', אות ב') - לשונו מובא לעיל.**
       8. נטעי גבריאל (פורים משולש פרק כ"ג סעי' ט') - לשונו מובא לעיל.
       9. **שלמי תודה (פורים סי' מ"א אות ד' ד"ה ולענין).**
       10. שיעורי הלכה (ח"א עמ' תקל"ה).
           1. **שמעתי שהיעב"ץ לשיטתו, שכל סעודה גדולה מותר קודם חצות (עי' סי' רמ"ט), ודלא כהמחבר ופוסקים (שם).**
           2. **יש לדון אם צריך לאכול עיקר הסעודה בשחרית, או רק להתחיל הסעודה בשחרית - מלשון הרמ"א ועוד נו"כ נראה לאכול עיקר הסעודה בשחרית, אבל הערה"ש כתב להתחיל קודם חצות. ואולי י"ל שתלוי בהטעמים שצריך לאכול בשחרית. שהס' מנהגים כתב ב' טעמים, מפני כבוד השבת, וגם שלא לקלקל סעודת ליל שבת [והלשון "אין להפסיק", צ"ב. אולי צ"ל, אין להתחיל. צ"ע]. לפי הטעם שלא לקלקל סעודת שבת, לכאורה צריך להיות עיקר הסעודה בבוקר. אבל לטעם הראשון, מפני כבוד שבת, י"ל שאין חסרון בכבוד שבת כשהתחיל בבוקר. ועיקר הטעם הו"ד בהפוסקים [רמ"א, יעב"ץ, קיצור שו"ע, ערה"ש], הוא מטעם כבוד שבת. ממילא שפיר י"ל שרק צריך להתחיל קודם חצות, וכלשון הערה"ש (לשונו מובא לעיל). אמנם שמעתי שיש לדחות, שהטעם של כבוד שבת, היינו כדי לאכול סעודת שבת לתיאבון. וכדמדויק בלשון היוסף אומץ, ע"ש. [וגם כתב שעיקר הסעודה בבוקר, הגם שכתב רק הטעם של מצד כבוד שבת]. ועוד, שהלבוש (לשונו מובא לקמן) נקט רק הטעם שלא לקלקל סעודת שבת. שו"ר מש"כ *הפסקי תשובות (סי' רמ"ט הע' כ"ז), ע"ש*. וצ"ע.**

**רק להתחיל קודם חצות – ערה"ש (סי' רמ"ט סעי' ז', לשונו מובא לעיל), הגריש"א זצ"ל (יבקשו מפיהו פורים שער י"א פרק ד' אות א', אות ב', לשונו מובא לעיל),** שיעורי הלכה (ח"א עמ' תקל"ה)**.**

**עיקר הסעודה קודם חצות – יוסף אומץ (אות תתש"ד, לשונו מובא לעיל), עי' *נוהג כצאן יוסף (פורים הג"ה על אות י"ד, עמ' ר"ג)*, תורת המועדים (פורים וחדש אדר סי' י"א סעי' ו', לשונו מובא לעיל), אבן פנה (ח"ב סי' פ"ד, לשונו מובא לעיל).**

* 1. להתחיל קודם שעה עשירית, חצי שעה סמוך למנחה**.**
     1. **מהרי"ל (סי' נ"ו אות ח') – "[עוד שאל] כשחל פורים ביום ו' איך נוהגים בסעודת פורים, אם אנו אוכלים סעודה גדולה ומאריכי' על השולחן כשאר ימי חול אז אנו מקלקלי' סעודת ליל שבת ואדם חייב לאכול כשהוא תאוה ואם ממתיני' עד הלילה אז עבר זמן הסעודה. ואם תחייבנו הסעודה מבעוד יום ויגמור בלילה, זה אינו רשאי לכתחלה מפני הקידוש, דדווקא דיעבד אם משך סעודתו בע"ש עד הלילה פורס מפה ומקדש ואם תאמר דזה מיקרי דיעבד כיון דאי אפשר בענין אחר ניח' ואם יתפלל ערבית ויעשה קידוש בעוד היום גדול ויתחיל בסעודה מבעוד יום, אין נראה לסעודת פורים ביום כ"א לכבוד שבת. ואם יתחיל בעוד היום גדול ויפסיק ויעשה קידוש ויגמור סעודתו ואז יברך ברכת המזון זה אינו אלא מפני הסח הדעת והפסק תפלה. תשובה: סעודת פורים ביום ו'** מתחילין בהיתר קודם סמוך למנחה **דקיימא לן לדברי הכל שרי, ואפילו לבה"ג דפסק כרבי יהודה בע"ש להתחיל היינו סמוך למנחה, אבל קודם ט' שעות אפילו לרבי יהודה שרי כדקתני ושוין שמתחילין ומעשה בעכו וכו' ורבי יהודה היה שם ופירש במרדכי ושוין שמתחילין קודם ט' שעות אפילו לא יגמרו עד אחר ט' שעות, דאם לא כן פשיטא. וצריך ליישב מאי רבותיה דאגריפס לפרשב"ם ואין להאריך בזה".**
     2. **יד אפרים (על רמ"א סעי' ב'), הו"ד במ"ב (ס"ק י', לשונו מובא לעיל) – "בתשובת מהרי"ל סי' מ' דהיינו קודם שעה עשירית".**
     3. **נזר ישראל (מקרא קודש סי' ל"ו סעי' א') – "כשחל פורים בע"ש יעשו הסעודה בשחרית קודם שעה עשירית משום כבוד שבת (ש"ע ויד אפרים סי' תרצ"ה)".**
  2. **מראי מקומות – ישמח ישראל (פרק כ"ח סעי' י"א).**
     1. **אורחות חיים (סעודת פורים אות ל"ז), הו"ד בב"י (או"ח סי' תרצ"ה) – "ופורים שחל להיות בערב שבת עבדינן סעודת פורים מבעוד יום ובלילה צריכי לקדושי וצריכי נמי למטעם מידי בתר קדוש דאי לאו הכי לא נפקי ידי קדוש כדפרש"י ז"ל דאין קדוש אלא א"כ סעד ויש עושים סעודתן בבקר והכל הולך אחר המנהג".**
     2. **לבוש (סעי' ג') – "פורים שחל להיות בערב שבת עושין סעודת פורים מבעוד יום ובלילה צריכים לקדושי, וצריכים נמי למטעם מיד בתר קידושא משום סעודת שבת: הג"ה ועיין לעיל סימן רע"ד סעיף ד' וסימן רצ"א סעיף א': ויש שעושין סעודה בבוקר יום ששי כשחל פורים בערב שבת, כדי שלא לקלקל סעודת שבת".**
     3. **אג"מ (שמעתתא דמשה, שמועות משה סעי' ב') – "פורים שחל בערב שבת,** יש לו להמתין לאנשים שיבואו לאכול עמו **אע"פ שיתאחר מלאכול, משיאכל לבדו בזמן מוקדם".**
        1. **מ"ב (ס"ק ט') – "כתב א"ר בשם של"ה ... שיקבץ אנשי ביתו וחביריו** דא"א לשמוח כראוי ביחיד**".**
     4. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות קס"ט) – "**פורים ביום ו' שנאנס ולא אכל סעודה עד אחר שעה עשירית דבדיעבד דינו לאכול מאוחר והוא יודע שלא יוכל לאכול שוב לתיאבון בלילה מחמת שובע ועייפות, האם יצמצם בסעודת הפורים לכבוד השבת או שיהדר בחיובו של כעת. תשובה: כרצונו".**
     5. **מקדש ישראל (סי' שי"א) – "לכתחלה ישתדל להתחיל קודם חצות, ועכ"פ קודם שעה עשירית (סמוך למנחה קטנה) ובדיעבד זמנה כל היום".**
  3. לקבל שבת מבעוד יום: ולקיים סעודת פורים ביחד עם סעודת שבת**.**
     1. **מחמיר, שאין לקבל שבת.**
        1. זרע אמת (ח"ג סי' ע"ט ד"ה וגם) – "מצינו בירו' ... ימי משתה כתיב את ששמחתו תלויה בב"ד יצא זה ששמחתו בידי שמים ...".
        2. **התעוררות תשובה (ח"ב סי' קע"ב [עמ' ק"ע]**) – **"לדעתי אינו נכון ... והטעם ע"פ הירושלמי".**
        3. **הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה פורים פרק י"ט הע' פ"א**) – **"והשיב רבנו לשואל שאין לקבל שבת מבעוד יום ולקיים אח"כ סעודת פורים (כגון שהשעה דחוקה לו וכדו'), ולא ראינו נוהגים כן, וגם ה"ז כעין מה שאמרו בירושלמי בענין פורים שחל בשבת שאין עושים את הסעודה בשבת משום דכתיב לעשות אותם ימי משתה ושמחה** יצא זה ששמחתו בידי שמים**, וה"נ כיון שכבר קבל עליו שבת אין זה ניכר שהוא לכבוד פורים".**
        4. נטעי גבריאל (פורים משולש פרק כ"ג סעי' כ"ו) – "אם נתאחר מלאכול סעודת פורים אין לקבל שבת מפלג המנחה ולעשות סעודת פורים ושבת ביחד, שסעודת פורים בעי היכר ואינו ניכר שהוא גם סעודת פורים כיון שהוא סמוך לשבת".
        5. **מקדש ישראל (פורים סי' ש"י**) – **"לא מהני כל כך".**
        6. **פסקי תשובות (סי' תרצ"ה הע' ל"ב).**
        7. **פרדס אליעזר (פורים פרק ט' הע' ל"ט).**
     2. **מראי מקומות – מהרי"ל (סי' נ"ו אות ח', השואל, לשונו מובא לעיל), הגריש"א זצ"ל (הליכות והנהגות פורים, הו"ד במ"ב של דירשו אות כ"ב).**
  4. סיכום**.**
     1. **לכתחילה בשחרית: קודם חצות.**
     2. **י"א, לכתחילה אפי' קודם שעה עשירית.**
     3. **בדיעבד: כל היום.**
     4. **לא לקבל שבת ולקיים ביחד סעודת שבת עם סעודת פורים.**
  5. **מראי מקומות –** רץ כצבי (פורים סי' ל"ד פרק ב').
     1. **תודה רבה לר' גבריאל שוסטר שליט"א להרבה מקורות שנכתבו כאן.**

1. ***להמשיך סעודת פורים בתוך שבת: פורס מפה ומקדש - סימן רע"א סעיף ד'.***

***פסחים (סוף דף ק.) – "רבה בר רב הונא איקלע לבי ריש גלותא. אייתו תכא קמיה, פרס מפה וקידש. תניא נמי הכי: שאין מביאין את השולחן אלא אם כן קידש, ואם הביא, פורס מפה ומקדש".***

* 1. ***מקור לפורים.***
     1. ***מאירי (פסחים דף קא. ד"ה זה) – "נהגו בפורים שחל להיות ערב שבת שממשיכים סעודה עד שיקדש היום ופורסים מפה ומקדשים ואם רוצים לאכול ולסלק מבעוד יום צריך לחזור ולקבוע סעודה בליל השבת לצאת ידי קידוש".***

***מאירי (כתובות סוף דף ז:) – "ואף אנו ואבותינו נוהגים בפורים שחל להיות ערב שבת שמתחילין בסעודה מבעוד יום עד שיקדש היום ופורסין מפה ומקדשין וגומרין את הסעודה ומזכירין בה של פורים מטעם זה שהרי אף חמשה עשר יום נס הוא והדין נותן להזכיר בה של פורים אף על פי שעבר יום ארבסר בשעת הברכה הא בשאר סעודות שבערבי שבתות וימים טובים וראשי חדשים ומוצאיהם הכל הולך כשעת הברכה ואפילו אכל מבעוד יום ושכח ולא בירך ומשחשיכה נזכר מברך כראוי לשעת הברכה וכן כתבנוה באחרון של פסחים וכן כתבנו שם שכל שמברך בין השמשות דנין אותו כיום הקדושה ומזכיר מעין המאורע הן בכניסה הן ביציאה וכן נראה לי ברור".***

* + 1. ***מראי מקומות – פסקי תשובות (סי' תרצ"ה הע' ל"א).***
       1. ***עי' לקמן, שיש נוהגים כן.***
  1. *הזמן: שצריך להפסיק לאכול ולשתות****.***
     1. ***מיד עם שקיעת החמה – פסקי תשובות (סי' רע"א אות י"ד).***
     2. ***אפילו רק מקבל שבת מוקדם (אחר פלג) – מחבר (סי' רע"א סעי' ה', "שנים שהיו שותים ואמרו: בואו ונקדש קידוש היום, נאסר עליהם לשתות עד שיקדשו"), פסקי תשובות (סי' רע"א הע' קמ"ד).***
  2. *פורס מפה: על החלות או על השולחן****.***
     1. ***על כל השולחן.***
        1. ***עי' לבוש (סי' רע"א סעי' ד') – "פורס מפה על כל מה שעל השלחן ומקדש".***
        2. ***פמ"ג (סי' רע"א א"א ס"ק ז', מש"ז ס"ק י"ב) – "ובלבוש [סעיף ד] כיצד עושה, פורס מפה על כל מה שעל השולחן ומקדש. יאמר שאין די בפריסת מפה על הפת לחוד, והטעם, דמפה כעקירת השולחן הוא, עיין פסחים ק' א' ברשב"ם ד"ה ולא כר' יוסי, פורס כדין שבתות השנה, אי נמי מסילוק פתורא, יע"ש. ויהיה פריסת המפה על כל השולחן*** *כאלו סילוק השולחן****".***
        3. ***תורת שבת (סי' רע"א ס"ק ח') – "י"א טעם פריסת מפה שלא יראה הפת בושתו, ולפ"ז א"צ לכסות רק את הפת לבד, אבל לפי רוב הדיעות הטעם כדי שתיתא סעודה ליקרא דשבתא וע"י פריסת המפה נחשב כאילו נעקר השלחן, והסרת המפה מעל השלחן כאילו עתה חתחלת הסעודה, ולכך י"ל לצריך לכסות את כל השלחן".***
        4. ***כה"ח (סי' רע"א ס"ק כ"ו) – "שפורס מפה וכו'. לכסות השולחן ואח"כ מגלין אותו כי היכי דתיתי סעודה ביקרא דשבתא. מ"א סק"ז".***
        5. ***נפש הרב (ריש עמ' קנ"ט) – "אמר רבנו שנכון להחמיר בזה לגבי כל המאכלים (המילון, והדג, והירקות וכו')".***
        6. ***עי' מעדני אשר (שבת סי' נ"ט) – "ותמהני למה כיום אין דרך העולם לכסות שאר מאכלים שעל השולחן, ואם קשה לכסותם היה עליהם שלא להביאם עד אחר קידוש, ואולי סוברים ד"שולחן ערוך' במאכלים שצריך להיות מוכן בכניסת השבת לא די בפת אלא בעינן מאכלים נוספים כדרך שבנ"א רגילים לערוך בסעודות מכובדות וממילא הוכרחו להביאם קודם והיות שקשה לכסותם סמכו בזה על הטעמים האחרים, אבל י"ל דדי במה שיש חלות על השולחן והוא ערוך גם בכלים, ואם קשה לכסות לכאורה עדיף להביא את שאר המאכלים אחר הקידוש, וצ"ע".***
     2. ***רק על החלות.***
        1. ***מג"א (סי' רע"א ס"ק ז') – "שפורס מפה. לכסות הפת ואחר כך מגלין אותה כי היכי דתיתי סעודה ביקרא דשבת'".***
        2. ***תוס' שבת (סי' רע"א ס"ק ח') – "שפורס מפה. לכסות הפת שלא יראה בושתו שאין מקדשין על היין, ועוד כי היכי דתיתי הסעודה ביקרא דשבת'".***
        3. ***גר"ז (סי' רע"א סעי' י') – "וצריך לפרוס מפה על השלחן לכסות הפת קודם שיקדש ואח"כ יסירנה כדי שתתראה הפת כאלו הובאה עתה על השלחן לכבוד שבת שהזכיר בקידוש".***
        4. ***ח"א (כלל ו' סעי' כ"ד) – "דהיינו שפורס מפה על הלחם ומקדש".***
        5. ***מ"ב (סי' רע"א ס"ק ט"ו) – "שפורס מפה. לכסות הפת".***
        6. נטעי גבריאל (פורים משולש פרק כ"ג סעי' כ"ז)**.**
        7. **שלמי תודה (פורים סי' מ"א אות ד' ד"ה ולענין).**
        8. שערי ימי הפורים (שער ד' פרק א' אות ח').
           1. ***נראה שהמנהג כך, וכן סתימות הפוסקים. וי"ל, כיון עיקר הסעודה הוא הפת. וגם, בלי פת אין כאן סעודה שבת. ועוד, דשאר מאכלים טפל לפת (ובשביל זה אין ברכה על שאר מאכלים). וגם, שעל לחם יחיה אדם. ממילא, כיון שמכסה הפת, כמו שסילוק כל הסעודה.***
     3. ***מראי מקומות – נשמת שבת (סי' רע"א סוף אות א', "ויש לדון"), פסקי תשובות (סי' רע"א הע' קמ"ז).***
        1. ***מסגרת השלחן (סי' ע"ז ס"ק א') – "ולפרוס מפה על השלחן לכסות הפת (מג"א ורז"ש) וי"א שצריך לפרוס מפה על כל מה שעל השלחן (לבוש פמ"ג סי' רע"א ע"ש הטעם) ומקדש".***
  3. *ברכת בורא פרי הגפן: מי שכבר בירך על היין קודם לכן, אם צריך לברך על היין בשעת קידוש****.***
     1. ***רק מקדש, לא יברך שוב עתה על היין – רי"ץ גיאת (טור סעי' ד'), רא"ש (פסחים פרק י' סוף סי' ב'), מ"מ (פרק כ"ט הל' י"ב), טור (סי' רע"א סעי' ד').***
        1. *פוסקים* ***– מחבר (סי' רע"א סעי' ד'), נחלת צבי (סי' רע"א ס"ק ד'), גר"ז (סי' רע"א סעי' י"א), ח"א (כלל ו' סעי' כ"ד), זרע אמת (ח"ג סי' ע"ט ד"ה אמנם), ערה"ש (סי' רע"א סעי' י"ד), מ"ב (סי' רע"א ס"ק כ"א), קרית חנה דוד (ח"ב או"ח סי' צ'), הגריש"א זצ"ל (יבקשו מפיהו שער י"א פרק ד' אות ג'), נטעי גבריאל (פורים משולש פרק כ"ג סעי' כ"ז), ילקוט יוסף (סי' רע"א סעי' י"ח),*** שערי ימי הפורים (שער ד' פרק א' אות ח'), שיעורי הלכה (ח"א עמ' תקל"ח), ***פוסקים.***
     2. ***מברך גם בפה"ג – ראב"ד (לפי הט"ז סי' רע"א ס"ק ד', ס"ק ה'. אבל עי' הערה"ש שם סעי' י"ד), ר' ירוחם (נתיב י"ב ח"א, ס"ה-ד', "ומברך ב"פ הגפן אף על פי שבירך כששתה בתחלת אכילתו שכבר נאסרה עליו אכילה ושתיה מיד שקדש היום ועל כן מברך ב"פ הגפן ומקדש ואחר כך מברך המוציא").***
  4. *אמרו "באו ונקדש": האם צריך לברך בורא פרי הגפן בכוס של קידוש (מצד היסח דעת)****.***
     1. ***אינו מברך: אם מקדשים מיד, שהרי באמירה זו לא הסיחו דעתם מיין של קידוש – מג"א (סי' רע"א ס"ק י'), א"ר (סי' רע"א ס"ק י"ב, א"ז ס"ק ו'), גר"ז (סי' רע"א סעי' י"ד), ח"א (כלל ו' סעי' כ"ה), ערה"ש (סי' רע"א סעי' י"ט), מ"ב (סי' רע"א ס"ק כ"א),*** שיעורי הלכה (ח"א עמ' תקל"ח)***.***
     2. ***לברך – ט"ז (סי' רע"א ס"ק ה'), עולת שבת (סי' רע"א סוף ס"ק ה').***
     3. *בעל נפש: יזהר שלא יבוא לידי כך****.***
        1. ***מג"א (סי' רע"א ס"ק י') – "ומ"מ בעל נפש יזהר שלא יבא לידי כן כי יש דיעו' שונות הרבה בדינים אלו".***
        2. ***ח"א (כלל ו' סעי' כ"ה) – "ולפי שיש בזה דיעות הרבה, ראוי שלא יכניס עצמו לספק ברכות ויברך ברכת המזון קודם חשיכה".***
        3. ***ערה"ש (סי' רע"א סעי' י"ט).***
        4. ***מ"ב (סי' רע"א ס"ק כ"א, שעה"צ ס"ק כ"ה) – "ולפי שיש דעות הרבה בדינים אלו ראוי לכל בעל נפש ליזהר שלא יבוא לידי כך".***
  5. *האם צריך נטילת ידים****.***
     1. ***לא צריך נט"י – קרית חנה דוד (ח"ב או"ח סי' צ'),*** שערי ימי הפורים (שער ד' פרק א' אות ח'), ***פסקי תשובות (סי' רע"א אות י"ד, לשונו מובא לקמן).***
     2. ***צריך נט"י, אבל בלא ברכה – דעת תורה (על סעי' ד', עי' הג"ה שם, "מ"מ יש להחמיר ליטול ידיו בלא ברכה").***
     3. *אם התפלל בין הב' סעודות****.***
        1. ***צריך נט"י, בלא ברכה – זרע אמת (ח"ג סי' ע"ט ד"ה אמנם, "נכון שיטלם בלא ברכה דלא יהיה אלא ספק").***
        2. ***מראי מקומות – שו"ע (סי' קע"ח סעי' ו').***
  6. *האם צריך לברך המוציא על הפת****.***
     1. ***צריך – בה"ג (רא"ש פסחים פרק י' סוף סי' ב'), רי"ף (פסחים דף יט:, "ואחר כך שרי המוציא"), ראב"ד (פסחים דף יט: אות ב'), ס' העיתים (סי' קנ"ב, סי' קנ"ג), רי"ץ גיאת (רא"ש פסחים פרק י' סוף סי' ב'), ר' יונה (רא"ש פסחים פרק י' סוף סי' ב'), רא"ש (פסחים פרק י' סוף סי' ב'), ר' ירוחם (נתיב י"ב ח"א, ס"ה-ד'), ר"ן (דף יט: ד"ה ואח"כ), טור (סי' רע"א סעי' ד').***
        1. *פוסקים* ***– עי' מחבר (סעי' ד', סת"ם וי"א).***
     2. ***לא צריך – בעל המאור (פסחים דף יט:, "ולא צריך למישרא המוציא"), מ"מ (פרק כ"ט הל' י"ב, "ובהלכות כתבו ואח"כ שרי המוציא וגומר לסעודתו ומברך ברכת המזון. ואינו מחוור שאם היה צריך המוציא ליבעי ברכה על מה שאכל א"ו אין כאן המוציא וכדברי רבינו שלא הזכירו וכ"כ ז"ל"), תוס' רי"ד (פסחים סוף דף ק.), בעל העיטור (עשרת הדיברות הלכ' מצה ומרור דף קל"א ע"א).***
        1. *פוסקים****, [ספק ברכות להקל] – ב"ח (סי' רע"א ס"ק ו'), נחלת צבי (סי' רע"א ס"ק ד'), ט"ז (סי' רע"א ס"ק ד'), עולת שבת (סי' רע"א ס"ק ד'), תוס' שבת (סי' רע"א ס"ק י'), באה"ט (סי' רע"א ס"ק ט'), פמ"ג (סי' רע"א מש"ז ס"ק ד'), גר"ז (סי' רע"א סעי' י"א, "וספק ברכות להקל"), ח"א (כלל ו' סעי' כ"ד, "ספק ברכות להקל"), זרע אמת (ח"ג סי' ע"ט ד"ה אמנם), מ"ב (סי' רע"א ס"ק י"ח, "וכיון דספק ברכות להקל יש לתפוס כהי"א [אחרונים]"), דעת תורה (סי' רע"א על סעי' ד', "קיי"ל דספק ברכות להקל"), קרית חנה דוד (ח"ב או"ח סי' צ'),*** הליכות אבן ישראל (מועדים ח"ב פרק נ"ט סעי' ו' [עמ' תמ"ט], לשונו מובא לקמן), ***נטעי גבריאל (פורים משולש פרק כ"ג סעי' כ"ז), שלמי תודה (פורים סי' מ"א אות ד' ד"ה ולענין), ילקוט יוסף (סי' רע"א סעי' י"ח), פסקי תשובות (סי' רע"א הע' ק"נ),*** שערי ימי הפורים (שער ד' פרק א' אות ח'), שיעורי הלכה (ח"א עמ' תקל"ט)***.***
     3. **בעל נפש: יזהר שלא יבוא לידי כך**.
        1. גר"ז (***סי' רע"א*** סעי' י"א) – "**ומכל מקום כל בעל נפש יש לו ליזהר לכתחילה** שלא לבא לידי כך ויפסיק סעודתו ויברך ברכת המזון קודם שיגיע זמן קידוש היום".
        2. **הליכות חיים (קידוש בשבת פרק י"ד אות ד') – "ראוי לבעל נפש שלא יבוא לידי פורס מפה ומקדש, מפני שיש הרבה דיעות בדינים אלה".**
        3. מגדנות אליהו (ח"א סוף סי' קמ"ה) – "אולם הטעם שנמנעו מלעשות פורס מפה ומקדש לפענ"ד אינו משום ספק בברכת המזון, אלא משום ברכת המוציא, שיש ספק אם אחרי קידוש חייב לברך ברכת המוציא מחדש, ואנן קיי"ל שלא יברך משום דספק ברכות להקל כמבואר במ"ב (סי' רע"א ס"ק י"ח) עיין שם, אבל בודאי שיש מקום להמנע מכך כדי לא ליכנס לספק ברכות. (ומה שקדושי עליון עשו כן ולא חששו לזה, נראה משום שחששו שבכלל לא יוכלו לקיים מצות סעודת שבת לתיאבון, וע"י פורס מפה המשיכו בסעודה וקיימו הכל לתיאבון שהרי כל זמן שאדם בסעודה עדיין אינו מתחיל העיכול כמש"כ הרב ז"ל סי' תע"ג סעי' י' עיין שם, ולגודל דביקותם לא יכלו לאכול עוד הפעם לתיאבון, והוצרכו לפרוס מפה ולקדש, וזה הנלענ"ד הק' כי מה יכולים קטני קטנים כמונו להבין בדעת קדשם של קדושי עליון זצ"ל)".
        4. **פסקי תשובות (*סי' רע"א* סוף אות י"ד, הע' קנ"ט)** – "והנה, בעצם ענין 'פורס מפה ומקדש' כבר כתב המג"א (סק"י) ושאר אחרונים אחריו שבעל נפש יזהר שלא יבוא לידי כך, כי יש דיעות שונות הרבה בדינים אלו. [לשון המג"א שם. וכוונתו הן על המחלוקת בענין ברכת בופה"ג כשקיבלו שבת קודם הקידוש (בואו ונקדש), והן על המחלוקת בענין ברכת המוציא (ע' שו"ע הרב סעי' י"א שמצטט דברי המג"א על מחלוקת זו)]".
     4. ***מראי מקומות – שבולי הלקט (סי' ס"ז).***
  7. *האם צריך לחם משנה****.***
     1. ***האלף לך שלמה (או"ח סי' קי"ג) – "שאלתו במי שקידש עליו היום שפורס מפה ומקדש אם צריך לחם משנה הנה זה תליא בשני הדעות המבוארין בסי' רע"א דאם צריך לחזור ולברך המוציא אז צריך לחם משנה ג"כ ואם א"צ לחזור ולברך המוציא א"צ לח"מ וז"פ".***
        1. ***לפ"ז, כיון שאנו אין מברכין המוציא רק מצד ספק ברכות להקל. ממילא, מצד הלחם משנה צריך להחמיר. [אמנם יש לפקפק על הגרש"ק. שלכאורה לחם משנה אינו תלוי בהשני דעות הנ"ל].***
     2. ***מחמיר: צריך לחם משנה.***
        1. ***ערה"ש (סי' רע"א סעי' י"ג) – "אלא פורס מפה ומקדש כלומר כמו בכל שבת שמביאין הלחם משנה קודם קידוש ומניחין אותו על השלחן ופורסין עליו מפה ומקדש".***
        2. ***עי' מגדנות אליהו (ח"א סי' קמ"ו, סי' קמ"ז ד"ה והעירני) – "באתי בזה ע"ד שהעירני כ"ת לפני כמה שנים בשם כ"ק אדמו"ר מקרלין סטולין שליט"א שנסתפק אם כשפורס מפה ומקדש צריך לחם משנה. הנה כעת מצאתי בשו"ת האלף לך שלמה ... ולכאורה דבריו צ"ב, דהרי לחם משנה לא תלוי בברכת המוציא גרידא, אלא הוא תלוי בהתחלת הסעודה, שחז"ל הטילו חובה בתחילת סעודת שבת לבצוע על לחם משנה ... ונראה כוונת האלף לך שלמה, דאם נימא דאינו חייב לברך ברכת המוציא מחדש, גדר הדברים הוא שהקידוש אינו מפסיק בין התחלת הסעודה לאח"כ, ונמצא שאינו עומד כעת בהתחלת הסעודה אלא באמצע, ובאמצע סעודה ליכא דין בציעה על לחם משנה ... אמנם י"ל דהא דאין מברכים המוציא הוא רק לחומרא מחשש ברכה לבטלה, אבל הרי רוב הפוסקים ס"ל דצריך לברך המוציא, וא"כ לכאורה קיי"ל לעיקר ההלכה שהקידוש מפסיק, ונמצא שעכשיו הוא כהתחלת סעודה, וא"כ אפשר לומר דצריך לבצוע על לחם משנה בלי ברכה וצ"ע".***
        3. ***פסקי תשובות (סי' רע"א אות י"ד, עי' הע' קמ"ו) – "ויביא שתי חלות שלימות (לחם משנה), יפרוס עליהם מפה, ימזוג כוס יין מלא ויאמר עליו קידוש, ואם כבר בירך על היין בסעודה קודם לכן, לא יברך שוב עתה, אלא יקדש בלי ברכת היין, ואח"כ בוצע על הלחם משנה בלא נטילת ידים שוב, ובלא לברך המוציא, ויאכל לכל הפחות כזית פת".***
        4. שערי ימי הפורים (שער ד' פרק א' אות ח').
     3. מראי מקומות – שיעורי הלכה (ח"א עמ' תקל"ט).
  8. *האם יכול להוציא אחרים: כשלא בירך המוציא****.***
     1. ***מיקל.***
        1. ***הגרשז"א זצ"ל (שולחן שלמה סי' רע"א ס"ק י"א, אבני ישפה ח"א סי' ס"א, מנחת שלמה תנינא (ב - ג) סי' י"ד אות ב') – "בדבר שאלתו לפי דברי המ"ב סי' רע"ד סק"ב דאם המסובין מברכים לעצמם ברכת המוציא לא יצאו בלחם משנה של בעה"ב, א"כ כשפורס מפה ומקדש שהכרעת האחרונים דאינו מברך המוציא איך יוצא ידי חובת לחם משנה חושבני דדוקא בכה"ג שחייב בברכה ואינו רוצה לצאת בברכה של הבוצע, סובר המשנ"ב דלא יצא מצות לחם משנה [אמנם בעל א"א מבוטשאטש מיישב מנהג החסידים, שכל אחד מברך על פרוסה שלו, ונ"ל שלפ"ז יכוין כל אחד שהוא מבקש את הבוצע שיבצע עבורו, ואף על פי שמן הדין צריך לברך קודם הבציעה מ"מ חושבני שאין זה כ"כ לעיכובא כי העיקר היא הבציעה כדי לאכול ולענין הבציעה הוי כנעשה ע"י שליח], אבל בכה"ג שפטור מברכה כמו בפורס מפה ומקדש או אם השומע שכח ובירך תחילה על פרוסה ונזכר אח"כ ורוצה לצאת בלחם משנה של אחר,*** *נראה דמצטרף שפיר למעשהו של הבוצע ושפיר יוצא****, גם יתכן דחובת לחם משנה בשבת קדמה לחובת ברכה ואפ"ה היה אפשר גם אז להוציא לאחרים, גם נהוג עלמא בקידושא רבה של שבת בבוקר דיוצאין רק בשמיעה גרידא אף על גב שאינם טועמים כלום, אך יש לחלק דהתם אפשר שהברכה היא העיקר, ומ"מ הכא בלחם משנה צריכים רק לטעום קצת מהלחם".***
     2. ***מחמיר.***
        1. הליכות אבן ישראל (מועדים ח"ב פרק נ"ט סעי' ו', עמ' תמ"ט) – "פורים שחל בערב שבת, ונמשכה סעודתו על הלילה, שהדין הוא שפורס מפה ומקדש, כיון דפסקינן דאין הבוצע מברך המוציא, אין המסובין יוצאין מצות לחם משנה במה שבוצע המקדש".

* 1. האם צריך לאכול פת**.**
     1. **מחלוקת.**
        1. **מ"ב (*סי' רע"א* ס"ק ל"ג).**
        2. ***ערה"ש (סי' רע"א סעי' י"ח) – "אמנם דעת הרא"ש לגמרי לא כן אלא גם בגמר סעודתו אינו מברך ברהמ"ז תחלה אלא פורס מפה ומקדש ומברך המוציא ואוכל מעט ואח"כ מברך ברהמ"ז וכן יש לעשות אם אירע כן לאפוקי נפשיה מפלוגתא"*.**
     2. השיעור**.**
        1. **לקיים קידוש במקום סעודה.**
           1. **כזית – מ"ב (*סי' רע"א* ס"ק ל"ה, "ואוכל מעט. היינו כזית עכ"פ כדי שיהא נחשב למקום סעודה [פמ"ג]"), ברכת הבית (שער מ"ו סעי' ו'), עי' פסקי תשובות (*סי' רע"א* הע' קנ"א).**
        2. **לקיים מצוות סעודה.**
           1. **ביצה – עי' שעה"צ (*סי' רע"א* ס"ק מ"ג, "ולענין שיהיה יוצא בזה ידי שיעור סעודת שבת משמע בסימן רצ"א סעיף א דבעינן שיהיה כביצה, ועיין מגן אברהם ואליה רבה שם"),** נטעי גבריאל (פורים משולש פרק כ"ג סעי' כ"ז)**.**
  2. **סיכום**.
     1. כשמתחילה השבת: צריך להפסיק לאכול ולשתות.
     2. צריך לפרוס מפה על החלות, [י"א על כל השולחן].
     3. רק מקדש - ולא יברך "בורא פרי הגפן" על היין.
     4. יטול ידים - ולא יברך "על נטילת ידים".
     5. בוצע הלחם - ולא יברך "המוציא לחם מן הארץ".
     6. צריך לחם משנה - ו***יש לדון אם*** יוצאין המסובין מצות לחם משנה במה שבוצע המקדש, ***כשלא בירך המוציא***.
     7. ***לחם: יאכל שיעור כזית, בשביל קידוש במקום סעודה. ושיעור כביצה [בלילה], לצורך קיום מצוות הסעודה בשבת.***
     8. אומר רצה בברכת המזון, ולא על הניסים.
        1. **עצות**: במקום בדיעבד - עי' לעיל.

1. ***לקדש ולאכול מוקדם ואח"כ להתפלל*.**
   1. **עי' סימן רע"א סעיף ד', לשיטות ומראי מקומות.**
2. **רצה ועל הנסים בברכת המזון: כללי.**
   1. *סעודת פורים, טעה ולא אמר על הנסים****.***
      1. ***מחזירין אותו.***
         1. ***ראבי"ה (סי' קל"א) – "ובחנוכה ובפורים טעה ולא אמר על הנסים ... ובברכת המזון מחזירין אותו אם פתח ברחם ה' וכו', דימי משתה ושמחה כתיב [בהו בחנוכה] ופורים".***
         2. ***מהרש"ל (סי' מ"ח) – "סעודת פורים שהטילו הנביאים והחכמים על כל בני ישראל ועשו חיזוק לדבריהם יותר משל תורה להיות ימי משתה ושמחה ... וא"כ סברא הוא דלא גרע מסעודות שבת דלא סגי בלא פת כמו שכתב הרא"ש בפרק ג' שאכלו בסעודת י"ט דמחויב לאכול פת משום שמחה משום חלקיהו כו' וחצי לאכילה ועיקר אכילה הוא לחם ומ"ה מחזירין בי"ט ביעלה ויבא בברכת המזון כ"ש בסעודת פורים שנקבע למשתה ושמחה דבעינן סעודה קבועה בפת ומחזירין עליה גם חכמים אסמכוה אקרא בס"פ קמא דמגילה (ט"ז:) שהוא כי"ט ממש ודרשו מקרא ליהודים היתה אורה שמחה וגו' שמחה זו היא י"ט דכתיב ושמחת בחגיך".***
         3. ***של"ה (מגילה פרק נר מצוה אות י') – "ואם שכח 'על הניסים', אף על גב דבתפילה אין מחזירין אותו, בסעודות פורים מחזירין אותו. כן פסק הגאון מהר"ש ז"ל בתשובותיו (שו"ת מהרש"ל, סימן מ"ח) בשם גדול בדורו מהר"ר יעקב פולק".***
         4. ***ט"ז (סי' תרצ"ג ס"ק ב') – "דפורים יש לו חיוב כמו בשבת וי"ט דכתיב ימי משתה ושמח' ואמר רבא סעודת פורים שאכל' בלילה לא יצא י"ח ש"מ דהסעוד' היא חובה וא"כ הוה ודאי' לא סגי דלא אכיל ונ"ל דעת הטור ג"כ הכי שכ' בסי' תרצ"ה שאומרים על הניסים בהודא' ולא זכר שם שאם לא אמרו אין מחזירים אותו כמ"ש בה' חנוכה סי' תרפ"ב אלא ודאי כדפי' וכן נ"ל להלכה כמ"ש רש"ל בשם הגדול מהר"י פאלק ז"ל דבב"ה של הסעודה צריך לחזור בשביל על הניסים בפורים אלא דנ"ל דלאו דוקא בסעוד' שעושין אחר מנחה*** *אלא בסעודה הראשונה שאוכל בפורים* ***דהא עיקר הטעם דיש חיוב סעודה באותו יום דכתיב ימי משתה ושמחה ולא סגי דלא אכל וא"כ סעודה הראשונה שאוכל בו ביום בו קיים סעודת פורים בזה ואין לנו לתלות הדין במה שאנו קורין לסעודה שאחר המנחה סעודת פורים שהוא לתוספ' שמחה ול"ש בזה לא סגי דלא אכל כנ"ל להלכה למעשה".***
         5. ***מטה משה (סי' תתרי"א) – "ואם שכח על הנסים אף על גב דבתפלה אין מחזירין אותו בסעודת פורים מחזירים אותו כן פסק מורי הגאון בתשוב' בשם גדול בדורו מהר"ר יעקב פולק".***
      2. ***אין מחזירין אותו.***
         1. ***א"ר (סי' תרצ"ה ס"ק ז', א"ז ס"ק ד') – "כתב בתשובת רש"ל סי' מ"ח באם שכח על הניסים בברכת המזון בסעודה זו צריך לחזור, ונמשכו אחריו (מטה משה שם ושל"ה שם) [ומג"א סק"ט] מפקפק בזה, והט"ז סי' [תרצ"ג סק"ב] הוסיף דבסעודה ראשונה שאוכל בו ביום בפורים צריך לחזור דבו קיים סעודת פורים ע"כ. ואני אומר דאישתמיטתיה לכל הגדולים הנ"ל דברי תרומת הדשן סי' ל"ח דמבואר שם דראיית רש"ל ממרדכי [שבת סי' רעט] דחוייה, וכן מצאתי בשם הגאון מה"ר ליווא מפראג [בנר מצוה...] שפסק דלא כרש"ל דאף בסעודה זו א"צ לחזור, ואף שחייב במשתה מכל מקום אין חיוב בפת".***
         2. ***מאמר מרדכי (סי' תרצ"ה ס"ק ג') – "דהעיקר שאין מחזירין אותו לעולם".***
         3. ***ח"א (כלל קנ"ד סעי' ל"ב) – "ואם שכח אפילו היה בסעודה ראשונה שאכל ביום, אינו חייב לחזור (א"ר בשם תה"ד סימן ל"ח וכנ"ל דכ"מ בירושלמי פ' ג"ש הלכה ד')".***
         4. ***ערה"ש (סי' תרצ"ה סעי' י"ב) – "כבר נתבאר דאם לא אמר על הנסים בתפלה אין מחזירין אותו וי"א דאם לא אמר על הנסים בברהמ"ז בהסעודה שמחזירין אותו משום דסעודה זו חיובית היא [מג"א סק"ט בשם רש"ל ושל"ה] ודבר תימה הוא דהא תפלה וודאי חיובית ועכ"ז אינה מעכבת [שם] ואי משום דסעודה זו היא עיקר השמחה על הנס ולכן הוי לעיכובא איני יודע מה עניין זל"ז דהודאה על הנס קרינו המגילה והברכה שאחר המגילה אבל שתהא לעיכובא בברהמ"ז הוא דבר תימה ולא נזכר זה לא בגמ' ולא בראשונים [והמג"א שם דחי לה מפני שאין חיוב לאכול פת וא"צ לזה דאפילו כשיש חיוב לאכול פת כמ"ש בסעיף ז' מ"מ שתהא לעיכובא בברהמ"ז הוא דבר תימה ועוד שהרי יכול לומר בהרחמן הרחמן הוא יעשה לנו נסים ונפלאות כשם שעשית וכו' וכמ"ש בחנוכה ואפילו לדבריהם אם אכל פעם אחד והזכיר על הנסים פשיטא שאין מחזירין אותו בהסעודה דמדינא די בפעם אחד כמ"ש המג"א שם]".***
         5. **קצות השלחן (סי' מ"ז סעי' ז').**
         6. ***יחוה דעת (ח"א סי' פ"ו) – "אם טעה ולא אמר על הנסים בברכת המזון, ולא נזכר עד שאמר ברוך אתה ה' (על הארץ ועל המזון), כיון שאמר השם אין מחזירים אותו".***
         7. ברכת ה' (ח"ב פרק ה' סעי' ט"ו) – "וכן עיקר".
      3. *ספק ברכות להקל****.***
         1. ***נהר שלום (סי' תרצ"ז ס"ק ב') – "הרט"ז ... ולפע"ד ח"ו למעבד עובדא בס' ברכות".***
         2. ***מ"ב (סי' תרצ"ה ס"ק ט"ו) – "י"א דמחזירין אותו וי"א דאין מחזירין אותו וספק ברכות להקל".***
         3. ***תשובות והנהגות (ח"ד סי' קע"ז אות ד') – "ולהלכה נחלקו הפוסקים בשכח על הנסים אם חוזר ולמעשה מקילין משום ספק ברכות להקל ואינו חוזר ומברך, כמובא במ"ב סי' תרצ"ה ס"ק ט"ו".***
      4. ***מראי מקומות –*** מעדני אשר (ברכות סי' נ"ב)***.***
         1. ***מג"א (סי' תרצ"ה ס"ק ט') – "ואם שכח על הנסים בב"ה מחזירין אותו דלא סגי דלא אכיל (של"ה רש"ל בשם ר"י פולק מט"מ) ומ"מ דבריו צ"ע דאטו מי עדיף מתפלה דחובה היא ואפ"ה אין מחזירין אותו וכ"ש בב"ה ולכן נ"ל דאם כבר אכל סעודה א' ביום שוב אין מחזירין אותו, דהא אי בעי לא אכל יותר וכמ"ש ב"י סי' קפ"ח בשם התוספו' ע"ש ואף על פי שרש"ל לא כ' כן נ"ל מ"ש עיקר אליבא דהלכתא כי מדינא נ"ל דלעולם אין מחזירין אותו כי לא מצינו שחייב לאכול פת בפורי' ומצי למיפטר נפשיה בשא' מיני מטעמי', ולכן בנדון זה שאכל כבר פשיטא דאין להחזירו ולחוש לספק ברכה לבטלה".***
         2. נטעי גבריאל (פורים משולש פרק כ"ג סעי' כ"ח) **– "אם שכח לומר על הניסים, אם יש לו פנאי נכון שיחזור ליטול ידיו לאכול סעודה קטנה ויברך ברכהמ"ז ויאמר על הניסים".**
   2. אם התפלל כבר ערבית**.**
      1. **שוב אינו אומר על הנסים.**
         1. **ח"א (כלל קנ"ה סעי' ל"ב) - לשונו מובא לקמן.**
         2. זרע אמת (ח"ג סוף סי' ע"ט) – "דאם התפלל ערבית ... להזכיר רצה והחליצנו ולא על הנסים".
         3. **מ"ב (ס"ק ט"ו) - לשונו מובא לקמן.**
         4. שבט הלוי (קובץ בענייני חנוכה ופורים עמ' ס"א אות ד') - לשונו מובא לקמן.
         5. ולכן: יברך ברכת המזון תחילה ואח"כ יתפלל ערבית להוציא עצמו מפלוגתא**.**
            1. **מג"א (ס"ק ט') – "ומ"כ במרדכי כתו' בקלף היה אוכל סעודת פורים בע"ש יתפלל ויפרוס מפה ויקדש ובמזון יאמר על הניסים עכ"ל ובמט"מ ובמנהגי' כתבו הואיל ולא התפלל ערבית משמע דאם התפלל שוב אינו אומר על הניסים וכ"כ של"ה ומהרי"ל בתשו' סי' נ"ו לכן נ"ל דיברך ברכת המזון תחל' ואח"כ יתפלל ערבית** להוציא עצמו מפלוגתא **וגם שלא ישתכר ולא יברך ב"ה".**
            2. **באר היטב (ס"ק ו') – "ומ"כ במרדכי כתוב בקלף היה אוכל סעודת פורים בערב שבת, יתפלל ויפרוס מפה ויקדש, ובברכת המזון יאמר על הנסים, עכ"ל. ובמט"מ ובמנהגים כתבו הואיל ולא התפלל ערבית, משמע דאם התפלל שוב אינו אומר על הנסים, וכ"כ של"ה ומהרי"ל בתשובה סי' נ"ו, לכן נ"ל דיברך ברכת המזון תחילה ואח"כ יתפלל ערבית להוציא עצמו מפלוגתא".**
            3. קרית חנה דוד (ח"ב או"ח סי' צ').
      2. יאמר על הניסים.
         1. הליכות אבן ישראל (מועדים ח"ב פרק נ"ט סעי' ה', עמ' תמ"ט) – "אם התחיל הסעודה מבעוד יום ונמשכה עד הלילה, אומר על הניסים בלילה. ואף אם התפלל ערבית קודם ברכת המזון יאמר על הניסים בברכת המזון".
3. **רצה ועל הנסים בברכת המזון: כשחל פורים בערב שבת ומשכה סעודתו עד הלילה.**
   1. יאמר על הנסים וגם רצה**.**
      1. **פמ"ג (מש"ז ס"ק ג') – "הוא הדין כאן כשחל פורים בערב שבת ומשכה סעודתו עד הלילה, יאמר על הניסים ורצה".**
      2. עי' מגן גבורים (סי' קפ"ח אלף המגן ס"ק י"ט*) – "וגם בחנוכה ופורים נלפע"ד דיש להזכיר שניהם דמה איכפת לן בזה כיון דאינם כסותין ואין בהם משום הזכרת שמות כמ"ש המ"א ס"ק י"א, ואין בה משום הפסק".*
      3. נהר מצרים (פורים אות י"ג**) -** לשונו מובא לעיל.
      4. קרית חנה דוד (ח"ב או"ח סי' צ') – "ולענין תפלה אין להתפלל עד שיגמור סעודתו ויברך בה"מ ויאמר בה עה"נ ואח"כ יתפלל כדי שלא יהיו סתראי".
   2. יאמר רק רצה**.**
      1. **ח"א (כלל קנ"ה סעי' ל"ב) – "ואם חל בערב שבת וקידש בתוך הסעודה, מזכיר אם לא התפלל עדיין. אבל אם כבר התפלל, אינו מזכיר. ונראה לי דלפי מה שנתבאר לעיל כלל קי"ח סימן ד' דאם אכל בלילה, חייב להזכיר של עכשיו, ואם כן הוא הדין בשבת** היאך יאמר תרתי דסתרי**, וכיון דאין הזכרת על הניסים חמור כל כך, לכן יאמר רק של שבת".**
      2. עי' דה"ח (דין מי שאכל בשבת ויו"ט בחנוכה ובפורים ונמשכה סעודתו עד הלילה, סי' רט"ז אות א') – "במ"ש לחנוכה או לפורים אף שאוכל גם בלילה כזית פת מזכיר של שבת לבד ולא של חנוכה ופורים".
      3. **מ"ב (ס"ק ט"ו) – "כשחל פורים בע"ש ומשכה סעודתו עד הלילה חייב להזכיר של עכשיו דהיינו רצה וא"כ איך יאמר על הניסים דהוי תרתי דסתרי וכיון דאין הזכרת עה"נ חמור כ"כ לכן יאמר רק של שבת. וכ"ז אפילו כשלא התפלל עדיין ובפרט אם התפלל מקודם בודאי אינו כדאי להזכיר אח"כ עה"נ בבהמ"ז וכדלקמיה".**
      4. **קצות השלחן (סי' מ"ז ס"ק כ"ב) – "ובע"ש של הנוכה ופורים ונמשכה סעודתי עד הלילה ואכל כזית משחשיכה, לכאורה צריך לומר עה"נ ורצה ואין כאן תרתי דסתרי כיון שאומר עה"נ קודם רצה, אבל למעשה נראה שיותר טוב שלא לומר עה"נ כלל, לחוש לדעת המג"א הנ"ל דלעולם הוי תרתי דסתרי אם מזכיר מיום העבר ויום הבא ביחד, ואע"פ שלגבי ר"ח פסק אדמו"ר כדט"ז הנ"ל, שאני ר"ח דהזכרתי חובה משא"כ עה"נ שאין הזכרתו חובה כלל כמ"ש בפנים סי"ב ולדעת המג"א מקלקל בהזכרתו צריך לחוש לדעתו שלא לאמרו, ומכ"ש שיש לצרף ג"כ דעת הי"א בשו"ע שם דבר"ח חנוכה ופורים לעולם לא אזלינן אחר התחלת הסעודה לפי שאין בהם מצוה להוסיף מחול על הקדש".**
      5. שבט הלוי (מבית לוי גליון ט"ו עמ' מ"ו אות ד', קובץ בענייני חנוכה ופורים עמ' ס"א אות ד') – "ואם משכה סעודתו עד הלילה חייב להזכיר רצה ולא על הניסים. וכ"ז אפילו כשלא התפלל עדיין. ובפרט אם התפלל מקודם בודאי אינו כדאי להזכיר אח"כ עה"נ בברהמ"ז".
      6. **יביע אומר (*חי"א או"ח סי' פ"ג אות ג').***
      7. **חוט שני (פורים פרק י"א ס"ק ב') – "אינו יכול לומר 'על הנסים' אלא רק 'רצה'".**
      8. **שלמי תודה (פורים סי' מ"א אות ד' ד"ה ולענין).**
      9. ***הגרח"ק זצ"ל (***מישרים אהבוך עמ' רל"ד אות י"ז) – "**מי שעושה בי"ד שחל בערב שבת, 'פורס מפה ומקדש'. האם יאמר גם רצה וגם על הניסים או אחד מהם. תשובה: עיין משנה ברורה סימן תרצה ס"ק טו".**
      10. שערי ימי הפורים (שער ד' פרק א' אות י') – "**והיות שיפסיד עי"ז הזכרת על הנסים, צריך לשבח להשי"ת על נס פורים**, בחלק של הסעודה השייכת לפורים, לפני שמקבל שבת (כ"כ בספר פורים משולש להרה"ג ר' שריה דבילצקי שליט"א [זצ"ל], פ"א הערה כ'). ונראה שאם מזמר הפיוט שושנת יעקב יוצא בזה".
      11. שגיאות מי יבין (סי' כ"ה סעי' נ"ט).
      12. שיעורי הלכה (ח"א עמ' תקל"ט).

* 1. אם ממשיך לליל ט"ו: יאמר שניהם, רצה ועל הנסים**.**
     1. **מאירי (כתובות דף ז:) – "**ופורסין מפה ומקדשין וגומרין את הסעודה ומזכירין בה של פורים מטעם זה **שהרי אף חמשה עשר יום נס הוא** והדין נותן להזכיר בה של פורים אף על פי שעבר יום ארבסר בשעת הברכה"**.**
     2. **הגר"א נבנצל שליט"א (**רץ כצבי פורים עמ' תק"ע אות ג'**) –** "מאחר שקידש וגם אומר רצה בברכת המזון, יש כאן תרתי דסתרי אם יאמר על הניסים בברכת המזון, אלא אם כן בפרזים שבלילה הוא שושן פורים".
     3. הגר"מ גולדויכט (רץ כצבי פורים עמ' תקס"ז**) –** "בסוף הסעודה מברכים ברכת המזון עם על הניסים ורצה, ודין זה הוא בחו"ל או בכל מקום של פרזים, כיון שסוף סוף זהו ליל ט"ו [פורים דמוקפין] וכמבואר בדברי המאירי בכתובות דף ז"**.**
        1. לכן: בירושלים **אינו יכול להזכיר על הניסים** כיון שט"ז אדר ודאי אינו פורים **– הגר"א נבנצל שליט"א (**רץ כצבי פורים עמ' תק"ע אות ג'**, לשונו מובא לעיל), עי'** נטעי גבריאל (פורים משולש פרק כ"ג הע' ל"ב ד"ה וחכ"א), **פסקי תשובות (סי' תרצ"ה הע' ל"ו),** הגר"מ גולדויכט (רץ כצבי פורים עמ' תקס"ז, "אבל בירושלים, כשחל ט"ו באדר ביום ששי, אם פורס מפה ומקדש, כאשר מברך ברכת המזון בסוף הסעודה, אינו יכול להזכיר על הניסים כיון שט"ז אדר ודאי אינו פורים, ולומר 'רצה' ו'על הניסים' הוי תרתי דסתרי. וכן נוהגים בירושלים, כפי ששמעתי מפי הגאון הרב יעקב כץ שליט"א")**.**
  2. **מראי מקומות – פסקי תשובות (סי' תרצ"ה אות ו', עי' סי' רע"א הע' קנ"ו).**
     1. נטעי גבריאל (פורים משולש פרק כ"ג סעי' כ"ח) **– "ולמעשה יאמר רצה ויזכיר על הניסים רק בהרחמן".**

1. פורס מפה ומקדש: למעשה.
   1. נוהגים לכתחילה: פורס מפה ומקדש**.**
      1. עי' מאירי (פסחים דף קא. ד"ה זה, כתובות סוף דף ז:) – "**ואף אנו ואבותינו נוהגים** בפורים שחל להיות ערב שבת שמתחילין בסעודה מבעוד יום עד שיקדש היום ופורסין מפה ומקדשין וגומרין את הסעודה ...".
      2. נהר מצרים (פורים אות י"ג) – "וכשחל פורים בע"ש. המנהג היפה והנעים הוא לעשות הסעודה בערב אחר תפלת מנחה. ובאמצע הסעודה פורס מפה ומקדש וחוזר ואוכל סעודת שבת. וכ"כ מהריק"ש בהגהותיו. ואח"כ מברכים בהמ"ז ואומר על הנסים. דבתר התחלת הסעודה אזלינן כדפסק מרן בסי' תרצ"ה. וכן סתם מרן לעיל סי' פק"ח סעיף יו"ד בלי חולק יעו"ש. ואח"כ מתפללים ערבית של שבת. **וזו היא הדרך היותר ישרה. וכן הוא מנהגנו בעיה"ק ירושלם ת"ו וכן אנחנו נוהגים. וכן נוהגים רבים מיראי ה' וחושבי שמו**".
      3. קרית חנה דוד (ח"ב או"ח סי' צ') – "סעודת פורים שחל בע"ש נ"ל דהנכון הוא דצריך לנהוג כך דיתחיל סעודתו מבעו"י וכשקדש עליו היום פורס מפה ומקדש כמו שפסק הש"ע א"ח סי' אע"ר סעי' ד'".
      4. ***שאלו לברוך (או"ח סי' ע"ו) – "ודע כי מנהג הראשונים היה שאם חל פורים בע"ש פוסקים באמצע ומקדשים ומסיימים הסעודה ומזכירים את שניהם בברהמ"ז, ואח"כ מתפללים ערבית: וכן ראיתי לאבותי ז"ל עושים, אבל אני נהגתי לפרוס מפה ולברך ברכה"מ ומתחיל סעודה אחרת. ונראה כי מנהגם עדיף כדי שלא יכנסו לגרום ברכה שאי"צ הואיל ויכול לפטור הכל בברכה אחת, גם לא היו מתפללים ערבית כדי שיוכלו להזכיר על הניסים בברכה"מ שאם התפלל ערבית באמצע הסעודה לא מצי להזכיר על הניסים בברכה"מ".***
      5. נטעי גבריאל (פורים משולש פרק כ"ג סוף הע' ל', אבל הוא עצמו סבר שלא יבוא לכך [עי' לקמן]) **– "וכן מנהג הגה"ק מרוזין וצאצאיו אחריו זי"ע. וכן נהג הגה"ק בעל אמרי אמת מגור בשנת תרפ"ג ואמר תורה בזה בליל שבת ונדפס בספרו שמות עמוד צ"ג שמבאר דברי הגמרא פסחים דף ק' ע"א שאין מפסיקין לשבתות עפ"י חסידות עיי"ש. וכן נהג האדמו"רים מבואין ורבי מרדכי מזעויל ורבי משה מרדכי מלעלוב זי"ע לקיים פורס מפה ומקדש".**
      6. הגר"מ גולדויכט (רץ כצבי פורים עמ' תקס"ז) – "מנהג פורס מפה ומקדש בסעודת פורים נוהג מקדמת דנא בירושלים עיה"ק, וכך סיפר לי מו"ר הגאון רבי זלמן נחמיה גולדברג שליט"א [זצ"ל], שראה את הגאון רבי אייזיק שר זצ"ל, ראש ישיבת סלבודקה, פורס מפה ומקדש בשושן פורים שחל בערב שבת בירושלים, בשנת תש"ח. וכך נוהג שנים רבות הגאון הרב יעקב כץ שליט"א בירושלים שבין החומות, ואמר לי ש'זהו לכתחילה שבלכתחילה'. וכך אני נוהג עם תלמידי בישיבת רבנו יצחק אלחנן".
   2. נוהגים לכתחילה: להתפלל ערבית ואח"כ פורס מפה ומקדש**.**
      1. בית יהודה (סוף הספר דיני מנהגי ק"ק ארגי"ל פרטים השייכין לחנוכה ופורים סעי' ב') – "אמר מורי ז"ל דהמנהג הוא לעשות סעודה לאחר מנחה כשאר פורים של שאר השנים ... ובאמצע הסעודה מברך ברכת מזון ואומרי' על הנסים **ומתפלל תפלת** שבת וחוזר אל השולחן ופורס מפה ומקדש ונוטל ידיו וסועד עוד לכבוד שבת".
      2. זרע אמת (ח"ג סי' ע"ט) – "נר' דיותר טוב לעשות הסעודה מבע"י סמוך לשבת ולהתפלל מנחה קודם בעוד היום גדול דהא קי"ל דבסעודה גדולה צריך להתפלל מנחה קודם ובפרט סמוך למנחה קטנה כמ"ש בסי' רל"ב ס"ב ואח"כ יתחיל הסעודה וכשהוא סמוך לשבת ילך לבה"כ לקבל שבת **ולהתפלל ערבית** בציבור ויחזור לביתו ויפרוס מפה ויקדש וא"צ ברכה למפרע ...".
   3. **כל הדין של "פורס מפה ומקדש" הוא בדיעבד**.
      1. **השואל במהרי"ל (סי' נ"ו אות ח'. עי' מקור חיים, לקמן) – "ואם תחייבנו הסעודה מבעוד יום ויגמור בלילה, זה אינו רשאי לכתחלה מפני הקידוש,** דדווקא דיעבד **אם משך סעודתו בע"ש עד הלילה פורס מפה ומקדש ...".**
      2. **לקט יושר (או"ח עמ' קנ"ו ענין ד') – "כשחל פורים ביום ו' צריך לאכול סעודת פורים ביום ומתפלל מנחה וערבית בעשרה. ואף על גב דהלכה כר' יוסי בע"ש שמתיר לאכול סמוך לשבת, מ"מ** אין נוהגין **לקדש על השלחן, ולכך אין מברכין על הנסים בשבת".**
      3. **מקור חיים (חו"י, קיצור הלכות על סעי' ב' ד"ה וכשחל) – "וכשחל ביום ו' וכו' - ולא ק"ל לכתחילה פורס מפה ומקדש, מהרי"ל נ"ו".**
      4. **הגריש"א זצ"ל (יבקשו מפיהו פורים שער י"א פרק ד' אות ג') – "שדין פורס מפה ומקדש אינו לכתחילה אלא בדיעבד".**
      5. **מקדש ישראל (פורים סי' ש"ט) – "לכתחלה לא. בס' לקט יושר ... בלשון השואל שבתשו' מהרי"ל".**
      6. **הגר"צ שכטר שליט"א (רץ כצבי פורים עמ' תק"ע) – "ואני לא מבין כלל וכלל את ענין המנהג הזה אשר הזכרת מהמאירי, הלא כל ההלכה הזאת של פורס מפה ומקדש אדיעבד נאמרה, ואין זה ענין לעשותו לכתחילה".**
   4. **לכתחילה ישתדל לסיים כל סעודת פורים, לפני שקיעת החמה**: פוסקי בזמנינו.
      1. אג"מ (מסורת משה ח"ב או"ח אות של"א) – "יתפלל ערבית ... שיותר טוב שיאכל אח"כ, וכך יש לנהוג".
      2. אדמו"ר מצאנז (מגילת אסתר דברות חיים, מנהגי חודש אדר הע' מ"ז) – "בדברות קדשו הענין שבצאנז לא נהגו להיית פורס מפה ומקדש ... וכ"ק מרן זי"ע הורה אז לכל הקהל להתפלל מוקדם ולאכול הסעודה מבעוד מועד כדי שיוכלו להתכונן כדבעי לשב"ק".
      3. הגראמ"מ שך זצ"ל (קונ' משנתם תשע"ב, הו"ד ב**לוח ההלכות והמנהגים תשע"ו פורים הע' קכ"ד**) – "שבקלצק הגרא"ז מלצר זצ"ל פרס מפה וקידש והוסיף שכאן באר"י א"א להנהיג כן ולא ביאר טעמו".
      4. **הגריש"א זצ"ל (יבקשו מפיהו פורים שער י"א פרק ד' אות ג') – "שדין פורס מפה ומקדש אינו לכתחילה אלא בדיעבד".**
      5. ***יביע אומר (חי"א או"ח סי' פ"ג אות ב').***
      6. **חוט שני (פורים פרק י"א ס"ק ב') – "ומעיקר הדין אפשר לעשות סעודה אחת עם סעודת שבת רק דאינו לכתחילה, וצריך להזהר בזה בדיני פורס מפה ומקדש ...".**
      7. שערי ימי הפורים (שער ד' פרק א' אות י"א) – **"והיות שיש כמה שאלות הלכתיות בחלוקת הסעודה, וגם ע"פ הנסתר אין זה טוב לעשות כן (כמש"כ בספר פורים המשולש הנ"ל, שם סוף הערה י"א), אף אם נאלץ לסעוד מאוחר, ישתדל לסיים כל סעודת פורים כולל ברכת המזון לפני שקיעת החמה".**
      8. **מקדש ישראל (פורים סי' ש"ט) – "לכתחלה לא. בס' לקט יושר ... בלשון השואל שבתשו' מהרי"ל".**
      9. בירורי חיים (ח"ד עמ' ש"ה ד"ה ובהאי, עי' ח"ב עמ' קמ"ו הע' קע"ח).
      10. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (פורים משולש פרק א' סוף הע' י"ג) – "אמנם דע כי כפי הסוד שגילה רבינו האריז"ל בשער הכוונות לכל סדר התפילות והקידוש והסעודה דליל שבת קודש לא יתכן כלל לכתחילה לעשות ככל הנ"ל אלא דוקא כפי הסדר של קב"ש וערבית וקידוש וסעודה, וכ"כ כה"ח סי' רעא ס"ק כב, עיי"ש, ע"כ מצוה מן המובחר להשתדל לסיים כל הסעודת פורים עם ברכת המזון סמוך להכנסת השבת".

הגר"ש דבליצקי זצ"ל (מנהגי הפרושים בארץ ישראל בתוך ס' ישורון חמ"א עמ' רט"ו אות ט') – "חל פורים בערב שבת נוהגים האשכנזים פרושים בירושלים ואר"י לאכול סעודת פורים בבקר ואינם נוהגים לאכול אחה"צ ולהיות פורס ומקדש".

* + 1. **הגרח"ק זצ"ל (מישרים אהבוך עמ' רל"ד אות י"ח, הע' רמ"ז) – "שאלה: יש נוהגים לעשות בפורים דמוקפין, פורס מפה ומקדש, ואחר כך להמשיך בסעודת שבת וכו'. אולם שמעתי שאין זה מכבוד שבת, משום שנכנסים מבושמים כו'. מה דעת מרן שליט"א. תשובה: איני מבין דבריך. [שמא כוונת הגר"ח בתשובתו, דמה בכך שנכנס מבוסם לשבת, ואדרבא הולך מחיל אל חיל, ממעות 'חייב איניש לבסומי' למעות קבלת שבת והסעודה, דכל עוד אינו שיכור האסור בתפילה ובברכת המזון, כמו שכתב בשו"ע (או"ח סימן עט). ע"ש. ליכא איסורא כלל. וע"ע. וכשבאתי קמיה הגר"ח לקחת את גפי הגהת הספר שהשארתי לעיונו, שאלתיו ע"ז, וביאר: הטעם 'שנכנסים מבושמים' אין כזה גמרא, אין כזה דין, וממילא אין לאסור מהטעם הזה. וכששאלתי שאמרו, שזה לא כבוד שבת, שלא נכנסים לשבת ביראה וחסר בכבוד שבת. השיב הרב: זה לא כתבת. כתבת 'נכנסים מבושמים' כאילו זה גמרא כזו, שלא להכנס מבושמים, אין כזה גמ'.** אבל האמת לכאורה לא ראוי לעשות כן**, סעודת פורים צריך שתיהי' ניכרת שזו סעודת פורים, וזה עושים קודם הרבה, או בבוקר או שעושים אחה"צ, מוקדם. וגם סעודת שבת צריך אח"כ שתיהי' ניכרת שזו סעודת שבת, אבל שעושים ביחד, עושים איזה הערמה, זה לא יושר. וכשהוספתי לשאול וכי, 'פורש מפה ומקדש' זה הערמה. השיב: זה רק שאין ברירה אומרים ככה, אבל לכתחילה לא עושים כזה דבר. עכ"ד]".**
    2. נטעי גבריאל (פורים משולש פרק כ"ג סעי' כ"ח, הע' ל"ה) – "**אכן לכתחלה יסדר מקודם שלא יבוא לכך** [כה"ח סי' רע"א סקכ"ב שעפ"י האריז"ל אין לעשות כן. וכן שמעתי מהגאון רבי יעקב יצחק ניימאן שליט"א [זצ"ל] שבבעלזא לא הנהיגו פורס מפה ומקדש מפני שיש שאלות בענין ברכת הגפן והמוציא כמ"ש בשו"ע סי' רע"א ע"כ]".
    3. מנחת אשר (רץ כצבי פורים עמ' תקס"ח) – "פורס מפה ומקדש ... אך רובא דעלמא לא נהגו כן. ואולי משום שלדעת המקובלים אין זה ראוי לכתחילה כמו שכתב בכף החיים (סימן רעא ס"ק כג) דלשיטת האר"י סדר העולמות והמוחין הוא בקבלת שבת, ואחר כך קריאת השמע וברכותיה, ואחר כך תפילת העמידה, ויכולו, וקידוש היום. והפורס מפה ומקדש מהפך את העולמות, עי"ש. וגם לפי ההלכה נכנסים אנו לספק ברכה, כמבואר בשו"ע (סי׳ רעא סע' ד) שנחלקו אם צריך שוב לברך ברכת המוציא, ואפשר דמשום כך נמנעו רבים בכלל מלפרוס מפה ולקדש ... הרי לן דאף שמעיקר הדין מותר לאכול סעודת מצוה שזמנה בערב שבת כל היום, וכמ"ש הרמ"א לגבי פדיון הבן ומילה, והוא הדין לסעודת פורים, מכל מקום מצוה שלא לקבוע סעודה זו מתשע שעות ולמעלה. ואף שהלכה זו נכתבה בשו"ע לגבי סעודה שרגיל בה בחול, מסתבר שהוא הדין וק"ו בסעודה גדולה שאין רגיל בה בחול. ומשום כך נראה דהמנהג הנכון לגמור את סעודת הפורים מבעוד יום, כדי להתכונן לכבוד השבת ולאכול סעודת שבת לתיאבון".
    4. מעדני אשר (שבת סי' נ"ו) – "כתב המג"א סק"י דראוי לבעל נפש שלא יבוא לידי פורס מפה ומקדש כי יש דעות שונות הרבה בדינים אלה. וכוונתו למחלוקת שהובאה בשו"ע לגבי ברכת המוציא ולמחלוקת שהובאה בטור וב"י לגבי ברכת בפה"ג. ובשעה"צ (סקכ"ה) כתב דנוסף לזה יש גם את מחלוקת הט"ז והמג"א הנ"ל באמר בואו נקדש אם צריך לברך בפה"ג על הכוס של הקידוש. ונלע"ד דכשחל פורים בע"ש יש טעם נוסף להמנע מלבוא לידי כך, דבמשנ"ב (תרצ"ה סקט"ו) כתב דבזה לא יוכל לומר גם על הניסים וגם רצה דהוי תרתי דסתרי ולכן יאמר רק רצה, והרי ד' מהרש"ל דאמירת על הניסים בסעודת פורים מעכבת גם בדיעבד והגם שהרבה חלקו עליו מ"מ המשנ"ב (שם) החשיב מאד את דעתו ורק משום סב"ל כתב דאין לחזור ולברך, ובמעדני אשר על ה' ברכות (סי' נ"ב) יישבנו את הקושיות שהקשו על המהרש"ל, וכשפורס מפה ומקדש בע"כ לא יוכל לצאת ידי ד' מהרש"ל".
    5. **הגר"צ שכטר שליט"א (רץ כצבי פורים עמ' תק"ע) – "ואני לא מבין כלל וכלל את ענין המנהג הזה אשר הזכרת מהמאירי, הלא כל ההלכה הזאת של פורס מפה ומקדש אדיעבד נאמרה, ואין זה ענין לעשותו לכתחילה".**
    6. ***הליכות חיים (קידוש בשבת פרק י"ד אות ד') – "ראוי להמנע מכך מפאת הזכרת על הניסים בברכת המזון, דלא יוכל לומר גם על הניסים וגם רצה, דהוי תרתי דסתרי, ולכן יאמר רק רצה. ויש פוסקים שכתבו דאמירת על הניסים בסעודת פורים מעכבת גם בדיעבד, ואע"פ שלדינא אין חוזר ומברך כששכח לומר על הניסים, מ"מ זהו רק מפני דהוי ספק ברכות מפאת דיש חולקים, אבל לכתחילה יש לחוש לומר דהיא לעיכובא".***
    7. שיעורי הלכה (ח"א עמ' תקל"ח) – "דמאחר שיש בזה כמה ספיקות, לכן לכתחילה עדיף שלא לעשות פורס מפה ומקדש, אלא א"כ יש לו מנהג לעשות כך".
  1. *בעל נפש****.***
     1. אם אמרו "באו ונקדש", יש להחמיר.
        1. מג"א (ס"ק י') – "ומ"מ בעל נפש יזהר שלא יבא לידי כן כי יש דיעו' שונות הרבה בדינים אלו".
        2. ח"א (כלל ו' סעי' כ"ה) – "ולפי שיש בזה דיעות הרבה, ראוי שלא יכניס עצמו לספק ברכות ויברך ברכת המזון קודם חשיכה [שם]".
        3. מ"ב (סי' רע"א ס"ק כ"א, שעה"צ ס"ק כ"ה) – "ולפי שיש דעות הרבה בדינים אלו ראוי לכל בעל נפש ליזהר שלא יבוא לידי כך".
        4. ***ערה"ש (***סי' רע"א ***סעי' י"ט)***.
        5. **פסקי תשובות (**סי' רע"א **סוף אות י"ד, הע' קנ"ט) - לשונו מובא לעיל**.
     2. מצד ברכת המוציא יש להחמיר.
        1. גר"ז (סי' רע"א סעי' י"א) – "**ומכל מקום כל בעל נפש יש לו ליזהר לכתחילה** שלא לבא לידי כך ויפסיק סעודתו ויברך ברכת המזון קודם שיגיע זמן קידוש היום".
        2. **הליכות חיים (קידוש בשבת פרק י"ד אות ד'**) - **לשונו מובא לעיל.**
        3. מגדנות אליהו (ח"א סוף סי' קמ"ה) - לשונו מובא לעיל.
        4. **פסקי תשובות (**סי' רע"א **סוף אות י"ד, הע' קנ"ט**) - **לשונו מובא לעיל**.
  2. סיכום**:** עדיף שלא לפרוס מפה ולקדש - מכמה טעמים**.**
     1. **י"א שכל הדין של "פורס מפה ומקדש" הוא רק בדיעבד.**
     2. **בעל נפש לא יכניס עצמו לספק ברכת הגפן, כשיאמר "באו ונקדש".**
     3. **בעל נפש לא יכניס עצמו לספק ברכת המוציא [וברכת נט"י].**
     4. **לפי האריז"ל הגר"א וסייעתם, לא נכון לעשות סעודת שבת לפני שמתפללים תפילת ערבית.**
     5. **עיקר הבעיה: מפסיד אמירת "על הנסים" בברכת המזון. [ולפי היש"ש, של"ה, וט"ז, הוא מעכב. ומג"א כ' "להוציא עצמו מפלוגתא"!].**
     6. ועוד**, קשה במציאות לזכור כל התשעה דינים - [ואולי יש לדון מצד תמוה לרבים, קידוש בלי הגפן, ולחם משנה בלי המוציא, וכדו'].**
     7. **ואם מתחיל הסעודה בזמן הנכון "בבוקר", בדרך כלל לא צריך הדין של פורס מפה ומקדש.**
  3. מראי מקומות – סמ"ק מצוריך (מצוה רע"ז אות א').
     1. רשב"ם (פסחים דף קז: ד"ה סוף) – "סוף סוף מאי רבותיה דאגריפס הא מטא ליה עידן איסוריה. קודם שיגמור סעודתו. דאפילו רבי יוסי דפליג בהפסקת ערב הפסח בריש פירקא [צט ב] ואמר שלא להפסיק מאחר שהתחיל לאכול בהיתר **הכא מודי דאסור דמעיקרא לדעת כן** היה אוכל בתשע שעות שגמר סעודתו בתוך זמן איסוריה וכמתחיל לאכול אחר זמן איסורו דמי ואסיר".
     2. **מהרי"ל (סי' נ"ו סוף אות ח') – "וצריך ליישב מאי רבותיה דאגריפס לפרשב"ם ואין להאריך בזה".**
     3. מג"א (ס"ק ט'), באה"ט (ס"ק ו', לשונו מובא לעיל) – "ומ"כ במרדכי כתו' בקלף היה אוכל סעודת פורים בע"ש יתפלל ויפרוס מפה ויקדש ובמזון יאמר על הניסים עכ"ל".
     4. ***הגרח"ק זצ"ל (***מישרים אהבוך עמ' רל"ג אות י"ג) – "אנא אבקש נא לשאול, כיצד נוהג מרן שליט"א במנהג סעודת פורים שחל ביום ו'. האם סועד בבוקר או סמוך לערב ופורש מפה ומקדש או שמא דרכא אחרינא. תשובה: בבוקר".
     5. נטעי גבריאל (פורים משולש פרק כ"ג הע' ל') – "זרע אמת ... נהר מצרים ... וכן מנהג הגה"ק מרוזין וצאצאיו אחריו זי"ע. וכן נהג הגה"ק בעל אמרי אמת מגור בשנת תרפ"ג ואמר תורה בזה בליל שבת ונדפס בספרו שמות עמוד צ"ג שמבאר דברי הגמרא פסחים דף ק' ע"א שאין מפסיקין לשבתות עפ"י חסידות עיי"ש. וכן נהג האדמו"רים מבואין ורבי מרדכי מזעויל ורבי משה מרדכי מלעלוב זי"ע לקיים פורס מפה ומקדש".
  4. **אם עדיף לסיים קרוב לשבת, ולא פורס מפה - או לא, ולא יהיה סעודת לילה לתיאבון**.
     1. פורס מפה ומקדיש – **פסקי תשובות (סוף אות י"ד).**
  5. אי יש למנוע מלהשתכר כדי שלא יכנס לשבת קודש בשכרות**.**
     1. **מראי מקומות – מקדש ישראל (סי' שד"מ).**
        1. **הגרח"ק זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון מ"ד עמ' פ"ה טור ד', עי' מישרים אהבוך עמ' רל"ד אות י"ח, הע' רמ"ז [לשונו מובא לעיל]) – "שאלה: כ' המ"ב (סי' רמ"ט סקי"ד) אין לשתות הרבה משקה עד שיהא שבע, כי בודאי תאות המאכל והחוש יעיד ע"ז, ולפעמים יוכל להבטל ע"י שכרותו מסעודת שבת לגמרי, ומצוה להמנע מזה עכ"פ מתשע שעות ולמעלה, ע"כ. ויל"ע האם הדין כן אף בפורים שחל בער"ש, וצ"ב. תשובה: יתכן".**
        2. הגר"ע אוירבאך שליט"א -

Question: I generally try to fulfill the mitzvah of ad delo yoda on Purim by getting drunk. I have heard that this year, that Purim is on a Friday, it is forbidden to get drunk, because one is not allowed to be drunk on Shabbos. What is the rov’s opinion on this matter?

Rav Auerbach answers: The real concern of drinking wine on Erev Shabbos is that someone who is drunk will almost inevitably be mechallel Shabbos. With this in mind, one should be responsible and make sure that he does not enter Shabbos in a way that will lead to chillul Shabbos.

* + - 1. **לכאורה אין למנוע, עי' בה"ל (סי' רמ"ט סעי' ב' ד"ה מותר).**

1. **שאר ענינים בערב שבת.**
   1. *שושן פורים: האם יכול פרוז לעשות סעודה גדולה בערב שבת****.***
      1. ***מיקל.***
         1. שלחן הטהור (סי' רמ"ט סעי' ח') – "וסעודת פורים ושושן פורים יכול לקבוע סעודתו אפילו אחר חצות ואין צריכין להפסיק כלל כל היום עד הלילה כי העוסק במצוה פטור מן המצוה".
      2. ***מחמיר.***
         1. הגרא"ל שטיינמן זצ"ל (בנתיבות ההלכה חל"ד-א' עמ' י"ב) – "סעודת פורים נחשבת סעודה גדולה, שאסור לאכול בערב שבת רק אם מחוייב בה, לכן מי שרוצה לחגוג ב' ימים פורים באופן שלא נתחייב בשושן פורים, אסור לו לאכול סעודת פורים [עם נטילת ידים] כשחל שושן פורים בערב שבת".
         2. הגר"י רובין שליט"א (פר' תצוה תשע"ח) - לשונו מובא לקמן.
         3. וכ"ש הפוסקים שמחמירים לקמן.
            1. ***קשה: מה בין זה לסיום מסכת. ואולי י"ל, שבלשון הרמ"א (סי' תרצ"ה סעי' ב') כתוב שיש רק "חייב במשתה ושמחה קצת בשני ימים, י"ד וט"ו". ועי'*** הגרח"ק ***זצ"ל, לשונו מובא לקמן. וצ"ע.***
      3. מראי מקומות – ***פסקי תשובות (דפו"ח סי' רמ"ט הע' כ"א, "שלחן הטהור").***
         1. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות קס"ח) – "ברמ"א כתב דחייב במשתה ושמחה בשתי ימי הפורים, ואיקלע בפורים שחל בימי ה' ו' בשבוע, בפרוז גמור [לא בב"ב] שלא אכל בט"ו עד סוף שעה עשירית באונס והסתפקו אם יטול ידיו אף שזה ערב שבת. תשובה: צ"ע, (א.ה. הרמ"א לא מחייב בט"ו דוקא פת ע' שעה"צ תרצה.ד. אך מ"מ יתכן להקל מחמת שמ"מ זה מצוה)".
   2. **שושן פורים: האם יכול בן עיר להשתתף בסעודת פורים של בן כרך בערב שבת**.
      1. ***מחמיר, שסעודה גדולה אסור מבוקר*.**
         1. **רבבות אפרים (**אבני דרך ח"ו סוף סי' צ"ו, זכרון אפרים ריש עמ' ק"נ) – "**בנידון זה אמר לי הגר"א גרינבלט: 'מקום הניחו לך שאתה תחדש זאת שראוי שלא יאכלו אצלם בפורים כיוון שהם אינם מחויבים בסעודה'. לפי זה אי אפשר להזמין אנשים מחוץ לירושלים כאשר הסעודה מתקיימת אחר חצות היום".**
         2. **חוט שני (פורים פרק י"א ס"ק ב', עמ' פ"ז) – "מסתברא דאין בן י"ד יכול לקבוע סעודה גדולה בערב שבת ביום ט"ו שחל להיות בערב שבת, כיון שבשבילו אין זה סעודת מצוה,** ויוכל לשבת עימם ולאכול אך לא סעודה גדולה**, ולא דמי לסעודת ברית שחל להיות בערב שבת שמותר לכל המשתתפים בסעודה לסעוד שם אף שאין לו שייכות לברית, דהתם הסעודה היא לכבוד המצוה, וכל המשתתפים בה הם אוכלים לכבוד הסעודת המצוה, משא"כ בפורים החיוב הוא אקרקפתא דגברא ומי שחייב במצוה חייב במצוה, ומי שלא חייב במצוה לא חייב. ואף למש"כ במ"ב מהשל"ה שקיבץ אנשי ביתו וחביריו דאי אפשר לשמוח כראוי ביחיד, וגם כתב שם הרמ"א וחייב במשתה ושמחה קצת בב' ימים י"ד וט"ו, עיי"ש - מ"מ אין זה מתיר לקבוע סעודה גדולה בערב שבת למי שלא מחויב בה בערב שבת".**
            1. **אמנם עי' *חוט שני (לענין הלכה פר' פקודי תשע"ו עמ' ב' [בשם הרב אברהם ויג שליט"א]) – "שמותר שזה דמי לסעודת ברית מילה שכולם משתתפים בהשמחה ועוד כתב הרמ"א שחייב במשתה ושמחה קצת בשני ימים י"ד וט"ו, וכן נהגו (סי' תרצ"ה ב')".***
         3. אבני דרך (ח"ו סי' צ"ו) – "**כל ההיתר לאכול אחר חצות היום זהו דווקא למחויבים בסעודת הפורים וממילא הפרוזים שכבר חגגו את הפורים, אינם יכולים לבוא למוקף (ירושלים) לצורך הסעודה ביום שישי, כאשר אוכלים אחר חצות היום. וידוע דאף בשמחות מצווה (כברית) יש הסוברים שלא להזמין לסעודת המצווה הנעשית בערב שבת אלא רק את הקרובים ועיין בזה במגן אברהם (רמט סק"ו)".**
      2. **מיקל.**
         1. הגרח"ק זצ"ל (מים חיים פר' כי תשא תשע"ח, גליון של"ג עמ' ב') – "שאלה: כשפורים דמוקפין חל ביום שישי, והם אוכלים סעודת פורים לאחר חצות, האם מותר לבן עיר (שמבקר שם את קרוביו) להשתתף עמם היות שאצלו אין זה פורים, ואין לו חיוב סעודה. תשובה: כיון שגם אצל בן י"ד זו סעודת מצוה, שהרי יש קצת מצוה לבן י"ד גם בשושן פורים (עי' רמ"א ס' תרצ"ה סעיף א'), מסתבר שיכול להשתתף עמם (הגר"ח קניבסקי שליט"א)".
         2. **הגר"א נבנצל שליט"א (**אבני דרך ח"ו סוף סי' צ"ו) – "אולם דעת הגר"א נבנצל להתיר 'דהא גם לפרזים יש ענין להרבות בסעודה בט"ו'".
         3. **הגר"נ קופשיץ (לוח ההלכות והמנהגים תשע"ו, פורים הע' קכ"ה) – "**שהיינו דוקא **כשבא בשביל להשתתף יחד בסעודת פורים אבל אם בא לשבות בשבת או משום סיבה אחרת אינו יכול להשתתף בסעודה זו".**
            1. הר"ח אלבק (מוריה תכ"א [שבט תשע"ח] עמ' רצ"ט הע' ד') – "דוקא כשבא בשביל ... ולא נתפרש דיו מה לי שבא בשביל להשתתף ומה לי שבא לשבות בשבת, והא סו"ס משעה שנוטל ידיו לסעודה הרי הוא בא בשביל להשתתף עמהם. וגם גוף ההיתר אפי' כשבא להשתתף צ"ב. ואמנם בלוח הנ"ל לשנת תשע"ח הושמט כל ענין זה, אחר שהעירום על ככה".
         4. **הגרד"א זלזניק (לוח ההלכות והמנהגים תשע"ו, פורים הע' קכ"ה) – "פרוז הבא לאביו או לחמיו לסעוד עמו סעודת פורים יכול ליטול ידיו ולסעוד יחד עמו היות והוא חלק מבני הסעודה".**
         5. **הגרי"צ שפיצר (לוח ההלכות והמנהגים תשע"ו, פורים הע' קכ"ה) – "ורבי יצחק צבי שפיצר מו"צ בקהל אהבת תורה ירושלים ציין למעשה המובא בספר 'שר התורה' על הגאון מטשיבין עמ' רכ"ד שנשאל מחסיד שלא אוכל שרויה שהוזמן לסעודה בפסח לסב ארוסתו גאון מפורסם האוכל שרויה ושאל את הגאון מטשיבין זצ"ל ופסק שאין לו לחשוש מלאכול שם שרויה, והביא ראיה מהא דכתבו התוס' בעירובין דף מא. על מש"כ בגמ' א"ר אלעזר ברבי צדוק אני מבני סנאה בן בנימין פעם אחת חל ת"ב להיות בשבת ודחינוהו לאחר השבת והתענינו ולא השלמנוהו שיו"ט שלנו היה (שמשפחת סנאה הביאו קרבן עצים בי' באב למזבח) והקשו תוס' שהרי ר' אלעזר בר צדוק היה כהן ואיך יכול להיות שהיה מבני בנימין ותירצו בתי' הב' שמא חתנם היה והיה עמהם בסייעתם. הרי שרבי אלעזר ברבי צדוק לא השלים בתשעה באב מפני שמשפחת חותנו לא השלימו. ה"ה בזה שיכול לאכול שרויה ולשמוח בפסח כאשר זקנו חותנו שמח. ע"כ. וכ"ש בסעודת פורים מותר להשתתף ולשמוח בסעודת אביו וחותנו אף שהוא עצמו אינו מחויב כי מסייעתו הוא".**
            1. **הרב בצלאל ברסלר (מכתב) – "אמנם מסקנתו הוא דווקא קרוב אצל משפחתו אבל אם נלך אם הסברה לא שהוא חלק מהשפחה אלא שהסועד משתתף בשמחה של בעל הסעודה יהיה מותר לכל אחד".**
            2. הר"ח אלבק (מוריה תכ"א [שבט תשע"ח] עמ' רצ"ט אות ה') – "ולכאו' נראה דאין הדברים מוכרחים. דעד כאן לא שמענו ממעשה דראב"צ אלא דהחתן הרי הוא בכלל מנהגי בית חמיו, ולפיכך נהג עמהם יו"ט בעשירי באב וא"צ להשלים התענית. ועפ"ז העלה הגאב"ד טשעבין זצ"ל דה"ה נמי דיכול החתן לאכול שרויה בבית חמיו, שהרי לא מפני שס"ל ש אסור לאכול שרויה הוא נמנע מזה, אלא רק מחמת שכן מנהג אבותיו, ומאחר שאף מנהג בית חמיו חשיב כמנהגו, הרי שיכול הוא לאכול עמהם שרויה כמנהגם. משא"כ בנידו"ד לא מהני לחתן כלל מנהג בית חמיו, שהרי אין חמיו אוכל מטעם שכן מנהגו, אלא מטעם שהוא מחויב היום בסעודת פורים, אבל חתן זה שאינו מחויב היום בסעודת פורים, מנין דיכול להשתתף בה עם חמיו. ואף בבן ממש יש להסתפק כן כנ"ל, דדילמא אינו יכול לאכול עם אביו כלל, שהרי אף אביו עצמו אם היה פרוז לא היה קובע סעודה חשובה כזו בערב שבת. ואין לומר דאף ראב"צ לא היה נוהג כמנהגי חמיו כלל, ורק כשהיה בבית חמיו נשתתף עמהם מפני כבוד חמיו ...".
      3. טעמים להקל**.**
         1. **שהוא לכבוד סעודת מצוה, כמו כל סעודת מצוה, כברית מילה וכדו', שאחרים מצטרפים.**
         2. **א"א לשמוח כראוי בלי חברים, ועל ידיהם נעשה השמחה, ממילא הם חלק מהמצוה.**
         3. **ע"פ הרמ"א (סי' תרצ"ה סעי' ב'): "חייב במשתה ושמחה** קצת **בשני ימים, י"ד וט"ו, וכן נהגו". שגם לבני הפרזים יש מצוות משתה, הגם שהוא ערב שבת.**
      4. **מראי מקומות.**
         1. **הגר"ד מצגר שליט"א (סוף ס' חי' ר"י מלוניל על הל' שבת) – "הרשב"א שם ד"ה ואחת הביא פי' ר"ח שהיו קובעין סעודה ביום ששי ומתוך כך היו נמנעין מלהתעסק בצרכי שבת ... הרי שהפרמ"ג כתב טעם חדש שאם אוכלים בע"ש סעודת שבת הר"ז זלזול בשבת, ולכן כתב הרמב"ם שאסור לקבוע סעודה כזו. אולם המג"א באמת מפרש הטעם שאסור לקבוע סעודה כל היום עפ"י פי' ר"ח [במג"א ר"ת ושבוש נפוץ הוא] שהביא הרשב"א ... נפ"מ בין ב' טעמים אלו הרמ"א שם מוסיף דסעודה שזמנה ע"ש כגון ברית מילה או פדיון הבן מותר. כן נ"ל וכן המנהג פשוט. לפי הפרמ"ג הר"ז היתר לכתחלה, שהרי אין בזה זלזול בכבוד שבת. אולם לפי המג"א יש כאן היתר של דחיה, שסעודת מצוה דוחה את האיסור דרבנן שלא לקבוע סעודה בע"ש ובערב יו"ט. או שמא ניתן לפרש ג"כ דהוי היתר גמור דבמקום סעודת מצוה לא אסרו חכמים לקבוע סעודה גדולה בע"ש. ונפ"מ למעשה איכא בפורים שחל בע"ש [כמו בשנה זו] שאם זה היתר לכתחלה, א"כ יכול לאכול כמה פעמים סעודה גדולה, כיון שיש בזה מצוה, אין זה זלזול בכבוד יו"ט. אבל אם הפירוש הוא שהמצוה דוחה או מתירה את האיסור, הרי ברור ופשוט שאם אכל פעם אחת וקיים את המצוה, שוב אין לו היתר לקבוע סעודה נוספת. וא"כ האוכל ארוחת בוקר בפורים שחל בע"ש קיים את המצוה, וא"כ אסור לו אח"כ להשתתף בסעודת פורים שהיא סעודה גדולה בדרך כלל. [וכן יתכן** דנפ"מ בפרוז **שהגיע לי"ם בע"ש שא"י להשתתף בסעודה זו דאינו מצווה בה]. ולפי"ז צריך לכוין שלא לצאת בסעודה שאוכל קודם סעודת פורים החשובה. ולא מצאתי לפ"ש מי שהעיר בזה. ועי' משנ"ב סי' תעה סקל"ו ובשעה"צ שם סקל"ו דמסתפק דבמידי באכילה ל"מ כונה שלא לצאת יד"ח המצוה".**
            1. **מראי מקומות – הגרח"ק זצ"ל (אליבא דהלכתא חל"א עמ' ל' סוף טור ג', לשונו מובא לעיל).**
         2. הר"ח אלבק (מוריה תכ"א [שבט תשע"ח] עמ' ש"ג אות ט"ו) – "נראה לכאו' ליתן עצה לכל פרוז הנמצא בסעודת בני הכרך [אפי' אינו בן משפחתם כלל], **דיכול הוא להשתתף בסעודה בלא אכילת פת** [שאינו מחויב בה בט"ו כלל וכנ"ל מדברי השעה"צ], וכדלהלן ...".
            1. הגר"י רובין שליט"א (פר' תצוה תשע"ח) – "יש לעיין האם שרי להשתתף בכל הסעודה באכילה מרובה ושתיית יין אך להימנע מאכילת פת. ושורש הנידון הוא בדברי הבה"ל סי' תמ"ד שכתב לבאר אמאי שרי לאכול סעודת אירוסין בערב פסח, ואחד הטעמים שכתב שם הוא כיון שאין בסעודה זו פת רק משתה [היות ונאכלת סמוך לזמן איסור חמץ] לכן אין בה איסור. ויש לברר מה הדין **בזמננו כאשר הרגילות אצל הרבה אינשי שהשובע בסעודה אינו בא להם על ידי פת** וכל שאכלו סעודה גמורה בלי פת הם שבעים בה לגמרי [וזאת בשונה מדורות קודמים שעיקר שביעתם היתה מהפת דוקא], ואם הוסיפו ושתו יין ואכלו כמה מנות באופן שאינו רגיל גביהם בשאר ימות החול, הרי היא גביהם כסעודה גדולה, [ופעמים שאף בסעודה גדולה הם נמנעים מאכילת פת], האם גם בכה"ג הדבר מותר, או דילמא כיון שכל סיבת האיסור לאכול סעודה גדולה בער"ש היא שלא יכנס לשבת כשהוא שבע, הכא שאכל יותר מכדי שובעו ושתה יין יותר מכדי הרגלו, מי יימר דשרי, דזיל בתר טעמא, וצ"ע.
         3. הגר"י רובין שליט"א (פר' תצוה תשע"ח) – "והנה זה פשוט שאם מטרת הבנים בסעודה היא לשמח את עצמם ולא את הוריהם או בגוונא שאנן סהדי שסגי להורים שבניהם יהיו עמם במחיצתם אף שאינם סועדים עמם את כל הסעודה, אזי אין הסעודה נחשבת למצוה עבורם, אבל בגוונא שכל צורת הסעודה משתנה כאשר האורחים אינם חלק מכל הסעודה, ומורגש הדבר שהם כזרים ואין השמחה שלימה, וכפי שפעמים רבות ניכר שמי שכבר שמח והתבשם ביום י"ד בהיותו פרוז קשה לו שוב לשמוח ביום ט"ו והדרך היחידה לכך היא כאשר הוא אוכל ושותה עם המסובין האחרים בני ט"ו ואז הוא תוך כדי אכילתו הוא מתבשם עמהם. יש לומר דכיון שהבנים והחתנים מקיימים כעת מצוה בסעודה זו, ואף שאין זו סעודת פורים, ואינה 'סעודת מצוה' עבורם, מ"מ היא 'סעודה שיש בה מצוה', וכל כהאי אין אנו רואים את הסועדים כמי שבאו לזלזל בכבוד השבת, אלא אדרבה הם עסוקים כעת בקיום מצוה על ידי ההשתתפות והאכילה בסעודה. [ואם כנים הדברים, יתכן שלא צריכים לשקול בפלס דק את התועלת של האכילה של כל אחד ואחד מהמשתתפים, אלא אם לפי צורת הדבר ניכר שהוא יגרום שמחה יתרה להוריו או לחמיו, וריבוי המשתתפים יגרום להגדלת השמחה, הרי שכל אחד ואחד עוסק כעת במצוה ואינו בא לזלזל בכבוד השבת]. **ומה"ט נראה שגם מי שאינו בן משפחה או חתן**, אלא אדם זר בן י"ד שמכיר באדם בודד שיושב ואוכל את סעודת הפורים ביום ט"ו שחל בערב שבת כשהוא לבדו, מותר ומצוה גדולה בידו לבא ולסעוד עמו אף סעודה גדולה [אם לפי העניין נצרכת ההשתתפות להיות באופן של סעודה גדולה], דכיון שכל מטרתו ועניינו היא לשמח את חברו שלא ישב בדד וידום עליו, וזו סעודה שזמנה קבוע לערב שבת, והרגילות בכל אתר ואתר שסעודה זו נעשית בשמחה יתירה, הרי שאין אנו רואים אותו כמזלזל בכבוד השבת, אלא הוא עסוק בקיום מצוה שזמנה היום ודמיא לשורש ההיתר של כל סעודת מצוה שהותרה בערב שבת".

* 1. תספורת: ספר ישראל**.**
     1. **מחמיר.**
        1. **דבר משה (ח"א או"ח סי' מ"ד) – "דאין איסור גילוח אסור בפורים משום מלאכה ... דהוי משום שמחה ...** **נר' דהיינו** דוקא לגלח אדם עצמו **או ע"י גוי אבל ישראל אחר אסור לספר לישראל חבירו וכ"ש לגוי דהא עושה מלאכה ואין שייך לומר טעמא דשמחה ומה שמחה היא לו לספר לאחרים ומאי אולמיה דשאר מלאכות דהא קבילו עלייהו במנהגא וה"ל כדברים המותרין ואחרים נהגו בהם איסור".**
        2. **פרי האדמה (הל' מגילה פרק ב' הל' י"ד) – "לענין אם חל פורים בערב שבת אם מותר לגלח על ידי עצמו דוקא או על ידי גוי עיין בספר דבר משה חלק או"ח סי' מ"ד וסי' מ"ה ומה שהעידו לו מזמן הרבנים שלא הניחו לספרים ישראלים שיעשו מלאכתם בפורים שחל להיות ביום ששי בי"ד ובט"ו וכן נעשה מעשה וכו' יעו"ש כל שכן פה עיר הקדש ירושלים תבנה ותכונן שבכל הדברים מיקרי מקום שנהגו בו איסור וכמ"ש הפרי חדש ז"ל או"ח סי' תס"ח סוף סעיף ג' וסי' תצ"ו ס"ק כ"ב וכן עשיתי מעשה פה עיר הקדש ירושלים תבנה ותכונן בשנת התק"ה ואסרתי להם שיסתפרו על ידי ישראל ביום ששי שחל בו פורים יום ט"ו והסכימו עמי בעלי הוראה יצ"ו** מכל מקום לענין לגלח לקטן **ביום פורים על ידי ישראל נראה דשרי וכן כתב בח"ה".**
        3. **בן איש חי (שנה א' פר' תצוה הל' פורים אות כ"א) – "ואין מגלחין הישראלים אפילו אם חל יום י"ד בערב שבת".**
        4. **עי' כה"ח (סי' תרצ"ו ס"ק י"א).**
        5. **אור לציון (ח"ד פרק ס"א סעי' א', הע' א') – "אין להסתפר ולהתגלח ביום פורים. ואם חל פורים בערב שבת, מותר להסתפר ולהתגלח לכבוד שבת על ידי עצמו או על ידי נכרי, אבל לא על ידי ישראל. [ואין להתיר אלא על ידי גוי, כמבואר במג"א שם ס"ק א', שמותר לעשות מלאכה על ידי גוי, ע"ש.** וכן רשאי להסתפר ולהתגלח על ידי עצמו **לכבוד שבת]".**
     2. **מיקל.**
        1. **הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ח אות ד') – "ולכבוד פורים, מותר להתגלח אף בפורים".**
        2. **יביע אומר (ח"ו או"ח סי' מ"ז אות ד').**
        3. **שלמי תודה (פורים סי' מ"א אות ד').**
        4. **ילקוט יוסף (סי' תרצ"ו סעי' ד', קיצור שו"ע סי' תרצ"ו סעי' ד') – "אם חל פורים בערב שבת, מותר להסתפר בפורים לכבוד שבת".**
        5. **תורת המועדים (פורים וחדש אדר סי' ח' סעי' ג', סי' י"ב סעי' ו').**
     3. **מראי מקומות –** שערי ימי הפורים (שער ד' פרק א' אות ג')**.**
        1. **נחפה בכסף (ח"ב סוף הל' פסח, י"ט-ב') – "בא מעשה לידינו בספר ישראל עני והסכמנו להתיר לו ביום פורים של שנה זו שחל ט"ו ביום ששי וכסברת הרב בית דוד ולא כסברת הרמ"א בס' דבר משה וכן הסכים מורינו הרב נרו".**
        2. הליכות אבן ישראל (מועדים ח"ב פרק נ"ט סעי' ט', עמ' ת"נ*) – "כשחל פורים להיות ביום ו', מותר להסתפר לכבוד שבת".*
        3. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א תשובה תשצ"ז) – "*שאלה: חל פורים ביום ו' אם מותר להסתפר בפורים לכבוד שבת. תשובה: כמדומה שכן".**

הגרח"ק זצ"ל (עלי שי"ח עמ' רט"ז אות כ"ח) – "שאלה: האם מותר להסתפר בפורים. תשובה: טוב ליזהר".

* 1. נטילת צפרנים**.**
     1. **מיקל.**
        1. **דברי מלכיאל (ח"ה סי' רל"ז) – "וע"ד נטילת צפרנים בפורים. הנה ספר קרבן תודה שהביא כת"ר לא ראיתי. ולדינא נראה דשרי וכדקיי"ל בסי' תרצ"ו ס"א דכל מלאכת מצוה מותר. ובעש"ק הוי מצוה ליטול צפרניו לכבוד שבת כדקיי"ל בסי' ר"ס. אכן אם חל פורים בחול נראה דאסור. אם לא שצפרניו גדולים וחושש לחציצה לנט"י מפסולת שמתקבץ תחת הצפרנים כדקיי"ל באו"ח סי' קס"א או שמאוס לו לאכול בידיו. וא"כ הוא צורך סעודה. ומותר כדאיתא שם. וכבר הובא בזכל"א מחלוקת האחרונים בכגון זה לענין תספורת".**
        2. **שלמי תודה (פורים סי' מ"א אות ד').**
        3. **ילקוט יוסף (סי' תרצ"ו סעי' ז', הע' ז') – "מותר לגזוז צפורניים ביום פורים [ועיין בשו"ת דברי מלכיאל ... ואין דבריו מוכרחים]".**
        4. *בירור הלכה (תליתאה או"ח סי' תרצ"ה [עמ' ש"ז]) – "ילקוט יוסף ... ונעלם ממנו השו"ת דברי מלכיאל ...".*

*בירור הלכה (בירור הלכה הקצר או"ח אות רפ"ב) – "נטילת צפרניים בפורים יש מתירין, וי"א דשרי רק לכבוד שבת, או כשחושש לחציצה לנ"ט בגלל פסולת שתחת הצפרניים".*

* + - 1. **תורת המועדים (פורים וחדש אדר סי' ח' סעי' ג').**
      2. שיעורי הלכה (ח"א עמ' תקל"ה) – "ולפ"ז כשחל פורים בע"ש **מותר להתגלח** (shave) וכן להסתפר, בין על ידי עצמו ובין ע"י נכרי דכיון דעושה זאת לכבוד שבת הו"ל בכלל מלאכת מצוה שמותר".
    1. **מראי מקומות.**
       1. הגרח"ק זצ"ל (עלי שי"ח עמ' רט"ז אות כ"ז) – "שאלה: האם מותר ליטול צפורנים בפורים. תשובה: טוב ליזהר".
  1. מקרא מגילה**.**
     1. **בין השמשות.**
        1. **יש לקרות אם לא קראו קודם.**
           1. **פמ"ג (סי' תרצ"ב מש"ז ס"ק ג') – "אם חל פורים בערב שבת ואירע אונס שלא קראו המגילה מבעוד יום, יש לקרות בין השמשות, עיין ט"ז בסימן ת"ר [ס"ק ב] בשופר, ושם משמע דהיה יום גדול וקבלו שבת, ויראה הוא הדין בין השמשות שבות לא גזרינן בין השמשות משום מצוה דרבנן [שו"ע סימן שמב], וכל שכן מגילה דברי קבלה".**
           2. **חשוקי חמד (מגילה דף ד:) – "שאלה. פורים שחל בערב שבת ולא הספיק לקראה עד בין השמשות, האם יכול לקראה. תשובה. כתב הפמ"ג (סימן תרצב משב"ז סק"ג) אם חל פורים בערב שבת, יש לקוראה אף בבין השמשות, והראיה ממה שכתב הט"ז (הנ"ל) שאם קיבל שבת מותר לתקוע, ושם משמע דהיה יום גדול וקבלו שבת, ויראה דהוא הדין בבין השמשות, כיון דבין השמשות לא גזרו על שבות משום מצוה דרבנן, וכל שכן מגילה שהיא דברי קבלה. ויש לעיין דהפמ"ג (סימן תר משב"ז סק"ב) עצמו כתב שכיון שביום השני החיוב לתקוע הוא מדרבנן, ובין השמשות אין חיוב דספיקא דרבנן לקולא, לכן יתכן שאין לתקוע בבין השמשות, וסיים להלכה הסכים שיש לתקוע בעוד היום גדול בלי ברכה, אבל לא בין השמשות, וכן כתב המשנ"ב (סימן תר סק"ז) דדוקא אם עוד היום גדול, אבל אם כבר הוא בין השמשות אין לתקוע כלל דביום השני אין חיובו לתקוע אלא מדרבנן והוי ספיקא דרבנן. אבל ביום א' דחיובו מדאורייתא חייב לתקוע ובלי ברכה. ואם כן מדוע כתב לגבי קריאת המגילה שיש לקרוא גם בבין השמשות. ומ"מ נראה דלענין קריאת המגילה גם המשנ"ב יודה דיקרא, דשאני תקיעת שופר דאסור לתקוע בשאר שבתות השנה מחמת איסור השמעת קול כמבואר במשנ"ב (סימן תקצו סק"ג). לכן כיון דפטור מעיקר הדין דהוה ספיקא דרבנן לקולא, לא יתקע. משא"כ בקריאת המגילה, דאין איסור בקריאתה בשאר שבתות השנה, יכול לקרות ממה נפשך, דאם עדיין יום מותר לקרות, ואם כבר לילה והוא כבר אחרי פורים אין איסור לקרוא במגילה אחר פורים".**
     2. **קיבל תוספת שבת.**
        1. הגר"א נבנצל שליט"א (ירושלים במועדיה הל' פורים עמ' ת"מ אות ר"כ [לשונו מובא לקמן], אות רכ"א) – "אם הבעל קורא כבר קיבל שבת, ובא אדם ואמר לו שעדיין לא קרא המגילה, האם יכול לקרוא לו את המגילה. תשובה: יעשה הבעל קורא התרת נדרים על קבלת השבת, ומחוייב בכך מדין ערבות"**.**
        2. שגיאות מי יבין (פרק ס"ו סעי' כ"ד, הע' כ"ה) – "חל פורים בערב שבת, ולא היתה לו מגילה, והתפלל מעריב וקבלת שבת מבעוד יום, ואז השיג מגילה - יקרא המגילה בלא ברכה. [שו"ת מנחת מנחם (סימן ע"ג)]".
     3. **מראי מקומות – אבני ישפה (ח"ה סי' צ"ח).**
        1. הגרשז"א זצ"ל (**הליכות שלמה פורים פרק י"ח ס"ק ה'**) – "**ולטלטל המגילה ברשות שאינה מעורבת בביהשמ"ש לצורך קריאתה אז - כשחל פורים בערב שבת - ודאי אסור ואפי' יטלטלנה בשינוי".**
  2. משלוח מנות**.**
     1. **בין השמשות.**
        1. **הגרח"ק זצ"ל (דולה ומשקה עמ' רמ"ט) – "כשחל פורים ביום ו' אם נזכר בבין השמשות שלא נתן משלוח מנות, ונותן דבר שבשבת אסור לפתוח, האם יצא בבין השמשות על צד שהוא יום, (שהרי על הצד שהוא יום מותר לפתוח). תשובה: יתכן שלא יצא".**

**הגרח"ק זצ"ל (דולה ומשקה עמ' רנ"א) – "כשחל פורים ביום שישי, מי שלא נתן משלוח מנות ונזכר בביהש"מ, האם יתן עכשיו או שיחשוש 'מקנין' שבת. תשובה: א"צ להקנות".**

* + 1. **קיבל תוספת שבת.**
       1. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תשמ"ז) – "***שאלה: כשחל פורים ביום ו' וקיבל תוספת שבת ונזכר שלא שלח משל"מ, אם יוצא משל"מ לחבירו שלא קיבל תוספת. תשובה: בשעת הדחק. (ולכאו' זהו תליא בגדר תוספת אם הוי רק למלאכה שפיר יכול לשלוח, ואם נימא שהוי כאילו נכנס השבת ל"מ, אא"כ ישאל, והארכנו בגדר תוספת בבית מתתיהו ח"א ס' י"ב עי"ש)".
       2. הגר"א נבנצל שליט"א (ירושלים במועדיה הל' פורים עמ' ת"מ אות ר"כ) – "**אם קיבל שבת ונזכר שלא קרא את המגילה, או שלא קיים שאר מצוות היום, מה יעשה. תשובה: אם לא קרא את המגילה, יעשה התרת נדרים על קבלת שבת ויקרא המגילה, ואם לא שלח משלוח מנות, יכול לשלוח עכשיו, ולגבי מתנות לאביונים יכול לומר לעני".**
    2. ***לתת למי שקיבל תוספת שבת.***
       1. **יוצאים.**
          1. הגריש"א זצ"ל (נתיבות ההלכה גליון כ"ח עמ' ק"צ) – "שאלה: כשפורים בערב שבת ונתן משלוח מנות לחברו שכבר קבל עליו שבת האם יצא ידי חובה. תשובה: כן".
          2. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל** (אשיחה ח"ב עמ' שפ"ח הע' ג') – "שאפילו שכבר קיבל שבת יכול המקבל לקבל המשלוח מנות ויוצא ידי חובה המשלח".
       2. **דעת *הגרח"ק זצ"ל.***
          1. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תשמ"ח) – "***שאלה: כשחל פורים ביום ו' ונתן משל"מ למי שקיבל תוספת שבת אם יצא יד"ח משל"מ. תשובה: יצא כי יכול לישאל לפי"ד הפרמ"ג. (ולכאו' ג"ז תליא בגדר תוספת וכנ"ל. וכוונת מרן לדברי הפרמ"ג ס' רס"ג מ"ז סק"ג שהסתפק אם יכול לישאל על תוספת. ועיין בזה בא"ר ס' רד"ס ס' ל"ח דל"מ התרה ובהגהת רעק"א שו"ע ס' רנ"ג למג"א ס"ק כ"ו ובשו"ת תורה לשמה ס' קי"ז ובשו"ת זרע אברהם או"ח ס"ט ובס' גיליוני הש"ס ב"ב ק"כ ע"א ובס' שש"כ פמ"ו הערה י"א ובהליכות שלמה תפילה פי"ד ס"א ובשו"ת משנת יוסף ח"ט ס' פ"ג ובשו"ת אדרת תפארת ח"ד ס' י"ח אם אפשר לישאל)".
          2. הגרח"ק זצ"ל (אשיחה ח"ב עמ' שפ"ח) – "כאשר חל פורים בערב שבת ואחד כבר קיבל שבת ורוצה חברו ליתן לו משלוח מנות, שהרי המקבל שבת אינו יכול לאכלו עד אחר קידוש האם יצא ידי חובת משלוח מנות. תשובה: לאחר קבלת שבת לא יצא".
  1. מתנות לאביונים כשקיבל שבת**.**
     1. הליכות אבן ישראל (מועדים ח"ב פרק נ"ח סעי' ט') – "פורים שחל בערב שבת, ואחר שקיבל עליו שבת, נזכר שעדיין לא נתן מתנות לאביונים, יתן לעני דבר מאכל או משקה, אבל לא מהני לומר לאחר שיתן ממעותיו לעני".
  2. בגדי פורים בשבת**.**
     1. הגר"א נבנצל שליט"א (ירושלים במועדיה הל' פורים עמ' תל"ט אות רט"ו) – "**פורים שחל ביום ו', האם מותר להמשיך ללבוש בשבת את אותם בגדים שלבש בפורים. תשובה: מותר, אך ימשמש בבגדיו קודם שבת".**
  3. רחצה בשבת כשפורים ביום ו'**.**
     1. הגר"א נבנצל שליט"א (ירושלים במועדיה הל' פורים עמ' תל"ט אות רט"ו) – "**אם התרחץ בבוקר של פורים האם צריך לרחוץ עצמו שוב לפני שבת. תשובה: אם התכוון שיהא גם עבור שבת, אינו צריך עוד".**
  4. מקום הדלקת נרות: למי שסעודת פורים יהיה במקום סעודת שבת**.**
     1. **עי' סי' רס"ג סעי' ט', לשיטות ומראי מקומות.**
  5. עירוב תבשילין**.**
     1. **מראי מקומות.**
        1. **התעוררות תשובה (ח"ג סי' תצ"ד) – "הוינא טליא הלכתי לטייל עם מרן אבי אדמו"ר זצ"ל [בעל הכתב סופר]. ואמר לי, שנשאל למה אין עושין עירובי תבשילין בפורים שחל בערב שבת כמו ביום טוב שחל בע"ש. ותשובתו היתה כך, לפי הטעם דנתן רב אשי בביצה (ט"ו ע"ב) דלכן תיקנו עירובי תבשילין, דיאמרו אין אופין מיו"ט לשבת ק"ו מי"ט לחול, ומשום איסור מלאכה נגעו בה, זה לא שייך בפורים, דהא לא קיבלו עלייהו לאסור במלאכה בפורים כדאיתא בגמרא מגילה (ה' ע"ב), אבל לרבא (שם) שאמר הטעם כדי שיברור מנה יפה ליו"ט, ומנה יפה לשבת, זה שייך בפורים יותר, כי סעודת פורים גדולה יותר מסעודת יו"ט, שהנהיגו החכמים והנביאים על כל ישראל להיותם ימי משתה ושמחה יותר משבתות וימים טובים כדאיתא בטו"ז (סי' תרצ"ג סע"ק ב'), אם כן לרבא קשה למה לא תיקנו לעשות ע"ת בפורים שחל להיות בע"ש. וע"ז יש להשיב, דבשלמא ביו"ט דעיקר שמחתו ביום, וצריך לשמוח בלילה וביום מה"ת, שייך לומר כדי שיברור, אבל פורים שיכול לאכול הסעודה בליל י"ד, כיון דלא חייב בסעודה רק פעם אחת כדאיתא במג"א (סי' תרצ"ו סק"ט) א"כ ביום פורים הוא פנוי להכין על שבת. אבל זה אינו דהא אמר רבא מגילה (ז' ע"ב) סעודת פורים שאכלה בלילה לא יצא ידי חובתו, וקשה מרבא אדרבא, דהוא בעצמו סובר הטעם כדי שיברור, א"כ למה אין עושין עירוב תבשילין בפורים שחל להיות בע"ש. ובזה יש להסביר תמיהת רב אשי, דאיתא במגילה (ז' ע"ב), רב אשי יתיב בבי מדרשא נגה ולא אתי רבנן, אמר מה טעמא לא אתי רבנן, אמר דלמא טרידי בסעודת פורים, אמר להו ולא הוה אפשר למיכלי באורתא, א"ל הא אמר רבא סעודת פורים שאכלה בלילה לא יצא ידי חובתו, אמר רב אשי אמר רב הכי, א"ל אין, ותמוה מאוד למה תמה רב אשי אם באמת אמר רבא הכי, מה תמיהתו בזה, אבל השתא ניחא כיון שאמר רבא סעודת פורים שאכלה בלילה לא יצא והוא סבר בעצמו הטעם כדי שיברור, אם כן למה אין עושין עירובי תבשילין. אבל עיקר הקושי' יש ליישב באידך דרבא דאמר רבא (שם) חייב אדם לבסומי בפורים, ופירש"י להשתכר ביין, א"כ מה יועיל עירובו כדי שיברור, כיון שהוא משתולל בשיכרותו עד דלא ידע וכו'. ואח"כ האיר השם עיני שמעיקרא הקושי' ליתא, דבשלמא ביו"ט אם יאכל הכל בסעודת יו"ט, לא יהי' לו עוד לשבת, אבל בפורים שאין בו משום מוקצה, ולא משום תחומין, ולא משום מלאכה, ולא משום מקח וממכר, יוכל עוד הפעם להכין הכל לשבת".**
        2. **דף על הדף (ביצה דף טו:) – "ביומן נסיעתו של אדמו"ר האמרי אמת זצ"ל לא"י בשנת תרפ"ד מובא מה שדיבר בענין מדוע בפורים שחל בעש"ק אין מניחים עירובי תבשילין. וז"ל הכותב שם: אמר שהקשו לו בירושלים, למה לא קבעו חז"ל גם בפורים שחל בעש"ק עירוב תבשילין, שלא יאכל הכל בפורים ולא ישאר לו על ש"ק. וחתנו רצה לתרץ כי עיקר סעודת פורים בלילה, ממילא אין חשש [ואמר א"ש שהוא תירוץ על חצי קושיא]. ותירץ כ"ק מרן אדמו"ר שליט"א (הא"א) לפי דברי השפת אמת כי עיקר זמן מחיית עמלק הוא בשבת וממילא אי אפשר שבפורים ישכח שהוא שבת. והרבי מסוקלוב תירץ שבפורים יש לכל אחד משלוח מנות וממילא נשאר לו על ש"ק ג"כ. וראה בספר התעוררות תשובה ... ובהגהות עקבי סופר לידי"נ הגאון ר' עקיבא מנחם סופר שליט"א (שם) הביא: בחי' כת"ס עמ"ס ביצה (ט"ו ע"ב) [והמצורף לחי' חת"ס מהדו"ב] הביא שם מה שהביא רבינו משמו, וז"ל: נאמר לי קושיה בשם מאוה"ג מו"ה הרש מגליד נ"י אבד"ק סאנגהוט יע"א, למ"ד כדי שיברור מנה יפה, א"כ בפורים שחל בע"ש שמצוה לאכול ולשתות הוי לחכמים לתקן ע"ת מיום שלפניו, וצ"ע לכאורה. והנ"ל נכון לפמ"ש הרא"ש דוקא בעיו"ט מערבין דאז איכא היכר ליו"ט, ונראה הטעם דבעיו"ט שמכינין ליו"ט כי הרבה מלאכות אסורות ביום טוב עצמו, כל שאפשר לעשותו מעיו"ט וכשמכינים ליו"ט ובורר אז לשבת תו לא ישכח לשבת, משא"כ קודם עיו"ט, ונ"ל דיום שלפני פורים אין זמן להכין לפורים, רק הרוצה, ואין היכר מה שבורר לפניו, ובפורים עצמו לא הועילו חכמים בתקנתם דהא עת שכרות וישכח, ק"ו מיו"ט שאמרו שמא ישכח ויפשע, כנ"ל ברור עכ"ל".**

1. ***ברכת המזון, ברכות, תפילה.***
   1. ***עי' סוף קובץ על פורים, לשיטות ומראי מקומות.***
   2. ***מנחה באמצע הסעודה.***
      1. ***אם הלך לבהכ"נ, צריך נט"י בלי ברכה.***
         1. ***מ"ב (סי' קע"ח ס"ק מ"ז) – "דוקא אם מתפלל בביתו אבל אם הלך לבהכ"נ והתפלל שם כשחזר צריך ליטול ידיו ובלי ברכה".***
2. אם הקיא.
   1. מצד חיוב סעודת פורים.
      1. **צריך לחזור ולאכול הסעודה.**
         1. **כת"ס (או"ח סי' צ"ו) – "דנ"ל פשוט דמצות אכילת שבת ויו"ט לא קיים בהנאת גרונו דבשבת כתיב בי' עונג וביו"ט ושמחת בוודאי אין עונג ושמחה למי שחוזר ומקיאו משנכנס לגרונו ואין דרך אכילת ב"א כך ואיה עונג ואיה שמחה, וכן שמחת משתה דפורים לא מתקיים אלא באכילת מעיו כדרך אכילת כל ב"א, ולא דמי למצות אכילת מצה ומרור וכזית בליל ראשון של סוכות דיוצא באכילת גרונו והחילוק מובן".**
         2. **קובץ הלכות (פורים פרק י"ח סעי' י"ג) – "אכל סעודת פורים והקיא, צריך לחזור ולאכול הסעודה".**
      2. **מראי מקומות.**
         1. **הגר"ש פעלדער (קונ' שיעורי הלכה עמ' מ"ט) – "ובכתב סופר ... מיהו בפשטות כל זה איירי אם הקיא מיד,** אבל אם הקיא לאחר זמן **שפיר היה גם עונג ושמחה, וצריך לדון שיעור הזמן שמספיק לזה".**
   2. ברכת המזון: כשאכל והקיא, האם יברך ברה"מ.
      1. לא יברך, דלא גרע מנתעכל.
         1. ברכי יוסף (סי' ר"ח ס"ק א') – "ומיהו נראה דמצד אחר לא יברך בנ"ד, דהא קי"ל דאם נתעכל המזון לא יברך, ולא גרע זה מנתעכל. ודוק היטב".
         2. שע"ת (סי' ר"ח ס"ק א') – "אכל הפירות כשיעור ברכה אחרונה ושוב הקיא' לא יברך ברכ' אחרונה דלא גרע מנתעכל כ"כ בר"י".
         3. קיצור שו"ע (סי' נ"א סעי' ט"ו) – "אכל או שתה והקיא, לא יברך ברכה אחרונה דלא גרע מנתעכל".
         4. ***אמרי בינה (או"ח סי' ט"ו) – "וכן נראה ג"כ אם אכל או שתה והקיאו דא"ח לברך בהמ"ז כיון דלא שבע מזה. וראיתי בס' קול אליהו ... ולמ"ש דאינו דומה אכילת איסורין לענין אכיל' דבהמ"ז דבזה לכ"ע בעי אכילת שביע' היינו הנאת מעיו א"כ אף באכל יותר מכזית כל שהקיאו אף אם נשאר מעט במעיו א"ח לברך בהמ"ז: אולם היכא דיש הנאת מעיו מ"מ נראה דבעי עכ"פ ג"כ הנאת גרון שיהנה גרונו בכדי שיעור אכיל' מדכתי' ואכלת ושבעת וברכת בעי עכ"פ שיהי' אכיל' ג"כ כמו בכל עניני אכילה דכתיב בתורה ...".***
         5. תורה לשמה (סי' קכ"ה, בן איש חי שנה א' פר' חקת אות י"ג) – "מיהו לענין ברכת המזון דכתיב ואכלת ושבעת ושביעה דאכילה היא בהנאת מעיים הנה אם זה הקיא כל מצה שאכל תיכף כשירדו חדרי בטנו נהי דחשיבה אכילה ויצא חובת אכילת מצה מ"מ ליכא שביעה בשעת ברכת המזון ואיך יברך בכרס רקנית ועוד חכם אחד המופלג בחכמה הי"ו אמר על זה דלא גרע מהיכא דנתעכל המזון דלא יברך עכ"ד הי"ו וישרו דבריו בעיני ולכן נראה בעבור בהמ"ז יחזור ויאכל מצה כדי שיברך בהמ"ז וישתה כוס ג' מיהו אם הקיא אחר שאכל האפיקומן או כ"ז שהוא משער בעצמו שאם יאכל יחזור ויקיא בודאי ה"ז יברך בהמ"ז בלי הזכרת שם ומלכות אלא יכוין שם ומלכות במחשבה דוקא וישתה כוס ג' דבהמ"ז בשביל ד' כוסות".
         6. כה"ח (סי' קפ"ה ס"ק ל"ד) – "ואם אפשר יש לאכול עוד כדי לברך. ואם לא אפשר ישמע ברכה מאחרים או יברך בלבו".
         7. הגריש"א זצ"ל (שיעורי מרן ברכות דף נג: עמ' תרכ"ה, ריש עמ' תרכ"ו [לשונו מובא לקמן]) – "אכל והקיא, האם חייב לברך ברכת המזון. תשובה: פטור מלברך ברכת המזון".

הגריש"א זצ"ל (שיעורי מרן ברכות דף נג:, ריש עמ' תרכ"ו) – "אכל לאחר קידוש כדי לצאת יד"ח 'קידוש במקום סעודה', ותיכף הקיא מה שאכל, האם צריך לחזור ולאכול. תשובה: יצא ידי חובה. דזה נקרא אכילה, דווקא מברכת המזון פטור כשאין לו הנאת מעיים".

* + - 1. שבט הלוי (ח"א סי' רה ד"ה סימן ר"ח, ח"ו סוף סי' כ"א) – "סימן ר"ח מברך לאחריהם. בענין אם אכל והקיא מיד אם חייב בבהמ"ז וברכה אחרונה עיין בברכי יוסף כאן ובשע"ת ובברכי יוסף סימן ר"י דפטור דבהמ"ז וברכה אחרונה בעינן הנאת מעיים, ולא די בהנאת גרונו, ועיין במנ"ח מצוה שי"ג כתב ג"כ דפטור וכן נוטה באמרי בינה או"ח סימן ט"ו ע"ש באריכות קצת שכ' דלא כתשובת קול אלי' סי' ט' עיין שם".
      2. **מקדש ישראל (פורים סי' ש"ח) – "יבקש מאחר שיוציאו או שיאכל עוד כזית".**
      3. וזאת הברכה (מעיין הברכה פרק ו' אות י"ז).
    1. ***יברך, שמסתמא נשאר עדיין ממה שאכל בסעודה זו.***
       1. ***קול אליהו (ח"א סי' ט') – "דבתר הנאת גרונו אזלינן. ואע"ג דקי"ל דכל שנתעכל המזון שבמעיו שוב לא יברך. וה"נ אין לך עכול גדול מזה שהרי הקיאו, הא ליתא, דלא יבצר אם לא נשאר לו תמצית מן המאכל במעיו, וזה בדוק ומנוסה, דיש מי שמקיא אכילתו ואפ"ה איננו רעב מאותה אכילה, ודמיא עליה כאילו לא הקיא שום דבר. אמנם במי שאכל כזית ממש והקיא שיעור כזית ממש, בהא ודאי דלא יברך לאחריו, שהרי נתעכל".***
       2. עי' חזו"א (מעשה איש ח"ג עמ' קכ"א) – "הורה שהאוכל ואחר כך הקיא, יברך ברכת המזון, שהרי בשעת אכילה היה שבע. ואף שבספר 'קיצור שולחן ערוך' (כלל נ"א סעיף ט"ו) כתב: 'אכל או שתה והקיא, לא יברך ברכה אחרונה, דלא גרע מנתעכל', אמר שאינו דומה לנתעכל, שמסתמא נשאר עדיין ממה שאכל בסעודה זו".
    2. מראי מקומות – משנה הלכות (ח"ב סי' ס"ו אות ד', חי"א סוף סי' קנ"ב, סי' קנ"ד ד"ה וראיתי), שיעורי הלכה (ח"א עמ' תקי"ז).
       1. ***הר צבי (או"ח ח"א סי' קס"ג) – "ובספר קול אליהו ... אולם בספר אמרי בינה (או"ח סימן יד) מסיק להלכה ...".***
  1. **מצד קידוש: כשמקדש ותיכף הקיא את היין, אם יצא**.
     1. הגריש"א זצ"ל (שיעורי מרן ברכות דף נג:, סוף עמ' תרכ"ה) – "עשה קידוש ותיכף הקיא את היין, האם צריך לחזור ולקדש. תשובה: לא".

* 1. **מצד קידוש במקום סעודה: כשאכל והקיא אם יצא**.
     1. ***מיקל: יצא ידי קידוש במקום סעודה.***
        1. ***אמת ליעקב (הערת הגרי"א פארכהיימער שליט"א קובץ הלכות שבת ח"א פרק י"ב על הע' ל"ט) – "דיצא ידי קידוש משום דבשעת אכילה נהנה והוי עונג".***
        2. ***הגריש"א זצ"ל (שיעורי מרן ברכות דף נג:, ריש עמ' תרכ"ו) – "אכל לאחר קידוש כדי לצאת יד"ח 'קידוש במקום סעודה', ותיכף הקיא מה שאכל, האם צריך לחזור ולאכול. תשובה: יצא ידי חובה. דזה נקרא אכילה, דווקא מברכת המזון פטור כשאין לו הנאת מעיים".***
        3. ***עי' הגרח"ק זצ"ל (אשיחה ח"א עמ' שי"ח) – "מי שקדש על היין בשבת קודש ואכל והקיא האם יוצא ידי חובת קידוש במקום סעודה נלמד מהכתוב וקראת לשבת עונג. תשובה: יתכן שיצא".***
     2. ***מחמיר: לא נחשב קידוש במקום סעודה וצריך לאכול פעם שנית.***
        1. ***קובץ הלכות (שבת ח"א פרק י"ב סעי' כ') – "מי שקידש ואכל כשיעור ואחר זמן מועט הקיא כל מה שאכל, לא נחשב קידוש במקום סעודה וצריך לאכול פעם שנית".***
     3. ***טוב לשמוע קידוש מאחר.***
        1. ***פתח הדביר (סי' רע"ג ס"ק א').***
        2. ***שד"ח (אס"ד מע' אכילה אות י') – "שפתח הדביר ... לענין קידוש במקום סעודה חשיב ואין צריך לקדש שנית ואם אפשר ישמע מאחר המקדש לעצמו".***
        3. ***כה"ח (סי' רע"ג ס"ק ו') – "פתה"ד או' א' דשקיל וטרי בהאי עניינא ומסיק שלא לחזור ולקדש במקום סודה שניה וכ"ש דאיכא צד דהויא ברכה לבטלה רק אם אפשר לשמוע קידוש מאחר שמקדש לעצמו ויכוין שומע ומשמיע הוא הנכון יעו"ש".***
     4. ***מראי מקומות – פסקי תשובות (סי' רע"ג אות א' ד"ה והמקיא).***
        1. ***הר צבי (או"ח ח"א סוף סי' קס"ג) – "ואשר לשאלתו אם יצא בזה יד"ח קדוש במקום סעודה, הנה המקור של קדוש במקום סעודה כתב הרשב"ם בפסחים (קא ע"א) שהוא מן הכתוב וקראת לשבת עונג - במקום עונג שהוא הסעודה שם תהא הקריאה של קידוש, ולענין סעודת שבת ויו"ט מבואר בכת"ס (או"ח סימן צו) שאם אכל חצי זית והקיאו וחזר ואכל וכו' אין יוצא בזה סעודת שבת משום דכתיב בהו עונג ואין כאן עונג, ולפי"ז יש לדון גם באכל שיעור שלם והקיאו שלא יצא בזה דאפשר שזה לא נקרא עונג וממילא דלא נחשב קדוש במקום סעודה, אא"כ כשהוא שבע בשעת הקדוש ורק אז הוי קדוש במקום עונג. וקצת יש להביא ראיה שעיקר קדוש במקום סעודה הוא שיהא שבע בשעת הקדוש, מהא שכתב המחבר (סימן רעא סעיף ו): אם גמר סעודתו וקדש היום קודם שיברך ברהמ"ז, יברך בהמ"ז על כוס ראשון ואח"כ יאמר קדוש היום וכו' וכתב שם הרמ"א: ויש מחלוקת אם צריך לאכול מעט אחר קדוש, דהיינו שיש אומרים דמכיון שאכל מתחילה הוי קדוש במקום סעודה ושוב א"צ לאכול אף שהסעודה היתה של חול, נחשבת לקדוש במקום סעודה, הרי שלי"א אלו, עיקר קדוש במקום סעודה הוא, שיהא שבע בשעת הקדוש, וכל שהוא שבע בשעת הקדוש, נחשב הקדוש במקום עונג, אף שהאכילה היתה בחול, ומזה יש ללמוד קצת גם לאידך גיסא שאם הוא לא שבע כגון שהקיא אעפ"י שאכל לא נקרא קדוש במקום ענג, ואין כאן קדוש במקום סעודה".***
  2. מצד סעודת שבת: כשאכל והקיא אם יצא.
     1. **הר צבי (או"ח ח"א סוף סי' קס"ג) – "ולענין סעודת שבת ויו"ט מבואר בכת"ס (או"ח סימן צו) שאם אכל חצי זית והקיאו וחזר ואכל וכו' אין יוצא בזה סעודת שבת משום דכתיב בהו עונג ואין כאן עונג, ולפי"ז יש לדון גם באכל שיעור שלם והקיאו שלא יצא בזה דאפשר שזה לא נקרא עונג וממילא דלא נחשב קדוש במקום סעודה ...".**
  3. שינוי מקום: אם הקיא**.**
     1. **הגרח"ק זצ"ל (שאלת רב ח"ב פרק ט"ז אות מ"ה) – "השערי תשובה (ריש סי' רח) כתב שאם הקיא אכילתו לא גרע מנתעכל ואינו מברך אחריו. מהו לענין שינוי מקום, דיש סברא לומר שמ"מ עשה לעצמו קביעות מקום של כזית ובזה אין נ"מ אם הקיא או לא. תשובה: מסתבר שאין זה שינוי מקום".**
  4. הדחת קרקע: *מי שהקיא בשבת, אם מותר הדחה במקום אחד*spot clean)***) -* עי' סי' של"ז סעי' ג', לשיטות ומראי מקומות.**
     1. ***מיקל.***
        1. ***עי' הגרשז"א זצ"ל (ששכ"ה פרק כ"ג הע' כ"ז [דפו"ח, הע' ל'], שולחן שלמה אות ז', סי' ש"ב ס"ק כ"ג) – "אפשר שמותר ליתן מים על המקום המלוכלך שברצפה בלבד, לנגב באופן המותר, ואין זה בכלל איסור הדחה".***
        2. ***אור לציון (ח"ב פרק מ"ג סוף הע' ח') – "גם נראה שאם מקום אחד בבית התלכלך, כגון שנשפף שם דבר מלוכלך או קיא וכדומה, מותר לשפוך מים על אותו מקום ולהוציאם במגב, שאין על זה שם הדחה כלל".***
        3. ***הגרח"פ שיינברג זצ"ל (אליבא דהלכתא חס"ט עמ' ל"ג טור ג') – "דהוי כגרף של רעי, ומותר לשפוך קצת מים על מקום המלוכלך כדי לנקות".***
        4. ***הגרח"ק זצ"ל (עם מקדשי שביעי ח"ב עמ' ק"צ אות ס"ד) – "אם נשפך משקה על הרצפה האם מותר לשפוך שם מים על אותו מקום ולנגבו או שגם במקום אחד זה נחשב כהדחה המבואר בשו"ע ה"ל לאסור. תשובה: מותר".***
        5. ***הגר"א נבנצל שליט"א (ביצחק יקרא על מ"ב ס"ק י"ז) – "אפשר להשתמש במגב גומי לנקות רק המקום המלכלך ולא כל הרצפה".***
        6. ***הגר"ע אויערבאך שליט"א (אליבא דהלכתא חס"ט עמ' ל"ג טור ג') – "דמותר ליתן מים על מקום המלוכלך שברצפה בלבד, ולנגב באופן המותר".***
        7. ***ילקוט יוסף (שבת ח"ה עמ' ס"ה סעי' ב', קיצור שו"ע סי' של"ז כיבוד וניקוי הבית סעי' ב') – "אין שוטפין את הקרקע במים בשבת, אפילו בקרקע מרוצפת. ומכל מקום כשיש לכלוך על הרצפה, מותר לשפוך על מקום הלכלוך מעט מים מכלי, ולנגב המים במגב [מקל-גומי]".***
        8. ***עי' שבת בית (ארטסקרול, עמ' רנ"ד).***
        9. ***מגילת ספר (סי' י"ג אות ה' ד"ה ובהדחת, קונ' שמירת שבת פרק כ"ג אות ד').***
        10. ***עי' סידור השולחן (סי' של"ז סעי' ג' אות ה', אות י' ס"ק ה') – "להלכה נראה שיש להקל במקום הצורך, לפי שיש לצרף דעת המתירים בכל העיר מרוצפת".***
     2. ***מחמיר.***
        1. ***חוט שני (שבת ח"א עמ' צ"ז, עם מקדשי שביעי ח"ב פרק י"א הע' י') – "גרף של רעי או קטן שהקיא על הרצפה, הדחתו במים חשיב הדחה ואסור דלא עדיף מהדמים שבעזרה, מ"מ מותר לשפוך עליהם מים כדי לבטל את ריחם או כדי לבטל את מי רגלים דאין זה הדחה".***
        2. ***עי' הגר"ש דבליצקי זצ"ל (אליבא דהלכתא חס"ט עמ' ל"ג טור ג') – "דכשיש מקום מלוכלך על הרצפה בשבת, נראה דיכולים ליטול את הידים על גבי הלכלוך, ואחר כך לנגב את זה באופן המותר על ידי הנחת סמרטוט שלא מקפיד אם ירטב על זה בלי לסחוט".***
        3. ***מחזה אליהו (סי' ע"א אות ח', זכור ושמור חורש ריש עמ' ט').***
        4. ***עי' הל' שבת בשבת (פרק ט"ו סעי' י"ג, הע' ל') – "אך אם נפל לכלוך על הרצפה אסור לשפוך עליו מים ולהוציאם, אא"כ יש בדבר משום כבוד הבריות ישפוך המים רק על מקום הכתם והלכלוך עצמו [ואינו מובן מש"כ בשש"כ בשם הגרשז"א זצ"ל להתיר בזה, אא"כ במקום כבוד הבריות ... בצירוף סברת ספר התרומה דברוב בתי העיר מרוצפין ל"ג אטו אינו מרוצף]".***
     3. ***מיקל אם הוא דבר נחוץ.***
        1. ***הל' שבת (איידר, חורש הע' קי"ח) – "ונראה דאם נמצא קיא וכד' על קרקע מרוצף מותר להדיח מקום המלוכלך דכה"ג גם הדחה נחוץ ככיבוד".***
     4. מראי מקומות – ארחות שבת (פרק י"ח סעי' מ"ט), עם מקדשי שביעי (ח"ב פרק י"א סעי' ה').
        1. שע"ת (סי' ש"ב ס"ק ט"ז) – "מ"ר שעל הארץ נוהגים היתר לשפוך מים לכתחילה".
        2. מ"ב (סי' ש"ב ס"ק נ"ו) – "המי רגלים. שבבגד אבל שבארץ מותר".
  5. בגדים**.**
     1. **מחמיר - שרייתו זהו כיבוסו.**

1. ***מקלחת במים קרים (***shower***):* מי שהקיא אם מותר להתקלח במים קרים בשבת - עי' סי' שכ"ו, לשיטות ומראי מקומות.**
   1. *מקצת חולה, יש להקל****.***
      1. ***קצות השלחן (סי' קל"ג סוף ס"ק ח') – "ופשוט דמי שקם בשבת משנתו וראשו כבד עליו דמותר לשפוך מים על ראשו, ולהניח אח"כ מטפחת על ראשו בקלות כנז"ל בס' בן איש חי, ואינו אסור משום חשש סחיטה, הגם דאין בזה מצוה כמו טבילה, מ"מ כיון שמצטער אם לא ירחוץ יש להתיר, כיון דמצד הדין לעולם מותר, רק שנהגו שלא לרחוץ, ובמקום צער אין להחמיר".***
   2. *כשמצטער מחום היום יש להקל****.***
      1. ***אג"מ (או"ח ח"ד סי' ע"ד רחיצה אות ג') – "מנהג מדינותנו שלא לרחוץ בשבת אפי' בצונן, האם אין להתקלח בצוננין גם ביום שרב. תשובה: בלא צער יש להחמיר אף שלא מצינו בספרי רבותינו מנהג זה. אבל כשמצטער מחום היום רשאי להקל".***

***אג"מ (או"ח ח"ד סי' ע"ה אות א') – "מ"מ מה שלא נהגו ממש לא ילפינן אף שאיכא אותו הטעם ממש, וגם שאפשר שבשביל חשש סחיטה לחוד לא היו נוהגין איסור, דהא מדינא על הנגוב באלונטית לא גזרו לכו"ע בשביל חשש סחיטה אלא בהבאה בידים מהנהר עד הבית פליגי שמא יסחוט כמפורש בשבת דף קמ"ז, אלא דוקא בשביל צרוף כל הטעמים נהגו, ולכן ברחיצה ובפרט בבית שליכא אלא טעם זה אין למילף. וא"כ לא מצינו כלל שאיכא גם מנהג כזה לאסור ליתן על גבי ראשו וגופו מים קרים להקר בשבת שהוא ענין להתקלח מהמקלחת (שאור) שאיכא בכל בית שבפה. אבל מ"מ ידוע שרובא דאינשי מעצמן בלא הוראה אין מתקלחין בשבת, ולא ידוע אם הוא מטעם שברוב השנה הא מתקלחין במים חמין מהמקלחת, שלבד איסור רחיצה בחמין אפילו מהוחמו מע"ש כל גופו כדאיתא בשבת דף ל"ט הרי מים החמין שבכל בתי ערים הגדולות שבמדינתנו אמעריקא הם חמין שהוחמו בשבת שאסורין ברחיצה ובשתיה אף שהוחמו מעצמן כדתנן בסילון שעשו אנשי טבריא בדף ל"ח, וגם בהוצאת מים החמים הוא מכניס תחתיהן מים צוננין להתחמם שהוא מלאכה דאורייתא, ומצד זה נמנעו אף מלהתקלח בשבת בימות הקיץ החמים להקר אף שהוא רק במים צוננין, ואולי הוא מצד שהחשיבו זה לעובדא דחול שאם הוא מניעה מטעמים אלו יש להחשיב אולי זה למנהג. אבל אפשר שהוא גם מחסרון ידיעה לחלק שא"כ אינו בחשיבות מנהג כלל*** *דהוא כמנהג בטעות****".***

* + 1. ***עי' מנחת יצחק (ח"ו סי' ל"ב אות ה') – "מטעם האחרון יש להחמיר אף בצרצור בביתו, אם לא משום מצוה, היינו לנתינת ט' קבין, וכתבתי מזה במקום אחר, מ"מ ראיתי באחרונים שמקילים, במקומות החמים מאד, כשהוא מצטער, עי' בקצות השלחן (סי' קל"ג) בבדי השלחן (סוס"ק ח')".***
    2. ***עי' באר משה (ח"ו סי' ע"ג) – "בענין לרחוץ בשבת ע"י מקלחת 'שאוער' במים צוננים, דרכנו לאסור, וכמו שכ' בתשו' תפארת אדם (ח"א חאו"ח סי' כ"ח), אולם בחדשי הקיץ שהחום גדול מאוד, ובני אדם מצטערים הרבה מהזיעה, המיקל לרחוץ במקלחת של מים צוננים באופן שמערב שבת יסיר הבורית ממקום המקלחת, וגם יקשר או ע"י סימן יציין הברז של המים חמים מערב שבת, יש לו על מה ועל מי לסמוך ושפיר עביד, אבל בלא"ה אין בידי להקל. ובודאי מאוד צריך להיות נזהר שלא יסחוט שערו, ואם אפשר יכסה שער ראשו בעת נטילת הקלחת עם כיסוי ניילאן או גומי".***
    3. ***ששכ"ה (פרק י"ד סעי' י"א [דפו"ח, סעי' י"א], הע' ל"ו [דפו"ח, הע' ל"ו]) – "והמצטער, כגון ביום שרב, מותר אף להתקלח במים כאלה כרגיל בימות החול, ומכל מקום יזהר שלא לסחוט את השערות [קצוה"ש ... אג"מ ... ועיין סי' שכו סע' א בביה"ל ד"ה במים]".***
    4. ***תשובות והנהגות (ח"א סי' רכ"ב) – "לכן אין להקל אף בצער גדול אלא להשתטף בצונן לבד".***
    5. ***נשמת שבת (סי' שכ"ו אות קפ"ו) – "בעת שרב וחום גדול יש להקל בקילוח".***
    6. ילקוט יוסף (סעי' ג') – "מותר להתקלח בשבת במים צוננים, ואפילו כל גופו, ובלבד שיזהר שלא יבא לידי סחיטת השער והמגבת ... ואחינו האשכנזים נוהגים שלא להתרחץ בשבת אף במים צוננים שבנהרות, וכיוצא, ובכלל זה נהגו להמנע גם מרחיצה באמבטיה או במקלחת. אולם במקום שיש צער מהחום או מזיעה מרובה, יש להקל גם לאשכנזים להתקלח בשבת במים צוננים, ובלבד שיזהרו מסחיטה בשער ובמגבת".
  1. *מחמיר****.***
     1. ***חזו"א (מנוחה נכונה סוף עמ' מ"ט, שונה הלכות דין ו', דעת החזו"א פרק ז' סעי' י"ג) – "אסור להתקלח כל גופו אפילו במים קרים ומותר רק להתקלח פניו ידיו ורגליו".***
     2. ***אז נדברו (ח"א סי' ס"א ד"ה ומבואר) – "ומה שכב' נ"י מחלק בין מקוה למקלחת אין לו מובן כלל דמקלחת לא מקרי רחיצת אבר אבר אלא רחיצת כל גופו".***
     3. ***הל' שבת (איידר, עמ' שצ"ג).***
     4. ***ארחות שבת (פרק כ"א סעי' י', הע' כ"ב) – "ומחמת מנהג זה אין לרחוץ עצמו גם במקלחת אף במים צוננים [ספר שונה הלכות סי' שכ"ו ס"ו בשם החזו"א [ועיין שו"ת אג"מ ח"ד סי' ע"ה, ומה שכתב דאפשר שנהגו רק כאשר יש גם חשש מלאכת הוצאה דהיינו ברוחץ בנהר עיין בהערה הקודמת שלכאורה לא משמע כן בפוסקים]]".***
     5. ***הגר"א פלדמן שליט"א (קובץ היכלא ח"א עמ' ר"ל) – "באגרו"מ ... ולא זכיתי להבין שהרי מנהג זה שלא לרחוץ במקלחת אינו מנהג ע"ה אלא מנהג כל הת"ח ובני התורה, ואיך אפשר לדונו כספק מנהג בטעות, ואדרבה יש לתלות שטעמם דסגי בטעם שלא יבוא לידי סחיטה, ומשו"ה אסור אף במקלחת שבבתים ...".***
  2. **רחיצת אבר אבר**.
     1. אז נדברו (ח"א סוף סי' ס"א) – "מ"מ למעשה אינו ברור לי מש"כ למעלה דרחיצת אבר אבר נמי הוי בכלל רחיצת כל גופו דמלשון הב"ח אין הכרח כ"כ ורי"ו דנקט פניו ידיו ורגליו י"ל דאורחא דמלתא נקט, אלא שיש ללמוד מהמפורש בחמין שהוחמו מע"ש דאינו מותר אלא פניו ידיו ורגליו אבל רחיצת כל גופו או רוב גופו אסור אפילו אבר אבר. ומסברא י"ל דכאן הוא רק מנהג ואף שאין להקל ראש במנהג זה דעה"ש כתב ע"ז פורץ גדר מ"מ כיון שעיקר המנהג הוא משום חשש סחיטה ואם אתה מצריכו לשנות מכפי שעושה בחול להתקלח דק אבר אבר גם זוכר הוא מלסחוט ואפשר לסמוך ע"ז במצטער מפני החום. וצ"ע בזה דמשמעות הפוסקים לכאורה אינו כן. וברחיצה מכלים בודאי אין להקל כל גופו אפילו אבר אבר".
     2. חוט שני (אליבא דהלכתא גליון ס"ה עמ' כ"ט טור ב') – "דאין להתרחץ במים קרים בשבת, ומי שמאוד מזיע אפשר להקל שיתרחץ אבר אבר, דהיינו שירחץ אבר אחד וינגב, ואח"כ אבר אחר וינגב".
     3. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון ס"ה עמ' כ"ט טור ב') – "דאין להתרחץ במים קרים בשבת, ומי שמאוד מזיע אפשר להקל שיתרחץ אבר אבר, דהיינו שירחץ אבר אחד וינגב, ואח"כ אבר אחר וינגב".

1. **הלכות שבת.**
   1. הוציא בקבוק על ראשו דרך ריקוד או על שיניו: ולא שם לב שכבר נכנסה השבת**.**
      1. **חשוקי חמד (שבת דף ס.) – "שאלה. מה דינו של אדם רקדן שהוציא מביתו עד רשות הרבים, בקבוק על ראשו או על שניו ורקד כך כל הדרך, כשחל פורים בערב שבת, ולא שם לב שכבר נכנסה השבת, האם חייב. תשובה. נראה שפטור, משום דנאמר במסכת שבת דף עד ע"ב הטווה צמר שעל גבי בהמה בשבת, פטור משום דאין דרך טוויה בכך, ומקשה הגמרא ממלאכת המשכן בה נאמר 'טוו את העזים' שטוו בגופן של עזים, וכמו שביאר רש"י בפרושו על התורה (שמות לה, כו) שהיא היתה אומנות יתירה שמעל גבי העזים טווים אותם. ומתרצת הגמרא 'חכמה יתירה שאני'. וביאר התוס' (ד"ה חכמה) חכמה יתרה שאני - והעושים אותם בטלה דעתם אצל כל אדם, ולכן פטור. אם כן גם בעניננו כך, לא מתחשבים ברקדנים כי אם בכל אדם שאין זה דרך הוצאה".**
   2. **רקידה בלכה דודי - סי' של"ט סעי' ג'.**
      1. **יש על מה לסמוך להקל, [ונכון להחמיר, או בעל נפש יש להחמיר], לסמוך על התוספות שאין אנו בקיאים לעשות כלי שיר - מ"ב, א"ר, יש"ש.**
      2. **ועוד - במקום מצוה יש היתר.**
      3. **בשעת תפילה**.
         1. מיקל – אשל אברהם (בוטשאטש, על סעי' ג', "אודות הנהוג עכשיו לספק ולטפח בשבת"ק ויו"ט ק' בתפלה בין רבים וכן שלמים וגדולים בתורה הק' ומעשים טובים נראה שהוא מצד שכיון שמוסכם לכולי עלמא להתיר לספק ולטפח ולרקד בשבת ביו"ט הק' לשמחת נשואין וכן נהגו בלי חשש פתחון פה אם כן כדי **שלא יהי' שלחנך מלא ושלחן רבך ריקם** הנהיגו כן לגבי עבודת השי"ת בשמחה ..."), ארחות חיים (ס"ק א', "בא"א"), תולדות שמואל (ח"ג מצוה ל"ב סי' נ"ח אות ט"ו), נשמת שבת (סי' של"ט אות תס"ג, אות תס"ה, "מותר"), שבת בית (ארטסקרול, עמ' תקל"ד).
         2. מראי מקומות.
            1. הגר"ש אויערבאך זצ"ל (ארחות שבת פרק כ"א הע' נ"ד) – "דמטו משמיה דהגאון הגדול ר' יהושע זללה"ה מקוטנא דאלו שמוחאים כפיים בשעת התפילה דרך התעוררות אין זה בכלל הגזירה דאין מטפחין".
            2. הגר"י בעלסקי זצ"ל (Halachically speaking ח"ב מספר י"א הע' ט"ז, הע' י"ז) -

If one follows the latter custom, and finds himself in a shul where the entire tzibbur is dancing at Lecha Dodi, he may dance with them during bein hashmushos of either Friday night, or if dancing is taking place during bein hashmushos of Motzei Shabbos. During any other time if he feels that by separating from the tzibbur he will be violating darchei shalom, he should try to dance with some type of a sheinu.

* 1. תרופות למי שלא מרגיש טוב**.**
     1. **מיחוש בעלמא, או מקצת חולה.**
        1. מאכל בריאים**, מותר - סי' שכ"ח סעי' ל"ז.**
        2. **רפואת ישראל (עמ' קפ"ט, עי' עמ' רכ"ג) -**

If one wishes to drink black coffee he may do so, even though he is only drinking it to help himself feel better. If he wishes to induce vomiting without the use of medicine (e.g., with a finger) he may do so.

* + 1. חולה כל הגוף **- נפל למשכב, חלה כל גופו.**
       1. **תרופה מותר - סי' שכ"ח סעי' ל"ז.**
  1. *אין עושין אפיקטוזין בשבת, רפואה להקיא****.***
     1. ***גמרא (דף קמז:) – "לא שנו אלא בסם, אבל ביד מותר".***
     2. ***עי' סי' שכ"ח סעי' ל"ט, לשיטות ומראי מקומות.***
  2. ליל עונה: בני שכרות **- או"ח סי' ר"מ.**
     1. **או היא או הוא – *ראב"ד (בעלי הנפש שער הקדושה ד"ה בני),* *פי' הרא"ש (נדרים דף כ: ד"ה בני שכרות),* *טור (אה"ע סי' כ"ה)*, *לבוש (סעי' ב'),* *שיטה מקובצת (נדרים דף כ:),* *מג"א (ס"ק י"א), חכ"א (כלל קכ"ח סעי' ו'), תשובה מאהבה (ח"א סי' ע"ד), מ"ב (ס"ק י"ח), ערה"ש (סעי' מ').***
     2. ***רק נתבלבל דעתו מחמת שכרות – פמ"ג (א"א ס"ק י"א, "ושכור זה איני יודע כמה כי ברביעית לא מסתבר לאסור. ועיין סימן צ"ט [סעיף א] ופרי חדש שם [אות ב], כי לפעמים שתוי בכלל שיכור, ומכל מקום מסתברא כאן דווקא שכור ונתבלבל דעתו כו'"), מ"ב (ס"ק י"ח, "ומסתברא דדוקא נתבלבל דעתו מחמת שכרות ולא בששתה רביעית [פמ"ג]").***
  3. תחפושת**.**
     1. **לקט יושר (או"ח עמ' קנ"ו ענין ד') – "ובשבת זו אין ראוי להתקשט יותר משבת אחר, שמא יעשה קשר של קיימא, או שמא יתפור תפירה".**
     2. הגר"א נבנצל שליט"א (ירושלים במועדיה הל' פורים עמ' תמ"ב אות רכ"ג) – "**כשחל פורים ביום ו' האם מותר להשאר בתחפושת בשבת. תשובה: מותר".**

1. **מי שנרדם בליל שבת, וקם בבוקר.**
   1. שכח מעריב**.**
      1. **ישלים ב' שחרית בבוקר.**
   2. שכח קידוש בלילה: *יאמר קידוש של לילה,* בלי ויכולו **- סי' רע"א סעי' ח'.**
      1. ***לא צריך עוד קדוש של היום.***
         1. ***ערה"ש (סעי' כ"א) – "ונראה דכשמקדש למחר יוצא גם בקידוש של יום וא"צ לקדש על שם יום בפ"ע וקידוש אחד עולה ללילה וליום".***
         2. ***ארץ צבי (תאומים, סי' כ"א) – "מוכח מדלא אישתמיט אחד מהפוסקים לבאר ד"ז איזו קידוש יעשה קודם ע"כ דאין צריך רק לקדש פ"א ואומר הנוסח של לילה ונפטר תו מקידוש היום בברכה אחת לכ"ע".***
         3. ***תולדות שמואל (מצוה ל"א סי' א' סוף אות י"ב) – "ונ"ל פשוט שמי שלא קידש בלילה ומקדש ביום להשלים הקידוש של ליל שבת כמו שנתבאר לעיל ה"ז יוצא בקידוש זה ידי חובת קידוש היום של הקידושא רבא".***
         4. ***חוט שני (שבת ח"ד עמ' צ"ב ד"ה מי).***
         5. ***ששכ"ה (פרק מ"ז סעי' ח').***
         6. ***הגר"א נבנצל שליט"א (ביצחק יקרא על סעי' ח').***
         7. ***כבוד ועונג שבת (ארטסקרול, עמ' ל"ח).***
         8. ***פסקי תשובות (אות י"ז).***
      2. *יאמר פסוקים של קידוש היום ואח"כ הברכה של לילה.*
         1. *בצל החכמה (ח"ג סי' ג'****) –*** *"אומר תחילה קידוש של היום כהרגלו, ושמרו בני ישראל וגו' זכור וגו' ברוך א"ה וכו' בופה"ג, ושוב נוסח קידוש הלילה, ברוך אתה וכו' אשר קדשנו במצותיו וכו' ברוך א"ה מקדש השבת, ואח"כ שותה מן הכוס. נמצא אומר כל נוסח הקידוש כהרגלו בכל שבת בבוקר ואח"כ כל נוסח ברכת הקידוש של ליל שבת, ואינו מברך בופה"ג רק פעם אחת והוא עולה לקידוש של יום בסופו כרגיל ולקידוש הלילה בתחילתו כבכל ליל שבת".*
      3. *מראי מקומות.*
         1. *דעת תורה (על סעי' ח') – "תשלומין ... כיון דטעם [ר"ע ושאלתות] דילפינן מתפלה וכמ"ש הב"ח בדעת ר"ע ע"ש, א"כ נראה דמהראוי לעשות מקודם קידוש היום [כלומר: לברך בפה"ג ולאכול מיני תרגימא], ואח"כ יקדש שנית לחוקת השלמה כמו בתפילה וצ"ע למעשה".*
   3. ***לא קידש בליל שבת, אם מותר לשתות בשבת בבוקר לפני התפילה והקידוש - סי' רפ"ט.***
      1. ***כן.***
         1. ***שערי דיעה (ח"א סי' ב'), הו"ד בפסקי תשובה (ח"א סי' פ"ב) – "רשאי לשתות קודם התפילה, כיון שאין בידו לקדש אז במקום סעודה אינו חל עליו חובת קידוש".***
         2. ***בצל החכמה (ח"ג סי' א', סי' ב') – "לא קידש ליל שבת ואפי' גם ערבית לא התפלל, מותר לו לשתות מים או תה שבת בבוקר לפני התפלה והקידוש".***
      2. ***מחמיר.***
         1. ***האלף לך שלמה (או"ח סי' קכ"א) – "במ"ש בש"ע סי' רפ"ט סעיף א' ומיהו לשתות מים קודם קידוש מותר שעדיין לא חל עליו חובת קידוש נראה דהיינו דוקא אם עשה קידוש בלילה כדין אבל אם לא עשה קידוש בלילה בענין דמחויב לקדש ביום קידוש של לילה כמ"ש לעיל סי' רע"א אז אסור אף לשתות מים קודם תפלה כיון דחל עליו חובת קידוש של לילה ואף שלא התפלל דבשלמא קידוש של יום שעדיין לא חל עליו ואנו רוצים שיחול כעת בזה אנו אומרים קודם תפלה עדיין לא חל עליו חובת קידוש אבל אם כבר חל בלילה החוב עליו כיון שחל שוב לא פקע אף קודם תפלה ואסור לשתות אף בבוקר אף מים וז"ב".***
         2. ***ארחות חיים (ס"ק ו') – "שנות חיים".***
         3. ***כה"ח (ס"ק י"ח) – "שנות חיים".***
         4. ***ששכ"ה (פרק נ"ב סעי' י').***
         5. ***פסקי תשובות (סי' רע"א אות י"ז).***
            1. ***הגרשז"א זצ"ל (ששכ"ה פרק נ"ב הע' ל"ב, שולחן שלמה ס"ק ו') – "ונראה שטעם האוסרים הוא דכיון שכבר נאסר בשתית מים לפני הקידוש של הלילה, תו לא פקע האיסור גם ביום עד שיתפלל ויקדש".***
      3. ***מראי מקומות – באר משה (ח"ח סי' רי"ט),*** רבבות אפרים (ח"ב סי' צ"ג).
   4. **תרופה (המותרת) עם קצת מים לרפואה לפני קידוש**.
      1. מיקל - עי' או"ח סי' רע"א סעי' ג', לשיטות ומראי מקומות.

"**אחד המרבה ואחד הממעיט ובלבד שיכוין לבו לשמים**"

רמ"א (סי' תרצ"ה סעי' ב')

**משלוח מנות**

# סימן תרצ"ה סעיף ד'

1. ***הקדמה***.
2. לאכול קודם נתינת משלוח מנות.
3. טעמי המצוה***.***
4. נ"מ בין הטעמים.
5. **משלוח** מנות איש לרעהו.
6. האם יש דין "לכם" במשל"מ.
7. משלוח **מנות** איש לרעהו.
8. שיעור ה'מנות' במשלוח מנות.
9. מה נחשב 'שתי' מנות.
10. האם צריך שתי מנות שונים, וגדרו.
11. הגדר של אוכלים.
12. המקבל אסור לאכול המשלוח מנות.
13. משלוח מנות בפירות שביעית.
14. משלוחמנות **איש** לרעהו.
15. משלוחמנותאיש **לרעהו**.
16. לענין טבילת כלים.
17. ***נשים.***
18. דין אכילת בשר לפני ל"ט.
19. ***קטנים.***
20. הקדמה.
    1. **אסתר** (פרק ט' פסוק י"ט, פסוק כ"ב) – "עֹשִׂים אֵת יוֹם אַרְבָּעָה עָשָׂר לְחדֶשׁ אֲדָר שִׂמְחָה וּמִשְׁתֶּה וְיוֹם טוֹב **וּמִשְׁלוֹחַ מָנוֹת אִישׁ לְרֵעֵהוּ** ... כַּיָּמִים אֲשֶׁר נָחוּ בָהֶם הַיְּהוּדִים מֵאוֹיְבֵיהֶם וְהַחדֶשׁ אֲשֶׁר נֶהְפַּךְ לָהֶם מִיָּגוֹן לְשִׂמְחָה וּמֵאֵבֶל לְיוֹם טוֹב לַעֲשׂוֹת אוֹתָם יְמֵי מִשְׁתֶּה וְשִׂמְחָה **וּמִשְׁלוֹחַ מָנוֹת אִישׁ לְרֵעֵהוּ** וּמַתָּנוֹת לָאֶבְיוֹנִים".
    2. **יכוין בברכת שהחיינו גם על משלוח מנות**.
       1. מג"א (סי' תרצ"ב ס"ק א') – "ושהחיינו. ויכוין בברכת שהחיינו ג"כ על משלוח מנות וסעודת פורים שהם ג"כ מצות [של"ה] ונ"ל דיכוין זה בברכת שהחיינו דיום כי זמנם ביום, ונ"ל דמי שאין לו מגילה לא יברך שהחיינו על משלוח מנות וסעודה דזהו דבר הנהוג בכל יום ובכל שבת וי"ט דהא לא תקנו כלל ברכה עליהם".
       2. מ"ב (סי' תרצ"ב ס"ק א') – "ונכון לכוין בברכת שהחיינו גם על משלוח מנות וסעודת פורים שהם ג"כ מצות **ויודיע זה להש"ץ המברך דבעי כונת שומע ומשמיע**. ויכוין זה בברכת שהחיינו דיום כי זמנם ביום ומי שאין לו מגילה לא יברך שהחיינו על משלוח מנות וסעודה דזהו דבר הנהוג בכל יום ובכל שבת ויו"ט [מ"א]".
          1. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות מ"ה) – "המשנ"ב כתב דיודיע לש"ץ שיוציא בשהחיינו על משלו"מ וכו', וצ"ב וכי אם מוציאו חברו בברכת שהכל צריך להודיע לו את כל מה שעתיד לאכול ולכלול בברכה. תשובה: כאן זה ב' דברים נפרדים".
       3. הגרח"ק זצ"ל (דולה ומשקה עמ' רפ"ב, מישרים אהבוך עמ' ר"ל אות ז') – "שאלה: מי שכיון בשהחיינו של 'ליל פורים' על מצוות היום, אם יצא בדיעבד, שרבינו כתב בפורים משולש לחשוב בשהחיינו ביום ו' על יום א'. (וק"ו מהלילה ליום). תשובה: יצא".
       4. מראי מקומות.
          1. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות מ"ז) – "בהא דראוי לכוין בשהחיינו על משלו"מ, כשאני שליח של אשתי במשלו"מ האם צריך לטרוח מעט ולהתעכב מלתת עד אחר שתשמע שהחיינו או שאין להקפיד אם אתן לפני שתספיק לשמוע שהחיינו. תשובה: טוב שתשמע".

הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות מ"ח) – "בנ"ל כשלא אוכל להמתין עד שתשמע שהחיינו האם ראוי שתכוון בשהחיינו דלילה על משלו"מ. תשובה: צ"ע אם מהני, (א.ה. עביה"ל)".

הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות מ"ט) – "האם צריך לבקש מהבעל קורא לכוין בשהחיינו על עיצומו של יום חוץ מהמגילה, להסוברים דכשאין מגילה מברך שהחיינו על היום. תשובה: טוב שיכוין, (א.ה. יל"ע אם בלילה או בבוקר)".

הגרח"ק זצ"ל (אשיחה ח"ב עמ' שפ"ח) – "במגן אברהם (סימן תרצב א) ושהחיינו ויכוין בברכת שהחיינו ג"כ על משלוח מנות וסעודת פורים שהם ג"כ מצות ונ"ל דיכוין זה בברכת שהחיינו דיום כי זמנם ביום, ונ"ל דמי שאין לו מגילה לא יברך שהחיינו על משלוח מנות וסעודה דזהו דבר הנהוג בכל יום ובכל שבת וי"ט דהא לא תקנו כלל ברכה עליהם. צ"ב היכן מצינו בכל יום מצוה של משלוח מנות בשלמא מתנות לאביונים יש לומר דזהו מצות צדקה, אבל משלוח מנות לעשיר לא מצינו, וגם סעודה לא מצינו דין משתה בשבת אלא סעודה בעלמא. תשובה: צורך סעודה".

* + 1. **שהחיינו על מתנות לאביונים**.
       1. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות מ"ו) – "כשכבר נתן לגבאי מתל"א קודם המגילה האם הפסיד את כוונת השהחיינו על מתל"א או שעוד לא קיים מתל"א עד שיבוא ליד העני ויכוין בשהחיינו על מתל"א דהגבאי ימסור לעני רק יותר מאוחר. תשובה: תפוס לשון אחרון, (א.ה. אמנם למרן שליט"א [זצ"ל] לא ברירא שצריך לכוין בשהחיינו על מתל"א יעויין משנ"ת בתחילת עניני מתל"א, וכנראה כאן הבין שמספק כדאי לכוין)".
       2. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות קכ"ב) – "במשנ"ב לא הזכיר לכוין בשהחיינו על מתל"א, מה טעמו. תשובה: מתל"א היא צדקה ואין מברכין עליה".
       3. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות קכ"ג) – "בנ"ל בליל פורים תשס"ט הצעתי לפניו את מה שכתב לי, והגיב: יכול להיות, ושאלתי דבריטב"א בב"מ דף עח: מבואר דמתל"א אי"ז רק צדקה אלא גם משום שמחה ורעות וא"כ זו מצוה חדשה ויש לכוין עליה בשהחיינו. תשובה בע"פ: מ"מ זה נכלל במצות צדקה והוה כעין סניף בצדקה".
       4. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות קכ"ד) – "בנ"ל העירו לפניו שכתב בזה בשערי אמונה עמ"ס פאה. תשובה בע"פ: כעת איני זוכר ואף המשנ"ב כתב בזה".
       5. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות קכ"ה) – "בנ"ל לכאו' אדרבה המשנ"ב כתב רק לכוין על משלו"מ ולא נקט מתל"א. תשובה בע"פ: אי"ז ראיה דיתכן שכלל את זה בדבריו שגבי משלו"מ".
       6. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות קכ"ו) – "בנ"ל האם הכונה ע"פ הריטב"א הנ"ל דמפני שזה נתקן לשמחה ורעות זה בכלל משלו"מ. תשובה בע"פ: אף לולי זה י"ל כן דהמשנ"ב קיצר".
  1. **משל"מ ומתנות לאביונים כאחד**.
     1. מחמיר.
        1. טורי אבן (מגילה דף ז:) – "ומ"מ נ"ל עיקר דבשלוח ב' מתנות לאביון אח' אינו עולה לו לשתיהן אלא או משלוח מנות דאביון לא נפיק מכלל רעהו וצריך לשלוח עוד ב' מתנות לב' אביונים לקיים מצות מתנות או עולה לו למצות מתנו' לאביונים לחוד אבל לא לכאן ולכאן ואי אפשר לקיים ב' מצות הללו אלא ע"י ג' בני אדם ב' מהן אביונים ואח' בין עשיר ובין אביון".
        2. כתב סופר (או"ח סי' קל"ט) – "ובנדון שלנו לקיים מצות משלוח מנות ומתנות לאביונים בבת א' בדבר א' איכא משום אין עושין מצות חבילות דשניהם דברי קבלה ולקיים מצות משלוח מנות ממעות מעשר ג"כ איכא משום חבילות דוקא בזאח"ז והראשון דאורייתא דלא מחזי כמשוי רק בשני' והוא דרבנן ליכא משום חבילות אבל כשעושה שניהם בב"א גם כשאחד דאוריית' וא' דרבנן כיון דמחזי כמשוי כשעושה שניהם בב"א מאין לנו לומר דדרבנן עליו כמשוי ולא דאוריית' כיון שעושה שניהם בב"א ובדבר א' איכא משום מחזי כמשוי בשניהם וכיון משלוח מנות מדברי קבלה דנקטינן כהמחבר דאיכא משום חבילות הגם דמעשר כספים דרבנן בעלמא כיון שעושה שניהם בב"א איכא משום חבילות כנלפע"ד, וכ"ז שלא לעשותם תחלה בב"א, ואם עשה אם יצא בדיעבד לא ברירא לן, דראי' דמייתי' הט"א מירושלמי יש לדחות משום דאין עושה מצות חבילות ובדיעבד יצא ועדיין צריך תלמוד".
        3. תורה לשמה (סי' ק"צ) – "תשובה: קי"ל אין עושין מצות חבילות וכו' בפסחים דף ק"ב ובסוטה דף ח' ולכן אף על פי שיפשטו ידיהם שניהם ביחד ויקבלו המטבע ההוא לא אריך למעבד כן לקיים ב' המצות ביחד במטבע אחד אלא יחליף המטבע ההוא אצל השלחני במטבעות קטנים ויתן לזה בפ"ע ולזה בפ"ע".
     2. מיקל.
        1. שארית יהודה (סי' צ"ג).
        2. דעת סופר (או"ח סי' קכ"ח).
        3. צרי לנפש יפה (סי' כ"ב).
     3. ***מראי מקומות –*** חסד לאברהם (מה"ת סי' פ"ג),מנחה חריבה (סוטה דף ח. ד"ה שלמה, עמ' כ"ז),אפרקסתא דעניא (ח"א סי' כ"ה),בית מתתיהו (ח"א סי' ב' אות י"ט).
        1. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תשנ"ו) – "***שאלה: אם מותר לשלוח מנות לחבירו שהוא אביון ולצאת יד"ח מתל"ע או דהוי מצוות חבילות חבילות. תשובה: עי' מגילה ז' רע"ב ב' גירסאות. (ובפ"א השיב ע"ז מרן, כבר נסתפקו בזה)".
  2. **כיתובי קודש בפרסומות ובעטיפות למשלוח מנות**.
     1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ח אות י"ג) – "אסור לכתוב פסוק או חלק מפסוק במקום שסופו לבוא לידי בזיון (יו"ד סי' רפג ס"ד ובנו"כ שם). ולפי זה אין לכתוב בפירסומים שונים כיתובי קודש, ואף אם כוונתו רק כדי לתת צביון של קדושה לפרסומת. עבר וכתב וכגון מה שמצוי בעטיפות למשלוח מנות שכותבים 'משנכנס אדר מרבים בשמחה' או 'ליהודים היתה אורה ושמחה' **טעונים עטיפות אלו גניזה**".
     2. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות קס"ד) – "הכותב על המשלו"מ בזה הלשון "ומשלוח מנות ממשפחת פלוני איש לרעהו" האם חייב בגניזה. תשובה: כן".
  3. **משל"מ במקום מטונף**.
     1. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תשמ"ה) – "***שאלה: אם אפשר לקיים מ"ע דמשל"מ במקום מטונף, דאין לעשות מצוה במקום מטונף. תשובה: אין קפידא".

***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תשמ"ו) – "***שאלה: צ"ע מ"ט יכול לקיים משל"מ במקום מטונף, הא כתב הפרמ"ג ס' תרצ"ה שמשל"מ מצר"כ, ולמש"כ הביה"ל ס' תקפ"ח דאין לעשות מצוה במקום מטונף משום מצר"כ וה"ה במשל"מ. תשובה: כמו שמכוין בדיני ביה"כ".

* + 1. מראי מקומות – עת"ה באתי (קונ"א סוף סי' ג', עמ' רכ"ד), בית מתתיהו (ח"ב סי' ג' אות ט').
  1. **מבטלין ת"ת למשל"מ ולסעודה**.
     1. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תשס"ו) – "***שאלה: הא דמבטלין ת"ת למקרא מגילה אם זהו ג"כ לשאר מצוות היום כמשלוח מנות וסעודה. תשובה: יתכן".
  2. *שונא מתנות יחיה****.***
     1. מראי מקומות – ר' אלישע גאליקו ([תלמיד הב"י] בפי' על מגלת אסתר פרק ט' פסוק כ', לשונו מובא לקמן).
        1. הגרח"ק זצ"ל (אשיחה ח"ב עמ' שפ"ז) – "איך תקנו חז"ל 'משלוח מנות' בפורים הרי זה נגד סברת התורה 'שונא מתנות יחיה' (משלי טו כז), וכן נפסק להלכה חו"מ סי' רמ"ט ס"ה. תשובה: מתנות של חברות אין קפידא".
        2. בית שערים (או"ח סי' ש"פ ד"ה ואשר) – "והכא במשלוח מנות נראה דאין בו משום שונא מתנות כיון שהנותן עושה לטובתו ודמיא להא דר' זירא בחולין דף מ"ד כי מזמנו ליה הוי אזיל אמר אתייקורי דמתייקר בי וא"כ ודאי זכה בו המקבל".
        3. הגרח"ק זצ"ל (אשיחה ח"ב עמ' שפ"ז) – "איך תקנו חז"ל 'משלוח מנות' בפורים הרי זה נגד סברת התורה 'שונא מתנות יחיה' (משלי טו כז), וכן נפסק להלכה חו"מ סי' רמ"ט ס"ה. תשובה: מתנות של חברות אין קפידא".
        4. משנת יוסף (ח"א סי' כ"ז אות ב' ד"ה אלא) – "מפירות שביעית ... אלא שיש מקום לדון, אם משלוח מנות זה, שמוסיף ושולח יותר מאשר לאיש אחד ב' מנות, הוא אמנם רק בגדר מתנה בעלמא, או שגם זה נכלל במצות משלוח מנות [ואולי נפקא מינה למה שחקרו אם שייך במשלוח מנות לומר שונא מתנות יחיה, והעלו שאין זו מתנה אלא מצות היום, ועיין בספר מועדים וזמנים (ח"ב סי' קפ"ו בהגה)]".
        5. מועדים וזמנים (ח"א סי' קפ"ו בהג"ה) – "במצות משלוח מנות אי יש בזה משום 'שונא מתנות יחיה', והיינו אם אינו מחזיר בחזרה מתנה אולי יחסר לו בזה הסגולה לאריכות ימים, ונראה דהא דשונא מתנות יחיה היינו משום שעל ידי מתנות מנכין לאדם מזכויותיו טפי ממה שמנכין בזה שמרויח במעשה ידיו, ולכן יש להתרחק ממתנות שיזכה בזה לאריכות ימים טפי, אבל במקום שמזכה חבירו במצוה דכל המרבה במשלוח מנות משובח דמקיים מצוה טפי וכמבואר ברמב"ם סוף הלכות מגילה, הלוא המקבל מגלגל בקבלתו זכות לחבירו וכה"ג אין מנכין זכויותיו רק נוסף לו בזה זכות, משא"כ במגילה (כח.) בתלמידי חכמים שלא רצו מתנות אף שהנותן עבד בזה מצוה, לא ניחא להו להשתמש בכבוד התורה לומר שיש מצוה ואין כאן גדר שונא מתנות וא"ש, ומ"מ במתנה מרובה דמוכח טפי ולכן שייך גדר שונא מתנות גם לת"ח לרמ"א ביו"ד ס"ס רמ"ו, אולי באמת אין להתיר גם בפורים להנזהר ממתנות וצ"ב".

1. לאכול קודם נתינת משלוח מנות.
   1. **מחמיר**.
      1. מועדים וזמנים (ח"ב סי' קפ"ו) – "שלכאורה פשוט אף שלא מצאתי כעת הדבר להדיא בפוסקים, והיינו **אסור לאכול** בפורים עד שמקיימין מצות היום דהיינו משלוח מנות, כמו שאסור לאכול לפני כל מצוה ואפילו דרבנן כגון נר חנוכה ובדיקת חמץ הלל וכדומה, וכ"ש משלוח מנות שיסוד חיובה מדברי קבלה ודאי אסור לאכול לפני קיום המצוה עכ"פ סעודת קבע. ובפרט שאין אכילת בוקר מצוה כלל, אלא כשאוכל סעודה ממש בבשר ויין כמצותה. וא"כ פשיטא שאסור לאכול לפני קיום מצות משלוח מנות בפורים, וכמדומני שאין נוהגין להחמיר ולדקדק בדבר, וצע"ג. ולחומר הנושא נוכל לומר דלפי הפוסקים שיכול לשלוח המנות מקודם פורים, ואם הגיעו בפורים יצא, הלוא אין מעשה המצוה בפורים דוקא. ויש לומר דהיכא שמעשה המצוה ביומו דוקא כגון ק"ש, שופר, לולב, תפילין וכדומה אסרו לאכול לפני קיום המצוה, אבל כאן ששולח קודם פורים, ואם הגיע בפורים יוצא אז מצותו, אין מעשה המצוה ביומו דוקא רק קיום המצוה, ולא אסרו בכה"ג אכילה ביומו לפני קיום המצוה, או יש לומר דבמצוה שבין אדם לחבירו לא גזרו שישכח, אבל קשה לקבוע מסמרים להתיר בכה"ג, לכן נראה דודאי נכון לדקדק ולהחמיר שלא לאכול כלל לפני משלוח מנות שזהו העיקר לדינא כמ"ש ... אמנם נראה ברור שאין צריך שיגיעו המנות ליד המקבל, רק מיד שמסר לשליח למסור שרי לו לאכול, דסומך על חזקת שליח עושה שליחותו ... ואפילו נימא שלא לסמוך על החזקה בדברי קבלה דכדאורייתא דמיא, לענין איסור אכילה דרבנן בכה"ג יש לסמוך על הסברא דמהני. ולכן מיד כשמגיע הביתה ורוצה לאכול מייחד שליח שמקבל עליו האחריות שישלח מנות אלו היום, ותו שרי לו לאכול כמ"ש".

מועדים וזמנים (ח"ח סי' קפ"ו) – "משנה הלכות ... וכל דבריו תמוהין, דמצות שמחה ומשתה מקיימין בסעודה באכילת בשר ושתיית יין, ולא בארוחת בוקר, ומש"כ סברא דטוב עין הוא יבורך הנה משום האי סברא לא דחינן הלכה מפורשת שגזרו חז"ל לא לאכול לפני קיום המצוה, וממילא אין ראיה מלשון הפסוק, וע"כ נראה כמש"כ".

* + 1. שרגא המאיר (ח"ג סי' קי"ג) – "משנה הלכות ... מועדים וזמנים ... ואין אצלי דבר חדש שאסור לאכול סעודת פורים קודם קיום מצות משלוח מנות כי כן הי' המנהג אצל כ"ק אאמו"ר זצ"ל וכן אנו נוהגין תמיד, ובודאי ראה כן גם אצל רבותיו זצ"ל. והטעם אמרתי ... שהמנהג לקיים מצות משלוח מנות גם קודם סעודת שחרית, והוא מנהג ותיקין וכן אנו נוהגין כל ימינו וגם בביאת משיח צדקינו, כי אם כל המועדים יהי' בטלים, ימי הפורים לא נבטלין וזכרו לעד גאולים לששון ולששמחת גילים".
  1. **מיקל**.
     1. הגריש"א זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ה טור ג') – "דמותר לאכול לפני נתינת מתנות לאביונים ומשלוח מנות".

הגריש"א זצ"ל (יבקשו מפיהו פורים ח"א פרק א' סעי' מ"א, עמ' ע"ג) – "מותר לאכול לפני נתינת משלוח מנות".

הגריש"א זצ"ל (נתיבות ההלכה גליון כ"ח עמ' ק"צ) – "שאלה: האם מותר לאכול לפני משלוח מנות. תשובה: משלוח מנות נחשב כחלק מהסעודה לפיכך לא שייך איסור אכילה לפניו".

* + 1. הגר"א קופשיץ זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ו טור א') – "דאין מקפידים לא לאכול לפני נתינת מתנות לאביונים ומשלוח מנות".
    2. אבני ישפה (ח"ד סי' פ"ב ענף ג') – "ונ"ל שיש להקל ולאכול לפני משלוח מנות, כי לא יוכל לשכוח לקיים את המצוה כיון שכל היום אנשים שולחים משלוח מנות לחבריהם, ומסתמא גם הוא יקבל וממילא יזכור לשלוח חזרה. ואעפ"י שלא אומרים לו בפירוש לשלוח להם, אבל כיון שהעולם רגילים לשלוח חזרה, אין לחשוש שלא יקיים המצוה, ורשאי לאכול לפני המצוה ... וכן אין סברא לאסור אכילה לפני סעודת פורים, כי טעם איסור אכילה הוא שמא ימשך ויתבטל מן המצוה, אבל במצות סעודת פורים אין חשש כזה, כי אדרבה אם ימשך באכילה הרי יקיים בזה מצות סעודת פורים. אמנם כתב המ"ב בסי' תרצ"ה ס"ק ד' שצריך כונה לשם מצוה בסעודת פורים, וא"כ שמא לא יכוון לקיים את המצוה, ונמצא מפסיד אותה. אבל זה אינו נראה, כי מהיכי תיתי שלא יכוון לשם מצוה באכילה זו אם יראה שתמשך ... ומה שנראה להחמיר, הוא שלא לאכול לפני קיום מצות מתנות לאביונים. וטעמי כי לא בקלות מקיימים את המצוה, ואין מי שיזכיר לו לקיים את המצוה. וא"ת הרי כתב המ"ב סי' תרצ"ד בה"ל ד"ה לפני וז"ל: וגם יש הרבה עניים החוזרים על הפתחים בפורים ע"כ. ויש לומר שתלוי בכל מקום ומקום אם העניים מצויים. נמצא שמותר לאכול לפני משלוח מנות וסעודת פורים. ולפני מתנות לאביונים תלוי אם עניים מצויים או לא".
    3. מאורות נתן (פורים סי' ל"ד ענף ב') – "והנה ח"א תמה על מה שנוהגין בביהכ"נ לחלק מיד אחר התפלה עוגות ומשקה, ואמר שאסור לאכול לפני קיום מצות משלוח מנות, כמו שאסור לאכול לפני כל מצוה, ואפי' מצוה דרבנן כגון נ"ח, וכ"ש משלוח מנות שהוא מצוה מדברי קבלה, ובאמת אין המנהג להחמיר כלל אפי' סעודה ממש, וע"כ יש לבאר טעם הדבר. והנה ראיתי בסידור הגאון יעב"ץ (בה' פורים אות כ"ד) שמבואר שמותר לאכול קודם משלוח מנות אפילו סעודת קבע, שכ' וז"ל, אחר התפילה הולך לביתו וקורא המגילה לב"ב, ויכוון בסעודת שחרית לצאת בה יד"ח, ויאמר הריני מו"מ לקיים מ"ע מדברי קבלה של אכילת סעודת פורים כו', ומקיים משלוח מנות. וכ"כ בס' יסוד ושורש העבודה וז"ל, אחר התפילה ילך לביתו לאכול סעודת מצוה של קבלה, ואף שעיקר הסעודה עושין לעת ערב, עכ"ז יכוון ג"כ בסעודה זו של שחרית לצאת בה יד"ח, ויאמר לשם יחוד כו', אח"כ יזרז א"ע לקיים ג"כ מ"ע של קבלה ומשלוח מנות איש לרעהו. שוב מצאתי בס' לקט יושר (תלמידו של תה"ד) שכתב שטוב לשלוח מיני מאכל קודם שיסעוד סעודתו, מבואר דס"ל שאין בזה איסור לאכול קודם מצד הדין. והלום ראיתי בספר יוסף אומץ (סי' תתרצ"ט) שכתב תיכף אחר יציאה מביהכ"נ ירבה ג"כ בסעודה וישתה לבסומי נפשו, ואח"כ כתב מדין משלוח מנות. ונראה הטעם דהא כתוב לעשות אותם ימי משתה ושמחה ומשלוח מנות וגו', וכיון דהקדים הכתוב משתה א"כ מאי חזית דמשלוח מנות לחבירו קודם, משתה לעצמו קודם. ולכאורה קשה דהא אף מתנות לאביונים כתוב בקרא אחרי משלוח מנות, ואפילו הכי כתבו היעב"ץ והיסוד ושורש העבודה (שם) ליתן מיד בבקר, וגם כתבו לקיים המצוה קודם התפלה, [ובאמת הכה"ח כ' בשם שער הכוונות שמתנות לאביונים צריך להיות אחר קריאת המגילה של יום, וראיתי שכן מבואר באמת בתרומת הדשן (סי' ק"י) שכתב הטעם שעושים הסעודה סמוך לערב ורוב הסעודה היא בלילה, דבשחרית צריך שיהוי בקריאת המגילה ואח"כ הוא טרוד ושולח מנות ומתנות לאביונים עי"ש]. אולם באמת לק"מ, דשאני התם דהא מבואר בס' יוש"ה הטעם בזה בכדי שיוכל האביון להכין צרכי הסעודה, וא"כ טעם זה לא שייך במשלוח מנות לפמש"כ המג"א בשם מהרי"ל שצריך להיות דוקא מבושלים הראוי לאכילה תיכף, ואכן לפ"ד הפר"ח שכתב דאפי' בשר חי חשוב בכלל מנות, אם הוא שחוט וראוי להתבשל מיד, צריך לשלוח מבעוד יום בכדי שיוכל להתבשל מבעו"י. שו"ר שכ"כ הפמ"ג בסי' תרצ"ד בא"א סק"א וז"ל, מתנות לאביונים כתיב עם משלוח מנות, ובמנות בעינן ביום דוקא ולא בלילה. ה"ה מתנה לאביון נמי לא יתן בלילה, וי"ל דסברא הוא ליתן לעני קודם שיכין לפורים, ומשו"ה רשאי ליתן בתענית אסתר וכ"ש בליל י"ד, וקודם לא דילמא אכלו וצ"ע, עכ"ל. ועוד י"ל טעם נוסף דשאני משלוח מנות משאר כל המצות, דהרי יש לו מי שיזכירנו שלא ישכח 'דהיינו אותו שיביא לו המשלוח מנות', והוי כעין הסברא שכתב בחי' חת"ס בשו"ע ה' לולב סי' תרנ"ב דאם מצפה שיביאו לו לולב מותר לאכול קודם, דהרי יש לו מי שיזכירנו היינו אותו שיביא לו הלולב, וכבר קדמו בסברא זו הא"ר שם".
  1. **יש ענין להדר**.
     1. הגרשז"א זצ"ל (פורים פרק ט' סעי' ט') – "ראוי שלא לאכול ביום הפורים קודם שיקיים מצוות היום".

עי' הגרשז"א זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ה טור ג') – "דמותר לאכול קודם משלוח מנות ומתנות לאביונים [והגאון רבי אביגדור נבנצל שליט"א כתב לי: שמעתי מאדמו"ר זללה"ה דסעודת קבע לא יאכל קודם, אך איני זוכר אם זה בתורת ודאי או בתורת ספק. ובהליכות שלמה ...]".

* + 1. ציץ אליעזר (חט"ו סי' ל"ב אות ט"ו, חי"ט סי' כ"ז אות ג') – "בסי' תרצ"ב מביא בשם הגר"י נובירט שליט"א שנשאר בצ"ע אם מותר לאכול לפני משלוח מנות ומתנות לאביונים. ואודיעהו שבספר מועדים וזמנים סובר שאסור, אבל ידידי הראש"ל הגר"ע יוסף שליט"א [זצ"ל] בקול סיני השיג עליו דשאני סעודת פורים שגם היא מצוה ממצות פורים, ולכן נכתב: לעשות אותם ימי משתה ושמחה, ואח"כ, ומשלוח מנות וכו', והעלה להלכה, דמנהג נכון הוא שלא לעשות סעודת פורים עד לאחר שיקיים מצות משלוח מנות ומתנות לאביונים, אבל לטעום מעט לפני כן מותר ואין בכך כלום עיין שם. ואני רואה שידידי הגאון הראש"ל שליט"א [זצ"ל] כוון בזה לדברי הלקט יושר (תלמיד התה"ד בשם רבו) שבה' פורים כותב בזה"ל: טוב לשלוח מיני מאכל קודם אכילה עכ"ל, והך לישנא של טוב משמע שהוא רק להידורא וממצוה מן המובחר אבל מעיקרא דדינא מותר לאכול גם קודם, וזה שהלקט יושר לא הזכיר ממתנות לאביונים הוא מפני שזה נותנים ומחלקים עם קריאת המגילה וסמוך ליציאה מבית הכנסת, וא"כ טעימה ואכילה ולא הסעודה המיוחדת והגדולה בודאי מותרת לפני כן, וטוב לב משתה תמיד".
    2. משנה הלכות (ח"ו סימן קכ"ו) – "מ"ש בשם ספר מועדים לזמנים ח"ב סי' קפ"ו שיצא לחדש דאסור לאכול סעודת פורים קודם קיום מצות משלוח מנות הנה ספר הנ"ל אין לי בביתי ומיהו לפענ"ד אפילו ריח קושיא אין כאן חדא שהרי סעודת פורים נמי מצוה הוא והוא מצוה הבא לידו שתקנו ז"ל משתה ושמחה בפורים וכיון שהוא מצוה שבא לידו חייב לקיימה ואחר שיקיים מצוה זו יקיים מצות משלוח מנות. והשנית דעיקר התיקון הכי הוה דהכין כתיב משתה ושמחה ומשלוח מנות איש לרעהו הרי דהקבלה היתה קודם משתה ושמחה ואח"כ ומשלוח מנות איש לרעהו. ושלישית נראה דהנה משלוח מנות אמרו ז"ל דהוא מטעם שאם אין לו לחבירו סעודה ואין לו במה ישמח ישלח לו מנות והנה אמרו ז"ל בעה"ב בוצע תחלה דטוב עין הוא יבורך וא"כ צריך קודם לאכול כדי שיתן לחבירו בטוב עין. איברא דבסידור האר"י ז"ל בכוונת פורים (דף ק"א ע"ב קארעץ עם הג"ה תפארת צבי) ומתנות לאביונים כתב לכך צריך לשלוח ב' מנות לאיש א' וב' מתנות לב' אביונים ויכוין כנ"ל ואח"כ קוראין המגילה ובהג"ה ת"צ שם כתב דכן הוא בפע"ח אמנם במ"ח לא שיהי' קריאת המגילה אחר מ"מ וכתב שתחילה קורין המגילה ואח"כ מתנות לאביונים ואח"כ הסעודה ועיין בס' יסוד ושורש העבודה שער שנים עשר פ"ו להדר לקיים מ"מ קודם התפילה וכ"כ בס' יעב"ץ וביסוד ושורש העבודה סוף פ"ו כתב ג"כ שיקיים סעודת מצוה קודם מ"מ ועיין כף החיים סי' תרצ"ד אות ח"י".

משנה הלכות (ח"ז סי' צ"ב, סי' צ"ג) – "מועדים וזמנים ... וז"ל דהמצוה היינו סעודה נאה בבשר ויין שאוכלים לפנות ערב ... וכדי להשתעשע בדברי כ"ג נאריך קצת וראשונה נבא למה שדחה דברינו דסעודת מצוה לא הוי אלא סעודת הערב ולא ארוחת הבוקר איברא לפענ"ד ברור דודאי מקיים מצות משתה בכל מאכל שאוכל בפורים מבקר ועד הערב ולא מיעטו בגמ' רק בסעודת הלילה הראשונה שאינו יוצא דכתיב יום אבל פשוט כל שאכל ביום הפורים יצא בזה והוה בכלל סעודת פורים שהוא מצוה ואדרבה לכאורה עיקר מצוה היא בבוקר ולהדיא כתב המרדכי ספ"ק דמגילה ופסקו הרמ"א רס"י תרצ"ה וז"ל, מצוה להרבות בסעודת פורים ובסעודה אחת יוצאין ע"כ והנה פשוט דסעודה אחת כוונתו אפילו פת עם כסא דהרסנא כל שאכל סעודה הרי הוא סעודת מצוה של פורים ויוצא בה אלא שמצוה להרבות בסעודה ורבוי זה לא ידענא מה הוא וגם ליכא זמן לסעודה זו וא"כ כל סעודת היום בכלל המצוה. אמנם אכתי יש לדחוק דכונת הרמ"א בסעודה אחת אבל הכונה על הסעודה הידוע בערב נביא ראי' דגם ארוחת בוקר בכלל ואדרבה הוא עיקר דהרש"ל בתשובה סימן מ"ח כתב בגדול אחד בדורו מוהר"י פאלק, והסכים עמו הרש"ל ז"ל דאם שכח ולא אמר על הנסים בבהמ"ז חוזר ומברך ולא דמי לתפלה דאין מחזירין אותו דבסעודת פורים שהטילו חכמים ונביאים על כל ישראל להיותם ימי משתה ושמחה יותר משבתות ויו"ט וכו' א"כ לא גרע מסעודת שבת והט"ז א"ח סימן תרצ"ג סק"ב הסכים עמהם וכתב דכן נ"ל להלכה כמ"ש רש"ל בשם גדול מהר"י פאלק ז"ל אלא דנ"ל דלאו דוקא בסעודה שעושין אחר המנחה אלא בסעודה ראשונה שאוכל בפורים דהא עיקר הטעם דיש חיוב סעודה באותו יום דכתיב ימי משתה ושמחה ולא סגי דלא אכל וא"כ סעודה הראשונה שאוכל בו ביום בו קיים סעודת פורים בזה ואין לנו לתלות הדין במה שאנו קורין לסעודה שאחר המנחה סעודת פורים שהוא לתוס' שמחה ול"ש בזה לא סגי דלא אכל כנ"ל להלכה למעשה עכ"ל ע"ש. ועי' גם מג"א שנראה כן אלא שס"ל דאין חיוב בפת ע"ש. הנה כתב מפורש דאדרבה סעודת פורים עיקר מצותה קיים באכילת פת שחרית והוא סעודה הראשונה עכ"פ שאוכל בפורים ומה שאוכל אח"כ אינו אלא רבוי בסעודה ותוס' שמחה ואפילו להחולקים אט"ז ז"ל וארש"ל ומהר"י פאלק בעיקר חזרה בעל הנסים דאין מחזירין אותו לא חלקו עליו דאין הסעודה הראשונה סעודת מצוה אלא חלקו עליו כמו שחלקו ארש"ל דליכא חיוב אכילת פת בפורים כלל ואפשר לן לקיים סעודת פורים בלא פת עי' א"ר שם ובאחרונים וממילא ליכא חזרה כיון דליכא חיוב פת אבל בהא מודי ליה דכל שאוכל סעודה אחת ביום יוצא ידי סעודת פורים שהוא מצוה ואתי שפיר דברינו דאכילת פורים מצוה היא אפילו ארוחת בוקר ואדרבה לכאורה לפי דעת הט"ז הוא עיקר ...".

* + 1. חוט שני (פורים פרק ט' ד"ה יש [עמ' ע"ב], פרק ע' ס"ק א' אות י' [עמ' ע"ז]) – "יש ענין להדר שלא לאכול קודם שמקיים מצות מתנות לאביונים ומשלוח מנות".

חוט שני (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ה טור ג') – "שהוא מדקדק לשלוח משלוח מנות ולתת מתנות לאביונים מיד אחרי התפלה, ואינו אוכל קודם, אולם רוב העולם אין מדקדקין בזה".

* + 1. עי' **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ה טור ג', מה טובו גליון ט' עמ' כ"ט אות צ"א) – "מעיקר הדין מותר לאכול לפני נתינת מתנות לאביונים ומשלוח מנות אולם מידת חסידות לא לאכול".
    2. הגרח"ק זצ"ל (בית מתתיהו ח"ב סי' ט' אות י"ח, עי' דעת נוטה ח"א עמ' שמ"ז הע' רמ"ד) – "כתב לי ע"ז נכון להחמיר ובפ"א השיב לי ע"ז יש מחמירין".

עי' הגרח"ק זצ"ל (שונה הלכות תורת המועדים סי' תרצ"ד ס"ק י') – "שראוי לקיים המצוה מיד אחרי קריה"מ מטעם אחר שכיון שהשהחיינו שבירך על המגילה הולך גם על המצוות אלו א"כ עדיף לכתחילה שלא יהא הפסק, ועוד טעם שכיון שלכתחילה יש לאכול סעודת פורים בבוקר ואסור לאכול פת לפני שמקיימים מצוות מש"מ לכן ראוי לתת מיד אחרי קריה"מ".

הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות קנ"א) – "האם מותר לאכול לפני קיום מצות משלו"מ. תשובה: נכון ליזהר, (א.ה. ואף בזה לא יתירו לא טעימה ולא שומר ללא צורך גדול וכנ"ל גבי מגילה, ומטו משמיה דמרן הגרי"ש אלישיב זצוק"ל להתיר מטעם שגם האכילה מצוה, וצ"ב מהמשנ"ב תרצב.טו. שאסר לאכול גם לפני מגילה דיום)".

הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות קנ"ב) – "המחמיר לא לאכול אפילו ע"י שומר לפני משלו"מ כמו לפני מגילה, **האם מהני שימנה שליח** שיתן עבורו משלו"מ ואז יוכל לאכול (כהנחלת צבי ריש הלכות מילה שהובא בעניני סעודת פורים) וכשיגמור לאכול יבטל השליחות ויתן לבדו או שזה הערמה. תשובה: אין לעשות כן".

***הגרח"ק שליט"א (***אלא ד' אמות של הלכה פרק ס"ד סעי' י"ד) – "משתדל שלא לאכול קודם שנותן משלוח מנות ומתנות לאביונים. כדי לא לאכול קודם שקיים המצוה".

* + 1. הגר"ע אויערבאך שליט"א (אמרי מאיר עמ' ק"מ אות קנ"ד, הו"ד בקונ' מאור יעקב ח"א עמ' ט"ו אות ז') – "האם מותר לאכול ביום הפורים לפני שמקיימים מצות משלוח מנות ומתנות לאביונים. תשובה: ראוי לקיים המצוות לפני האכילה".

עי' הגר"ע אויערבאך שליט"א (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ו טור ב') – "דמותר לאכול בפורים לפני נתינת משלוח מנות ומתנות לאביונים".

* 1. מראי מקומות – פסקי תשובות (סוף אות א'), אגרת הפורים (פרק ג' סעי' מ"ח), משנת המועדים (פורים סי' י'), ישמח ישראל (פרק כ' סעי' י"א), בית מתתיהו (ח"ב סי' ט' אות י"ח).
     1. אז נדברו (ח"ו סי' ס"ה) – "במשלוח מנות לכאורה אסור לאכול קודם נתינתו כמו כל מצוה דרבנן ... הדברים נכונים והדבר מסתבר מאד מבחי' הלכה אף שזה אינו נזכר בפוסקים בהל' פורים, אולי מרוב פשטותו ... וכעת נפל לי במחשבה טעם אחר מה דמשמע מסתימת הפוסקים שא"צ לדקדק בזה, וקצת משמע מסידור דברי הטוש"ע שסעודה הוא קודם כיון דכל אחד שולח להשני, ולא יתכן שלא לקבל לכה"פ מאיש אחד קודם ששולח, א"כ הוי כשומר, וטעם זה הגון. ומ"מ יש לקיים לכה"פ זריזין מקדימין ולשלוח תיכף שבא מבית המדרש, ואפי' אם נאמר שיש איזה קפידא לשלוח אח"כ הרי שולח אח"כ לעוד אנשים".
     2. ששכ"ה (נשמת אברהם או"ח סי' תרצ"ב ס"ק א' ד"ה וכתב) – "שנשאר בצ"ע אם מותר לאכול לפני משלוח מנות ומתנות לאביונים".
     3. הל' חג בחג (פורים פרק ט"ו סעי' ג', הע' ד'\* [עמ' קפ"ח]) – "יש אומרים, שאם עושה הסעודה אחר מנחה סמוך לערב, **יכוין אף בסעודה שעושה בשחרית לקיים בה מצות סעודת פורים**, אך לא ישתכר בהם, אלא ישתה יותר מלמודו. [ובזה יצאנו מידי חשש שכתב במועדים וזמנים לחוש לאיסור אכילה קודם מצוות היום מדברי קבלה, ככל מצוות שאסור לאכול קודם זמנן, ולהנ"ל שזהו ממצות היום דסעודת פורים הרי אף היא ממצות היום, ואין לאסור אותה משום מצוה אחרת (ובטעימה בלא"ה אין להחמיר לדידן שמקילין אף בק"ש, וכ"ש במצוה מדברי קבלה]".
     4. שערי זבולון (פורים מהדורת תשע"ט סימן כ' אות י"א ) כתב: ובספר מועדים וזמנים ח"ב סימן קפ"ו כתב כמה סברות להתיר, והן די"ל דלדעת הפוסקים שיכול לשלוח המנות קודם פורים באם הגיע בפורים יצא, יש לחלק דמאחר שמעשה המצוה אינו צריך להעשות בפורים דוקא לא אסרו האכילה בכה"ג קודם לקיום המצוה, עכת"ד. ולא מובן, דאה"נ אם כבר שלח לפני פורים ואין עליו שום חיוב של עשיית מעשה ליכא איסור אכילה, דלא שייך שמא ימשך. אבל אם לא שלח לפני פורים ומוטל עליו כעת לשלוח, למה שלא יהא חשש של שמא ימשך. ובעצם איני מבין כלל למה נחשב בכה"ג ששלח לפני פורים, הא כל זמן שלא הגיע לידי המקבל לא עשה כלום, וכל העשיה היא בפורים על ידי שלוחו, ובודאי נחשב שחייב בפורים במעשה השילוח. עוד כתב שם די"ל דבמצוה שבין אדם לחבירו לא גזרו שישכח ולא אסרו האכילה, ולא מובן, דהתינח אם יש לשני זכות לתובעו אולי ליכא חשש שישכח, אבל משלוח מנות דאין לאף אחד זכות תביעה עליו מהיכ"ת שאין חשש של שמא ישכח. ומסיים דנראה ברור דמיד שמסר לשליח שרי לו לאכול, דחזקה שליח עושה שליחותו, ולכן מיד כשמגיע לביתו ורוצה לאכול ייחד שליח שמקבל עליו אחריות שישלח מנות אלו היום, ותו שרי לו לאכול, ע"כ. וגם זה צ"ב דהתינח אם השליח לא אוכל, אבל אם השליח אוכל לפני שמקיים שליחותו לכאורה לא פלט מחשש של ימשך.

1. טעמי המצוה - מה הטעם של משלוח מנות.
   1. **כדי שיהא לכל אחד די וספק לקיים הסעודה כדינא**.
      1. תרומת הדשן (ח"א סי' קי"א) – "דנראה טעם דמשלוח מנות הוא כדי שיהא לכל אחד די וספק לקיים הסעודה כדינא. כדמשמע בגמ' פ"ק דאביי בר אבין ורב חנינא בר אבין הוו מחלפים סעודותייהו בהדדי, ונפקי בהכי משלוח מנות. אלמא דטעמא משום סעודה היא".
      2. עי' כל בו (סי' מ"ה) – "וסעודת פורים שחל להיות בשבת מאחרין אותה ואין מקדימין והטעם שאין עושין אותה בשבת משום דלא מצי לקיומי ומשלח מנות ובירושלמי נותן טעם אחר ...".
      3. עי' לבוש (סעי' ד') – "שאין טעם המשלוח אלא כדי שיהיה לכל אדם לאכול די סיפוקו ודברים המענגים ומשמחים את האדם כדי לשמוח בפורים".
      4. מועדים לשמחה (ח"ג ריש עמ' שכ"ה [מאירי, אורחות חיים, מכתם, רלב"ח, רדב"ז]).
      5. רבבות אפרים (ח"א סי' תנ"ט).
         1. חת"ס (או"ח סי' קצ"ו) – "וי"ל אפילו אית לי' טובא מ"מ תיקנו כך שלא לבייש מי שאין לו כבסוף מס' תענית [כ"ו ע"ב]".
   2. **כדי להרבות [או להראות] שלום וריעות היפך כוונת המן הרשע שאמר מפוזר ומפורד**.
      1. מנות הלוי (פרק ט' פסוק י"ט).
      2. עי' מהר"ל (אור חדש שם פסוק).
      3. עי' בנין ציון (ח"א סי' מ"ד).
      4. בית שערים (סי' ש"פ ד"ה ואמנם).
         1. י"א בלשון הרבות שלום [חת"ס], וי"א בלשון הראות שלום [בנין ציון].
         2. אסתר (פרק ג' פסוק ח') – "וַיֹּאמֶר הָמָן לַמֶּלֶךְ אֲחַשְׁוֵרוֹשׁ יֶשְׁנוֹ עַם אֶחָד מְפֻזָּר וּמְפֹרָד בֵּין הָעַמִּים בְּכֹל מְדִינוֹת מַלְכוּתֶךָ וְדָתֵיהֶם שֹׁנוֹת מִכָּל עָם וְאֶת דָּתֵי הַמֶּלֶךְ אֵינָם עֹשִׂים וְלַמֶּלֶךְ אֵין שֹׁוֶה לְהַנִּיחָם".
   3. **מפני שמחה**.
      1. ריטב"א (מגילה דף ז.) – "שכל הפושט ידו ליטול יתנו לו, לומר שנותנין לכל אדם ואין מדקדקין אם הוא עני וראוי ליתן לו, שאין נתינה זו מדין צדקה גרידתא אלא מדין שמחה שהרי אף לעשירים יש לשלוח מנות".
      2. רלב"ג (אסתר פרק ט' פסוק י"ט, עי' סוף הספר עמ' קס"ח ד"ה ותקנו).
      3. ב"ח (ס"ק ה') – "ולעד"נ בטעם מנות ומתנות אלו שהוא כדי שתהא השמחה כוללת שמחת עבודת יוצר הכל והם המתנות לאביונים וגם כן כוללת שמחת האדם עם אוהביו וריעיו והם המנות".
      4. פמ"ג (סי' תרצ"ד מש"ז ס"ק א') – "נסתפקתי, מתנה לאביון אם מהני על מנת להחזיר. ומשלוח מנות לא מהני, כי מנות מאכל ומשקה שישמחו בפורים, עיין סימן תרצ"ה [סעיף ד], מנות לשון הכנה, מן הוא [שמות טז, טו], ואי"ה שם יבואר, וצ"ע".
      5. שע"ת (ס"ק ד') – "ועיין באשל אברהם ריש סימן תרצ"ד בשלוח מנות ונאנסו כו' ואין לו שייכות לשם במתנות לאביונים כ"א לכאן ומ"ש שם דלא כספר בני חייא ע"ש שבעהמ"ח ב"ח גופיה משמע דעתו שלא יצא שכת' בנגנבו או בנותן מתנה ע"מ להחזיר אף על גב דבעלמא מהני יש לחלק **דהכא עיקר התקנה משום שמחה** וכיון שנגנבו או חוזר ונוטלו ליכא שמחה ע"ש".
      6. טהרת השלחן (על סעי' ד').
      7. יפה ללב (ח"ב סי' תרצ"ה אות י"ט).
      8. ערה"ש (סעי' י"ג, סעי' י"ז) – "והטעם מפני השמחה ולא מפני שאין להמשתלח מה לאכול ולכן אפילו בעשיר יצא".
      9. שדי חמד (פורים ס"ו ד"ה אם).
      10. משנת יוסף (או"ח ח"ב סי' מ' אות י"ט).
      11. עי' משנה הלכות (ח"ו סי' קכ"ג, בה"ל ריש סי' תרצ"ד).
          1. אז נדברו (ח"ה סי' מ"ב ד"ה והנה) – "הר"מ שם בהלכה י"ז מוטב לאדם להרבות במתנות לאביונים מלהרבות בסעודתו ומשלוח מנות לרעיו שאין שם שמחה גדולה ומפוארה אלא לשמח לב עניים ויתומים ואלמנות וגרים שהמשמח לב האומללים האלו דומה לשכינה שנאמר להחיות רוח שפלים ולהחיות לב נדכאים. משמע שזה מדין שמחה וכמו ביו"ט וההיפך מהנ"ל ונראה רהר"מ מיירי רק מדין שמחה ולא מדין משתה וס"ל דמשלוח מנות הוא ג"כ משום שמחה ולא משום אהבת רעים".
          2. דברי משה (סי' ל"ח אות ב' ד"ה מיהו) – "מש"כ הערוה"ש להסביר דעיקר המ"מ הוי משום שמחה וכו', לכאורה צ"ע בביאור דבריו, דאיזה שמחה שייך בשולח המנות, בשלמא גבי המקבל, שייך לומר דהוא שמח בקבלת המשלוח, אבל בשולח את המ"מ, מאי שמחה שייכא ביה, וראיתי שנתקשו בדבריו, ולכאורה נראה לומר דהמשלח יש לו שמחה מעצם הדבר שהוא שולח מנות לחבירו, וחבירו מקבל ממנו, ומזה גופא יש לו שמחה, וכההיא דמבואר בקידושין (דף ז' ע"א) דהנותן מתנה לאדם חשוב חשיבא ליה הנאה לנותן, וה"נ הכא, אפילו בשולח לאינש דעלמא, וכאשר כבר ביאר כן בארוכה בטו"ט בספר תשו' כנף רננה (או"ח סי' פ"ז), והעלה דבמשלוח מנות יש שמחה גם לשולח את המנות, ואין חילוק בזה בין שולח לאדם חשוב או לסתם אינש דעלמא".
   4. מראי מקומות – מעם לועז (אסתר עמ' רמ"ח), עת"ה באתי (קונ' תרי טעמי), כרם יוסף (מגילה דף ז., עמ' קפ"ה).
      1. ר' אלישע גאליקו (תלמיד הב"י, בפי' על מגלת אסתר פרק ט' פסוק כ') – "ובטעם תיקון משלוח מנות איש לרעהו ומתנות לאביונים, ראיתי מה שכתבו המפרשים ז"ל שהיה זה להורות הפך כונת המן מכל וכל. שהוא גזר על הממון כדכתי' ושללם לבוז, ולפיכך רצו חכמים לעשות הוראה בממון, שהיה להם לאכול די ספוקם והותר כדי לתת לאחרים. ועל דעתנו נראה, שהיתה הכונה להורות היותנו מושגחים שלא כדרך טבע. כי המן רצה להשמידם, וחכמים רצו להורות בגזרתם שאף אם יעשו דבר המסבב לאדם מיתה יהיו חיים וקיימים, לחוזק הפך כונת המן. והוא דקרא כתיב ושונא מתנות יחיה, והכא נצטוו בשלוח מתנות איש לרעהו ויחיו".
      2. מאור ושמש (שמות, פרשת משפטים ד"ה ובכל) – "ובכל שנה ושנה בימי הפורים האלה, מתנוצץ אור החכמה ומופיע על כל העולמות יותר מיום השבת, ובשבת אנו מחליפים לבושינו - מפני שבשבת אנו יוצאין מעץ הדעת ונדבקין בעץ החיים; שאור החכמה מופיע בשבת, על כן פושטין לבושי חול שהן 'כתנות עור' ולובשין בגדי שבת, שבשבת אנו דבוקים בעץ החיים ונעשה מ'עור' אור. ובפורים שאור החכמה מופיע כל היום יותר מבשבת, על כן **המנהג הוא להלביש בגדי נכרים**, להראות שעל ידי לבושין אלו יוכל האדם להדבק בעץ החיים אם יתקן אותן הלבושין לעשות מ'עור' אור. ועל כן **תיקנו לשלוח** מנות בפורים, לרמוז שצריכין להחזיק ידי לומדי תורה, כדי לגרום יחוד בסמכי קשוט כנ"ל, וכדי שלא יקטרג - יהבי ליה בטנא דסוטה. ולזה אמרו חז"ל (מגילה ז ב) חייב אינש לבסומי בפוריא שיהיה לו חלק מָה".
      3. כתב סופר (או"ח סי' קמ"א) – "אחרי הוצעת דברים אלו מצאנו להטעים טעם מצות משלוח מנות איש לרעהו להראות שמחה חדוה ורעות כדרך עושין סעודת שמחה שמשלחים לקרובים וריעים אהובים, לפמ"ש דלכן מצוה להרבות בו בסעודה ומשתה ביותר כדי להראות שלא קשה עליו עול תורה ומצות ושמח לבו עד כי הוא טוב לב משתה תמיד, ועדיין אפשר לחשוב כי לבו עליו נכאב ובשרו עליו תאבל על התורה ואוכל ושותה ע"ד תנו שכר לאובד ויין למרי נפש, ואוכל ושות' כדי שישכח רישו, לכן התחכם מרדכי והוסיף לשלוח מנות איש לרעהו מן הסעודה כדרך ששולחים איש לרעהו מסעודת שמחה שלו, ומי שמרבה סעודה כזו להודיעו צערו ולהזכירו צרתו, ואין זה אלא מי שעושה סעודה ומרבה בשתי' מפני שהוא שמח וטוב לב על הטוב אשר הטיב ה' עמו וביום טובה הוא בטוב אומר אהב ארדוף אחלק מהטוב אשר הטיב ה' עמדי לריעים אהובים השמחים בשמחתי, משו"ה תקן מרדכי מצות משלוח מנות איש לרעהו מתוך הסעודה להגלות מצפון לבו של כל א' שמרבה באכילה ושתי' כי יום טובה הוא לו ואין טוב אלא תורה, כי יצאנו אז מאפילה לאורה ליהודים היתה אורה זו תורה, אחר שהושחרו פניהם האירה".
2. נ"מ בין הטעמים: בין הטעם של התרומת הדשן, להטעם של המנות הלוי.

**קשה: הרי לא דרשינן טעמא דקרא** - דברי ישראל (סי' רכ"ב ד"ה ברם).

* 1. **משלוח מנות במתנות שאינו אוכל**.
     1. תלוי בהטעמים [לפי התרה"ד **לא** יוצא] – פסקי תשובות (אות י"ז ד"ה והנה).
     2. בית שערים (או"ח סי' ש"פ ד"ה ואמנם באמת) – "דהא דאמרינן דצריך לשלוח מיני מאכל או משקה דוקא היינו רק לתה"ד דטעם משלוח מנות הוא כדי שיהיה לחבירו לקיים מצות שמחת פורים. אבל לטעם מנות הלוי כדי להראות חיבה וריעות יוצא גם במיני בגדים ותכשיטין וכ"מ לשון תה"ד שם סימן קי"א ... אלא דלפ"ז תקשי לרמ"א סימן הנ"ל ס"ד דכתב המחבר דצריך לשלוח שתי מנות בשר או של מיני אוכלין ולא הגיה ע"ז כלום ומשמע דגם הוא ס"ל כן. ואמאי הא כיון דלדידיה אין הטעם משום צורכי סעודה רק משום חיבה וריעות וא"כ ליסגי גם בשאר דברים וצ"ע לכאורה. אבל באמת לק"מ דכבר כתב בתה"ד דלשון מנות ל"ש אלא במיני אוכל או משקה ולא מצינו בשום מקום דמקרי מנות אלא מידי דמיכלי ומישתי ע"ש ...".
     3. לדינא - עי' לקמן.
  2. **אם המקבל מוחל**.
     1. יוצא.
        1. רמ"א (סעי' ד') – "ואם שולח מנות לרעהו והוא אינו רוצה לקבלם, או מוחל לו, יצא".
        2. מעם לועז (אסתר עמ' רמ"ט אות ר"ה).
        3. חסד לאברהם (תאומים, מהד"ק או"ח סי' ס"ט) – "דהעיקר כשי' הרמ"א ז"ל ...".
        4. גנזי המלך (הל' מגילה פרק ב' הל' ט"ו ד"ה ראיתי, סוף עמ' צ"ט) - לשונו מובא לקמן.
        5. ערה"ש (סעי' ט"ז) – "ואם שלח מנות לרעהו ואינו רוצה לקבלם או שמחל לו יצא".
        6. הר צבי (מגילה דף ז':) – "בההיא דמחלפי סעודתייהו כתב הרא"ש מתנות לאביונים. ויש להבין מנין לקח הרא"ש לפרש שהכוונה היא מתנות לאביונים. ואמר הגר"י קלמס משום דמכיון דמחלפי משמע דהסעודות היו שוות, ואם כן למה ליה להחליף הא אמרו דמשלוח-מנות אף אם הלה לא קיבל גם כן מקיים השולח, אם כן לא הוה להו לקבולי זה מזה ויצאו, וכל אחד קאי בסעודתא דידיה, ולכן אמר דמיירי במתנות-לאביונים ולא יצא אלא-אם-כן העני מקבל ולכן הוכרחו לחילופי".
     2. מחמיר.
        1. פר"ח (סוף ס"ק ד').
        2. מקור חיים (חו"י, סי' תרצ"ה על הרמ"א סעי' ד') – "או מוחל לו יצא. עיין סימן תרצ"ו סעיף ו' הגה. ולא נהירא, דנהי דמתנה על מנת להחזיר מהני, כביורה דעה סוף סימן רל"ח, מכל מקום הכא גרע".
        3. מ"ב (ס"ק כ"ד) – "יצא. והפר"ח חולק ע"ז וכן החתם סופר בסי' קצ"ו מתמה ע"ז".
        4. חזון עובדיה (פורים עמ' קמ"ח).
        5. חוט שני (יד בפורים פרק ל"ב הע' ל"ג) – "ויש להחמיר בדבר".
        6. עי' ***דברי שלום (ח"ה סי' קכ"ב) – "נראה שצריך לשלוח לאדם אחר שמקבל ממנו המשלוח מנות כדי לחוש לדברי הפ"ח והח"ס דהא בלא"ה כתבו הרמב"ם והשו"ע דכל המרבה לשלוח לריעים הרי זה משובח".***
     3. תלוי בהטעמים [לפי התרה"ד **לא** יוצא].
        1. חת"ס (או"ח סי' קצ"ו) – "ראיתי בזה ב' טעמים, בתה"ד [סי' קי"א] כתב כדי שיהיה הרוחה לבעלי שמחות, אולי לא יספיק לו סעודתו הרי חברו מסייעו עיין שם, וי"ל אפילו אית לי' טובא מ"מ תיקנו כך שלא לבייש מי שאין לו כבסוף מס' תענית [כ"ו ע"ב], וא"כ כשם שאם באמת אין לו די ספוקו אין במחילתו כלום אלא אפי' אית לי' מ"מ לא ימחול משום שלא לבייש, אך בס' מנות הלוי להרבות השלום והריעות, היפך מרגילתו של הצר שאמר מפוזר ומפורד, פי' במקום שראוי להיות עם א' הנם מפוזרים ומפורדים במחלוקת, לכן תקנו משלוח מנות, א"כ י"ל כיון ששלח והראה חבתו אעפ"י שזה מוחל לו כבר יצא ידי חובתו, ויפה כתב פר"ח **מנ"ל** למהר"י ברי"ן ולרמ"א שכ' משמו להכריע בזה".
        2. מהר"ם שיק (או"ח סוף סי' שמ"א).
        3. תורה לשמה (סי' קפ"ח) – "והנה מפסק הרמ"א ז"ל שפסק בש"ע בהגה סי' תרצ"ה דאם שלח מנות לרעהו ואינו רוצה לקבלו או מוחל לו יצא משמע דס"ל כטעם הרב מנות הלוי ז"ל יען דלפי טעם של הרב תרומת הדשן ז"ל למה יצא".
        4. אבן שהם (פרלמוטר, או"ח סי' י"ד והשתא).
     4. מראי מקומות – זכר יהוסף (ח"ד או"ח סי' רנ"א אות ד'), דברי שלום (מזרחי, ח"ה או"ח סי' קכ"ב), בית מתתיהו (ח"ב סי' ט' אות ב').
        1. דרך אמונה (הל' מתנ"ע פרק ז' הל' א' בהה"ל ד"ה מ"ע) – "ועי' בד"א שהבאנו מתשו' הרשב"א שאין מברכין על הצדקה שמא לא ירצה העני לקבל ומתשו' זו סתירה למש"כ הבית הלל ביו"ד סי' רמ"ח (ומובא ג"כ בגליון הש"ע שם בהגהות יד אברהם) שאם נתן לעני והעני לא רצה לקבל יצא ידי מצות צדקה והביא ראי' ממשלוח מנות (והעירני לזה הר"ד וינטרוב נ"י) וגם ראייתו ממשלוח מנות תמוה דשם משלוח אמר רחמנא וגם עיקר הטעם משום שמחה וריעות אבל בצדקה שהעיקר שהעני יקבל איך יצא ועוד אם אינו רוצה לקבל אינו עני לענין זה וגם במשלוח מנות עצמו נחלקו ע"ז הפר"ח והח"ס כמש"כ המ"ב בסי' תרצ"ה ובמתנות לאביונים לכאו' לכ"ע לא יצא".
        2. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תשנ"ה) – "***שאלה: למש"כ הרמ"א שמהני מחילה במשל"מ, מ"ט הוצרכו רבנן להחליף סעודתם כמבו' במגילה ז' שימחלו זל"ז. תשובה: שיהא ניכר".
           1. מראי מקומות – הר צבי (מגילה דף ז':, לשונו מובא לעיל).
  3. **מתנה ע"מ להחזיר**.
     1. תלוי בהטעמים: לפי התרה"ד **לא** יוצא.
        1. דברי סופר (סי' ז' ד"ה ועיין).
     2. מחמיר.
        1. מקור חיים (חו"י, סי' תרצ"ה על הרמ"א סעי' ד') - לשונו מובא לעיל.
        2. שע"ת (ס"ק ד') – "ועיין באשל אברהם ריש סימן תרצ"ד בשלוח מנות ונאנסו כו' ואין לו שייכות לשם במתנות לאביונים כ"א לכאן ומ"ש שם דלא כספר בני חייא ע"ש שבעהמ"ח ב"ח גופיה משמע דעתו שלא יצא שכת' בנגנבו או בנותן מתנה ע"מ להחזיר אף על גב דבעלמא מהני יש לחלק **דהכא עיקר התקנה משום שמחה** וכיון שנגנבו או חוזר ונוטלו ליכא שמחה ע"ש".
        3. דברי שלום (מזרחי, ח"ה או"ח סי' קכ"ב) – "אם שלח לרעהו משלוח מנות במתנה על מנת להחזיר, לא מהני וצריך לחזור ולשלוח מנות במתנה גמורה".
     3. מיקל.
        1. גנזי המלך (הל' מגילה פרק ב' הל' ט"ו ד"ה ראיתי, סוף עמ' צ"ט) – "ראיתי בס' בני חייא סוף הל' פורים שהאריך בפלפול אם אדם מקיים משלוח מנות במתנה ע"מ להחזיר, ובס' מעשה רקח משיג דאינו יוצא. ולענ"ד נראה דיוצא, דהא פסיק ביו"ד סי' רל"ח דאם נשבע לתת מתנה לאחד יוצא במתנה ע"מ להחזיר. וכי הריב"ש דכל היכי דיכול לומר הריני כאלו נתקבלתי יוצא במתנה ע"מ להחזיר. וע"ש בבית הלל. ולפ"ז כיון דקיימ"ל בסי' תרצ"ה (ס"ד) דאם שלח לחבירו משלוח מנות וחבירו מחלו יצא, א"כ גם מתנה ע"מ להחזיר יוצא".
  4. **שלח בעילום שם**.
     1. תלוי בהטעמים: לפי התרה"ד יוצא.
        1. כת"ס (או"ח סי' קמ"א אות ב') – "מי ששולח מנות לרעהו ואין המקבל יודע מי שלח לו אם יוצא המשלח מצות משלוח מנות לפום רהיטא נ"ל דתלי' בטעמא, לטעמא דתה"ד דמצות מ"מ כדי למלאות חסרון מי שאין לו מסתבר דיוצא גם כשאין חבירו יודע מי ששלח לו סוף כ"ס הגיע לתכלית המכוין ויש מצוה ביותר כעין מצות צדקה דאמר ר"ח ה"ד מצות צדקה שא"י ממי נטלה כדי שלא לבייש, אבל לטעמא משום חיבה שלום וריעות וכן משמע לשון איש לרעהו בוודאי א"י כשאין המקבל יודע מי המשלח דאין שלוח כזה דרך חיבה וריעות ואינו מקרב לבבות, וכיון שהחזקנו דינו של הרמ"א דיוצא כשאין מקבלו וכטעמא דמ"מ משום חבה וריעות ממילא נשמע דא"י כשאין המשלח יודע מי שלח לו כנלפע"ד".
        2. אבן שהם (פרלמוטר, או"ח סי' י"ד ד"ה ועל) – "לפום רהיטא נראה דתליא בטעמא. לטעמא דתה"ד ...".
        3. התעוררות תשובה (ח"ג סי' תצ"ח) – "וי"ל דתליא בטעמים שתקנו לשלוח מנות ...".
        4. כתבי קהלות יעקב (מגילה סי' קע"ז) – "נסתפקתי השולח מנות לחבירו באופן שהמקבל אינו יודע מי שלח לו אם יצא ונראה דתלוי בשני הטעמים בהא דתקנו אנשי כנסת הגדולה משלוח מנות שהביא החת"ס באו"ח סי' קצ"ו דלדעת התה"ד הוא משום הרווחה ולטובת מי שנשתלח לו שמא חסר לו לצורך שמחת פורים וא"כ יצא אפי' לא ידע מי הוא המשלח אבל לדברי מנות הלוי שהכוונה במשלוח מנות להרבות השלום והריעות מסתבר דלא יצא בכה"ג דכיון דאינו יודע מי שלח לו אין כאן ריעות".
     2. מחמיר.
        1. כת"ס (או"ח סי' קמ"א אות ב') - לשונו מובא לעיל.
        2. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ז אות י"ד, הגריש"א זצ"ל (חמדת חיים עמ' קנ"ב אות רכ"א) – "אמר רבנו דהמקבל משלוח מנות ואינו יודע ממי קבלו, אינו יוצא ידי חובתו, דבעינן אחווה ורעות, וכאן נהיה רע של המאכלים ולא של המשלח".
        3. חזון עובדיה (פורים עמ' קנ"ב) – "השולח מנות לרעהו בעילום שם, שאין המקבל יודע מי שלח אליו המנות, לא יצא ידי חובת משלוח מנות, ולכן יחזור וישלח מנות לצאת ידי חובה".
        4. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א תשובה תשע"ד, אשיחה ח"א עמ' שנ"א, ח"ב עמ' ש"צ) – "שאלה: אם יוצא יד"ח משל"מ כששלח בעילום שם. תשובה: לא".
     3. מיקל.
        1. עי' דברי שלום (מזרחי, ח"ה סי' קכ"ב) – "אם שלח משלוח מנות לחבירו, אלא שהמקבל אינו יודע מי הוא זה השולח, יוצא המשלח י"ח, ומ"מ כדי לחוש לדברי הכ"ס ראוי להשתדל להודיעו ביום פורים עצמו אפילו ע"י אחרים כדי לצאת י"ח גם אליבא דהכ"ס. ואם כבר עבר פורים ולא הודיעו שהוא השולח, ראוי להודיעו למקבל שהוא ששלח לו אפילו שכבר עבר פורים, משום שאפשר שמועיל גם כשנודע לו לאחר פורים".
     4. מראי מקומות – רבבות ויובלות (ח"ב סי' תט"ו), בית מתתיהו (ח"ב סי' ט' אות ט').
        1. הגרח"ק זצ"ל (דולה ומשקה עמ' ר"נ) – "מי ששלח משלוח מנות לחבירו בעילום שם, האם יצא ולכאורה תלוי בטעמים, אם מצד ריעות או מטעם סעודה. [שרעות אין, אבל סעודה יש, וצ"ע]. תשובה: צ"ע".
  5. **שולח קודם פורים ומגיע בפורים**.
     1. תלוי בהטעמים [לפי התרה"ד יוצא].
        1. תורה לשמה (סי' קפ"ח) – "דבר זה תלוי בפלוגתא שיש בטעם של משלוח מנות בפורים כי ב' טעמים יש בזה והם הא' הטעם שכתב בתרומת הדשן ז"ל והוא כדי שיהיה הרוחה לבעלי שמחות והב' הטעם שכתב במנות הלוי ז"ל והוא להרבות שלום וריעות היפך מן המלשינות של המן שאמר מפוזר ומפורד במחלוקת ולכן תקנו משלוח מנות והנה לפי טעם תרומת הדשן ז"ל נראה דיוצא י"ח דעיקר התקנה היתה בשביל אדם שנשלח אליו כדי שיהיה לו הרוחה בפורים וכבר הגיע לידו בפורים וריעות הנה זה נוגע למשלח שצריך לשלוח כדי וריעות הנה זה נוגע למשלח שצריך לשלוח כדי להראות אהבה וריעות ולפ"ז בעינן שתתראה האהבה והריעות מאת המשלח ביום הפורים עצמו ולא מהני ליה מה שעשה קודם פורים כי החבה הנראית מצידו היא בעת שיצא מידיו המנות".
     2. יוצא לכו"ע.
        1. בית אבי (ח"ד סי' ס"א) – "מדוע לא יקיים מצות משלוח מנות בהתחלת המצוה והמצוה יתקיים בזמנו".
        2. עי' משנה הלכות (ח"ו סי' קכ"ג).
     3. לא יצא.
        1. ערה"ש (סעי' ט"ז, סעי' י"ז) – "ואם העמיד שליח קודם פורים שביום הפורים ישלח בעדו מנות לפלוני יצא דשלוחו של אדם כמותו ... ויש להסתפק כששלח מנות לרעהו שבמרחקים קודם פורים ויגיעו לו בפורים את יצא בזה ידי משלוח מנות ויש מי שאומר דיצא [באה"ט סק"ח בשם י"א] ולי נראה דלא יצא דבעינן משלוח מנות בפורים עצמו ועוד דהא עיקר המשלוח מנות הוי משום שמחה ואיזה שמחה היא לו עתה מה ששלח מקודם".
     4. מראי מקומות – באה"ט (ס"ק ז'), אשל אברהם (בוטשטאטש, סי' תרצ"ג ד"ה יש), יהודה יעלה (סי' ר"ד ד"ה עוד, סי' ר"ז), בית שערים (סי' שפ"א), חוט שני (פורים פרק י' ס"ק א' ד"ה מסירת, עמ' ע"ז), מועדים לשמחה (ח"ג עמ' שכ"ט), בית מתתיהו (ח"ב סי' ט' אות י').
  6. **נגנבו או נאבדו מהשליח**.
     1. תלוי בהטעמים [לפי התרה"ד **לא** יוצא].
        1. יפה ללב (ח"ב סי' תרצ"ה אות י"ט) – "ולפי דברי הרב חתם סופר ... י"ל כנגנבו או נאבדו אם הטעם הוא כמ"ש הרב מנות הלוי יצא בשלוח דהראה חיבתו אבל לטעם התה"ד לא יצא אלא צריך לשלוח אחרות ויה ברור. ועמ"ש הרב ברכ"י ...".
        2. שדי חמד (פורים סי' ו' ד"ה אם).
     2. לא יצא.
        1. שע"ת (ס"ק ד') - לשונו מובא לעיל.
        2. ערה"ש (סעי' ט"ז) – "אם השליח איבדם קודם שהגיעו ליד מי שנשתלח לו לא יצא".
        3. חזון עובדיה (פורים עמ' קנ"ה).
        4. **הגרח"ק זצ"ל** (אשיחה ח"ב ריש עמ' שפ"ט) – "שלח משלוח מנות בפורים לחברו ונגנבו, ויודע המקבל ששלח אליו אך עדיין לא הבלם ונגנבנו מה דינו. תשובה: לא יצא".
     3. מראי מקומות – מעם לועז (אסתר עמ' רמ"ט אות ר"ח, "נחלקו הפוסקים").
        1. ברכי יוסף (ס"ק ו') – "שלח מנות ונגנבו או נאבדו חייב לשלם אחרות. מהרח"א בהגהות בני חיי. וכן הסכים הרב משאת משה בח"ב סי' ד'. ומעלת הרב בנו נר"ו שם, אתא ואייתי דברי הרב מש"ל פ"י דבכורים. וכבר הביא דבריו הרב מהרח"א שם בי"ד סימן ס"א. ע"ש".
  7. **לתת בשביל אשתו בלי ידיעתה**.
     1. תלוי בהטעמים [לפי התרה"ד יוצא].
        1. פסקי תשובות (אות ט"ו, הע' ע"ו) – "ומ"מ אף באופן שסומכת על בעלה ששולח בשבילה היינו דווקא כשהבעל אומר לאשתו שהוא שולח בשבילה. [ס' הליכות ביתה סי' כ"ד הערה נ"ה בשם הגרש"ז אויערבך זצ"ל, והיינו דווקא במש"מ דטעמו להרבות אחוה וריעות וזה דווקא כשהנותן והמקבל יודעים]".
  8. **לשלוח 'מנה חמה'**.
     1. תלוי בהטעמים [לפי התרה"ד **לא** יוצא].
        1. אבני דרך (ח"ד סי' קכ"א אות א') – "יתכן לומר יש בזה נפקא מינה בטעמי משלוח מנות, כלומר: לדעת תרומת-הדשן (קיא) שעיקר הטעם למשלוח מנות הינו שתהא לו הרווחה בסעודת פורים, כל ההיתר לשלוח מנה חמה הוא כשיש למקבל מים חמים, שהרי אם אין לו הוא אינו יכול להשתמש במאכל זה בסעודת פורים עצמה. אולם לפי מנות-הלוי, שטעם המשלוח הוא בשביל להרבות אהבה ורעות, הרי יוצא בכל מקרה ידי חובת משלוח מנות גם אם אין המשלוח ראוי עתה לאכילה (ואף כשאין לו מים חמים)".
     2. לדינא - עי' לקמן.
  9. **לשלוח 'חלב אם'**.
     1. תלוי בהטעמים [לפי התרה"ד יוצא].
        1. תשובות ישראל (ח"ה סי' נ' אות י"א) – "נראה דתליא בפלוגתא דאם משל"מ זה להרבות אהבה וריעות זה ל"ש בתינוק, אבל לפי הטעם שיהא לסעודה א"כ גם לתינוק שפיר דמי שיהא לו מה לאכול, גם יל"ד דמרבה אהבה וריעות להורים שנותן לתינוק והוריו שמחים בזה, שהביא להם אוכל לילד שלהם, ויש לדחות דהתקנה נתקנה להרבות אהבה וריעות למקבל שהוא יכול לאכול המשל"מ בעצמו, משא"כ לפי הטעם שיהא לסעודה שפיר דמי".
     2. לדינא - עי' לקמן.
  10. **סמוך על שולחן אחרים**.
      1. תלוי בהטעמים [לפי התרה"ד **אין** חיוב משלוח מנות].
         1. חת"ס (או"ח סי' קצ"ו ד"ה והנה) – "ונ"ל דתליא בהנ"ל, אי הטעם למלאות חסרון סעודתו של חברו, כיון שהוא עצמו סמוך על שולחן אחרים פטור מזה, ואי טעמא משום אהבת רעים, גם הסמוך על שולחן אחר חייב: אלא לפ"ז סתר רמ"א עצמו, דמה שמחייב אשה ע"כ ס"ל הסומך על שולחן אחרים פטור דהטעם משום למלאות חסרון סעודתו של חברו, וא"כ איך פסק אם מחל לו פטור הא לזה הטעם לא מהני מחילה ונמצא מזכה שטרא לבי תרי".
      2. לדינא - עי' לקמן.
  11. **משלוח מנות לקטנים**.
      1. תלוי בטעמים – יד סופר (ח"א סי' כ"ג), תשובות ישראל (ח"ה סי' נ' אות י"א).
      2. לדינא - עי' לקמן.
  12. **משלוח מנות לשונא**.
      1. תלוי בהטעמים [לפי התרה"ד יוצא] – ישמח ישראל (פרק כ"ג סוף הע' ק"מ).
      2. לדינא - עי' לקמן.
  13. **משלוח מנות לרבו**.
      1. תלוי בהטעמים [לפי התרה"ד נכון לשלוח מנות לרבו].
         1. עי' שבט סופר (או"ח סי' כ"ח) – "והנה בודאי גם רבו נקרא רעהו ... אבל אי נכון לשלוח מפני דהוי כמו דרישת שלום לרבו לכאורה זה תלי בטעמים של משלוח מנות לתה"ד דהטעם כדי שיהי' הרוחה אולי לא יספיק לו סעודתו הרי חבירו מסייע וכדי שאין לבייש את מי שאין לו תקנו לשלוח גם למי שיש לו ויוצא אף בעשיר א"כ אין זה שאילת שלום רק כמביא דורון לת"ח דאמרינן בכתובות דהוי כמביא בכורים וכ"ש אם שולח לרבו אבל אי הטעם כמנות הלוי דמשום להרבות שלום וריעות נגד מה שאמר המן מפוזר ומפורד בין העמים ולהראות חביבות איש לזה י"ל דלא נכון לרבו ויהורא הוי להראות לרבו דברי שלום ואהבות וריעות כמו שאין שואלים בשלום רבו ... ועוד לפי הטעם י"א אלו הטעם שלא יקדים התלמיד שום דיבור מפני מורא הרב כאשר כתב ברבינו יונה שם א"כ זה דווקא שייך בפניו אבל שלא בפניו לא וגם אם נותן מיד ליד רבו דיצא דלא צריך לשלוח דווקא עיין בד"מ סי' תרצ"ה מ"מ כיון דנותן תשורה ודורן לרבו לצאת ידי חובת מצוה אין זה נגד מורא רבו ולרבו ניחא ליה בכך שיתקיים המצוה על ידו ובוודאי מוחל על כבודו דגם הרב שמחל על כבודו כבודו מחול".
      2. לדינא - עי' לקמן.
  14. **משלוח מנות לשוטה**.
      1. תלוי בטעמים [לפי התרה"ד יוצא].
         1. תשובות ישראל (ח"ה סי' נ' אות ח') – "ולכאו' תליא בפלוגתא דלפי המנות הלוי שהטעם להרבות אהבה וריעות לא יוצא, דשוטה אינו בר הכי, אבל לפי הטעם של התרה"ד שיהיה לו מה לאכול בסעודת פורים א"כ ה"ה בשוטה".
      2. לדינא - עי' לקמן.
  15. **מוצרים שעבר התאריך לאכילתם: והמקבל מקפיד להכניס לביתו דווקא מוצרים שתאריכם עדיין תקף**.
      1. תלוי בהטעמים [לפי התרה"ד יוצא] – אבני דרך (ח"ט סי' פ"ח, לשונו מובא לקמן).
      2. לדינא - עי' לקמן.
  16. **בן י"ד לבן ט"ו, ולהיפך**.
      1. תלוי בהטעמים [לפי התרה"ד **לא** יוצא].
         1. תשובות והנהגות (ח"ג סי' רל"ו אות ה') – "בן כרך ששלח בט"ו מנות לבן עיר וכן להיפך, נראה שתלוי בטעמי המצוה אם החיוב הוא מדין ריעות יוצאין גם בשולחין לאלו, אבל אם הגדר הוא כדי להספיק לו סעודת פורים ברווח, כדמשמע ברמב"ם ובתה"ד, נראה שתיקנו ביומו דוקא. ונראה עוד דבאופן שחבירו כמוהו, רק שאינו אוכל היום סעודת פורים, יש לחוש שלא לשלוח לו, כגון הגר בבני ברק ומחמיר לנהוג גם בט"ו, ואם ישלח לו יאכל בסעודת ט"ו, אזי ישלח מנות דוקא למי שנוהג כמוהו שאוכל היום סעודת פורים, וכן בעיה"ק המחמירים שם לקרוא גם בי"ד ישלחו אז דוקא למי שנוהג סעודת פורים כמוהו, שעיקר המצוה הוא שיהיה לו ברווח לסעודה. ואין להקשות מהא שיוצאין יד"ח משלוח מנות גם אם שולח לאחד שכבר אכל הסעודה או לאחד שאינו צריך למנות אלו (כך מסתברא), דהתם חבירו שייך בעיקר חיוב הסעודה ולא דמי לנ"ד שחבירו מפקיע עצמו מהחיוב סעודה. [וע"ע בדברינו בח"א סימן שנ"ד שהבאנו בשם החזו"א שהחמיר בזה]".
      2. לדינא - עי' לקמן.
  17. **שלח לאדם שאינו מכירו**.
      1. לא יצא [לפי התרה"ד יוצא].
      2. לדינא - עי' לקמן.
  18. **המקבל לא יודע שקיבל**.
      1. תלוי בהטעמים [לפי התרה"ד יוצא] – חשוקי חמד (מגילה דף ז. ד"ה חידה).
      2. לא יצא.
         1. ערה"ש (סעי' ט"ז) – "ואם שלח מנות לשמעון ושמעון אינו בביתו אם הוא בעיר ויבא בעוד יום לביתו יצא אבל אם אינו בעיר שלא יבא היום לביתו לא יצא אע"פ שאשתו או בני ביתו קבלו בעדו שהרי כתיב משלוח מנות איש לרעהו ובעינן שיבא ליד רעהו שעכ"פ ידע מזה".
  19. **סגריות** (cigarettes).
      1. תלוי בהטעמים [לפי התרה"ד **לא** יוצא].
         1. חזון עובדיה (פורים עמ' קכ"ג הע' ז') – "ולכאורה אף שלפי טעם להראות חיבה שפיר דמי גם בזה, אבל לטעם שיש לשלוח מנות לאין נכון לו להרווחת סעודה לבעלי שמחה, בזה שאין יי"ח סעודה לא מהני, ואנן חיישינן לשני הטעמים".
         2. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סי' תרצ"ה סעיף ד' סעי' ח') – "ולכאורה אף שלפי טעם להראות חיבה שפיר דמי גם בזה, אבל לטעם שיש לשלוח מנות לאין נכון לו להרווחת סעודה לבעלי שמחה, בזה שאין יי"ח סעודה לא מהני, ואנן חיישינן לשני הטעמים".
      2. לדינא - עי' לקמן.
  20. **לשלוח לקטנים**.
      1. תלוי בטעמים – עי' יד סופר (ח"א סי' כ"ג).
      2. לדינא - עי' לקמן.
  21. **המקבל אסור לאכול המשלוח מנות**.
      1. תלוי בהטעמים [לפי התרה"ד **לא** יוצא].
      2. מיקל – מהר"ם שיק (או"ח סי' שמ"א).
      3. הציורים, שיטות, ומראי מקומות - עי' לקמן.
  22. מראי מקומות – בית שערים (או"ח ריש סי' ש"פ, לשונו מובא לקמן).
      1. תשובות והנהגות (ח"ה סימן רל"ד אות ג') – "ראיתי אצל מרן הגאון דבריסק זצ"ל כשקיבל משלוח מנות עיין במה ששלחו, ונדמה לי שבכוונה עשה כן, שחשש שאם הטעם של מצות משלוח מנות היא משום ריעות, לא די בידיעה שקיבל מנה אלא צריך גם שידע מה קיבל שאז מוכיח את האהבה והידידות עם חבירו (אבל לא שמעתי ממנו טעמו כן)".
      2. חשוקי חמד (מגילה ריש דף ז.) – "ומ"מ יתכן שמי ששלח לרב על ידי ילד המחופש לקוף, והרב נפגע מזה, לדעת המנות הלוי (מגילת אסתר, ט יט) שטעם משלוח מנות הוא משום קירוב לבבות ואהבת רעים, לא יצא ידי חובתו, שבזה עשה מעשה הפוך, ואדרבה לא קירב לבבות אלא ריחק את הלבבות, וצ"ע".
  23. **עוד נפק"מ**.
      1. ילקוט יוסף (פורים, מהדורת תשע"ג עמ' תרצ"ח) – "ומ"ה נפקא מינה בין הטעמים ...".
      2. זבד טוב - פ"ג נפקא מינה בין הטעמים.
      3. עת"ה באתי - ל"ו נפק"מ בין הטעמים.

1. **משלוח** מנות איש לרעהו.
   1. **אם צריך דוקא שליח**.
      1. מסופק.
         1. מ"ב (ס"ק י"ח) – "בת' בנין ציון סי' מ"ד נסתפק אם הביא בעצמו המנות ולא ע"י שליח **אי יוצא** כיון דכתיב ומשלוח נימא דבעינן דוקא ע"י שליחות ע"ש".
            1. ציץ אליעזר (ח"ט סי' ל"ג ריש אות ד') – "ובענין מ"ש המשנה ברורה בסי' תרצ"ה ס"ק י"ח בשם ספר בנין ציון סי' מ"ד שנסתפק אם הביא בעצמו המנות ולא ע"י שליח אי יוצא כיון דכתיב ומשלוח נימא דבעינן דוקא ע"י שליח. ומתקבל הרושם כאילו הבעל בנין ציון נשאר בספק רב בזה ועכ"פ בספק השקול, **אבל המעיין** בגוף דברי הבנין ציון נוכח לדעת שמסיק העיקר לדינא בזה דיוצא שפיר כשהביא בעצמו וזה דכתיב לשון ומשלוח הוא כדי ללמד דבשילוח לבד יצא אפילו אין חבירו רוצה לקבל וכי זהו הדבר שלא הזכירו הפוסקים מספק זה של איסור נתינה בעצמו. ורק שלבסוף חוזר וכותב דמ"מ אולי לכתחילה טוב יותר לשלח המנות ע"י אחר ע"ש, והיינו רק משום מהיות טוב ומן המובחר כדי לצאת ידי כל פקפוק ונדנוד ספק".
            2. י"ל, שהמ"ב לשיטתו (בס"ק כ"ד), "יצא. והפר"ח חולק ע"ז וכן החתם סופר בסי' קצ"ו מתמה ע"ז". ודו"ק. [ועדיין צ"ע].
      2. מיקל, מעיקר הדין.
         1. מקור חיים (סי' תרצ"ד ס"ג ד"ה בשלוח).
         2. עי' בנין ציון (סי' מ"ד) – "ובהכי ניחא לי מה שנסתפקתי מי שמביא בעצמו מנות ונותן לחבירו אם יצא ידי ומשלוח מנות דאנן אמרינן שלוחו של אדם כמותו אבל אפכא לא מצאנו שיהא הוא כשלוחו וכיון דהכא כתיב ומשלוח מנות נימא דדוקא בעינן ע"י שליחות אבל על ידי נתינה לא ותמהתי שלא ראיתי לפוסקים שהעירו על זה אבל לפי מה שכתבתי י"ל כיון דב' טעמים דשילוח מנות שכתבתי לעיל שייכים גם בנותן הוא בעצמו ליד חבירו לכן יוצא גם בנתינה ומה דכתיב לשון שליחות הוא להורות דבשילוח לבד יצא אפילו אין חבירו רוצה לקבל ולכן לא הזכירו הפוסקים איסור נתינה ומכ"מ **אולי לכתחלה טוב יותר** לשלוח המנות ע"י אחר".
         3. האלף לך שלמה (או"ח סי' שפ"ג) – "ואין לומר דדוקא שליח זה אינו דאם לא הוי מצי עביד מעצמו לא הוי מצי משוי שליח דכל מידי דלא מצי עביד מדינא ודאי לא משוי שליח ואיך קראו שלוחו וברפ"ב דקדושין השתא בשליחו מקדש בו מבעיא ודלמא דוקא ע"י שליח ובע"כ מטעם הנ"ל".
         4. יהודה יעלה (או"ח סי' ר"ז ד"ה וזה) - לשונו מובא לקמן.
         5. אשל אברהם (בוטשאטש) – "דשלוח מנות דלאו דוקא ע"י שליח רק כשנותן מיד ליד עדיף טפי ... והשליחות הוא לקולא שלא יצטרך להושיט בעצמו מצד מצוה בו יותר מבשלוחו מצד דלא מצינו שיהיה שלוחו עדיף מגופו".
         6. שבט סופר (או"ח סי' כ"ח) – "דלא צריך לשלוח דווקא עיין בד"מ סי' תרצ"ה".
         7. שלמת חיים (סי' ת"א).
         8. חזו"א (דינים והנהגות או"ח פרק כ"א אות ח', מעשה איש ח"ב עמ' קט"ז) – "שא"צ שליח למשלוח מנות".
         9. אג"מ (מדריך ללימוד הלכה עמ' 136, הו"ד בס' הערות בהלכה ח"א עמ' נ"ט).
         10. ארחות רבנו (ח"ג עמ' ל"ו אות כ', עמ' נ"ג אות ע"ו).
         11. הגרשז"א זצ"ל (שלמי מועד עמ' רפ"ב, עי' הליכות שלמה פורים פרק י"ט הע' מ"ד).
         12. ציץ אליעזר (ח"ט סי' ל"ג אות ד').
         13. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ז סעי' י"ב).
         14. משנה הלכות (ח"ו סי' קכ"א, סי' קכ"ד).
         15. חזון עובדיה (פורים עמ' קמ"ג סעי' ט"ז) – "הלוקח מנותיו בעצמו ומביאם לחבירו, יוצא ידי חובת משלוח מנות, ואין צורך לשלחם על ידי שליח דוקא".
         16. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א תשובה תשפ"ח, עי' ***עלי שי"ח סוף עמ' רי"ד***) – "שאלה: אם צריך שליח למשל"מ כמש"כ המשנ"ב בשם הבנין ציון. תשובה: החזו"א אמר שאין צריך שליח".

***עי' הגרח"ק זצ"ל (***אלא ד' אמות של הלכה פרק ס"ד סעי' י"ג) – "משלוח מנות מקיים בבוקר מיד אחרי התפילה, ונותן ביד, ולא ע"י שליח כמו שנהג החזו"א, ודלא כמש"כ בבנין ציון. [וכמדומה, שמ"מ מרן מקיים בנוסף מצות משלוח מנות - גם ע"י שליח]".

* + 1. מחמיר.
       1. יפה ללב (ח"ב סי' תרצ"ה סוף אות י"ט).
       2. התעוררות תשובה (ח"ג סי' תצ"ח, לשונו מובא לקמן) – "תקנו שישלחו לו על ידי שליח".
       3. עי' דברי יואל (יו"ד סי' ס"ד ס"ק ב' ד"ה על).
       4. עי' **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' ל' אות צ"ז) – "לכתחילה יש לשלוח משלוח מנות דוקא ע"י שליח לחשוש לשיטת הבנין ציון שמובא במ"ב סי' תרצ"ה ס"ק י"ח".
    2. מראי מקומות – שלמי תודה (פורים סי' כ"ח), בית מתתיהו (ח"ב סי' ט' אות י"ז).
       1. מעם לועז (אסתר עמ' רמ"ט אות ר"ט) – "וטוב יותר ע"י שליח".
       2. תשובות והנהגות (ח"א סי' ת"ז, ח"ב סי' שמ"ו ד"ה והאחרונים, ח"ד הנהגות הגר"ח אות צ"ב) – "בפורים יש פוסקים דס"ל דמאחר שנאמר ומשלוח מנות איש לרעהו לא יתן בעצמו רק ישלח על ידי שליח, ומהאחרונים יש שנקטו שדבר זה חידוש ולא מבואר בש"ע וקדמונים, ואדרבה בגמרא מובא שיוצאין במחלפי סעודות אהדדי, והגר"ח העיר ללשון הרמב"ם פ"ב דמגילה (הלכה ט"ו) 'ואם אין לו מחליף עם חבירו, זה שולח לזה סעודתו וזה שולח לזה סעודתו, כדי לקיים מצות משלוח מנות איש לרעהו' הרי משמע שגם בזה צריך שליחות, וכוונת הגמרא מחלפי סעודתייהו היינו ע"י שליחות. במ"ב תרצ"ה (ס"ק י"ח) בשם תשובות 'בנין ציון' מ"ד שמסתפק אם יוצאין אם הביא בעצמו ולא שלח על ידי שליח, והחתם סופר (מובא בליקוטי חיים ח"א) ששמע מחמיו רע"א שאפילו אם צריך שליחות מ"מ מספיק בקטן, שבדבר שצריך לעשות בעצמו ושלוחו כמותו צריך בר שליחות, אבל כיון שלא צריך כאן בעצמו מועיל נמי בכל אחד, והגר"ח דחה הראיה ממחלפי סעודתייהו כהנ"ל. ומיהו אינו מוכח דיתכן כוונת הרמב"ם במש"כ ד'שולח' אינו משום שצריך שליחות, אלא שהאוכל כאורח שאוכל משל בעה"ב זה לא מיקרי שילוח וכמבואר בד"מ, אלא צריך שכל אחד שולח לחבירו היינו שיאכלנו בפני עצמו, ולא שיאכלו יחד דזה נראה כאוכל משל חבירו ולא מועיל וכמש"נ".
  1. **אם צריך השליח להיות גדול בר דעת - למחמירים**.
     1. מסופק.
        1. רע"א (על התורה ריש מגילת אסתר [אחר פר' תצוה]) – "יש לחקור במצות משלוח מנות דכתיב בה לשון שליחות 'ומשלוח מנות', אם צריכין לשלוח דוקא ע"י ישראל גדול ולא ע"י עכו"ם או קטן, כדין כל שליחות שבתורה דקיימא לן דאין שליחות לעכו"ם וקטן (קידושין מ"א דמ"ב), או לא שנא".
        2. עי' פסקי תשובה (סי' קמ"ח).
     2. מיקל.
        1. מקור חיים (סי' תרצ"ד סעי' ג' ד"ה נראה) – "נראה לי דמותר לשלוח מנות על ידי קטן, אע"פ דלאו בני שליחות הוא, היינו בדיני זכיה וממון, משא"כ [כאן] אפילו על ידי קוף נחקיימה המצוה".
        2. חת"ס (גיטין דף כב: ד"ה והא) – "היכי שאמרה תורה שישלח שליח כגון משלוח מנות זה סגי' אפי' ע"י קוף וכל הפסולים והבן זה".
        3. יהודה יעלה (או"ח סי' ר"ז ד"ה וזה) – "ומשלוח מתנות וכו' ונקט קרא לשון משלוח לרבותא דאף על גב בכ"מ מצוה בו יותר מבשלוחו קמ"ל קרא בזה אין קפידא שלוחו שוה ממש כמו ע"י עצמו א"נ עדיף נמי מצוה יותר בשלוחו לפי שתכלית כוונתם במצוה זו מקרב הלבבות לאהבת ריעים לכן יותר דרך כבוד הוא ע"י שלוחו. ודיבר הכתוב בהוה אורח ארעא אבל ודאי א"צ ביה דין שליחות דהא מעשים בכל יום חזינן דמשלחין ע"י קטנים. וגם ע"י עכו"ם עבי"ד כנ"ל ונכון הוא. ועי' ס' החיים על א"ח להגאון מוהר"ש קלוגר ני' בהל' מגילה סי' תרצ"ה כתב וז"ל וכדומה שגם בשלוח מנות אין צריך לשליחות ולא דעת המקבל שיכוין לפטור את המשלח וכו' ע"ש ונהניתי שכוונתי לדעתו בזה ותל"מ".
        4. עי' אשל אברהם (בוטשאטש סוף הסי').
        5. דבר אברהם (ח"א סי' י"ג אות ד', עי' ח"ב סי' כ"ז אות ה') – "וא"כ במשלוח מנות אי אמרת דצריך שיהא בשילוח דוקא ולא ע"י עצמו בודאי מהני גם ע"י קטן דמ"מ שלוחו הוי".
        6. שלמת חיים (סי' רע"ו, א"נ סי' ת"א, א"נ סי' שע"ח) – "כנראה לכל הטעמי' אפי' ע"י קוף או פיל".
        7. חלקת יעקב (ח"א סי' ק"ג) – "דהרי אנו שולחים על ידי קטנים".
        8. אדמו"ר מסטמאר זצ"ל (חשוקי חמד מגילה ריש דף ז.) – "מעשה באחד הרבנים שהתאונן בפני האדמו"ר מסטמאר זצ"ל, ששלחו לו משלוח מנות ע"י ילד המחופש לקוף, השיבו האדמו"ר אל יחר בעיניך על זה, שאפילו ע"י קוף ממש היו יכולים לשלוח, תמה הרב היתכן?! השיבו האדמו"ר כך כותב החתם סופר! חיפש הרב בחתם סופר ולא מצא, שב אל הרבי, אמר לו הרבי החתם סופר נמצא בגיטין (דף כב ע"ב ד"ה והא לאו), ושם כתב שהיכא שאמרה תורה שיעשה את המצוה בעצמו, אלא שאנו אומרים שיכול גם לעשות שליח, בזה יש דין שליחות, וצריך לעשות שליח שהוא כמותו, אבל היכא שאמרה תורה שישלח שליח, כגון משלוח מנות, זה סגי אפילו ע"י קוף וכל הפסולים".
        9. הליכות אבן ישראל (מועדים ח"ב פרק ס' סעי' א', עמ' תנ"א) – "ואפשר לשלוח מנות ע"י קטנים".
        10. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות קמ"ה) – "שלח מנות ע"י קטן ממש שאינו מבין מה זה האם יצא. תשובה: יצא".
        11. תשובות והנהגות (ח"א סי' ת"ז) - לשונו מובא לקמן.
        12. ילקוט יוסף (פורים, מהדורת תשע"ג עמ' תשמ"ג) – "השולח מנות על ידי קטן שלא הגיע למצות, או אפילו על ידי גוי, שאין מועיל בהם דין שליחות, אף על פי כן יצא ידי חובת משלוח מנות".
        13. הל' חג בחג (פרק י"ג סעי' ח') – "וכן יכולים לשלוח המנות יל-ידי קטן או גוי".
        14. מבקשי תורה (קונ' י"ד עמ' קנ"ה).
        15. פסקי תשובות (אות ט"ז) – "ודאי שאין צריך 'בר שליחות' דווקא, אלא אף ע"י קטן או נכרי יכול לשלוח, אלא שבשולח על ידם יצטרך לוודא אם אכן הגיע המש"מ לתעודתו כי לגבייהו לא אמרינן 'חזקה שליח עושה שליחותו'".
        16. תורת המועדים (פורים וחדש אדר סי' ט' אות כ"ג).
        17. עי' שדי חמד (פורים סי' ו' ד"ה ואם).
        18. עי' מועדים לשמחה (ח"ג עמ' שפ"א).
     3. מראי מקומות – זכר יהוסף (ח"ד או"ח סי' רנ"א אות ג' ד"ה וכבר), חשוקי חמד (מגילה ריש דף ז.), שלמי תודה (פורים סי' כ"ח).
        1. אמנם, יש חסרון אצל קטן [לגדול, עי' לקמן] של "חזקה שליח עושה שליחותו" – פסקי תשובות (אות ט"ז).
  2. **משל"מ ע"י גוי**.
     1. מסופק.
        1. רע"א (על התורה ריש מגילת אסתר [אחר פר' תצוה] [לשונו מובא לעיל], פסקי תשובה סי' קמ"ח [לשונו מובא לקמן], ס' המקנה [סופר] ח"ב ערך שליחות כלל כ"ג פרט ז' ד"ה המח"א) – "ועי' בספר לקוטי חבר דף ל"ו שגאון רעק"א נסתפק אם ייציא משלוח מנות לשלח ע"י עכו"ם, ומר"ן ח"ס השיב לו ...".
     2. מיקל, יכול לשלוח ע"י גוי.
        1. חת"ס (פסקי תשובה סי' קמ"ח, גיטין דף כב: ד"ה והא [לשונו מובא לעיל], ס' המקנה [סופר] ח"ב ערך שליחות כלל כ"ג פרט ז' ד"ה המח"א [עי' לעיל]) – "שמעתי מפה מרן בעל חת"ס זצ"ל כי הגאון רע"א זצ"ל חקר במצות משלוח מנות אם צריכין לשלוח ע"י ישראל גדול ולא ע"י עכו"ם או קטן, כדין כל שליחות שבתורה דקיי"ל אין שליחות לעכו"ם וקטן, או ל"ש. והשיב לו מרן, אלו הי' המצוה לתת מנות ע"י עצמו ממש, ורק כי היינו רוצין לצאת ע"י שליח מצד ששא"כ, אז הי' מקום לומר כן למעט עכו"ם וקטן דאין ידו כידנו, לא כן עתה שאין המצוה כלל לתת בעצמו כ"א לשלוח, אי"צ לזה דין שליחות ממש (הג' פייביל פלויט בעלה תל תלפיות מכתב י"א)".
        2. יהודה יעלה (או"ח סי' ר"ז ד"ה וזה) - לשונו מובא לעיל.
        3. שלמת חיים (סי' רע"ו, א"נ סי' ת"א, א"נ סי' שע"ח) - לשונו מובא לעיל.
        4. תשובות והנהגות (ח"א סי' ת"ז) - לשונו מובא לקמן.
        5. ילקוט יוסף (פורים, מהדורת תשע"ג עמ' תשמ"ג) - לשונו מובא לעיל.
        6. הל' חג בחג (פרק י"ג סעי' ח') - לשונו מובא לעיל.
        7. פסקי תשובות (אות ט"ז) - לשונו מובא לעיל.
     3. ***מראי מקומות –*** שלמי תודה (פורים סי' כ"ח),בית מתתיהו (ח"ב סי' ט' אות י"ז ד"ה והחת"ס).
        1. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תשל"ו) – "***שאלה: אם מותר לשלוח מנות לחבירו ע"י גוי, כגון ע"י חברת משלוחים של גוים. תשובה: **אין ראוי**".
           1. תשובות ישראל (ח"ה סי' נ' אות ז') – "כתב דאין ראוי לשלוח ע"י גוי, והטעם נראה כמו שמצינו בבניית ביהכ"נ שאין לבנות ע"י גוים שלא יהיו מצוות בזויות עליו".
  3. **עדיף ע"י שליח, והטעם**.
     1. פירסום הנס.
        1. מקור חיים (סי' תרצ"ד סעי' ג' ד"ה בשלוח) – "בשלוח מנוח מצוה בשלוחו יוחר [מ]בו ואפילו במתנות דפרסומא ניסא עדיף".
     2. שלא יטרד במצות היום.
        1. שלמת חיים (סי' רע"ו, א"נ סי' ת"א, א"נ סי' שע"ח) – "ודכתיב משלוח נראה הגם שבכל המצוות מצוה בו יותר מבשלוחו כאן לכתתלה תקנו שיוכל לעשו' ע"י שלוחו כדי שלא יתבטל בעצמו ממצוות שמחת הפורי' אבל אם רוצה לעשו' בעצמו אין בזה קפידא ומצוה בעצמו קעביד ואם יודע שיעשה בזה נחת רוח יותר לרעהו תע"ב".
     3. יותר כבוד בשליחות.
        1. יהודה יעלה (או"ח סי' ר"ז ד"ה וזה) - לשונו מובא לעיל.
        2. התעוררות תשובה (ח"ג סי' תצ"ח) – "ובזה יש ליתן טעם למה תקנו שישלחו לו על ידי שליח, כי לקבל מן השליח אינו בוש, כי השליח אינו נותן לו כלום משלו, דהבעלים הם השולחים לו והם אינם רואים את המקבל, ואינו בוש ממנו".
        3. כף החיים (ס"ק מ"א).
        4. חוט שני (פורים פרק י' ס"ק א' אות א', עמ' ע"ו) – "להמצריכין שליח במשלוח מנות, **אין נראה שאפשר ליתן לאדם אחר בפני המקבל**, דזהו הצורה של משלוח שלא בפניו, שזה יותר מכובד שמגיע אליו שליח, אלא צריך לעשות שליח שלא בפניו".
        5. תשובות והנהגות (ח"א סי' ת"ז) – "ולא פירש בזה סברא, אבל נראה כיון שעיקר המצוה היא במנות אוכל היינו שראויים לסעודת פורים, ועיקר טעם המצוה מפורש בספר מנות הלוי להראות ידידות, או כמ"ש בתה"ד לתת לו ברווח לסעודה, וע"כ הלוא מכובד יותר כשאינו מקבל מידיו הוא כפושט יד אלא דרך חשיבות ע"י שליחות, ואין צריך לכל גדרי השליחות שגם בקטן ועכו"ם מועיל, והעיקר שע"י שליח אינו מתבייש כלל ליקח ממנו לסעודה".
  4. **האם אמרינן** "**חזקה שליח עושה שליחותו**". ביאור הדבר: כיון שאנו פוסקים כר' נחמן (עירובין דף לא:), שלא אמרינן חזקה שליח עושה שליחותו אצל דין תורה. והמחבר כ' בסי' תרצ"ו סעי' ז', דדברי קבלה כדברי תורה. והטורי אבן (מגילה דף ה:) פסק שכל ספק לעניני פורים הוי ספק בדברי תורה, וצריך להחמיר. (וכן מצדד המ"ב (סי' תרצ"ב ס"ק ט"ז) בשם הפמ"ג). ממילא אין לסמוך על החזקה בלי שישמע שנעשתה השליחות.
     1. האלף לך שלמה (או"ח סי' שפ"ג) – "מה ששאל גבי משלוח מנות הרי כיון דדברי קבלה כד"ת דמיא ובשל תורה לא שייך חזקה שליח עושה שליחותו ואיך סומך עליו ואין לומר דכתיב ומשלוח מנות דהוי ע"י שליח א"כ יצטרך ע"י שליח דוקא ולא ע"י עצמו. הנה זה טעות חדא דודאי מדכתיב משלוח מנות ודאי משמע דמהני ע"י שליח ואין לומר דדוקא שליח זה אינו דאם לא הוי מצי עביד מעצמו לא הוי מצי משוי שליח דכל מידי דלא מצי עביד מדינא ודאי לא משוי שליח ואיך קראו שלוחו וברפ"ב דקדושין השתא בשליחו מקדש בו מבעיא ודלמא דוקא ע"י שליח ובע"כ מטעם הנ"ל ועוד בלא זה ובלי הכתוב לק"מ חדא דהרי השליח חוזר ואומר שעשה שליחותו וע"א נאמן באיסורין והש"ס בסוגיא דחזקה שע"ש מיירי הכל באינו חוזר ואומר שעשה שליחותו אבל בחוזר ואומר מהני מדין ע"א נאמן באיסורין ואף דנאמר דהוי אתחזק חיובא מ"מ בע"א באיסורין באיתחזק איסורא אם נאמן הוי גופו ספקא דדינא עיין ש"ך יו"ד סי' קכ"ז וכאן נהי דחזקה שע"ש לא הוי חזקה אלימתא להועיל בדאורייתא עכ"פ מהני דאיתרע חזקת חיוב ובפרט כיון דעכ"פ התחיל לשלוח הוי כמו זרק לה גט ספק קרוב לו ספק קרוב לה דאיתרע חזקת א"א כמ"ש הפ"י בגיטין כ"ח א"כ כאן נמי ע"א נאמן שמסר לידו ועוד אף לא חזר ואמר כיון דהוי **מלתא דעבידא לגלויי** אם יחזור לו השני כדרך העולם ואף בלא זה הרי אפשר בשאלה ובזה ודאי מהני חזקה דשע"ש כיון דהוי נמי מלתא דעל"ג מיד ונהי דבעדות אשה לא מהני טעם על"ג התם הוי דבר שבערוה ועוד שם לא שייך חזקה דשע"ש אבל כאן **בצירוף חזקה דשע"ש** ודאי מהני צירוף על"ג היכי דהוי תרתי יחד גם כבר כתבנו בתשובה דאין כל על"ג שוין דהיכי דאין על"ג מיד הוי בעיא בש"ס אבל היכי דעל"ג מיד מהני ודאי כמו ביבמה גבי אשתמודעינהו דמהני בודאי ובע"כ אין כל על"ג שוין וא"ש".
     2. אחיעזר (ח"ג סי' ע"ג אות ב') – "שהעיר כת"ר בענין משלוח מנות אם לסמוך על חזקת שליח עושה שליחותו לפי שהוא מדברי קבלה. ושוב כ' לתרץ קו' התוס' בעירובין ל"א דשלח ע"י פקח כיון שלא החזיר לו לא חיישינן שגזל, משא"כ היכא שאמר לקבלו שאין בזה שום גזל, עכד"ק. - והנה מ"ש לפי שהוא מדברי קבלה, יש מקום לעיין לפמ"ש השטה מקובצת בחי' נזיר י"ב וז"ל והלכה כר"נ דאמר בפ' בכל מערבין דבש"ת אין חזקה שליח עושה שליחותו ובשל סופרים חזקה שע"ש אלמא דאזיל להחמיר וא"כ חזקה שע"ש אינו כרוב גמור דהוה כמחצה ע"מ, ולהכי בשל תורה הוי ספיקא דאורייתא לחומרא, גבי קדושין אמרינן חזקה שע"ש להחמיר, וגבי גירושין אמרינן אין חזקה שע"ש לחומרא ובשל סופרים אמרינן ספק דרבנן לקולא וסמכינן על חזקת שע"ש עכ"ל. ולפי"ז חזקת שע"ש הוא בגדר מע"מ וספיקו להקל, וא"כ לפמש"כ הטו"א דמחמרינן בספיקו לפי שהוא מד"ק וה"ה דל"א חזקת שע"ש".
     3. יביע אומר (או"ח ח"ט סי' ע"א) – "שאלה: השולח משלוח מנות בפורים ע"י שליח, האם יש לו לסמוך על חזקת שליח עושה שליחותו, או שמא עליו לברר שהגיעו המנות לידי חבירו. תשובה: ... ועכ"פ מכיון דבלא"ה דעת רבינו שמשון ומהר"ם מרוטנבורג והרא"ש והטור שאפילו בדאורייתא אמרינן חזקה שליח עושה שליחותו, הכא בנ"ד **איכא ספק ספיקא**, שמא שמחת פורים אינה אלא מדרבנן, ואת"ל מדברי קבלה, שמא דברי קבלה אינם אלא כשל דברי סופרים, ואת"ל כדברי תורה שמא הלכה כרבינו שמשון וסיעתו שאפילו בדאורייתא אמרינן חזקה שליח עושה שליחותו. והרי זה כמבואר ... המורם מן האמור לענין הלכה שהשולח מנות לחבירו בפורים ע"י שליח, אמרינן חזקה שליח עושה שליחותו, וא"צ לברר אם הגיעו המנות למי שנשלחו לו. ומכל מקום אם השליח היה קטן שלא הגיע למצות, אף על גב דמהני לשלוח מנות ע"י קטן, וכן מעשים בכל יום, וכמ"ש בשו"ת יהודה יעלה אסאד (חאו"ח סי' רז). ובשו"ת חלקת יעקב (סי' קג). צריך לברר אם הגיעו המנות לתעודתם, כי בקטן אין חזקת שליח עושה שליחותו. וכמו שמבואר באו"ח (סי' תט ס"ח). וכן העלה בשו"ת חלקת יעקב ח"א (ס"ס קד). וכן עיקר".
     4. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תשנ"ז) – "***שאלה: שלח משל"מ לחבירו ע"י שליח אם צריך לברר שהגיע המשל"מ או אמרי' חזקה שליח עושה שליחותו. תשובה: בדרבנן סמכינן אחזקה".
     5. תשובות והנהגות (ח"א סי' ת"ז-ב') – "ונראה שבשולח ע"י שליח, הלוא בדאורייתא לא סמכינן, שחזקה דשליח עושה שליחותו, ודברי קבלה כדברי תורה לכמה פוסקים עד שסברו ספק לחומרא כספיקא דאורייתא, ועיין בשו"ת אחיעזר ח"ג סימן ע"ג שדן דלא מועיל שליח עושה שליחותו במשלוח מנות דדברי קבלה כדאורייתא דמי עש"ה, ולכן ראוי לפחות בשליחות אחת לשמוע מהשליח גופא שעשה שליחותו, או שיתן לשליח כסף או דבר אחר כמתנה, דאז אינו בגדר שליח גרידא אלא כשליח בשכר דדינו כפועל וכמבואר בש"ך בח"מ ק"ה, ובזה שליח עושה שליחותו ומקיימין המצוה כראוי. ונראה שזהו המקור למנהג העם לתת לכל מי שמביא משלוח מנות לטעום משהו, דמאחר שרגילים כן הוא תמיד כמו שליח בשכר דעדיף (ושכרו הוא מה שיתן לו המקבל), ואמרינן עושה שליחותו אף במצות משלוח מנות שמדברי קבלה, וכל מנהג בישראל תורה שלימה".
     6. הל' חג בחג (פרק י"ג הע' י"ג) – "ולענ"ד נראה דכולי סוגיא דחשע"ש [עירובין לב.] מיירי אי סמכי' על השליח שעשה שליחותו לעשות על סמך זה מעשה לאחר מכן, כגון לסמוך שהכרי תרום ולאכול ממנו, וכן לסמוך שהניח עירוב וללכת על סמך זה, או שסומכת על הכהנים שהקריבו קיניה ואוכלת לערב ע"ש, אבל היכן שכל המצוה היא עצם הנתינה והשליחות כמשלוח מנות או צדקה וכדו', שא"צ לעשות מעשה על סמך זה רק עצם השליחות והנתינה היא המצוה, בזה לכר"ע סמכי' על חשע"ש שזהו כל מצותו והכי א"ל רחמנא ליעביד והרי עשה כמצוה, וכ"נ מסתימת הפו' שא"צ לחקור אחר השליח לברר הדבר וכדברי הגאונים הנ"ל".
        1. אמנם: **בקטן** אין שייך הכלל "חזקה שליח עושה שליחותו" [תלוי ביו"ד סי' קכ"ז סוף סעי' ג', ע"ש בגר"א ס"ק ל"ב]. א"כ צריך להחמיר. וכ"כ יביע אומר (או"ח ח"ט סי' ע"א, לשונו מובא לעיל), הל' חג בחג (פרק י"ג סעי' ח'), ופסקי תשובות (אות ט"ז).
     7. מראי מקומות – עוגת אליהו (סי' ל"א ד"ה עוד), הרד"ד (או"ח סי' מ"ה), חלקת יעקב (או"ח סי' רל"ה), משמרת חיים (ח"א פורים אות ג'), תורת המועדים (על שונה הלכות סי' תרצ"ה ס"ק י"א אות י"ח).
        1. נטעי גבריאל (פורים פרק ס"ג סעי' ו') – "נכון שהשליח שמסר המשלוח מנות יודיע להמשלח ויאמר עשיתי שליחותך".
        2. תשובות ישראל (ח"ה סי' נ' אות ט') – "ב-תשנ"ז כתב דבדרבנן סמכינן על חזקה וא"צ לברר, וצ"ע לי דמשל"מ הוי מדברי קבלה וכדברי תורה דמי".
     8. **קשה: במתנות לאביונים, איך סומכים על הגבאי שיתן לעני כ"ז שלא התברר**.
        1. י"ל, רמב"ם (הל' מעשר פרק א' הל' ח') – "האומר לחבירו הריני מעשר על ידיך אינו צריך לעמוד עמו עד שיראה אם יעשר או לא יעשר, ואם אמר הוא לחבירו עשר על ידי צריך לעמוד עמו".
           1. חת"ס (גיטין דף סד. ד"ה הני) – "אמנם לא נזכר מירושלמי הנ"ל וע"כ ש"ס דילן לית ליה הך דירושלמי ונדחה סוגיא דחולין ומתימה על הרמב"ם דמייתי הך ירושלמי".
        2. כיון שהוא מעצמו אמר כן, ודאי שיעשר.
           1. ר"י קורקוס (הל' מעשר פרק א' הל' ח') – "פי' דכיון שהוא מעצמו אמר כן ודאי שיעשר אבל כשחברו אמר לו עשר על ידי אף על פי שהודה צריך לעמוד עמו שמא לא יעשר דאפשר דלא בלב שלם הודה".
           2. כסף משנה (הל' מעשר פרק א' הל' ח'), גר"א (ירושלמי מעשרות פרק ב' אות ו') – "האומר לחבירו הריני מעשר על ידיך וכו'. ירושלמי פרק ב' דמעשר (הלכה א') והטעם דכיון שהשליח פתח לומר שהוא רוצה לעשר על ידו חזקתו שעשה שליחותו מה שאין כן כשלא פתח הוא".
           3. דרך אמונה (הל' מעשר פרק א' הל' ח' ס"ק ס').
        3. הגריש"א זצ"ל (יבקש מפיהו ח"ב עמ' תקפ"ב) – "שכיון שגבאי הצדקה יחשב גזלן אם לא ימסור הכסף לעני, אין חושדים שהוא גזלן, ולכן סומכים עליו שמסר הכסף לעני ולא עיכבו אצלו. ואפילו אם יתן הכסף לעני לאחר פורים, יחשב גזלן בכך שעיכב אצלו הכסף בפורים וכמבואר ...".
     9. מראי מקומות – מחה"ש (סי' ת"ט ס"ק ט"ז).
  5. **להזמין אדם לסעודה: אם יוצא ידי משלוח מנות**.
     1. כה"ח (סי' תרצ"ה ס"ק מ"ב) – "ונראה דהרוצה לצאת ידי משלוח מנות במה שמזמין את חבירו שיש לתפוש הלחם והתבשיל או ב' מאכלים אחרים בידו ולומר לו הרי לך שתי מנות אלו במצות משלוח מנות איש לרעהו שתיקנו מרדכי ואסתר לתת ביום זה לתקן את שורש מצוה זו במקום עליון. ויהי נועם וכו'".
     2. ימי משתה ושמחה (פאק, פרק כ"ד הע' פ"ז) – "כה"ח".
  6. **נותן משלוח מנות קודם פורים בתורת פקדון ויהיה שומר חנם וביום פורים יזכה במנות בתורת משלוח מנות**.
     1. מראי מקומות – אז נדברו (ח"ו סי' פ').
        1. ***הגרח"ק זצ"ל (עיטורי מרדכי פורים עמ' שמ"ג אות כ"ה) – "***שאלה: אדם שנתן לחבירו משלוח מנות לפני פורים ואמר לו שישמור על זה בתורת פקדון ויהיה שומר חנם וביום פורים יזכה במנות בתורת משלוח מנות, האם הנותן יצא ידי חובה כיון שהיה נתינה וקבלה ביום פורים, ויש אומרים שלא יצא ידי חובה משום שיסוד מצות משלוח מנות להרבות אחוה ורעות, וכיון שהנותן גילה דעתו לפני יום פורים שנותן עבורו, לא יצא ידי חובה, וכן פסק בשו"ת אז נדברו (ח"ו סימן פ) שלא יצא ידי חובה, האם הנותן יצא ידי חובה או לא. תשובה: יצא ידי חובתו, בדיעבד בשעת הדחק".

1. האם יש דין "לכם" במשלוח מנות.
   1. **מיקל**.
      1. פסקי תשובה (סוף סי' ק"מ) – "ולפי"ז נראה דבר ברור בגזל מנכרי אף דלא מקרי לכם ובאתרוג לא יצא, מ"מ במצות משלוח מנות מהני, חדא דסו"ס כיון דאי"צ להחזירו יצא, ועוד הא קא מתהני מיניה, ואף דבעי דוקא מידי דאכילה וגוף הדבר לא קני ונמצא לא הוי רק הנאה בעלמא, מ"מ כיון דע"י מידי דאכילה בא לו יצא, (חידושי מהר"א מהגה"צ מהור"ר אליעזר אויערבאך ז"ל מקאליש)".
      2. **אג"מ (מועדי ישרון ח"א פרק ב' הע' רכ"ו) – "היות והחיוב אינו אלא שיהיו ידידות ורעות בינם מחמת נתינת וקבלת המנות ולאו דוקא שיהיו המנות ממש של השולח".**
      3. הגרשז"א זצ"ל (הליכות ביתה סי' כ"ד הע' נ"ה) – "דכוונת המג"א היא שהבעל יאמר לאשתו שהמשלוח מנות הוא משניהם, ויש להקפיד לפ"ז שיהי' שיעור של ב' מנות לכל אחד, אבל אינו צריך לזכות לה ע"י אחר דלא כתיב בהו 'לכם', רק צריכים שהמקבל ידע שזה נשלח משניהם יחד, וכמו כן גם לגבי הבנים יש להודיעם שהמשל"מ הוא גם עבורם ויהי' כשיעור".

הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה פורים פרק י"ט סעי' י"ז, הע' נ"ג) – "כיון שהאשה חייבת במצוות הפורים כאיש, טוב שיאמר הבעל לאשתו, וכן לבתו שהגיעה לחינוך וסמוכה על שלחנו, שהוא נותן גם עבורם מתנות לאביונים ומשלוח מנות, או שיתן להם רשות לתת בעצמן. [ובע"פ הוסיף רבנו דאם ירצה להחמיר ולזכות לה בקנין גמור, והיינו ע"י אחר בביהכ"נ וכדו', יש לחוש דכיון דהוי ממון שלה לגמרי בעינן הסכמתה ודעתה בנתינה, **ולכן הדרך הישרה היא ליתן עבורה בלא הקנאה**, רק יודיענה כנ"ל]".

עי' **הגרשז"א זצ"ל (**פורים וחודש אדר פרק ט"ז סעי' נ"ח) – "**אם אדם שלח מנות לזכות אדם** שאינו יודע ששלחו עבורו**, אין המצוה מתייחסת לאותו אדם, אף על הכלל 'זכין לאדם שלא בפניו'".**

**עי' הגרשז"א זצ"ל (פסקי שמועות פורים עמ' קס"ד) – "שאלה: מי ששלח עבור חברו משלוח מנות ללא ידיעתו והגיע למקבל המשלוח מנות בשמו, האם קיים בזה דין משלוח מנות. תשובה: אף דיש דין זכין לאדם שלא בפניו אין משלוח מנות זה מתייחס לאותו אדם. [הגרש"ז אוירבאך זצ"ל פורים וחודש אדר פט"ז סעיף נ"ח]".**

* + 1. שרגא המאיר (ח"ו סי' צ"ז) – "יש להמציא דבר חדש במי שגזל לבר מאכל מעכו"ם למשל פירות כשרים, אע"ג דגזל עכו"ם אסור, מצהב"ע אינו, ועוד מביא בשם היראים שס"ל אפילו למ"ד גזל עכו"ם מותר עכ"ז לא מיקרי לכם, עש"ה, וא"כ נהי דלא בעינן ענין לכם במשלוח מנות דגם בשאלה יצא עכ"ז בעינן שיהי להמקבל מהמשלח, ובגזל עכו"ם אין לו קנין ולא הוי שלו ולא הוא שלח, בודאי כ"ז רק אם יודע המקבל שהם גזל עכו"ם, אבל אם אינו יודע המקבל וחושב שהם של המשלח אפשר שאז קיים המצוה, כיון דהמקבל חושב שבא לו מנה מחבירו ועי"ז מוסיף אהבה וריעות מחדש ואיכא קירוב דעת מחדש. וזהו הוא הטעם ממצות שלוח מנות".
    2. בית אבי (ח"ד סי' ס') – "דלא כתיב 'לכם' במשלוח מנות. ויוצא אפילו בשאל או באיזה אופן שיהיה העיקר שיש הנאה וקירוב דעת על ידי זה, זה תכלית המצוה".
    3. חוט שני (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ח טור א') – "דכשהבעל נותן משלוח מנות עבור אשתו אין צריך לזכות לה את זה מקודם, וסגי באמירה או במחשבה שנותן עבורה, ויודיע לה שנותן עבורה משלוח מנות".

עי' חוט שני (שלמי תודה פורים סי' כ"ח אות ג' ד"ה והנה, עמ' רפ"ט) – "דבאמת מעיקר הדין אפשר דאף הבנים והבנות הגדולים שבבית נפטרים ע"י מה ששולח האב כמה פעמים בשביל כולם, כמש"כ המג"א לענין אשה שיש לה בעל דבעלה משלח בשבילה לכמה אנשים ומדינא אפשר דנפטרת ע"י זה, ובפשוטו משמע דאם האשה נפטרת ע"י בעלה, גם הבנות שבבית נפטרות ע"י זה, דלא משמע דמש"כ המג"א ולא ראיתי נזהרין בזה, קאי רק על הנשים, אבל הבנות שבבית היו נזהרות בזה, דבפשוטו כל הנשים שבבית לא היו נזהרות, ועל זה כתב המג"א הטעם משום שבעלה משלח לכמה אנשים וכו', ואין הטעם בזה משום דאשתו כגופו, אלא כיון שהוא נותן גם עבור בני ביתו יוצאים כולם מדינא בזה, ולפ"ז גם הבנים שבבית נפטרים מדינא משום זה, אלא דמ"מ לענין מעשה סיים המג"א גבי אשה דיש להחמיר, וכ"כ שאר הפוסקים, וא"כ גם הבנים והבנות הגדולים שבבית צריכים להחמיר ולשלוח בעצמם. ובמג"א שם ס"ק י"ב כתב, ונראה לי דמי שאוכל על שולחן חבירו ולא הכין לו כלום פטור מלשלוח מנות, וכן משמע קצת ברש"י גבי מחלפי סעודתייהו להדדי, ומ"מ צ"ע וטוב להחמיר, ע"כ. וא"כ גם הבנים והבנות הסמוכים על שולחן אביהם, אף דאין להם משלהם כלום, מ"מ טוב להחמיר שגם הם ישלחו בעצמם וכמש"נ".

* + 1. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' ל' אות ק"ה, אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ח טור א') – "אשה אינה צריכה לזכות מבעלה את המשלוח מנות לפני שהיא שולחת, וכן אם בעלה שולח בשבילה אין צריך לזכות לה מקודם ודי שיאמר לה שהוא שולח בשבילה, ויאמר למקבלת שזה משלוח מנות מאשתו. והמהדרין לזכות ע"י אחר המשל"מ ומתל"א לאשתו היא חומרא בעלמא ולא מדינא. ואין לשלוח משלוח מנות של ארבע מנות יחד ולומר שזה משלוח מנות מאתנו, רק יביא כל משלוח בנפרד, ויאמר אחד ממני לבעל ואחד מאשתי לאשתו".

**עי' הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ט אות צ"ב) – "מעיקר הדין אין צריך להקנות את המתנות לאביונים ומשלוח מנות לבני הבית, אולם נוהגים להקנות".

* + 1. מגד יהודה (סי' ט"ז) – "דאשה יכולה לצאת מצות משלוח מנות ומתנות לאביונים אף אם לא הקנה לה בעלה הכסף או המנות שיהיה נחשב כשלה ממש".
    2. הגר"ע אויערבאך שליט"א (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ח טור א') – "דנשים חייבות במשלוח מנות, לכן שהבעל יאמר לאשתו שהמשלוח מנות ששולח זה גם עבורה, ויהיה במשלוח שיעור של ב' מנות לכל אחד, ואין צריך לזכות לה את המשלוח מנות לפני שהוא שולח. וכשהבעל שולח משלוח מנות עבור אשתו, שלא יתן לאיש אחר ויאמר שזה משלוח מנות מאשתו, דאשה אין לה לשלוח משלוח מנות לאיש, אלא יאמר דזה משלוח מנות מאתנו לכם, דהיינו ממשפחה למשפחה".
  1. **מחמיר**.
     1. מהר"ש ענגיל (ח"ז סי' י"ד) – "אך יש לומר דאם הדבר אסור בהנאה להמשלח יש לומר דחשיב אינו שלו ...".
     2. כה"ח (סי' תרצ"ה ס"ק נ"ו) – "בהגה. ואשה חייבת וכו'. לא ראיתי נזהרין בזה, ואפשר דדוקא באלמנה אבל אשה שיש לה בעל בעלה משלח בשבילה לכמה בני אדם, ומכל מקום יש להחמיר. מגן אברהם ס"ק י"ד, אליה רבה אות י"ג, חיי אדם כלל קנ"ה אות ל"ג, קיצור שלחן ערוך סימן קמ"ב אות ד', משנה ברורה אות כ"ה. **והיינו שתקח רשות מבעלה שימחול ותשלח**, או במחלפי סעודה כמו שנכתוב באות שאחר זה".
     3. עי' להורות נתן (ח"ב סי' נ"ד) – "ולדינא פשוט שאם שלח לחבירו דבר שהוא אסור בהנאה להשולח אף על גב דלהמקבל מותר, לא יצא ידי חובתו, חדא דלטעמו של המנות הלוי בעינן שע"י המשלוח ירבה שלום וריעות וזה שייך רק אם מחסר ממונו וכנ"ל, ועוד ...".
     4. הגריש"א זצ"ל (יבקשו מפיהו פורים ח"א פרק א' סעי' י"ט, עמ' מ"ז) – "אם הבעל נותן משלוח מנות עבור אשתו בשליחותה, אינה יוצאת אלא אם כן עשתה קנין תחילה על המנות שבעלה נותן עבורה. ומה שקנתה המוצרים עבור הבית לא נחשב עבורה קנין; האשה יכולה לקחת מאכלים מהבית גם בלי רשות מבעלה כדי לקיים מצוות משלוח מנות, ואינה צריכה לעשות קנין על המאכלים קודם שנותנת אותם. וגם בניו ובנותיו אינם צריכים לעשות קנין על המאכלים קודם שמקיימים בהם חובת משלוח מנות".

הגריש"א זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ח טור א') – "דיש לבעל לזכות לאשתו את המשלוח מנות ששולח עבורה".

עי' הגריש"א זצ"ל (יבקשו מפיהו פורים ח"א פרק א' סעי' כ"ב, עמ' נ"ב) – "צריך שמקבל המשלוח מנות ידע ממי קיבלו כדי שהנותן יצא ידי חובת משלוח מנות. אבל נראה, שאינו צריך לדעת אם זה מגיע מהבעל או מהאשה, כי בסתמא נחשב ששניהם נתנוהו".

* + 1. עי' ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תשל"ח) – "***שאלה: אם במשל"מ יש דין לכם וצריך שיהא המנות משלו או שא"צ משלו. תשובה: לכאו' צריך משלו [ואולי סגי שחבירו נותן עבורו וצ"ע]".

***הגרח"ק זצ"ל (***עלי שי"ח עמ' רט"ו אות כ"א) – "שאלה: האם אשתו או בני ביתו צריכים לעשות קנין במשלוח מנות שהם שולחים והאם חייבים להגביהו ג' טפחים. תשובה: עי' בביה"ל שס"ו ס"ח (סעי' ט' ד"ה צריך)".

***הגרח"ק זצ"ל (***עלי שי"ח עמ' רט"ו אות כ"א) – "שאלה: האם יש ענין 'לכם' במשלוח מנות. תשובה: לא".

הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות קל"ג, אות קנ"ד) – "ראובן שנותן משלו"מ ומתל"א עבור שמעון ששילחו, האם צריך לפנ"ז לזכות את המנות והמתנות לשמעון כדי ששמעון יצי"ח. תשובה: נכון שיזכה. שוב כתב תשובה: כן".

* + 1. עי' תשובות והנהגות (ח"ו סי' קס"ה, בנתיבות ההלכה גליון ל"ד עמ' נ"א) – "אבל ראוי להחמיר לחוש לדעת הנתה"מ ולכן ראוי לדקדק להקנות קודם לאשתו הממון שנותן עבורה לאביונים, וכן שתזכה במשלוח מנות שמשלח עבורה, ובזה יוצא המצוה בלי ספק".
  1. מראי מקומות – דברי שלום (קרויז, ח"ה סי' קכ"ד), שערי זבולון (פורים מהדורת תשע"ט סי' מ"ו ).
     1. ***קהלות יעקב (ארחות רבנו ח"ג עמ' מ"ו אות נ') – "אמר לי מו"ר (שליט"א) זצוק"ל שמזכה מעות ע"י אחר עבור זוגתו ובתו האלמנה, (א"ה, ופעמים נתן לי לזכות עבורם) ונותנם בשבילם מתל"א ואמר לי מו"ר שלא מודיעם (לזוגתו ולבתו) משום שנוהג כך כל השנים וודאי מרוצים בכך והוסיף לי מו"ר אף שבאשתו יש סברא לומר שיכול לתת בשבילה גם מבלי שיזכה ע"י אחר בשבילה משום שהיא כשותף ברכושו מ"מ מזכה עבורה".***
     2. הגרשז"א זצ"ל (צהר ח"ה עמ' ס"ז) – "הסתפקנו באלה **שמקבלים מהחנות לשלוח עבורם** משלוח מנות ביום הפורים, ומשלחם לא עשו קנין באוכלים אלו, רק התחייב לשלם עבורם, ובעל החנות נותן זה להמקבל במקום המשלח, האם יוצאים בזה ידי חובת משלוח מנות, או שמא צריך להיות דוקא אוכל של המשלח ... תשובה: ... הואיל ומתחייב מדין ערב. ה"ז [הרי זה] חשוב כאילו הוא שולח לו וחשוב רק כשולח ע"י שליח. דעדיף טפי ושפיר יוצא ידי מצות מ"מ [משלוח מנות]".
     3. שבט הלוי (ח"ט סי' קמ"ז אות א') – "ואשר שאל במש"כ מג"א או"ח סי' תרצ"ה דקצת נשים סומכות על בעליהן למשלוח מנות ומתנות לאביונים שהם שולחים גם בשבילן ואינו נכון אלא יש להחמיר וכמש"כ ג"כ בקצשו"ע סי' קמ"ב, וכ' מעלתו דלא ראה אצל אבותיו שנהגו כן, וכ' כב' שכן שמע גם ממני מאז. הנה אכתוב בקיצור, דעת הרמ"א שם דאשה חייבת במשלוח מנות, והפר"ח חולק וכ' איש כתיב במגילה איש ולא אשה, ובתשובת יעב"ץ ח"א סי' ק"כ מדחה קושית הפר"ח ומסכים עם הרמ"א, איברא בפר"ח שם כ' בשם הריק"ש דאין שום פוסק מסכים עם הרמ"א ובביאור הגר"א כ' בקיצור על הרמ"א כמש"כ שם ד' ע"א דהיינו שאף הם היו באותו נס ומסיים ועפר"ח משמע דלא מדחה לגמרי השגת הפר"ח, וא"כ הי' מקום לספק בעיקר החיוב (מלבד הדיון של שליחות הבעל) אלא דכל הפוסקים אחרונים העתיקו דעת הרמ"א לדינא. ובמג"א שם העיד שלא ראה נזהרין בזה אלא שכ' דהא דמשלחין הרבה משלוחים הוא כדי להוציא גם האשה איברא דמג"א מסיים דיש להחמיר, וראיתי בפמ"ג שם, דרמז בתחלה לדברי פר"ח שהקשה דאיש כתיב וכ' הפמ"ג וז"ל וי"ל בכה"ת איש וה"ה אשה וגם היו באותו נס כמגילה, וכשיש לה בעל רשות בעלה עליה, ואלמנה ובתולה חייבין, ויראה דקטנים מחנכין אותם ככל חינוך בדרבנן ע"כ הנה קבע הפמ"ג להלכה דמכח רשות בעלה עליה לא חייבו חיוב עצמאי לאשת איש, ולא הזכיר כלל דיש להחמיר כדרכו לחזק מסקנת המג"א ואולי רצה בזה לישב קושית הפר"ח דאיש כ' וכ' רשות בעלה עליה כארז"ל לענין איש אמו ואביו תראו דאע"ג דאשה נמי חייבת מכ"מ כ' איש דרשות בעלה עליה, וזה כעין פשרה בין דעת הרמ"א ומג"א לבין דעת הפר"ח, ועכ"פ אינו פשוט כ"כ דצריכים להחמיר באמת דאשה צריכה לשלוח באופן עצמאי. ויראה יותר דהמנהג כהיום דהאשה מכינה המנות השונות ששולחים מהבית מיני אוכלים וכו' ואם אח"כ לוקח השליח מהבית מה שהיא הזמינה לשלוח יוצאים בזה גם החומרא דאדעת כל הבית שולחים, ואם היא גם מכוונת לכך מה טוב".
     4. משנת יוסף (חי"א סי' קכ"ז) – "משלוח מנות אם צריך להיות 'שלו' ...".
     5. הליכות ביתה (סי' כ"ד סעי' כ"ז, הע' נ"ה) – "ראוי שאשה תשלח בעצמה ולא תסמוך על בעלה ששולח גם בשבילה. [המג"א ס"ק יד כתב דלא ראה שנשים נזהרות במשלוח מנות ומתל"ע, ואפשר דדוקא באלמנה, אבל אשה שיש לה בעל, שולח הבעל בשבילה, ומ"מ יש להחמיר שתשלח בעצמה ולא תסמוך על בעלה, והביאו הקרבן-נתנאל פ"א דמגילה אות ט ובמ"ב ס"ק כה. והנה מש"כ דבעלה משלח בשבילה, מדוייק מדבריו דוודאי אין האשה יכולה לפטור עצמה במנות ומתנות הבעל ששולח בשבילו, אלא צריך שהבעל ייחד מנות ומתנות במיוחד בשביל אשתו, אך יל"ע אי סגי במה שהבעל מזכה בשבילה ואפילו היא אינה יודעת מזה ונחשב הדבר כאילו היא שלחם, או דילמא בעינן דוקא להודיעה על כך והיא צריכה למנותו לשלוחה לשלוח עבורה. ועוד יל"ע במסקנת המג"א שהאשה תשלח בעצמה, האם צריך הבעל להקנות להדיא לאשתו המנות והמתנות שיהיו שלה, או דסגי במה שהיא לוקחתן בעצמה דמסתמא נותן לה הבעל רשות על כך, וספק זה הוא גם בבן או בת שהגיעו לגיל המצוות, דאף שהם סמוכים על שולחן אביהם חייבים בעצמם במשל"מ ומתל"א כמבואר בפמ"ג סי' תרצה א"א ס"ק יד ובהערוה"ש סי' תרצ"ד סעי' ב', וכן קטנים שהגיעו לגיל החינוך דיש לחנכן במצוות הפורים כמבואר בפמ"ג שם ובכה"ח אות נז - האם צריך האב להקנותם מנות ומתנות במיוחד כדי שיוכלו לקיים המצוה, או דסגי במה שהם מתחנכים ע"י שנושאים ומביאים המשל"מ שההורים שולחים על ידיהם (ראה להלן הערה סב). ומדודי הגרש"ז שליט"א [זצ"ל] שמעתי, דכוונת ..." [השלמת הלשון, עי' לעיל]".
     6. **לענין משלוח מנות מ'איסורי הנאה' לחולה שיש בו סכנה *- עי' לקמן***.
  2. **משלוח מנות בשותפות, ואם יכול אדם לשתף את אשתו במשלוח מנות**.
     1. מיקל, יכול לשתף אם יש בה שיעור חשוב לכל א'.
        1. אג"מ (שמעתתא דמשה שמועות משה סי' תרצ"ה סעי' ח', מועדי ישרון ח"א פרק ב' הע' רכ"ה) – "ב' אנשים מותרים לשלוח מתנה א' ביחד אם יש בה שיעור חשוב לכל א'".

אג"מ (פורים וחודש אדר פרק ט"ז סעי' נ"ב) – "שאשה נשואה יכולה לצאת ידי חובה גם במשלוח מנות משותף לה ולבעלה, בתנאי שיש במנות כמות כזו שיכולים שנים לצאת בהן ידי חובת משלוח מנות".

* + - 1. בית אבי (רבבות אפרים ח"א סי' תנ"ט סוף אות ב') – "דאפשר לקיים מצות משלוח מנות בשותפות".
      2. ויען הכהן (ח"א סי' ס"א) – "יכול אדם לשתף את אשתו במשלוח מנות ששולח (ואינה צריכה להכין משלוח מנות בנפרד רק ממנה), ויכוונו שהוא גם בשבילה, ויוצאת בזה ידי חובה".
      3. רבבות אפרים (ח"א סי' תנ"ט אות ב') – "ובודאי אפשר בשותפות ... ראיתי בערוך השולחן סימן חרצ"ה סקט"ו כתב דאינו די בכזית או רביעית דבעינן חתיכה הראויה להתכבד וחתיכות קטנות לא יצא. וא"כ לפי"ז כששולחים בשותפות צריך לשלוח דבר החשוב מהשנים".
      4. הגרח"ק זצ"ל (רבבות אפרים ח"א סי' תנ"ט אות ב') – "אם יש שיעור לכל אחד מסתמא יוצא".
    1. אם מספר המנות הוא כפי מספר המשלחים יש להקל.
       1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה פורים פרק י"ט סעי' ט"ו, ס"ק כ"ד, הליכות ביתה סי' כ"ד הע' נ"ה [לשונו מובא לקמן]) – "רשאים כמה בני אדם לשלוח מנות בשותפות, וכן לשלוח לכמה בני אדם בשותפות, ובלבד שיהיו מספר המנות לפי מספר האנשים. [והיינו שישלח כל אחד ב' מנות וכן יקבל כל אחד ב' מנות]".
       2. הגר"ע אויערבאך שליט"א (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ח טור א') – "דנשים חייבות במשלוח מנות, לכן שהבעל יאמר לאשתו שהמשלוח מנות ששולח זה גם עבורה, ויהיה במשלוח שיעור של ב' מנות לכל אחד, ואין צריך לזכות לה את המשלוח מנות לפני שהוא שולח. וכשהבעל שולח משלוח מנות עבור אשתו, שלא יתן לאיש אחר ויאמר שזה משלוח מנות מאשתו, דאשה אין לה לשלוח משלוח מנות לאיש, אלא יאמר דזה משלוח מנות מאתנו לכם, דהיינו ממשפחה למשפחה".
    2. מחמיר.
       1. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' ל' אות ק"ה, אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ח טור א') – "ואין לשלוח משלוח מנות של ארבע מנות יחד ולומר שזה משלוח מנות מאתנו, רק יביא כל משלוח בנפרד, ויאמר אחד ממני לבעל ואחד מאשתי לאשתו".
       2. תשובות והנהגות (ח"ו סי' קס"ה, בנתיבות ההלכה גליון ל"ד עמ' נ"א) – "ודע דאף מה לעיקר לדינא דהאשה יוצאת ידי מצוה כשבעלה משלח המנות עבורה וכנ"ל, מ"מ לא ישלח הבעל משלו"מ משותף ממנו ומאשתו, שבזה המקבל מרגיש שמי שהחליט ליתן לו המנות הוא הבעל שהמנות הם שלו והבעל מדעת עצמו הוסיף שהמשלוח יהא גם מאשתו, וא"כ אין נראה כאן ידידות רק מהבעל ולא מאשתו, ורק כששולח עבור אשתו בלבד, אז המקבלת מרגישה שהאשה ביקשה מבעלה שתשלח עבורה מנות ובזה מרגישה ידידות מהאשה. ועוד יש לפקפק אם בכלל מועיל לקיים מצות משלוח מנות בשותפות, שהרי אינו מוכיח אהבה ורעות כששולח בשותפות כפי שמוכיח כששולח לבד. ומצאתי בספר פסקי תשובה שנסתפק בזה, ודעת הגרשז"א זצ"ל שאם מספר המנות הוא כפי מספר המשלחים דהיינו שיש שם מספר מנות שיכול להתחלק שיהא לכל אחד מהמשלחים שני מנות יוצאין יד"ח ולעניות דעתי נראה דבמצוה שיסודו מדברי קבלה ראוי להחמיר לא ליכנס לחשש אם מועיל משלוח מנות בשותפות".
    3. מראי מקומות.
       1. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות קנ"ז) – "שותפין שקנו ב' מנות ושלחו האם שתיהם יצאו י"ח משלו"מ. תשובה: אולי אם יש בו כדי לחלק והודיעו שזה משניהם".
       2. פסקי תשובה (סי' קמ"ד) – "נסתפקתי בשלח ב' מנות לב' בנ"א בשותפות, מי אמרי' כיון דכ"א יש לו זכות בכל אחת מהב' מנות, ה"ה כאילו שלח ב' מנות לא' ויצא. והנה אי נימא דמשל"מ בעי כזית או שו"פ [היינו כל מנה בפ"ע, דודאי א בעי כזית או פרוטה, ולא סגי ששניהם ביחד יהיו שוין פרוטה או כזית וצ"ע], יש להסתפק בשלח ב' מנות השוין כזית או פרוטה בצמצום, מי אמרי' דיצא, כיון דיש לכ"א קנין וזכות בכל הדבר, או"ד אדרבה אפי' אם הב' מנות שוין הרבה פרוטות, באופן שמגיע לכ"א יותר מפרוטה ג"כ לא יצא כיון דאינו מיוחד לכל אחד וצ"ע".
  1. **משל"מ ע"י גזל, מצוה הבא בעבירה**.
     1. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תשל"ז) – "***שאלה: גזל אוכל ונתנו לחבירו לקיים משל"מ אם יוצא יד"ח משל"מ. תשובה: אם קנה בשינוי יתכן שיוצא".
     2. מראי מקומות – שערי זבולון (פורים שער ב' פרק ו' אות ט', עמ' ס"ד), בית ישראל (ישראל, סי' רי"ז אות ו').

1. משלוח **מנות** איש לרעהו.
   1. **רק אוכלים ומשקים או ה"ה בגדים ושארי דברים**.
      1. רק אוכלים ומשקים.
         1. רמב"ם (פרק ב' הל' ט"ו) – "שתי מנות של בשר או שני מיני תבשיל או שני מיני אוכלין לחבירו".
         2. תרומת הדשן (ח"א סי' קי"א) – "דלא אשכחן בשום מקום **דמיקרי מנות** אלא מידי דמיכלי או דמשתי. וכן דקדק הרמב"ם בלשונו שכתב וחייב לשלוח שתי מנות של בשר או שתי מיני תבשיל או שתי מיני דאוכלים, ונראה דשתייה בכלל אכילה".
         3. מחבר (סעי' ד') – "בשר או של מיני אוכלים".
         4. של"ה (מגילה פרק נר מצוה אות י"ב, אות י"ג).
         5. ט"ז (ס"ק ד') – "מיני אוכלין. ולא בגדים או שאר דברים ושתיי' בכלל אכילה".
         6. מג"א (ס"ק י"א) – "מבושלים הראוי לאכילה (מהרי"ל) וה"ה משקה (של"ה)".
         7. ***ח"א (כלל קנ"ה סעי' ל"א***) – ***"לא נקרא מנות אלא דבר שראוי לאכול כמות שהוא".***
         8. קיצור שו"ע (סי' קמ"ב סעי' ב') – "לא נקרא מנות אלא דבר שראוי לאכול".
         9. מ"ב (ס"ק כ') – "ולא בגדים ושארי דברים וה"ה משקה דשפיר דמי דשתיה בכלל אכילה וכן סגי באחד אוכל ואחד משקה".
         10. ערה"ש (סעי' י"ד, סעי' י"ז) – "ואם שלח מיני בשר ונמצאו אח"כ טריפה וודאי דלא יצא וכן בשולח מעות או חפץ או אפילו מיני אוכלים שאינם ראוים לאכילה כמו שהם כמו בשר חי לא יצא".
         11. דברי יציב (או"ח סי' רצ"ח) – "ובזה א"ש מה שחילקו הטור ומחבר ביניהם, וכתבו משלוח מנות בדיני הסעודה כיון שהחיוב לשלוח מיני אכילה, משא"כ במתנות לאביונים במעות כתבו בסי' תרצ"ד בדינים שקודם הסעודה ודו"ק".
         12. יחוה דעת (ח"ו סי' מ"ה) – "השולח מעות לחבירו בפורים, אינו יוצא ידי חובת מצות משלוח מנות, ואין יוצאים ידי חובה אלא בדברי מאכל ומשתה בלבד".
         13. תשובות והנהגות (ח"ג סי' רל"ו אות ג').
         14. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סי' תרצ"ה סעיף ד' סעי' ו', פורים מהדורת תשע"ג עמ' תש"ט).
         15. ושאר פוסקים.
      2. מראי מקומות.
         1. מהרלב"ח (סוף סי' ל"ב) – "ומנות איש לרעהו זמנם הכי הוא כי המנות הם מהסעודה שהוא עושה לעצמו לפעמים כדאמרינן מחלפי סעודתייהו אהדדי".
         2. בית שערים (או"ח סי' ש"פ ד"ה ולפ"ז) – "דאיש השולח לאיש או אשה השולחת לאיש צריך דוקא מין מאכל ולא בגדים ואיש השולח לאשה או אשה לאשה. **בזה"ז מיני בגדים ותכשיטין עדיפי**. אבל בזמן שביהמ"ק קיים גם לנשים צריך לשלוח מיני מאכל דוקא דאין שמחה אלא בבשר".
         3. מקדש ישראל (סי' רל"ב) – "מנות הלוי ... ונראה שאין זה סתירה למה שנקטו הפוסקים שאין יוצאים מצות משלה"מ כי אם במידי המיכל (כנ"ל) שי"ל שהוא מטעם השני שכ' התרה"ד שהוא משום דלא אשכחן בשום מקום דמיקרי מנות אלא מידי דמיכלי או דמישתי, שוב הערני שכן כ' בשו"ת בית שערים (סי' ש"פ). וטעם הדבר (למה באמת בעינן מידי דאכילה אם נימא שהעיקר כדי להרבות ריעות) י"ל על פי מה שכ' בתשו' המהרלב"ח (סי' ל"ב) בפורים דמוקפין שחל בשבת שנותנים משלח"מ בשבת משום 'שהמנות הם מהסעודה שהוא עושה לעצמו' (לפעמים) כדאמרינן מחלפי סעודתייהו אהדדי עכ"ל, פי' שכך תיקנו שכל אחד ואחד יבשל בהרווחה וישלח חלק מסעודתו לריעיו וידידיו לשמחם [וזה מתאים ללשון הפסוק ולקתת את החזה וגו' והיה לך למנה (שמות כט-כו) שפירושו חלק (תרגום)], וכדמצינו נמי בקרא אכלו משמנים ושתו ממתקים ושלחו מנות לאין נכון לו. נחמיה ח-י), ולכאורה יש להוכיח נמי כנ"ל ממה שקבע המחבר דיני משלוח מנות בסי' תרצ"ה המדברת מדיני סעודת פורים שמשלח"מ הוא חלק ממצות סעודת פורים".
         4. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סי' תרצ"ה סעיף ד' סעי' י"א) – "וטוב להדר ולשלוח שני מיני 'אוכלים'. [לפי שכן מוכח מגירסת ר"ח במגילה (ז:) דגרס, ר"י נשיאה שלח לר"א ירך של עגל וקנקן של יין, שלח ליה קיימת בנו ומתנות לאביונים, וכתב, כלומר נתינת אביונים נתת לי 'מנה אחת' והיא הירך, חזר ושלח לו עגל וג' קנקני יין וכו'. ע"ש. **אלמא שאין המשקה בכלל מנות**. ונכון לחוש לזה]".
   2. **אם יוכל למכרם מיד ולקנות לצורך סעודה**.
      1. מהני.
         1. הלכות קטנות (ח"ב סי' קס"ג) – "שאלה השולח מעו' כסות וכלים בשביל מנות אם יוצא. תשובה אם יוכל למכרם מיד ולקנות לצורך סעודה מהני דתנן (נדרים ל"ב:) אין בין מודר הנאה מחבירו למודר הימנו מאכל וכו' ורב מארי שלח לרבה זנגבילא ופלפלי (מגילה ז':) דהנאה המביאה לידי מאכל כמאכל דמי".
         2. מעם לועז (אסתר עמ' רמ"ט אות ר"ג) – "אם שלח לחבירו מעות או בגדים או שאר דבר של ערך אם זה דבר שאפשר למוכרו בכל שעה, נחשב כאילו שלח לו מיני אוכל. שהוא יכול למוכרו ולקנות לו צרכי סעודה. ואם שלח לו דבר שאי אפשר למוכרו אינו יוצא חובת משלוח מנות".
      2. מחמיר.
         1. סתימות שאר פוסקים.
   3. **אם דברי תורה נכלל במשלוח מנות**.
      1. יוצא.
         1. דבר ישראל (ח"א סי' רכ"ב) – "הרי שגם הגאונים ז"ל אשר היו בדורות שאחרי גאוני קדמונינו ז"ל תפשו במנהגם לקיים משלוח מנות בלי פקפוק כלל, והגם כי בלי ספק שלחו גם מנות ממש כמשמעו בפורים לקיים גם מצות משלוח מנות, ועכ"פ נראה בעליל מכל הנ"ל דמי ששולח בפורים דברי תורה בתורת משלוח מנות יוצא יד"ח ואין מזחיחין אותן".
         2. עי' מים ההלכה (ח"א סי' קי"ג).
         3. עי' הגר"י ברזובסקי שליט"א (דברי יעקב פורים עמ' כ"א, עמ' ס"א) – "בענין שאלתך האם יוצאים משלוח מנות בחידו"ת, הנה, יעויין בדברי הב"ח סוף סימן תרצ"ה שכשיושבים באהבה וריעות פטורים ממשלוח מנות, עיי"ש דבריו הקדושים. וא"כ אין כאן סתירות, ויעוין בדברי החזו"א סי' קנ"ה סק"א דפורים המשולש ישלח המנות ביום ו' ולא ביום הסעודה כי משלוח מנות ומתנות לאביונים אינם מתחלקים, וא"כ לכאורה משלוח מנות הוא לא רק לצורך סעודה".
      2. לא יוצא.
         1. משפטיך ליקב (או"ח סי' ס"א אות א') – "מש"כ להסתפק אם יוצא מצות משלוח מנות בד"ת וכו' מסתמא כונתך רק בדרך בדיחותא לכבוד פורים כי מפורש יוצא משו"ע סי' תרצ"ה דצריך לשלוח מנוח הראויין לאכילה, יעיי"ש בבאה"ט דאם שלח מעות עכ"פ ראוי לקנות בו מיד מאכל ... ואפילו לפי הטעם שכתבת בשם סה"ק מנות הלוי להרבות השלום והריעות וכו', מ"מ פשיטא דמודה להך דינא דמבואר בטושו"ע למש"מ צריך להיות דבר מאכל, ואין להאריך בדבר פשוט כביעא בכותחא".
         2. רבבות ויובלות (ח"ב סי' שפ"ח).
         3. חזון עובדיה (פורים עמ' קכ"ג) – "וכן תלמיד חכם השולח לחבירו שהוא חידושי תורה ופרפראות לחכמה, או ספרי קודש, ביום פורים, אינו יוצא בזה ידי חובת משלוח מנות".
         4. הגרח"ק זצ"ל (דברי יעקב, פורים עמ' י"ח) – "אמנם לדעת ה'מנות הלוי' יש ענין, אבל אי אפשר לצאת ידי חובת משלוח מנות בספרים גם בדיעבד, אלא שזה דבר טוב כתוספת למיני אוכלים".
         5. תשובות והנהגות (דברי יעקב, פורים עמ' י"ח) – "ענה ואמר שאינו רואה ראה בזה צד שאלה כלל וכלל, ואף הוסיף ואמר דפשיטא ופשיטא דאין יוצאים בזה יד"ח, וכל אותם שכתבו ששלחו ספרים כמשלוחי מנות, היינו להוסיף ולא לגרוע, - וכדי להוסיף באהבה ואחווה, אבל ח"ו לא נתכוונו לצאת בזה המצווה. מרן הגר"מ שליט"א הוסיף בדבריו ואמר שאף לפי טעמו של בעל 'מנות הלוי', מ"מ צריך תחילה שיהיה 'מנות', ו'מנות' היינו במידי דאכילה וכמו שנפסק בשו"ע, וזה ברור".
         6. ועי' תורת המועדים (סי' ט' הע' ג' ד"ה ולענין).
         7. ועי' מועדים לשמחה (ח"ג עמ' שס"ה).
         8. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סי' תרצ"ה סעיף ד' סעי' ט', פורים מהדורת תשע"ג עמ' תשי"א אות ט') – "וכן השולח לחבירו שהוא תלמיד חכם חידושי תורה ופרפראות לחכמה, או ספרי קודש, ביום פורים, אינו יוצא בזה ידי חובת משלוח מנות. ואחר שקיים מצות משלוח 'מנות' לרעהו כדת, יכול לחזור ולשלוח חידושי תורה לרע אחר. [לאפוקי ממ"ש בירחון המאסף (שנה י"ט כרך א' סי' עו), שיוצאים י"ח משלוח מנות בחי' תורה, דלא מבעיא לטעם חיבה וריעות שאין לך התחברות יותר מתורה, שע"י התורה נעשים אחד. אלא אף לטעם שיהיה לו המשלוח מנות לסעודת פורים, הרי עיקר הסעודה לשמחה, ודברי תורה פקודי ה' ישרים משמחי לב. ע"ש. אולם כל דבריו אינם אלא דרשות, ואינם הלכה. שעכ"פ משלוח 'מנות' בעינן וליכא. ובסעודת פורים לא סגי בלא אכילה ממש, ורשב"י שהיה מקיים סעודה שלישית בער"פ שחל בשבת בסודות התורה, (זוהר פר' אמור דף צה.), אין ללמוד ממנו לדידן, וגם אין למדין אפשר משאי אפשר. וראה בחזו"ע פורים (עמ' קכג), ובילקו"י מועדים (עמ' שכג). ומ"ש בספר סנסנן ליאיר (עמ' רח) בשם אחד מתלמידיו, דהרב מנות הלוי שלח לארוסתו את ספרו, הנה מאן יימר לן ששלח לה הספר כדי לצאת י"ח המצוה. וגם מה שתלה שם הדבר בטעמי מצות משלוח מנות, המעיין יראה שאין זה תלוי כלל בטעמים, דבעינן מנות, **ותלמיד טועה כתב זאת**]".
         9. הגרי"מ שטרן שליט"א (דברי יעקב פורים עמ' י"ט, עמ' נ"ה) – "אודות שאלתו האם יוצאים ידי חובת משלוח מנות במשלוח ספר חשוב לחבירו - לענ"ד נראה דאין יוצאים בזה וז"ל הרמב"ם (פ"ב הט"ו ממגילה) 'וכן חייב אדם לשלוח שתי 'מנות בשר' או שני 'מיני תבשילים' או שני 'מיני אוכלין' לחבירו עכ"ל, ומשמע מלשונו שרק במיני מאכלים יוצאים ולא בבגדים או כלים וספרים אפילו חשובים".
         10. הגרש"א שטרן שליט"א (דברי יעקב פורים עמ' י"ט, עמ' נ"ו) – "הנה הדבר פשוט לענ"ד דאין יוצאין ידי חובת משלוח מנות אלא במידי דאכילא ולא בספרים ולא בתכשיטים וכדו'. ומה שנקטו המחברים לישנא משלוח מנות שיגרא דלישנא הוא ודרך מליצה, אבל מעולם לא היתה כוונתם שאפשר לקיים בזה את המצווה ובאמת כן הוא מסקנת דעתו של הגר"י וועלץ זצ"ל בלא ספק ששלחו גם מנות ממש כמשמעו לקיים גם מצוות משלוח מנות. כן נראה לענ"ד פשוט וברור".
         11. הגר"א שלזינגר שליט"א (דברי יעקב פורים עמ' כ', עמ' נ"ט) – "בענין משלוח מנות מפורש במשנה ברורה שיש לשלוח דברי אוכל ולא מתנות ובגדים. אמנם אכן בעל 'מנות הלוי' חיבר את חיבורו כדי לשלוח את הספר לחותנו כמשלוח מנות, אבל יתכן שלא התכוין לצאת בזה ידי חובה, ורק היה זה תוספת למשלוח כדי לשמח את חותנו. וזה תמיד יפה להוסיף גם ספר, אבל לא לצאת בזה יד"ח המצוה ...".
         12. עי' שבט הקהתי (דברי יעקב, פורים עמ' כ') – "למעשה, כבר כתבו הפוסקים דאינו יוצא מצוות משלוח מנות כאשר שולח ספר ורק צריך לשלוח מנות חשובים, אולם רק באופן דאי אפשר לשלוח מנות - אפשר לשלוח ספר בתור משלוח מנות חשובים, דלשלוח מנות של אוכלים לפעמים חשוב טפי ממשלוח ספרים ושמח בזה טפי".
         13. ויצב אברהם (דברי יעקב פורים עמ' כ', עמ' נ"ח) – "מעתה אין הדברים יוצאים מידי פשוטם בגמ' וברמב"ם ובפוסקים, שצריך דווקא דברי מאכל, אף לפי הטעם שהמשלוח מנות הוא כדי להרבות ריעות. וכל הני עובדי שהביא מעכ"ת בשאלתו מגדולי ישראל, ובראשם רבי שלמה אלקבץ זי"ע, ששלחו חיבוריהם וכתבו שהוא משלוח מנות, אף שנקטו לשון 'משלוח מנות', מנא ליה למעכ"ת שלא שלחו חוץ מזה גם דברי מאכל לאדם אחר, או אף לאותו אדם - יחד עם הספר, ואין מביאים ראיה מדיוקים כאלה, נגד פשטות הגמ' והפוסקים".
         14. הגרי"י כהן שליט"א (דברי יעקב פורים עמ' כ"ג, עמ' ס"ט) – "אשר ע"כ לענ"ד נראה פשוט דכל הלשונות שמצינו בספרי הקדמונים ששלחו לרעיהם חידושי תורה למנות, אינו אלא לתפארת המליצה, להרבות רינה ודיצה, כיאה ליפה כתרצה".
         15. הגר"נ בן שמעון שליט"א (דברי יעקב פורים עמ' כ"ד, עמ' פ') – "למסקנא: אין יוצאים יד"ח משלוח מנות בנתינת ספרים, רק בדברי אכילה ושתיה".
      3. מראי מקומות – דברי יציב (ליקוטים והשמטות סי' ס"ה אות ד'), אבן פנה (ח"ב סי' פ"ו), היכל הוראה (דברי יעקב פורים עמ' כ"ב, עמ' ס"ו, מה טובו גליון י"ג עמ' קמ"ח), בית מתתיהו (ח"ב סי' ט' אות כ"א).
         1. חשוקי חמד (מגילה דף ז., דברי יעקב פורים עמ' נ"ג, מה טובו גליון י"ג עמ' ק"ב אות א') – "שאלה. מי שנמצא במקום שאין לו משלוח מנות, ויש לו ספרים, או שיש לו חידושי תורה, האם ישלחם לחבירו וישמח את לבו, ויצא בו ידי חובה, או שמא צריך דוקא מיני מאכל או משתה. תשובה. בספר מנות הלוי (בפתיחה) כתב ששולח את הספר [מנות הלוי] שי לחותנו, וקרא שמו מנות הלוי כדין וכהלכה שתי מנות לאדם אחד. וכן כתב הרמ"א בספר מחיר היין (בחתימת ספר) 'שלחתי בימי הפורים למנה לאבי ישראל', וכן כתב בשו"ת יהודה יעלה (או"ח סימן רו) ויקבל נא ממני גרגיר זה במקום משלוח מנות איש לרעהו. אולם יתכן שכל זה לא כתבו אלא במליצה, ולא להלכה שיצאו בזה משלוח מנות. ובספר קרבן תודה על מגילה (חידושי דינים סק"ה) נסתפק בזה וכתב שיתכן שיצא, דהתורה הקדושה נדמה לאכילה ושתיה, כמש"כ לכו לחמו בלחמי, ושתו ביין מסכתי. וגם שמחת הלב איכא כי פקודי ה' ישרים משמחי לב. ובספר בני שמעיה (שם בשו"ת סימן כה) כתב שיתכן שאף לתרומת הדשן (סימן קיא) הסובר דטעם משלוח מנות הוא כדי לספק צרכי הסעודה, יתכן שיצא, כיון דתנן באבות (פ"ג מ"ג) שלשה שאכלו על שלחן אחד ולא אמרו עליו דברי תורה, כאילו אכלו מזבחי מתים. ומ"מ להלכה ולמעשה כתב המשנ"ב (סימן תרצה סק"כ) דבעינן שיהיה מין אוכל המבושל ולא בשר חי, דמשלוח מנות הראוי מיד לאכילה משמע, וי"א דכיון שהוא שחוט וראוי להתבשל מיד שרי. ומשמע שכ"ש שאין יוצאים בדברי תורה, אלא שיתכן שאלה שמוסיפים למשלוח מנות, גם ספר, או מכתב עם חידושי תורה, יש בזה טעם לשבח".
         2. הגרמ"ט וייסברגר שליט"א (דברי יעקב פורים עמ' כ"א, עמ' ס"ג) – "אמנם כל ההיתר הזה לצאת עם משלוח ספרים מצוות משלוח מנות אליה וקוץ בה שזה שייך רק באופן שגם השולח וגם המקבל בדרגא שיש לו שמחה ותענוג מהדברי תורה ומשביע נפשו בדברי תורה ...".
         3. דברי יעקב (הייזלר, בירור א' [עמ' י"א]) – "העולה לדינא דלעת רוב גדולי ההוראה שליט"א שהבאנו כאן, בלתי ניתן לצאת כלל חובת משלוח מנות בספרים או בחידושי תורה, אולם אחדים מהם ס"ל דבדיעבד ממש ניתן לצאת ידי חובה בשליחות ספרים או דברי תורה, ועל כן יעשה כל אחד שאלת חכם בזה הדבר האיך להתנהג להלכה למעשה".
   4. **סגריות** (cigarettes).
      1. מיקל.
         1. דבר ישראל (ח"א סי' רכ"ג).
      2. מחמיר - פוסקים.
         1. חזון עובדיה (פורים עמ' קכ"ג) – "וכן השולח לחבירו קופסת סיגריות או טבק הרחה לא נחשב ל'מנה', לצאת בזה ידי משלוח מנות, אפילו כשיודע שהמקבל מעשן ומריח טבק".
         2. חוט שני (יד בפורים פרק ל"ב הע' כ"ב) – "אם שולחים סיגריות או טאבאק, אפילו אם המקבל מעשן, או מריח טאבאק, אינו יוצא ידי חובת מצות משלוח מנות".
         3. הגרח"ק זצ"ל (שערי שיח עמ' קכ"ט תשובה שי"א) – "שאלה: בשעת הדחק, האם אפשר לקיים מצות משלוח מנות ע"י סיגריות לעישון. תשובה: לא".
         4. ועי' תורת המועדים (סי' ט' אות ג').
         5. מועדים לשמחה (ח"ג עמ' שס"ג).
         6. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סי' תרצ"ה סעיף ד' סעי' ח', פורים מהדורת תשע"ג עמ' תשי"א אות ח') – "וכן השולח לחבירו קופסת סיגריות או טבק הרחה לא נחשב ל'מנה', לצאת בזה ידי משלוח מנות, אפילו כשיודע שהמקבל מעשן ומריח טבק. [שו"ת תירוש ויצהר (סי' קעא). ובשו"ת ציץ אליעזר ח"ט (סי' לג/ג). וע"ע בשו"ת דברי ישראל וועלץ (סי' רכג). ובשו"ת רבבות אפרים ח"ג (סי' תעג אות ב). [ולכאורה אף שלפי טעם להראות חיבה שפיר דמי גם בזה, אבל לטעם שיש לשלוח מנות לאין נכון לו להרווחת סעודה לבעלי שמחה, בזה שאין יי"ח סעודה לא מהני, ואנן חיישינן לשני הטעמים]. וראה בחזו"ע פורים עמ' קכג, ובילקו"י מועדים, עמוד שכג]".
2. שיעור ה'מנות' במשלוח מנות.
   1. **האם צריך שיהיה שוה פרוטה**.
      1. מחמיר.
         1. קיצור של"ה (מגילה עמ' צדקה ד"ה ולענין, צ"ח-ד') – "שצריך להיות שוה פרוטה וצריך להיות דוקא מנה יפה שהוא דרך כבוד".
      2. מיקל.
         1. לקט יושר (עמ' קנ"ח) בשם התרה"ד – "ואמר שיוצא אדם אם שלח אדם לחבירו בפורים תאינה אחת ותמרה אחת, אף על פי ששניהם אינם שוים פרוטה אחת".
         2. מקור חיים (על סעי' ד' ד"ה בקיצור) – "בקיצור של"ה דף ע"ז ע"ג [שם ד"ה ולענין] דיהיה השלוח מנות שוה פרוטה, ולא ידעתי מנא ליה, דטפי ניחא לומר כך על מחנות לאביונים".
      3. מראי מקומות – אשל אברהם (בוטשאטש, על סעי' ג' ד"ה בהשיעור, לשונו מובא לקמן), צפנת פענח (הל' מגילה וחנוכה פרק ב' הל' ט"ו, לשונו מובא לקמן), דברי יציב (ליקוטים והשמטות סי' ס"ה אות ו').
   2. **שלח פחות מש"פ ונתייקר - למחמירים לעיל**.
      1. מראי מקומות – בית אבי (ח"ד סי' ס"א), דברי שלום (קרויז, ח"ה סי' קכ"ה, לשונו מובא לעיל [לענין מתנות לאביונים]).
         1. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תשס"ד) – "***שאלה: שלח משל"מ ע"י שליח וכששלח ל"ה שוה פרוטה ובדרך נתייקר, אם יצא. תשובה: תלוי אם השליח כבר זכה לו".
   3. **האם צריך מנה חשובה**.
      1. מחמיר.
         1. עי' קיצור של"ה (מגילה עמ' צדקה ד"ה ולענין, צ"ח-ד') - לשונו מובא לעיל.
         2. פמ"ג (מש"ז ס"ק ג', ראש יוסף מגילה דף ז. ד"ה ויש) – "ויראה שיעור משלוח מנות כפי שיעור הראוי לכבד לחבירו באותו העיר די".
         3. ערה"ש (סעי' ט"ו) – "נ"ל דבזה אינו די בכזית או ברביעית דבעינן מנה יפה דזהו לשון מנות כעניין חתיכה הראוי להתכבד שיהא דבר חשוב ואלו ששולחין חתיכות קטנות לא יצאו ידי חובתן".
         4. צפנת פענח (הל' מגילה וחנוכה פרק ב' הל' ט"ו) – "וגם נ"מ דהנה סתם מתנה הוה פרוטה עיין ב"ק ד' ק"י ע"ב ותוס' פסחים ד' ל"ב וכ"מ ועיין רשב"ם ב"ב ד' ס"ג ע"א דגבי יין הוה רביעית הלוג וזה הוה פלוגתא דתנאי בעירובין ד' כ"ט ע"א ע"ש וע' חולין דקל"ב ע"ב גבי מתנות כהונה ע"ש. אך מנה צריך להיות דבר חשוב מזה וע' חולין ד' ח' וע' כאן ד"ז ע"ב ובירו' פ"א סה"ז באטמא דקיימא כו' וע' פסחים דל"ו ע"ב גבי אשישי ע"ש. ועי' מש"כ רבינו ז"ל בהל' מתנות עניים פ"ו הי"ב ובמה שכתב הר"ש ז"ל חלה פ"ב משנה ו' דמתנה צריך להיות כביצה ועיין בירושלמי פ"א דדמאי משנה ב' מה דמחלק בין שלם לפרוס ובפ' י"א דתרומות ה"ה ע"ש".
         5. הגריש"א זצ"ל (פסקי שמועות סוף עמ' קנ"ד, אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ז אות ד') - לשונו מובא לקמן.
         6. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' ל' אות צ"ה) – "אין שיעור כמה צריך להיות מנה למשלוח מנות ולכתחילה שזה יהא דבר חשוב".
         7. חוט שני (פסקי שמועות ריש עמ' קנ"ה).
         8. קובץ הלכות (פורים פרק ט"ו סעי' ה') – "שיעור המנות, נראה שצריך להיות כפי השיעור מה שרגילין לכבד לאורח הבא לביתו, והוא כמו כזית לחם או פת כיסנין, או רביעית יין ושאר משקין חשובים, וכן פרי כמו תפוח אחד או תפוז אחד וכדומה מקרי מנה, והעיקר שיהא המאכל דבר חשוב".
      2. מראי מקומות – אשל אברהם (בוטשאטש, על סעי' ג' ד"ה בהשיעור, לשונו מובא לקמן).
         1. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות קס"ב) – "מאד שכיח שנותנים משלו"מ ב' מנות שאין חשובות באמת למקבל **ורק מעמידים אותם בכלי ובצורה מפוארים** והדבר נהיה חשוב אך אין החשיבות מכח עצם המנות, האם לחומרת הביה"ל זה כדין. תשובה: יתכן שיש להדר".
         2. עי' לקמן.
   4. **מנה חשובה: לפי הנותן, לפי המקבל, או לפני שניהם**.
      1. לפי הנותן.
         1. שדי חמד (פורים סי' ח').
      2. לפי המקבל.
         1. עי' ***ח"א (כלל קנ"ה סעי' ל"א) – "נ"ל דמירושלמי פ"ק סוף הלכה ד' ... משמע מזה שאם שולח דבר פחות לעשיר אינו יוצא בזה משום משלוח מנות".***
         2. עי' בה"ל (ד"ה חייב) – "הח"א הוכיח מן הירושלמי דאם שולח לעשיר דבר פחות אינו יוצא בזה ידי משלוח מנות וכן משמע בריטב"א לפי גירסא אחת שם בגמרא. אכן ש"פ לא הזכירו דבר זה **ונכון ליזהר בזה לכתחלה**".
      3. **שניהם: לפי הנותן ולפי המקבל**.
         1. ריטב"א (מגילה דף ז. ד"ה תני, עי' מגיה הע' תרנ"ח) – "ר' יהודה נשיאה שדר ליה לרב הושעיא אטמא דעגלא תילתא וגרבא דחמרא. גרש"י ז"ל שלח לו קיימת בנו רבינו ומשלוח מנות, ופירש דהכא מנות איכא, ול"ג הדר שלח ליה איהו, אבל בכולהו נוסחי גרסינן קיימת בנו רבינו ומתנות לאביונים. פי' שלא היתה יקרה התשורה בעיניו ואמר שאינה מתנה לאדם כמוהו ולא יצא ידי חובת משלוח מנות איש לרעהו, הדר שלח ליה כלומר רבי יהודה נשיאה גופיה עגלא תליתאה ותלת גרבי יין שלח ליה קיימת בנו רבינו ומשלוח מנות איש לרעהו, כלומר שזו התשורה הראויה לך".
         2. הגרשז"א זצ"ל (עלהו לא יבול ח"א ריש עמ' ר"נ) – "מהו שיעור מנה למנה במשלוח מנות. תשובה: שיהיה דבר חשוב - עוגה טובה, חבילת שוקולד מכובדת. עשיר שישלח או שישלחו לו תפוח ותפוז כמנה במשלוח מנות לא יוצא ידי חובתו".
         3. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ז אות ד') – "לכתחילה ראוי לשלוח דבר שיהיה חשוב למקבל, וכן שיהיה חשוב לנותן, דהיינו שלא יהא עשיר שולח דבר פשוט שלא לפי ערכו".
         4. עי' ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סי' תרצ"ה סעיף ד' סעי' י"ז, פורים מהדורת תשע"ג עמ' תשי"ט אות י"ח) - לשונו מובא לקמן.
         5. עי' מועדים לשמחה (ח"ג עמ' של"ז).
         6. עי' תורת המועדים (סי' ט' הע' י').
      4. מראי מקומות.
         1. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות קס"א) – "לביה"ל שחשש לתת משלו"מ מנה חשובה למקבל, מה הדין בנותן הרבה מנות שכל אחת לעצמה אין חשובה אך כולן בצירוף חשובים, האם לחשש הביה"ל לא יצא. תשובה: יוצא ידי אחת, (א.ה. וכשיש פעמיים צירוף לחשיבות הוו שתים)".
         2. הגר"ש פעלדער שליט"א (שיעורי הלכה פורים תשפ"ג) – "מכיון שכאמור קיום המוצה הוא בשתי מנות ולא די במנה אחת א"כ צריכים להיות ב' המנות חשובות ולא די באחד מהם. לכן **השולח בקבוק יי"ש יקר ערך יחד עם שוקולד** (chocolate) קטן או השולח חלה גדולה עם איזה ממתק (candy) לא יצא יד"ח".
   5. **האם צריך כדי שיעור סעודה**.
      1. מחמיר.
         1. עי' זרע יעקב (סי' י"א), הו"ד בחיד"א (מחזיק ברכה ס"ק ב').
         2. כה"ח (ס"ק ז', עי' ס"ק י"א) – "הריטב"א ... אמנם הרב זרע יעקב בשו"ת סי' י"א כתב דשתי מתנות לאביונים שוים לשני מנות לאיש אחד וכי היכא דמשלוח מנות היינו כדי סעודה כדאמרינן אביי בר אבין ורב חנניה בר אבין מחלפי סעודתייהו אהדדי אלמא דפחות מכדי סעודה לא נפיק ה"ה למתנות לאביונים כדי סעודה לעני ... ועדיין צריך להתיישב בדבר יעו"ש. והב"ד המחב"ר ... וכן המנהג להחמיר כדי לצאת אליבא דכ"ע. וה"ד לשני עניים אבל לשאר נותן מה שחפץ".
         3. ציץ אליעזר (חי"ד סי' ס"ה) – "ולזה נראה לי שהקביעות לשיעור המנה היא שתהא בכל אחת מהן שיעור של ג' ביצים מפת שהוא כדי שיעור סעודה, ובדומה למה שמצינו בשע"ת בסי' תרצ"ד שכותב בנוגע לשיעור מתנות לאביונים כדיעו"ש, ואפילו החולקים שם וסברי דסגי בפחות מזה (יע"ש במשנ"ב סק"ב) יש לומר דבכאן יודו דבעינן כשיעור הזה דהא כתיב בפסוק מפורש בלשון מנות, והיינו מנה שיש בה כדי שיעור סעודה".
         4. עי' ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סי' תרצ"ה סעיף ד' סעי' י"ז, פורים מהדורת תשע"ג עמ' תשי"ט אות י"ח) – "ראוי להזהר במצות משלוח מנות, שיהיו המנות יקרות וחשובות, לפי ערך הנותן, כדי להראות חיבה וריעות למקבל. ואם המקבל עשיר ביותר, טוב שיהיו גם לפי ערך המקבל. וטוב שיהיה בהם כדי שיעור סעודה. [כ"כ בשו"ת זרע יעקב, ובערוה"ש (סי' תרצה סט"ו), שאין יוצאים בכזית או ברביעית, אלא בעינן מנה יפה, שזהו לשון מנות, וכענין חתיכה הראויה להתכבד שהוא דבר חשוב. והשולחים חתיכות קטנות לא יצאו י"ח. והגאון מבוטשאטש באשל אברהם (שם) כתב להסתפק בשיעור משלוח מנות אם הוא בכזית או ברביעית, או במה שראוי להתכבד לפני האורחים, או בשוה פרוטה, ונוטה לומר דגבי מתנות לאביונים השיעור בפרוטה. ולגבי משלוח מנות השיעור בראוי להתכבד או בכזית. ע"כ. ובספר מאורי אור (דקכ"ט.) כתב, דמשלוח מנות די בכזית בכל מנה. [ובדין מתנות לאביונים כתב הריטב"א שמספיק לתת פרוטה אחת לכל אביון]. ואכן ראוי להחמיר במשלוח מנות. (וע' בברכי יוסף (סק"ד) בשם שדה יהושע, שעיקר המצוה שיהיו המנות יקרות הערך ועריבות. ומיהו בלקט יושר (עמוד קנח) כתב, שיוצאים אפילו בתאנה אחת ותמרה אחת אע"פ שאין בשניהם שוה פרוטה וכו'. וע' בילקוט יוסף מועדים, עמוד שכח]".
      2. לא צריך.
         1. סתימות הפוסקים.
   6. **כזית או רביעית**.
      1. מחמיר.
         1. ערה"ש (סעי' ט"ו) – "נ"ל דבזה אינו די בכזית או ברביעית דבעינן מנה יפה דזהו לשון מנות כעניין חתיכה הראוי להתכבד שיהא דבר חשוב ואלו ששולחין חתיכות קטנות לא יצאו ידי חובתן".
      2. מיקל.
         1. קובץ הלכות (פורים פרק ט"ו סעי' ה' [לשונו מובא לעיל], הע' ח') – "כתב בערוך השלחן ... דאע"ג דלדינא קיימ"ל כיסוד דברי הערוה"ש שהמנה צריך להיות דבר שרגיל לכבד בו את חבירו המתארח אצלו, מ"מ מ"ש הערוה"ש דכזית או רביעית אינו די למשלוח מנות הוא חידוש, דהא זהו שיעור חשוב שרגילין לכבד בו את חבירו הבא לבקרו, ואינו מדין חתיכה הראויה להתכבד שנזכר בשו"ע יו"ד (סי' קא), אלא הוא שיעור מנה חשובה שרגילין לכבד בו את חבירו".
      3. מראי מקומות – אשל אברהם (בוטשאטש, על סעי' ג' ד"ה בהשיעור, לשונו מובא לקמן), צפנת פענח (הל' מגילה וחנוכה פרק ב' הל' ט"ו, לשונו מובא לעיל), ***הגרח"ק זצ"ל (דרך שיחה ח"ב עמ' ד"ש, לשונו מובא לקמן),*** ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סי' תרצ"ה סעיף ד' סעי' י"ז, פורים מהדורת תשע"ג עמ' תשי"ט אות י"ח, ***לשונו מובא לקמן***)***.***
         1. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות קמ"ג) – "דבר מתוק שדרך לאכול ממנו פחות מכזית האם נחשב למנה למשלו"מ גם בפחות מכזית. תשובה: לא מסתבר".
   7. **בריה**.
      1. מחמיר.
         1. קובץ הלכות (פורים פרק ט"ו סוף הע' ח') – "דפשוט דחשיבות בריה לא מהני לענין משלוח מנות, כגון אם נתן ב' ענבים לחבירו, אע"ג שכל ענב לעצמו הוא כבריה שלימה, אפ"ה אין עליו שם מנה, דלעולם לא יתן אדם לחבירו הבא לבקרו ענב אחד לאכול".
         2. ***הגרח"ק זצ"ל (דרך שיחה ח"ב עמ' ד"ש) – "פרוטה, אף שאין בו כזית. וי"א שצריך מנה חשובה. ובריה - סגי אם הוא חשיב".***
      2. ***מראי מקומות –*** אשל אברהם (בוטשאטש, על סעי' ג' ד"ה בהשיעור, לשונו מובא לקמן).
   8. **האם יש דין "ואנוהו" במשלוח מנות**.
      1. מראי מקומות – הר"ט שפיגל (רבעון קרית ספר חל"ג עמ' ק"ח אות ד').
   9. **יש לו רק מנה אחת**.
      1. תשובות ישראל (ח"ה סי' נ' אות י"ג) – "יל"ע מי שיש לו רק מנה אחת האם ישלח אותה ולכה"פ יקיים חצי מצוה, והכי נראה. וכן במתלא"ב אם יש לו רק חצי פרוטה יתן אותה ולכה"פ יקיים חצי מצוה".

* 1. מראי מקומות – נטעי גבריאל (פורים פרק ס"א סעי' ד'), פסקי תשובות (אות י"ח).
     1. אשל אברהם (בוטשאטש, על סעי' ג' ד"ה בהשיעור) – "בהשיעור דמשלוח מנות, אני מסופק אם שיעורו במאכל כזית ומשקה רביעית, או שיעורו בכדי שוה פרוטה, או שיעורו במה שהוא ראוי להתכבד לפני אורח, כפי סגנון מנהג כל מקום. ואם השיעור בכזית, יש לצדד אם יוצא ידי חובתו בבריה שלימה, כיון שיש בו צד שנחשב לברכה אחרונה, בכזית".
     2. הגרח"ק זצ"ל (אשיחה ח"ב ריש עמ' שפ"ח) – "שותפים השולחים משלוח מנות ביחד ואין לכל אחד בזה ב' מנות האם יצאו ידי חובה. תשובה: יתכן שאין יוצאין".

1. מה נחשב 'שתי' מנות.
   1. **ברכה אחת**.
      1. אין צריך שיהיו שתי ברכות שונות.
         1. הגריש"א זצ"ל (יבקשו מפיהו פרק א' סעי' ה' אות א', אות ב', אות ג') – "שאין צורך".
         2. קובץ הלכות (פורים פרק י"ז סעי' ב') – "לא צריך שיהיו המנות של ב' ברכות חלוקות".
   2. **דג וביצה שעליו**.
      1. יצא, שנחשב ב' מנות.
         1. מעם לועז (אסתר עמ' רמ"ט אות ר"ד) – "וצריך לשלוח לו ב' מינים. ואם שלח לו עוגה ממולאת בבשר (פסטיל) יוצא ידי חובה, שיש בה קמח ובשר. וכן אם שלח לו דג צלוי ועל גביו ביצה".
         2. כה"ח (ס"ק מ"ד) – "הרב עדות ביעקב בסי' צ"ב נסתפק בדג וביצה שעליו יעו"ש ולע"ד אין שום מקום להסתפק בזה דפשיטא דיוצא אליבא דכ"ע. כס"א או' ב' יעו"ש".
      2. מחמיר, שנחשב כמנה אחת.
         1. חיד"א (פתח עינים ביצה דף טו: ד"ה בדג) – "ונראה לי ההדיוט פשוט דאינו יוצא י"ח בפורים לשתי מנות בדג וביצה שעליו ודלא כהרב עדות ביעקב סי' צ"ב שנסתפק ע"ש".
         2. ערה"ש (סעי' י"ז) – "וראיתי מי שמסתפק בדג וביצה שעליו אי זהו שני מנות כמו בעירובי תבשילין [שם] ולי נראה דכפי מ"ש בסעיף ט"ו דבעינן דבר חשוב ממילא דטיח הביצה שעל הדג אינו עולה למנה אחת וכן כל כיוצא בזה".
         3. הגריש"א זצ"ל (יבקשו מפיהו פרק א' סעי' ד' אות א').
         4. חזון עובדיה (פורים עמ' קכ"ו) – "השולח לחבירו דג מטוגן עם הביצה שעליו, יוסיף עמו מנה אחרת, שלדעת כמה אחרונים הדג וביצה שעליו נחשבים כמנה אחת לענין זה".
         5. עי' הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א תשובה תשפ"א) – "שאלה: אם יוצא משל"מ בדג וביצה ביחד. תשובה: יתכן שלא".
         6. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סי' תרצ"ה סעיף ד' סעי' י"ד, פורים מהדורת תשע"ג עמ' תשי"ז) – "השולח לחבירו דג מטוגן עם הביצה שעליו, יוסיף עמו מנה אחרת, שלדעת כמה אחרונים הדג וביצה שעליו נחשבים כמנה אחת לענין זה. [ילקוט יוסף מועדים, עמוד שכו]".
      3. מראי מקומות – באה"ט (ס"ק ז').
   3. **מנה של בשר עם תוספות בצדה על הצלחת**.
      1. ***מחמיר, שנחשב כמנה אחת.***
         1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה פורים פרק י"ט הע' ל"ח) – "והשיב לשואל על **מנה של בשר עם תוספות בצדה על הצלחת**, שיוסיף עוד מנה. עכ"ד. ואולי היינו משום ספיקא דהבה"ט סי' תרצ"ה סק"ז בדג וביצה שעליו (ועיין ערוה"ש סי"ז שהחמיר בזה), או משום חשיבות המנה וכדברי הבה"ל הנ"ל".
   4. **עוגה ובראשו מונח שוקולד**.
      1. מראי מקומות.
         1. משנה הלכות (ח"ג ריש סי' ס') – "ששלחתי משלוח מנות עוגה אחת ובראשו מונח טשאקלאדע או שאר נוי העשוי מביצים וכדומה וראויין לאכילה אם מקיים בזה מצות שלוח מנות ...".
   5. *סלט פירות או ירקות*.
      1. ***מחמיר, שנחשב כמנה אחת.***
         1. ***הגרח"ק זצ"ל (דרך שיחה ח"ב עמ' ד"ש) – "שאלה: השולח סלט פירות או ירקות, אם זה נחשב לב' מנות. תשובה: כיון שנאכל ביחד, נחשב למנה אחת".***
         2. הגר"ש מילר שליט"א (שושנת ישראל פורים פרק י"א סעי' י"ב) – "**סלט עם מיני ירקות** נחשב כמנה א' כיון דבעיני בני אדם הוי כמאכל אחד. אכן מי ששולח קערה עם כמה מיני ירקות בנפרד על דעת שהמקבל יערבם יחד ויעשה מהן סלט, זה נחשב כב' מינים".
   6. **מנה פלאפל, סנדויץ, וכדו'**.
      1. מחמיר, ***שנחשב כמנה אחת***.
         1. הגר"ש מילר שליט"א (שושנת ישראל פורים פרק י"א סעי' י"ג) – "וכן סנדויטש ובתוכו ירקות וכדומה להטעים הפת נחשב רק כמנה א**חת. אפילו סנדויטש עם הרבה בשר בפנים מסתבר שאינה רק מנה אחת** כיון דבעי' מנה חשובה וזה לא נחשב כנתן שני מנות חשובות. ומטעם זה גם גלידה בתוך גביע של מזונות לא נחשב ב' מנות אף שמברכין על כל א' בנפרד".
      2. מיקל, שנחשב שני מנות.
         1. יביע אומר (קובץ גליונות מרי"ח ניחוח שנת תשע"ג גליון קל"א עמ' א' שאלה ב') – "מרן שליט"א [זצ"ל] הכריע לגבי משלוח מנות שדג וביצה שעליו חשיב למנה אחת ונשאלנו מהרבה אנשים האם מנה פלאפל תחשב למנה אחת או לשני מנות שסוף סוף אינו דומה לדג וביצה שעליו שהרי הביעה בטילה לדג ואילו כדורי הפלאפל עם הירקות אינם בטלים לפיתה. תשובב: ודאי שפלאפל אינו דומה לדג וביצה שעליו".
      3. מראי מקומות – וישב יוסף (סי' ל'), פרדס יוסף החדש (פורים אות תר"פ, עמ' תצ"ז).
   7. **צנצנת ריבה או קוביה של חמאה עם לחמניה**.
      1. יצא, שנחשב שני מנות.
         1. הגריש"א זצ"ל (יבקשו מפיהו פרק א' סעי' ד' אות ד', וישמע משה ח"ה עמ' קס"א) – "שאלו אם נותנים קוביה של חמאה עם לחמניה למשלוח מנות, האם נחשב לשתי מנות, אע"פ שבדרך כלל, אין אוכלים חמאה בפני עצמו. ומרן שליט"א [זצ"ל] ענה שנחשב שתי מנות".

עי' הגריש"א זצ"ל (נתיבות ההלכה גליון כ"ח עמ' ק"צ) – "שאלה: האם יוצאים ידי חובת משלוח מנות בריבה שאין אוכלים אותה בפני עצמה אלא כממרח. תשובה: יוצאים".

* + 1. מראי מקומות.
       1. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' ל' אות צ"ט) – "אפשר לתת צנצנת ריבה או חמאה למשלוח מנות אף דבדרך כלל אין אוכלים את זה בפני עצמה".
       2. הגר"ש פעלדער שליט"א (שיעורי הלכה פורים תשפ"ג) – "גם יש לדון בממרחים למיניהם כגון אריזת חמאה קופסת גבינה או צנצנת (packet) ריבה (jam) וכדו', שאין ייעודם להיאכל בפני עצמם אלא עומדים הם למירוח אם הם חשובים מנה למשלוח מנות. יש להוכיח דינם ממש"כ העורך השולחן (שם סעי' יז) להביא שיש מי שהסתפק בדין דג וביצה טוחה עליו, אי הוי שתי מנות, וכתב הוא להכריע משיטתו ה נ"ל להצריך שיהיו ב' המנות חשובות, וא"כ פשוט שמכיון שטיח הביצה שעליו אינה חשובה אין להחשיבו למנה אחת, ע"כ. הרי מדבריו שאילו היתה טיחת הביצה חשובה היתה נחשבת למנהת הגם שהיא אינה עומדת למאכל בפני עצמו אלא היא טוחה על הדג, למדנו מדבריו שכל ממרח שנשלח באופן שהוא חשוב אין חסרון בו מצד שאינו מיועד להאכל בפני עצמו. אכן ראיתי בספר יבקשו מפיהו ששאלו מהרב אלישיב זצ"ל על צנצנת ריבה או חמאה עם לחם אם יוצאים בזה ידי חובת שתי מנות, והשיב שבעצם אין חסרון בכך שהוא מריחה ויכול לעלות למנה אלא שאם שולחים צנצנת קטנה של ריבה או חמאה אינו חשוב די כדי להיחשב למנה, אא"כ ישלחו מהם ג' או ד' צנצנות. ומכאן תושבה לשאלת רבים אם יוצאים יד"ח בשליחת סלט (salad) עם אריזת קרוטונים (packet croutons), דשפיר אפשר לצאת בזה ידי חובת ב' מנות הגם שלעולם דרך הקרוטונים לערבם בסלט ולא לאכלם לעצמם. אך אם שולחים רק מעט קרוטונים אין בזה חשיבות ואין עולה למנה. כמו"כ מטבל (dip) דינו כממרח שבעצם הוי מנה רק צריך שיהא ממנו שיעור חשוב".
  1. **מולייתא הממולא בשר**.
     1. יצא, שנחשב ב' מנות.
        1. מעם לועז (אסתר עמ' רמ"ט אות ר"ד) - לשונו מובא לעיל.
     2. ***מחמיר, שנחשב כמנה אחת.***
        1. חזון עובדיה (פורים עמ' קכ"ו) – "והוא הדין למי ששולח לחבירו מולייתא (פסטיל) הממולא בשר, או עיסה מטוגנת שממולאת בתוכה בזרעונים וקטניות (סמבוסך), שיש להוסיף עם המנה הזאת, מנה נוספת ממין אחר, כדי שיהיו שתי מנות".
        2. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סי' תרצ"ה סעיף ד' סעי' ט"ו, פורים מהדורת תשע"ג עמ' תשי"ח) – "וכן מי ששולח לחבירו מולייתא [פסטיל] הממולא בשר, או עיסה מטוגנת שממולאת בתוכה בזרעונים וקטניות (סמבוסק), שיש להוסיף עם המנה הזאת מנה נוספת ממין אחר, כדי שיהיו שתי מנות. [הנה בשו"ת מים שאל (סי' יח), הביא מ"ש בפסחים (קיד:) דמהני דג וביצה שעליו לחשבם ב' תבשילין, ועפ"ז דן שהשולח לחבירו פאסטיל העשוי מעיסה ובשר בתוכה חשיבי שתי מנות, ויוצא בזה י"ח משלוח מנות. וכ"כ בספר מעם לועז. ובספר עדות ביעקב נסתפק בדבר. אולם בשו"ת היכלי שן תליתאה סבר דנחשב כתבשיל אחד. וכ"ד הרב שערי עזרה. וראה בחזון עובדיה על פורים עמוד קכו, ובילקוט יוסף מועדים]").
  2. **הרבה דברים קטנים בתוך כלי אחד**.
     1. ***מחמיר, שנחשב כמנה אחת***.
        1. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סי' תרצ"ה סעיף ד' סעי' כ', פורים מהדורת תשע"ג עמ' תשכ"ג) – "השולח הרבה דברים קטנים בתוך כלי אחד, [כגון שקדים ואגוזים או סוכריות], אף על פי שאין בכל אחד להחשב מנה נאה, הכלי מצרפן לחשבן מנה אחת חשובה, דזיל בתר טעמא, שהרי הטעם למצות משלוח מנות, הוא כדי להראות חיבה וריעות, והרי גם בדברים קטנים שנצטרפו בכלי אחד שייך הטעם להראות חיבה לרעהו, והכלי מצרפם לענין זה. ואפילו כמה מינים בכלי אחד חזו לאצטרופי למנה נאה, כיון שיש בהם חשיבות ביחד".
  3. **ב' אוכלין נפרדים שמונחים בכלי אחד**.
     1. ***מחמיר, שנחשב כמנה אחת***.
        1. בן איש חי (שנה א' פר' תצוה פורים אות ט"ז, תורה לשמה סי' קפ"ט) – "כל שהניחם בכלי אחד חשיב מנה אחת ואין כאן ב' מנות לרעהו וראיה לזה ממ"ש בגמרא דשבת דף צ"א ע"ב דסבר רבי יוחנן ורבא בקופה מלאה חרדל **אגד כלי שמיה אגד** וכן פסק הרמב"ם ז"ל בהל' שבת פרק י"ב הלכה י"א וז"ל קופה שהיא מלאה חפצים אפילו מלאה חרדל והוציא רובה מרשות זו לרשות זו פטור עד שיוציא את כל הקופה וכן כל הדומה לזה שהכלי משים כל שיש בו כחפץ אחד עכ"ל ע"ש וא"כ ה"ה הכא הכלי משים כל שיש בו כמנה אחת ולכן צריך להניחם בשני כלים כדי לקיים משלוח מנות איש לרעהו".
     2. יצא, שנחשב ב' מנות.
        1. אג"מ (שמעתתא דמשה, שמועות משה סעי' ה') – "מותר לתת ב' המנות כשהן מונחים בתוך כלי א'".
        2. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה פורים פרק י"ט הע' ל"ו, עמ' של"ו) – "ודברי הבן איש חי ... חדוש גדול הן, ולא חיישינן לי'".
        3. שמש ומגן (ח"ב או"ח סי' נ"ו אות ד') – "בשם התורה לשמה ... וההיא דשבת צ"א ... מוכח מדבריו דזה דוקא לענין שבת לענין הוצאה. דכיון שהוא מוציא כלי מלא חפצים ולא הוציא כולו אע"פ שיצא חלק מכלי לחוץ על האסקופה. עכ"ז כל כמה שיש ממנו עדיין חלק בפנים נקרא עדיין לא הוציא. ומילתא דמסתברא היא. אבל לגבי מנות, מאי איכפת אם היו בכלי א' או שנים. העיקר הוא שהם שנים. ובפרט שלסוף יוצאים המקבל מהכלי, והם שנים לפניו. והיום פשט המנהג לשלוח בשני מתנות אחד מאכל וא' משקה. ולא יעלה עה"ד שיקראו מנה אחת אפי' יהיו בכלי א', וחזותם מוכחת עלייהו. וזה פשוט".
        4. עי' ***דברי שלום (מזרחי, ח"ה סי' קכ"א) – "לפי הדין אין מקום למיחש שלא ליתן שתי מנות לתוך כלי אחד, ואפילו שהוא נותנן לחבירו עם הכלי, וכ"ש אם דוקא נותנן בתוך הכלי בשעת הולכתן לבית חבירו, וכן הוא מנהג העולם שאין חוששין לחומרא זו.*** ומ"מ לכתחלה יר"ש בהיכא דאפשר יחמיר על עצמו ליתן כל מנה בכלי אחד בפ"ע לחוש לדברי הרב תורה לשמה והרב בן איש חי ז"ל וחומרא זו ממדת חסידות הויא".
        5. הגריש"א זצ"ל (יבקש מפיהו פרק א' סעי' ל"ו, עמ' ע') – "בבן איש חי ... שאין לזה טעם, שאם הם שני מינים בעצם, מספיק בזה".
        6. שבט הלוי (ח"ג סי' צ"ו אות ד') – "ראיתי בתשובת ס' תורה לשמה ... וראיתו משבת ... ובעניותי פשוט דאין זה לדינא דודאי כיון דבעצם ב' מנות הם יוצאים ידי חובתו, והוצאת שבת אין דמיון לכאן דהתם כיון דאגד כלי על הוצאת הכלי דנין ועדיין לא הוציא כולו משא"כ הכא, והכי נוהגין ששולחים גם בכלי אחד".
        7. הליכות עולם (שנה א' פר' תצוה אות י"א, חזון עובדיה פורים עמ' קל"א) – "והעיקר לדינא".
        8. חוט שני (פורים פרק י' ס"ק א' אות ד', עמ' ע"ו).
        9. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות קמ"ו) – "האם ראוי לחשוש שלא לתת משלו"מ בכלי אחד משום שע"י אגד כלי זה נחשב רק מנה אחת. תשובה: אין לחוש".
        10. תשובות והנהגות (ח"ב סי' שמ"ו) – "בן איש חי ... ודבריו תמוהין ביותר שלענין שבת דוקא שצריך עקירה והנחה לא נקרא הוצאה עד שמוציא את כל החפץ ולזה אגד כלי שמיה אגד וחשיב שעדיין לא הוציא את החפץ שבתוך הכלי, אבל כאן צריך שני מינים ולא שתי נתינות נפרדות לאדם אחד, ופשיטא שיוצאין כה"ג המצוה".
        11. קובץ הלכות (פורים פרק י"ז סעי' ה') – "השולח ב' מנות בכלי אחד חשיב ב' מנות, ולא חיישינן לאגד כלי".
        12. שבט הקהתי (ח"ד סי' קפ"ז) – "ראיתי חידוש בשו"ת תורה לשמה ... וזה חידוש גדול והעולם אין מקפידים על זה. (וראיתי מקצת מלקטים העתיקו החידוש). ונראה ראי' דאע"ג דהם בכלי אחד אם הם שני מינים ואינם מעורבבים נחשב עדיין לשני מינים. מהא דכתב הרמב"ם (פ"ג מהל' בכורים ה"ז) ...".
        13. תורת המועדים (פורים וחודש אדר סי' ט' אות ח').
        14. שם משמעון (או"ח סי' ל"א).
        15. עי' מועדים לשמחה (ח"ג עמ' שנ"ג).
        16. פסקי תשובות (אות י"ג ד"ה ויש).
        17. שיעורי הלכה (ח"א עמ' תפ"ט) – "ולכן למעשה אין צורך לחוש לדברי התורה לשמה".
            1. משום שבעצם הוי ב' מנות – ציץ אליעזר (חט"ו סי' ל"א אות ג', "נהי דבנוגע לב' מינים בכלי אחד יש לפקפק על האמור, וכפי שמעיר גם כת"ר ע"ז, מפני דנהי שהכלי משוי כל מה שבתוכו כחפץ אחד, אבל בכל זאת הרי שני המינים נשארים במציאות ב' מינים גם כשהכלי מצרפן לחפץ אחד").
     3. מראי מקומות – אבני ישפה (גם אני אודך סי' קל"ג ענף ב'), שלמי תודה (פורים סי' כ"ט אות ג'), דברי שמואל (מועדים סי' כ"ט), הר"ע טולידנו (מוריה תכ"א [שבט תשע"ח] עמ' קכ"ג), ישמח ישראל (פרק כ"ב סעי' ב'), עת"ה באתי (קונ"א סי' ב'), פרדס יוסף החדש (פורים אות תר"פ).
        1. אור לציון (ח"ד פרק נ"ט סעי' ב', הע' ב') – "שאלה. האם יש להניח את שני המנות של המשלוח מנות בשתי צלחות נפרדות, או שאפשר להניחם בצלחת אחת. תשובה. אם שולח שני סוגים שונים לגמרי, כגון בשר ועוגות, אין צריך ליתנם בשתי צלחות, אבל אם אינן שונים לגמרי, יש ליתנם בשתי צלחות. (בבן איש חי ... ואולם נראה דאין זה אלא כשהמינים דומים זה לזה, וכגון שני מיני בשר, או שתי מיני עוגות, או שתי מיני סוכריות, שכל שהם שני מינים אף שדומים זה לזה חשובים הם שתי מנות לענין משלוח מנות, אלא שמכל מקום כשניתנים בכלי אחד חשיבי כמנה אחת, אבל אם שני המינים שונים לגמרי, אף כשנתונים בכלי אחד חשובים כשני מינים, ואין צריך להפרידם בכלים שונים".
        2. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תשנ"ט) – "***שאלה: אם יש לדקדק להניח שתי המנות בשני כלים שונים כמש"כ הבא"ח פר' תצווה אות ט"ו. תשובה: יתכן".

הגרח"ק זצ"ל (שערי שיח עמ' קכ"ט תשובה ש"י) – "שאלה: נסתפקנו במצות משלוח מנות האם בעינן שיהיו שתי המנות ששולחן לחברו בב"א דוקא, או"ד גם אם שלח מנה אחת בשעות הבוקר ואת המנה השניה בשעה מאוחרת יותר, קיים בזה מצותו [גם באופן שהמנה הראשונה נאכלה כבר וכדו']. תשובה: לכתחילה בב"א".

* + - 1. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סי' תרצ"ה סעיף ד' סעי' י"ט) – "מעיקר הדין אין צריך לחלק את שתי המנות שבמשלוח מנות בב' כלים נפרדים, דהיינו שיתן כל מנה בצלחת או קערה נפרדת, אלא רשאי ליתנם בקערה או צלחת אחת. ומכל מקום אם יכול נכון לחלק המנות לתת כל מנה בכלי בפני עצמו. [ילקו"י מועדים, עמוד שכט. חזון עובדיה פורים עמוד קלא]".

ילקוט יוסף (פורים, מהדורת תשע"ג עמ' תשכ"ג) – "יש מי שאומר שיש לחלוק המנות ולתת כל מנה בכלי בפני עצמו, ואינו מוכרח להלכה, והעיקר לדינא שאפילו נתן את שתי המנות בכלי אחד יוצא ידי חובה. ומכל מקום אם יכול נכון לחלק המנות לתת כל מנה בכלי בפני עצמו".

* + - 1. תורת מאיר (ח"א סי' ע"ד) – "תשובה: מה שנוהגים בזה"ז לשלוח מנות בסל אחד, ומונחים בו ב' מיני מזון ויותר, וכל אחד עטוף וארוז בנפרד, יוצאים בזה י"ח משלוח מנות בהידור לכל הדעות, ואם אינם עטופים באריזות נפרדות, נכון להניח את ב' המנות בשתי כלים נפרדים".
  1. **ריבוי במשלוח מנות**.
     1. עמק התשובה (ח"ז סי' מ"ד) – "הנה במשלוח מנות קיי"ל דבשני מנות לאיש אחד יצא וכדאיתא בשו"ע או"ח סי' תרצ"ה ס"ד. ולכאורה לפי"ז כיון דבשני מנות לאיש אחד יצא א"כ בשעה ששולח לאיש הראשון יצא ידי המצוה, ומה ששולח כבר אח"כ אין זה כבר בכלל המצוה, דהא יצא כבר משעת שליחת מנות הראשון דומיא דלולב דיצא ידי מצות מנטילה ראשונה, ותו אין כאן מצוה אח"כ, אך אפשר דנהי דיוצא במשלוח מנות הראשון, מ"מ אם משלח עוד מקיים ג"כ עדיין מצות משלח מנות, דמצוה זו אינה מוגבלת, כמו בנטילת לולב ואכילת כזית מצה, אלא כל המרבה לשלוח ממשיך לקיים המצוה, ולפי פשטות השו"ע שכתב דכל המרבה לשלוח לריעים משובח, והוא מהרמב"ם ז"ל משמע כדרך זה דמצוה זאת יש לה המשך ... אלא דיש לעיי' כיון דמצות משלוח מנות הוי בשני מנות לאיש אחד, א"כ לכאורה נימא דאם שולח לאיש אחד אין המצוה אלא במה ששולח שני מנות, אבל מה ששולח יותר מזה, אין זה בכלל המצוה דהא השיעור הוי רק שני מנות, אדרבה לכאורה יש לומר לפי"ז דאם שולח יותר הוי בל תוסיף כיון דהמצוה הוי בשני מנות והוא שולח שלשה, כמו אם מוסיף מין חמישי גבי ארבע מינים דלולב, וממה שהעולם מוסיפין גם במשלוח מנות, משמע דגם שיעור המנות אינה מוגבלת דוקא שנים, אלא כל המוסיף מנות הוי בכלל המצוה, אלא דאמרינן דפחות משני מנות לא יהי' וז"פ".
     2. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תשנ"ג) – "***שאלה: אם כשנותן עוד משלוח מנות אחר שכבר יצא אם מקיים עוד מ"ע. תשובה: הכל מצוה אחת".
     3. נטעי גבריאל (פורים משולש סוף פרק י"ט) – "הגם שמצות היום להרבות במשלוח מנות, אמנם זה רק בריבוי אנשים, ולא בריבוי מינים".

1. האם צריך שתי מנות שונים, וגדרו.
   1. **ב' חתיכות ממין אחד**.
      1. מיקל.
         1. ציץ אליעזר (חי"ד סי' ס"ה, חט"ו סי' ל"א) – "וזאת מה שנראה לדעתי לבאר בכוונת דברי רמב"ם, דהרמב"ם ס"ל שאם מסדר אפילו ממין אחד ב' מנות, כב' מנות בשר, דיוצא כבר עי"כ חובת משלוח שתי מנות, כי בפסוק במגלה לא נזכר שצריך להיות זה מב' מינים, אלא כתוב ומשלוח מנות איש לרעהו, והיינו דהקפידא העקרית בזה היא בעיקר שיהיו ב' מנות, ולא איכפת אם יהא זה אפילו ממין אחד, אלא דצריך להגדיר מהו הקביעות של גדר המנה, ולזה נראה לי שהקביעות לשיעור המנה היא שתהא בכל אחת מהן שיעור של ג' ביצים מפת שהוא כדי שיעור סעודה, ובדומה למה שמצינו בשע"ת בסי' תרצ"ד שכותב בנוגע לשיעור מתנות לאביונים כדיעו"ש, ואפילו החולקים שם וסברי דסגי בפחות מזה (יע"ש במשנ"ב סק"ב) יש לומר דבכאן יודו דבעינן כשיעור הזה דהא כתיב בפסוק מפורש בלשון מנות, והיינו מנה שיש בה כדי שיעור סעודה".
         2. מקדש ישראל (פורים סי' רל"ז) – "יוצא".
         3. עי' חשוקי חמד (מגילה דף ז:) – "כתב השו"ע (סימן תרצה ס"ד) חייב לשלוח לחברו שתי מנות בשר או של מיני אוכלים. מלשון זה משמע דאפילו אם שתי המנות הם בשר, יוצאים ידי חובת משלוח מנות. אולם הערוך השולחן ... ובשו"ת ציץ אליעזר ... אבל במשלוח מנות יתכן שאפילו נתן מנה אחת גדולה, יתכן שאפשר לומר, שכל חתיכה הרי היא מנה בפני עצמו. שאין קפידא בחיבור של המנות. כמבואר בבאר היטב (סימן תרצא סק"ז) בשם העדות ביעקב, שאפילו דג עם ביצה שעליו, יש סברא לומר שנחשבים לשני מינים".
      2. מחמיר.
         1. ערה"ש (סעי' י"ד) – "וברור הדבר דצריך לשלוח שני מיני אוכלין או שני מיני משקין או מין אוכל ומין משקה והכי איתא להדיא בגמ' [ז'.] דאחד שלח לחבירו בשר ויין ע"ש אבל שני חתיכות ממין אחד אינו מועיל דכי מפני שחתכן נחשבם לשנים והרמב"ם [פ"ב הל' ט"ו] כתב וכן חייב לשלוח שתי מנות בשר או שני מיני אוכלין או שני מיני תבשיל ע"ש הרי שכתב שני מינים ובע"כ צ"ל דזה שכתב שתי מנות בשר היינו משני מיני בשר או אפשר דטעות הדפוס הוא וכצ"ל שני מיני בשר כמו שני מיני אוכלין וכו'".
         2. חזון עובדיה (פורים עמ' קכ"ה) – "יש לשלוח המנות של אוכלים שני מינים שונים. אבל במין מאכל אחד, **אפילו חילקו בשתי צלחות או קערות**, אינו יוצא בזה ידי חובת משלוח מנות. **אבל השולח חתיכות בשר מאברים שונים** אפילו מבהמה אחת, יוצא בהם ידי משלוח מנות, הואיל והם חלוקים בטעמם וטבעם. (וכל שכן אם היה בשר חי שאפשר לעשות ממנו כמה מיני תבשילים, או צלי מבושל)".

עי' יביע אומר (ח"ט או"ח סי' ע"ד אות ב') – "ודע שאם שולח מין אחד שיש בו כדי חלוקה לשתי מנות, לכאורה משמע מלשון הרמב"ם (פ"ב הט"ו), חייב אדם לשלוח לחבירו 'שתי מנות בשר' או שני מיני תבשיל, שאם שלח בשר כשיעור שתי מנות יצא. אבל הערוך השלחן (סי' תרצה אות יד) כתב, שברור שצריך שיהיו שני מיני אוכלים, וד' הרמב"ם מיירי בשני מיני בשר. וכ"כ במקראי קודש (פורים סי' לח) שצריך שיהיה הבשר מאיברים שונים. ע"ש. וכ"כ בשו"ת מי יהודה (א"ח סי' פו) דלא מהני משלוח מנות ממין אחד. ע"ש. אבל בשו"ת ציץ אליעזר חלק יד (סי' סה) העלה דמהני, ושכן מוכח מד' מהר"י חאגיז בקרבן מנחה (אות שפה). וע"ע להפמ"ג בראש יוסף (מגילה ז א), ובשו"ת אפרקסתא דעניא (סי' כה). ודו"ק. /הוספות ומילואים/ בענין השולח מין אחד שיש בו כדי חלוקה לשתי מנות, שהוכחנו מלשון הרמב"ם שחייב לשלוח לחבירו 'שתי מנות בשר', דמהני, יש לדחות דמיירי שאחד מטוגן ואחד מבושל שנחשבים כשתי מנות".

* + - 1. קובץ הלכות (פורים פרק י"ז סעי' ג', סעי' ד') - לשונו מובא לקמן.
      2. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א תשובה תשפ"ד) – "שאלה: אם יוצא משל"מ בשני חתיכות עוגה. תשובה: לא".
      3. נטעי גבריאל (פרק נ"ח סעי' א') – "יש לשלוח שני מיני מאכלים, ואינו יוצא בשתי חתיכות ממין אחד".
      4. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סי' תרצ"ה סעיף ד' סעי' י"ב, פורים מהדורת תשע"ג עמ' תשט"ו) – "יש לשלוח שני מאכלים ממינים שונים, אבל במין מאכל אחד, אפילו חילקו אותו בשתי צלחות או קערות, אינו יוצא בזה ידי חובת משלוח מנות. אבל השולח חתיכות בשר מאיברים שונים אפילו מבהמה אחת, יוצא בהם ידי משלוח מנות, הואיל והם חלוקים בטעמם וטבעם. וכל שכן אם היה בשר חי שאפשר לעשות ממנו כמה מיני תבשילים, או צלי מבושל".
      5. הגר"ש פעלדער שליט"א (שיעורי הלכה פורים תשפ"ג).
    1. מראי מקומות – מקראי קודש (פורים סי' ל"ח), רבבות ויובלות (ח"ב סי' שס"ג), פסקי תשובות (אות י"ב), ישמח ישראל (פרק כ"א סעי' ב').
       1. פמ"ג (ראש יוסף מגילה דף ז. ד"ה תני) – "ולא נתפרש כמה יהיה השיעור של ב' מנות. ואם חיין או ראוי לאכילה דוקא. ואם מין אחד סגי כל שחלקה לב' חתיכות או שני מינים בעינן".
       2. אשל אברהם (בוטשאטש, בסוף) – "צל"ע אם יוצאים ידי חובת משלוח מנות בשולח שני מנות שוות. בהעובדות שבדברי חז"ל היה השני מנות אינן שוות ומכל מקום אולי יי"ח גם בשוות".
       3. אפרקסתא דעניא (ח"א סי' כ"ה אות ג') – "ומה דפשיטא ליה לכ"ת דבשלח מנה לרעהו ויש בה כדי חלוקה לב' דיי"ח ב' מנות, קמבעי' לי ...".
       4. חוט שני (פורים פרק י' ס"ק א' אות ד', עמ' ע"ז) – "ומין אחד ב' מנות, צ"ע, דאפשר דשני מנות בשר שכתב הרמב"ם מיירי באחד צלוי ואחד מבושל, דצריך שיהא סיבה שיהיה שתי מנות".
    2. **ב' משקין בסוגים שונים**.
       1. יצא.
          1. הגריש"א זצ"ל (יבקשו מפיהו פרק א' סעי' ו' אות ג', אות ד', אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ז אות ה') – "ושני סוגי משקאות מחולקים נחשבים לב' מנות".
          2. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' ל' אות ק"א) – "לכאורה כמו שאפשר לתת שתי מאכלים למשלוח מנות כך אפשר לתת שתי סוגי משקאות למשלוח מנות".
          3. ***הגרח"ק זצ"ל (דרך שיחה ח"ב עמ' ד"ש) – "ב' משקין בסוגים שונים - ודאי שאפשר".***
          4. תשובת אביגדר הלוי (או"ח עמ' תמ"ח אות י"ב) – "כן".
          5. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סי' תרצ"ה סעיף ד' סעי' י"א, פורים מהדורת תשע"ג עמ' תשי"ד) – "אפילו שלח שני מיני משקים בלבד, בלי דבר מאכל, יוצא ידי חובת משלוח מנות. ומכל מקום טוב להדר ולשלוח שני מיני 'אוכלים'".
          6. דברי בניהו (חכ"ט סי' מ"ו) – "והעלו עוד הפוסקים דאף אם שולח ב' מנות ע"י משקים כגון ב' בקבוקי יין יוצא ידי חובה".
       2. מראי מקומות.
          1. חוט שני (פורים פרק י' ס"ק א' אות ח') – "שני סוגי יין, עכון יין אדום ויין לבן, אפשר דחשיב ב' מנות. ובטעמים שונים".

חוט שני (יד בפורים פרק ל"ב הע' י"ח) – "ולא שולחים משלוח מנות שני סוגי משקה".

* + 1. **יין אדום ולבן, או מיץ ענבים עם יין**.
       1. עי' לקמן.
  1. **יין אדום ויין לבן** - למחמירים לעיל.
     1. מחמיר.
        1. קובץ הלכות (פורים פרק ט"ו סעי' ג', הע' ד' [לשונו מובא לקמן]) – "תפוח אדום ותפוח ירוק, אף שחלוקים בטעמם לא חשיבי ב' מינים אלא מין אחד, וכן יין אדום ויין לבן חשיב מין אחד".
           1. לכאורה הקובץ הלכות לשיטתיה, **דלא תלוי בסוגיה של בורר**. אבל עי' הגרשז"א (מאור השבת ח"ג עמ' תס"ה, הליכות שלמה פורים פרק י"ט סעי' י"ב) לקמן, שלכאורה חולק.
     2. מראי מקומות.
        1. ארחות חיים (סוף ס"ק י"ב) – "ועי' בא"א מהגה"ק מבוטשאטש שהניח בצ"ע אם יוצאים י"ח משלוח מנות בשולח שני מנות שוות יעו"ש שכ' דנוטה שאינו יי"ח ועי' בספר תיקין משה בהלכות פורים דף צ"ג שמסתפק אם יי"ח מ"מ בב' מיני משקים ואת"ל שיוצא אכתי יש להסתפק במין משקה א' כגון יין אדום ולבן וכדומה וכן בב' מיני אוכלין יש להסתפק אם הוא כשני תמחויין זה צלי וזה מבושל יעו"ש".
        2. דברי שלום (מזרחי, ח"ה סי' קכ"ד) – "ואם היין אחד בצבע אדום ואחד בצבע לבן, אם אין שינוי בטעמן לא חשיבי אלא מנה אחת, אבל אם הם משונין בטעמן אפילו ששוין במראיתן, חשיבי שתי מנות, דאזלינן בתר טעמא ולא בתר שמא".
  2. **מיץ ענבים עם יין** - למחמירים לעיל.
     1. מראי מקומות – פרדס יוסף החדש (פורים כרם אליעזר סי' מ"ט).
        1. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תשמ"א) – "***שאלה: אם יוצא משל"מ במיץ ענבים ויין אם הוי כתרי משקה. תשובה: אולי. [ובס' שערי ציון ח"א עמ' ש"א נשאל בתרי סוגי יין אם הוי כתרי משקה, וכתב בזה יש להסתפק]".
  3. **חלק העליון והתחתון של בשר עוף** - למחמירים לעיל.
     1. מחמיר.
        1. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' ל' אות ק') – "החלק העליון של העוף והחלק התחתון של העוף נחשב מין אחד לענין משלוח מנות".
        2. קובץ הלכות (פורים פרק ט"ו סעי' ג', הע' ד') – "דגם שני חלקים ממין אחד ומסוג אחד החלוקין בטעמם, כגון חלק העליון והתחתון של בשר עוף וכדומה, לא חשיבי ב' מנות, דהא סו"ס שניהם מין אחד הם. [**דאפי' נחשוב ב' חלקי העוף כב' מינים שונים לענין מלאכת בורר, אין זה קובע לענין ב' מינים במשלוח מנות**, דאי נימא דתלוי בגדרי בורר א"כ לדעת הט"ז (סי' שיט סק"ב) שהבורר גדולות מתוך קטנות הוי בורר, א"כ ה"ה לענין דידן נימא דגדולות וקטנות ב' מינים הם, וע"כ שאין הנידונים שוים, שלכן גם לדידן דקיימ"ל דגדולות וקטנות לא מקרי בורר, מ"מ גדר הדין לא ישתנה שאין תלוי בדיני ברירה, והעיקר שתלוי אי נחשב כמו סוג אחד ומין אחד אצל אינשי, ובזה הרי אצל אינשי הרי שניהם 'עוף' ולא משנה כ"כ מה שהם משני חלקים החלוקים בטעמם, וכן ביין לבן ויין אדום אצל אינשי הרי שניהם 'יין' ולא משנה כ"כ מה שאחד אדום ואחד לבן, וכן בתפוחים אף שיש חילוקים בטעמם. אבל עוגת שוקולד ועוגת ספוג, הרי חלק מן עצם תואר המאכל הוא טעמו, ואין זה כסתם טעמא בעלמא אלא זהו גופא מן עצם המאכל, שלכן שפיר נחשב כשני מינים]".
     2. מיקל, נכלל בשני מינים.
        1. הגרשז"א זצ"ל (מאור השבת ח"ג עמ' תס"ה, הליכות שלמה פורים פרק י"ט סעי' י"ב) – " וגם לענין משלוח מנות חשיב כשתים".
        2. ישמח ישראל (פרק כ"א סעי' ב').
        3. הגר"ש פעלדער שליט"א (שיעורי הלכה פורים תשפ"ג).
     3. מראי מקומות.
        1. נטעי גבריאל (פרק נ"ח סעי' א') – "אך השולח חתיכות בשר מאברים שונים של בהמה או עוף, י"א שיוצא בהן יד"ח, הואיל והם חלוקים בטעמים, וי"א דאינו יוצא כיון שהם ממין אחד".
  4. **תפוח אדום ותפוח ירוק** - למחמירים לעיל.
     1. מחמיר – קובץ הלכות (פורים פרק י"ז סעי' ד', לשונו מובא לעיל).
  5. **ב' עוגיות, אחד של שוקולד ואחד של ונילה** - למחמירים לעיל.
     1. מיקל, נכלל בשני מינים – קובץ הלכות (פורים פרק י"ז הע' ד', "בב' עוגיות, אחד של שוקולד ואחד של 'ונילה' וכדו', האם מקרי ב' מינים ... דבזה הוי שפיר סוג אחר, ומסתברא דחשיב ב' מינים").

1. הגדר של אוכלים.
   1. **שלח בשר ונמצא אח"כ טריפה**.
      1. לא יצא – מעם לועז (אסתר עמ' רמ"ט אות ר"ד), ערה"ש (סעי' י"ז, לשונו מובא לעיל), נטעי גבריאל (פרק נ"ז סעי' י"ד).
      2. מראי מקומות – באה"ט (ס"ק ז'), בית מתתיהו (ח"ב סי' ט' אות י"ב).
         1. ברכי יוסף (ס"ק ז') – "נסתפק הרב יד אהרן נר"ו, השולח לרעהו תרנגולתא פטימתא, ואכלה, ושוב נמצאת טריפה, ויגיד עליו רעו כי טריפה הביא אליו, אם יצא ידי חובת מנות או לא. ויש לעמוד במחלקת הראשונים בשני חזקה, אם אכלה ערלה שביעית וכלאים, דדעת הרמב"ם פי"ב דטוען (הי"ב), דאף שנהנה בעבירה יש לו חזקה. ופסקו מרן ח"מ סי' קמ"א דין י"א. וזו דמות ראיה לזה, דכל שנהנה יצא ידי חובה. אך הראב"ד וסיעתו, ס"ל דמאכל איסור לא הוי חזקה, ופסק מור"ם כדבריהם שם. ולפ"ז אפשר דהכא נמי לא מקריא אכילה. אבל יש לדחות, דהכא לכולי עלמא לא נפיק, אי נמי דלכולי עלמא נפיק. ודו"ק".

* 1. **בשר חי**.
     1. לא יצא.
        1. מהרי"ל (מנהגים, הלכות פורים סוף אות ט"ו) – "אמר מהר"י סג"ל שטוב לשלוח מנות פורים דוקא מיני מאכל או משתה, ודוקא בשר או דגים מבושלין, שכן משמע פ"ק דביצה דלבית שמאי לא מתקרי מנות בענין אחר".
        2. מג"א (ס"ק י"א) – "מבושלים הראוי לאכילה (מהרי"ל)".
        3. גר"א (מעשה רב סי' רמ"ט) – "משלוח מנות תרנגולת מבושלת ודגים מבושלים וכיוצא בזה דבר המוכן לאכול תיכף".
        4. ***ח"א (כלל קנ"ה סעי' ל"א) – "כמות שהוא בלא תיקון, כגון בשר ודגים מבושלים ולא חיין".***
        5. קיצור שו"ע (סי' קמ"ב סעי' ב'***) –*** "כמות שהוא בלי תיקון, כגון בשר ודגים מבושלים ולא חיין".
        6. ***עי'*** מעם לועז (אסתר עמ' רמ"ט אות ר"ג***) –*** "ויש אומרים שאין נקרא מנות אלא הראויים לאכילה, אבל בשר חי ודגים חיים אינם נקראים מנות ... וכן לא ישלח דג חי או תרנגולת חיה, אלא שחוטה ומבושלת המכונת לאכילה".
        7. ערה"ש (סעי' ט"ו, סעי' י"ז***) –*** "ופשוט הוא שצריך לשלוח דבר הראוי לאכילה ולשתייה מיד כמו צלי ומבושל אבל אם שלח חי לא יצא".
        8. ***קובץ הלכות (פורים פרק ט"ו סעי' י"ב) – "לא מיקרי מנות אלא מבושלים הראויים לאכילה, ואם שלח מיני אוכלים שאינם ראויים לאכילה כמו שהם, וכגון בשר חי, לא יצא".***
     2. יצא, אא"כ שלא נשחט עדיין.
        1. פר"ח (על סעי' ד'***) –*** "משמע שצריך דבר מוכן, דהיינו בשר ותרנגולים שחוטין, שכן משמעות "מנות" לשון הכנה, אבל אם שלח לחבירו תרנגולים חיים יראה שלא קיים המצוה, וכדמשמע בסוף פרק קמא דביצה [יד, ב] דתנן בית שמאי אומרים אין משלחין ביום טוב אלא מנות, ובית הלל אומרים כו', עיין שם".
        2. יביע אומר (ח"ט סי' ע"ג, חזון עובדיה פורים עמ' קי"ז אות ב', עמ' קכ"ה***) –*** "יש אומרים שצריך לשלוח המנות כשהן מבושלות וראויות ומזומנות לאכילה. ויש חולקים ואומרים שיוצאים ידי חובה גם במנות בשר חי, ורק אם שולח עוף חי שלא נשחט עדיין וכיו"ב, אינו יוצא ידי חובה. וכן עיקר".
        3. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סי' תרצ"ה סעיף ד' סעי' ד'***) –*** "יש אומרים שצריך לשלוח המנות כשהן מבושלות וראויות ומזומנות לאכילה. [מהרי"ל. מג"א, א"ר, הגר"א, חיי אדם, הרש"ש, ערוך השלחן, מעם לועז אסתר]. ויש חולקים ואומרים שיוצאים ידי חובה גם במנות בשר חי, ורק אם שולח עוף חי שלא נשחט עדיין וכיוצא בזה, אינו יוצא ידי חובה. וכן עיקר. [פר"ח. חסדי דוד חסאן. בית עובד, הנצי"ב, שו"ת שאלת יעקב, משחא דרבותא, נהר שלום, ובערך שי, גפן פוריה, ועוד. וכן משמע מפשט לשון הרמב"ם: 'שתי מנות בשר או ב' מיני תבשיל'. ע"כ. והכי נקטינן. ובפרט שבבשר חי יוכל לעשות בו תבשיל כרצונו, צלי או מבושל. ולא החשיבו 'מקרבא הנאתיה' אלא בעניים. (כתובות סז: ותענית כג:). ועכ"פ בדרבנן סמכינן לקולא. ילקוט יוסף מועדים, עמוד שיח. חזון עובדיה פורים עמוד קיח]".
     3. מראי מקומות – פמ"ג (מש"ז ס"ק ד', א"א ס"ק י"א), העמק שאלה (שאילתא סי' ס"ז אות ט'), רשב"ן (סי' רצ"א), דברי ישראל (ח"ג סי' ס"א), ישמח ישראל (פרק כ"א סעי' ד').
        1. מ"ב (ס"ק כ') – "ובעינן שיהיה מין אוכל המבושל ולא בשר חי דמשלוח מנות הראוי מיד לאכילה משמע וי"א דכיון שהוא שחוט וראוי להתבשל מיד שרי".
  2. **מנה חמה** (instant foods - tradition soup, instant mashed potatoes etc.).
     1. תלוי בטעמים – אבני דרך (ח"ד סי' קכ"א אות א', לשונו מובא לעיל).
     2. מיקל.
        1. הגריש"א זצ"ל (יבקשו מפיהו פרק א' אות ט' ) – "לגבי אבקות או מנות חמות שעל ידי הכנה קלה כשפיכת מים חמים הם כבר ראויים לאכילה, אולי כן נחשב כמנה".
        2. אבן פנה (ח"ב סי' פ"ה) – "מסתבר שלכל הדעות יוצאים ידי חובה, מכיון שהאוכל הזה כבר מבושל וצריך רק תיקון קצת, ויוכל המקבל להתקינו מיד לסעודת פורים".
        3. הגר"א נבנצל שליט"א (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ט"ז טור ג') – "שאלה: אבקת קפה או מנות חמות שלא ראויים לאכילה אלא על ידי הכנה מהמקבל, האם זה נחשב כמנה לענין משלוח מנות. תשובה: כן".
        4. הגר"ש פעלדער שליט"א (שיעורי הלכה פורים תשפ"ג) – "מאכל המחוסר בישול, נח' בו הפוסקים אם אפשר לצאת בו יד"ח, אמנם אין בכלל מחלוקתם 'מנה חמה' (instant foods) וכדו' שהכנתם קלה ללא טיחרה ושהות, דשפיר אפשר לכתחלה לצאת בהם יד"ח".
     3. מראי מקומות.
        1. רבבות אפרים (ח"ו סי' שפ"ז) – "מה הדין בשולח בשר מבושל אבל הבשר קרוש ולא יוכל לאכול את זה בפורים, אם יוצא הדין במש"מ. **הנה בימינו שיש מיקרי גל אז אפשר להפשיר את זה ולאכול ואין שאלה**, אבל בזמנם, או בשולח למי שאין לו מה הדין. אז נראה במש"מ צריך מאכל מבושל שיוכל מיד לאכול וכאן סו"ס לא יוכל לאכול את זה בפורים, אז יתכן דלא יצא חובת מש"מ ...".
  3. **תבלין, קפה, תה, סוכר**.
     1. מחמיר.
        1. הגריש"א זצ"ל (נתיבות ההלכה גליון כ"ח עמ' ק"צ) – "שאלה: האם אפשר לתת משלוח מנות קפה. תשובה: לא, זה נחשב כמו תבלין".
        2. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' ל' אות ק"ג) – "לכתחילה אין לצאת יד"ח משלוח מנות בקופסת קפה או תה".
        3. עי' חוט שני (פורים פרק י' ס"ק א' אות ו', עמ' ע"ז) – "פלפלין וזנגביל המוזכרים בגמ', אפשר דמיירי בלחים שראוים לאכילה, ואם כן הוא אי אפשר לשלוח תבלינים וכדו' שאינם ראויים לאכילה בפני עצמם וכגון קפה, קקאו".
        4. ***קובץ הלכות (פורים פרק ט"ו סעי'*** י"ג) – "השולח שקיות טה או פח של קפה נמס הטעונים נתינה למים לא יצא ידי חובתו".
        5. עי' הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א תשובה תש"פ) – "שאלה: אם יוצר יד"ח משל"מ בסוכר וקפה. תשובה: לא מסתבר לכאו'".

עי' הגרח"ק זצ"ל (תורת המועדים על שונה הלכות ס"ק י"א אות א') – "שיתכן ולא יוצאים בתבלין שאינו ראוי לאכילה, והגמ' במגילה מדובר ששלחו זנגביל ופלפל רטיבתא שהם ראויים לאכול בפני עצמם".

עי' הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות קמ"ד) – "האם יוצי"ח משלו"מ בתה וקפה הראויין להכנה מיידית [ועדיין לא הכינם] או שאי"ז מנה דזה רק מטעים את המים בלבד. תשובה: יתכן שלא".

* + - 1. תשובת אביגדר הלוי (או"ח עמ' תמ"ח אות י"ד) – "האם כשאחת המנות של משלוח מנות היא **מלפפון חמוץ** - יוצאים בזה י"ח. למה. תשובה: מסופקני. צ"ע אם רגילים לאכלו בפני עצמו או רק כתבלין".
      2. שיעורי הלכה (ח"א עמ' תצ"א, עמ' תצ"ג) – "ולכן נראה שאינו יוצא בתבלין ... שקפ ה ותה נחשבים כתבלין. ולכן לכתחילה כדאי לשלוח דברים אחרים שאין בהם ספק".
    1. מראי מקומות – שלמי תודה (פורים סי' כ"ט אות ה' ד"ה והיכא, עמ' ש"ב).
       1. תשובות והנהגות (ח"ה סימן רל"ד אות ב') – "הנה לכאו' למה שמבו' במ"ב (סי' תרצ"ה ס"ק י"ט) ובעוד אחרונים 'דבעינן שיהא מין אוכל המבושל ולא בשר חי, דמשלוח מנות הראוי מיד לאכילה משמח', אין יוצאין בתבלין שאינו ראוי לאכילה כמות שהוא. אבל תמוה הלוא מפורש בגמרא (מגילה ז ב) שלח ליה מלא כסא דזנגבילא ומלא כסא דפלפלא אריכא ע"ש, והם אינם אלא תבלין לאוכל, ומפו' שגם בתבלין יצא את המצוה, וע"כ צריך לחלק דרק כשצריך לתקן בבישול דוקא גרע, וכן המנהג שיוצאין משלו"מ בתבלין כגון קפה ותה, אבל מצאתי בשו"ת 'דובב מישרים' מהגאון מטשיבין זצ"ל (ח"א סימן צ"ב) שפלפלין וזנגבילא לא מיירי ביבשתא שהם תבלין רק ברטיבתא שראוים לאכילה כמות שהם (וכדאיתא ברכות לו ב), ואם כן לפי"ז בקפה ותה ותבלינים אין יוצאין".
       2. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (תורת המועדים על שונה הלכות ס"ק י"א אות א') – "וקפה אם הוא נמס דינו כנ"ל ואם הוא לא נמס כיון שיש אוכלים אותו בלא בישול יוצאים בו יד"ח".
       3. הגר"ש פעלדער שליט"א (שיעורי הלכה פורים תשפ"ג) – "תבלינים כגון פלפל שחור ופפריקות למיניהם שאינם ראויים לאכילה כמות שהם, דינם כמאכל המחוסר בישול שנתבאר באות הקודם שנח' הפוסקים בדינו. ולא זו בלבד אלא גם תבלינים אחרים שראויים מעט לאכלם בפני עצמם כגון סוכר וכדו', מאחר ואינם מיועדים לאוכלם אלא בהיותם נטפלים למאכלים אחרים, יש שסברו שאין לצאת בהם יד"ח. קפה ותה, מנהג העולם לקהל לחשבם למנות ויש להם על מה שיסמוכו, אך לכתחלה ראוי שלא לצרפם לב' מנות".

* 1. **מלח**.
     1. מחמיר.
        1. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תשמ"ג) – "***שאלה: אם יוצא משלוח מנות כששולח מלח. תשובה: לא".

***עי' הגרח"ק זצ"ל (***ענפי משה עירובין סוף סי' קל"א) – "דבגליון דברי שי"ח מתורת מו"ר מרן שר התורה הגר"ח קניבסקי שליט"א [***זצ"ל]*** (גליון ק"ז, פרשת תצוה זכור תשע"ה לפ"ק) מייתי מידידינו הרח"ע כהן שליט"א דפ"א הביא למו"ר מרן הגרח"ק שליט"א [***זצ"ל]*** במשלוח מנות צנצנת מלח, והעירו מו"ר שליט"א דיש לדון שיתכן ואין יוצאין במלח יד"ח משלוח מנות, כדמצינו בעירובין (ר"פ בכל מערבין) שאין מערבין במלח, ע"ש היטב".

* 1. **חלב אֵם**.
     1. תלוי בטעמים – תשובות ישראל (ח"ה סי' נ' אות י"א, לשונו מובא לעיל).
     2. מחמיר.
        1. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תשד"מ) – "***שאלה: אם יוצא משל"מ בחלב אם שיהא ראוי לתינוק. תשובה: לא".
     3. יצא.
        1. חשוקי חמד (מגילה דף ז. [עמ' ק"ד], ווי העמודים וחשוקיהם ח"ג סי' כ"ב) – "שאלה. ראובן פרסם מודעה שהוא זקוק מאוד למנה של חלב אֵם, בשביל התינוק שלו, שמעון ראה את המודעה ואשתו המינקת תרמה חלב אֵם פחות מרביעית בשביל התינוק, וגם שלחה מנה של מזון מרוסק, האם האשה יצאה בזה מצות משלוח מנות, כי מן הדין חלב אם מותר לכל אדם ... תשובה. הנה כתב הבן איש חי בספר אמרי בינה (חידודים במילי דעלמא אות צ) חידה: איך יתכן שאשה אחת גזר עליה המלך שתשב בבית האסורים לבדה עד שתמות, ולא יביאו לה אכילה ושתיה, והיה לה בת, והתחננה לפני המלך שיתן לה רשות שתבוא בכל יום חצי שעה עד שתמות, ונתן לה רשות בתנאי שיחפשו היטב בכליה, שמא תביא לה אוכל או מים, וכן עשו, וזאת האשה חיתה ארבע שבועות ולא מתה, ויתפלא המלך על הדבר הזה, והרבו לחקור ולדרוש איך יתכן שחיתה. והשיב: זאת הבת היה לה חלב הרבה, והיתה מינקת את אמה וחיתה בכך. ונראה שבאופן כזה הוה משלוח מנות ואם הביאה עוד מנה, יצאה ידי חובתה בהידור. אך אם הביאה עבור קטן יש לעיין ... ובעניננו נראה שאף לסוברים שאין יוצאים כששלח לקטן, מ"מ דין זה תלוי בשני הטעמים של משלוח מנות, דהתרומת הדשן (סימן קיא) כתב שהטעם כדי שיהא לכל אחד די סיפוקו לקיים הסעודה כדינא. אך בספר מנות הלוי (מגילת אסתר, ט יט) כתב שהטעם הוא להרבות השלום והריעות, והנה לטעם המנות הלוי נראה שלכו"ע יצא, כיון שאת המנות נתן לגדול, וזה ירבה אחוה וריעות כי הוא צריך לזה, אבל לטעם התרומת הדשן יש לעיין, דיתכן לומר כיון שחלב אם מותר לאוכלו, יתכן דיצא, ואף על פי שאין אדם אוכל, והגע עצמך, מי שהביא משלוח מנות דגים ובשר עבור סעודת פורים, והוא נתנם לבניו הקטנים לאכול, ומסתמא לכו"ע יצא, והוא הדין הכא. ועוד וכי מי שישלח לחבירו מנות שאין רגילות לאוכלם כי אם ילדים קטנים, וכי לא יצא כאשר חבירו לא יפגע כי הוא אדם עני שאין ביכולתו לקנותם לילדיו. ונראה שאע"פ ששלח כמות קטנה של חלב, יצא ידי חובתו ... והכא למי שחסר לו עבור ילדו חלב אם, הרי זה מנה יקרת ערך. לכן מסתבר שהוא משלוח מנות מהודר".
     4. מראי מקומות – ובס' באר לחי (פע"ג ).
  2. **ביצים לא מבושלות**.
     1. יצא.
        1. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תשל"ט) – "***שאלה: אם יוצא משל"מ כשנותן ביצים חיות אם הוי כבשר חי שאינו מבושל. תשובה: יוצאין".
     2. ***מראי מקומות –*** פרדס יוסף החדש (פורים אות תרנ"ו).
        1. תשובות ישראל (ח"ה סי' נ' סוף אות ו') – "ובתשובה תשל"ט כתב דיוצא יד"ח בביצים לא מבושלות, ולא דמי לבשר חי, ולכאו' סברתו שאפשר לגמעה חיה, ברם נראה דהוי כמו בשר. [דהוי פלוגתת הפוסקים] דאין הדרך לגמעה חיה".
  3. **שתיה**.
     1. מים, מים מינרלים.
        1. לא יצא.
           1. מי יהודה (ח"א סי' צ"ח) – "ועכ"פ מפורש יוצא דבעינן לצאת י"ח משלוח מנות דבר חשוב ולא דבר פחות משא"כ מים שהוא דבר הנמצא בעולם בחנם ואף במקום שמוכרין המים במעות הנה לרוב הוא באלה מקומות בחנם ואינו בכלל מנות, ואדרבה אם שלח מים לא לבד שאין בזה סימן ואותות אהבה ושמחת מרעים אלא עוד לבזיון ולצחוק יחשב כמובן".
           2. הגריש"א זצ"ל (יבקשו מפיהו פרק א' סעי' ו' אות א', אות ב', אות ה', אות ו', שיעורי הלכה עמ' ת"צ, נתיבות ההלכה גליון כ"ח עמ' ק"צ) – "במים מינרלים ... שאי אפשר לצאת בו".
           3. רבבות אפרים (נתיבות ההלכה חכ"ח ריש עמ' רכ"ט) – "אבל אם שולח מים מינרלים בתור מנה מסתבר טפי שלא יוצא".
           4. אבני ישפה (גם אני אודך סי' קל"ג ענף ג', פרדס יוסף החדש פורים אות תרפ"א) – "למעשה אין לתת שום מים אפילו מים מינראליים בתור משלוח מנות".

עי' אבני ישפה (ח"ו סי' ק"ז) – "ולמעשה מסתבר שלא יוצאים ידי חובת מצות משלוח מנות במים ... וכיון שמים מינרליים הוא דבר שבקלות מקבלים אותו בחנם, נראה לי למעשה שאסור להשתמש בו למשלוח מנות, שהרי הערך שלו ירוד כי כל מי שרוצה יכול ללכת לאיזה משרד וישתה, ונמצא שאין כאן כל כך רבוי שלום ורעות כיון שנתן לו דבר שיכול בעצמו לקבל בקלות".

* + - * 1. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' ל' אות ק"ב) - לשונו מובא לעיל.
        2. חוט שני (פורים פרק י' ס"ק א' אות ט') – "מים מינרליים, ודאי דלא חשיב מנה".
        3. קובץ הלכות (פורים פרק ט"ו סעי' ח') – "אכן מים אין לו חשיבות כלל ולא חשיב 'מנה' לענין משלוח מנות".
        4. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א תשובה תשס"ט) – "אם יוצא יד"ח משל"מ כששולח מים מינרליים. תשובה: לא".

עי' הגרח"ק זצ"ל (דולה ומשקה סוף עמ' רמ"ח, עי' וישמע משה פר' מקץ תשע"ח עמ' ב' אות ז' [לשונו מובא לקמן]) – "מה הדין במים מינרליים (מים נקיים) שעולים כסף, האם נחשבים כדבר חשיב. תשובה: אולי".

* + - * 1. ***הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות ק"מ,*** תשובת אביגדר הלוי או"ח עמ' תמ"ח אות י"ג***) – "שאלה: האם יוצאים משלוח מנות בבקבוק קטן של מים שיש לו פקק מיוחד לשתיה, ונמכר בשווי כמה שקלים בחנויות. תשובה: לענ"ד לא".***
        2. הגר"ש מילר שליט"א (שושנת ישראל פורים פרק י"א הע' י"ב).
        3. עי' משנת יוסף (חי"ג סי' רמ"ו, סי' רמ"ז) – "ולכתחילה בודאי לא יסמוך על זה".
        4. דברי בניהו (חכ"ט סי' מ"ו) - לשונו מובא לקמן.
        5. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

Is a water bottle considered a min for mishloach manos? (Does it make a difference if one lives in an area where everyone drinks only bottled water? Does it make a difference if it is spring water or just purified tap water).

R' Y. Berkovits wrote: NO.

* + - * 1. שמחת יהודה (ח"ב או"ח סי' ט"ו) - לשונו מובא לקמן.
      1. מראי מקומות – פרדס יוסף החדש (פורים אות תרפ"א), בית מתתיהו (ח"ד סי' מ' אות ד' ד"ה ומו"ר).
         1. וישמע משה (פר' מקץ תשע"ח עמ' ב' אות ז', פר' תצוה תשפ"ג אות ו') – "שאלה: משלוח מנות אפשר לקיים בכל מיני אוכל או משקה, אולם מים אין להם שם משקה לענין זה ואי אפשר לקיים משלוח מנות בכוס מים. אולם יש לדון בימינו שמים מינרלים נמכרים בבקבוקים נאים, ומחירם יקר לעתים יותר משתיה מתוקה באותה כמות, האם יש חשיבות בבקבוק כזה וניתן לצאת בו ידי חובת משלוח מנות או לאו. תשובה: ראש הישיבה הגאון רבי אי"ל שטינמן זצוק"ל אמר לי שבדיעבד יש להקל שיצא ידי חובה אם שלח את המים בבקבוק נאה ומכובד שנמכר ביוקר כמקובל היום. וכן הסכימו הגאונים רבי שמואל אליעזר שטרן ורבי שמאי גרוס שליט"א. והגאון הגדול רבי חיים קניבסקי שליט"א [זצ"ל] אמר לי: יתכן שזה מועיל".
    1. **מי סודה** (seltzer).
       1. לא יצא.
          1. הגריש"א זצ"ל (יבקשו מפיהו פרק א' סעי' ו' אות א', אות ד', אות ז', אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ז אות ה' [לשונו מובא לקמן], שיעורי הלכה עמ' ת"צ) – "מי סודה ... לא מועיל למשלוח מנות".
          2. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' ל' אות ק"ב) – "בקבוק מים מינרליים אינו נחשב למשקה לקיים בו מצות משלוח מנות, וכן אין יוצאים ידי חובת משלוח מנות במי סודה אולם במשקה ממותק יוצאים יד"ח".
          3. קובץ הלכות (פורים פרק ט"ו סעי' ח', הע' י"ב) – "אינו יוצא ידי חובת משלוח מנות במי סודה [סלצר], דהוי כמיא בעלמא ואין לו שום חשיבות. [דסלצר אין לו חשיבות יותר מסתם מים, דמה שהוסיפו 'גאז' בתוך המים אינו מועיל לענין שיחשב מאכל מעילא, וה"ה הסלצר שיש בהם 'טעם' אינו כלום, שאינו אלא ריחא בעלמא ולאו מידי הוא והויא רק מיא בעלמא ... לענין לימאנא"ד דמסתברא שיוצאין ידי חובת משלוח מנות ע"י לימאנא"ד, אך עכ"פ לענין סלצ"ר אמר מו"ר שליט"א שאין בו חשיבות מאכל יותר ממיא בעלמא ולא דמי ללימאנא"ד שהוסיף בו מי פירות ושפיר יש עלי' חשיבות מאכל לענין זה, שלכן אין יוצאין ידי חובה בסלצ"ר, דחשיבא רק מיא בעלמא]".
          4. תשובת אביגדר הלוי (או"ח עמ' תמ"ח אות י"ג).
          5. ודרשת וחקרת (ח"ו חו"מ סי' ג' אות א') – "נלענ"ד שמים מינרלים וסודה הם מים בעלמא ואינם 'מנות' למשלוח מנות, וענין מים וסודה 'בטעמים', לענ"ד תלוי אם יש בהם סוכר או רק סוכרזית ...".
          6. שמחת יהודה (ח"ב או"ח סי' ט"ו) – "ולא רק במים הדין כן, אלא כל משקה שיסודו מים הרי הוא בכלל מים ואינו בכלל אכילה וכמו שכתב בשו"ת אור לציון (ח"ב פרק מו הלכה לב) שקפה או תה או שאר משקאות ממותקים כיון שעיקרם מים לא חשיבי להצטרף לזימון. ע"ש. ולפי דבריו דינם כמים וממילא בנד"ד הוא הדין נמי שלא יחשבו למשקה ואינו יוצא י"ח בהם במשלוח מנות שהרי הם בכלל מים ולא בכלל אכילה. ואף שבספר ערוך השולחן (סימן קצז סעיף ה) ...".
          7. דברי בניהו (חכ"ט סי' מ"ו) – "ונראה דבעינן משקה שיהא דינו כחמר מדינה שמשכר. ולכן אי אפשר לצאת ידי חובת מנה ע"י מי סודה או מים מינרלים וה"ה במיני מיץ למיניהם והוא הדין חלב והוא הדין קולה רק משקה משכר שנחשב לחמר מדינה לענין הבדלה וכמו שהעלה בזה להלכה בשו"ת יחוה דעת חלק ב (סימן לח) לענין הבדלה. נראה דהוא הדין לענין משלוח מנות דהבו דלא להוסיף עלה שמשקה של יין נחשב למנה אבל לא שאר משקאות קלים".
       2. מראי מקומות – פרדס יוסף החדש (פורים אות תרפ"ב), בית מתתיהו (ח"ד סי' מ' אות ד', גם אני אודך ח"ה סי' ב' אות ד').
          1. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א תשובה תש"ע, בית מתתיהו ח"ד סי' מ' אות ד' ד"ה ומו"ר) – "אם יוצא יד"ח משל"מ כששולח סודה. תשובה: אולי".
    2. **משקה שיסודו מים**.
       1. מיקל.
          1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ז אות ה') – "וגם משקה קל עם טעם נחשב למשקה, אך מי סודה אין דינם כמשקה".
          2. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' ל' אות ק"ב) - לשונו מובא לעיל.
          3. קובץ הלכות (פורים פרק ט"ו הע' י"ב) - לשונו מובא לעיל.
       2. **מחמיר.**
          1. שמחת יהודה (ח"ב או"ח סי' ט"ו) - לשונו מובא לעיל.
          2. דברי בניהו (חכ"ט סי' מ"ו) - לשונו מובא לעיל.
       3. **מראי מקומות –** ודרשת וחקרת (ח"ו חו"מ סי' ג' אות א', לשונו מובא לעיל).

* 1. **שימורים בקופסאות**.
     1. יוצא.
        1. חזון עובדיה (פורים עמ' קי"ח) – "ויוצאים ידי חובת משלוח מנות גם בבשר שימורים שבקופסאות, או בסרדינים, וכיוצא בזה".
        2. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סי' תרצ"ה סעיף ד' סעי' ה', פורים מהדורת תשע"ג עמ' תש"ז אות ה') – "יוצאים ידי חובת משלוח מנות גם בבשר שימורים שבקופסאות, או בסרדינים, וכיוצא בזה. [לאפוקי ממ"ש בספר מועדים וזמנים ח"ב (ס"ס נד) להסתפק בזה, כיון שעומדים לזמן רב ולא לאוכלן תיכף, קובץ הלכות (פורים פרק ט"ו סעי' ח', הע' י"ב) וכדמוכח מדברי רש"י בביצה (יד:)'מנות' היינו דבר המוכן שאינו עשוי להניחו למחר וכו'. ע"ש. וליתא. וזה ברור. ילקוט יוסף מועדים. חזון עובדיה על פורים עמוד קיח]".
  2. **פרה ותרנגולת**.
     1. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תשמ"ב) – "***שאלה: אם יוצא משל"מ כשנותן לחבירו פרה כדי לחלוב חלב ותרנגולת להטיל ביצים. תשובה: בדיעבד יוצא מסתמא".
     2. והערב נא (ח"א עמ' ר"א ).
  3. **לחם**.
     1. לא יוצא.
        1. תשובות והנהגות (ח"ה סי' רל"ד אות א') – "נסתפקתי אם יוצאין בככר לחם את מצות משלוח מנות, דנראה שאם טעם מצות משלו"מ כמו שפי' "מנות הלוי" שהוא כדי להראות ידידות, צריך לשלוח לו תבשיל או מאכל שנאכל להנאתו, והיינו בשר ויין דגים ומטעמים, והוא הדין כהא דמפו' בגמ' (מגילה ז ב) שרבה שלח קמחא דאבשונא שפירש רש"י שזהו קמח מתוק, ובזה שפיר יוצאין, אבל כשנותן לחבירו לחם לשובע אינו מראה בזה ידידות, אלא נראה כמרחם על חבירו שיהא לו לאכול לשובעו, ואולי גם אם נפרש כשי' התה"ד דטעם מצות משלו"מ הוא כדי שלא יחסר לחבירו לסעודת פורים די סיפוקו, אולי המצוה הוא דוקא לשלוח לחבירו שיהא לו לסעודת פורים יותר משאר סעודתו יום יום, ולכן אינו יוצא אלא כששולח דבר שמתענג בו שאינו אוכלו לסעודתו יום יום והיינו בשר ויין וכדו', אבל לחם שאוכל יום יום לשובעו אין מקיימין בזה המצוה, שוב מצאתי בספר 'היכלי שן' שכתב בפשיטות שאין יוצאין משלו"מ בלחם. **ומיהו אפשר שחלה** שאין הרגילות לאוכלו יום יום בחול, שפיר מראה ידידות כששולח לו חלה, וכן הרי חלה אינו אוכלו יום יום לסעודתו ושפיר מקיים בזה מצות משלוח מנות מיוחדות לסעודה, או אפשר דאכתי נימא שעיקרו כלחם לשביעה ואין יוצאין בו".
     2. יצא.
        1. הגריש"א זצ"ל (יבקשו מפיהו פרק א' סעי' ד' אות ד') - לשונו מובא לעיל.
        2. רבבות אפרים (ח"ד סי' קע"ג אות נ"ה, נתיבות ההלכה חכ"ח סוף עמ' רכ"ח) – "בודאי יוצא בזה ומדוע לא, ואני לא מבין כל השקלא וטריה בזה".
        3. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א תשובה תשס"ה) – "שאלה: אם יוצאים יד"ח משל"מ כששולח לחם. תשובה: יוצאין".
        4. נטעי גבריאל (פורים פרק נ"ז סעי' ח') – "פת חשובה כמנה, ויוצא בה ידי חובתו".
  4. **מאכלים שהונחו מתחת למושב עגלת התינוקות**.
     1. מיקל.
        1. פורים וחודש אדר (פרק ט"ז סעי' נ"ב) – "אף על פי שרוח רעה שורה על מאכלים או משקאות שהונחו מתחת למטה, אין לחוש משום רוח רעה במאכלי משלוח מנות (או שאר מאכלים) שהונחו מתחת למושב עגלת תינוקות".
     2. עי' יו"ד סי' קט"ז [ערך סכנה] סעי' ה', לשיטות ומראי מקומות.

1. המקבל אסור לאכול המשלוח מנות.
   1. **תלוי בהטעמים** [לפי התרה"ד **לא** יוצא].
      1. מיקל – מהר"ם שיק (או"ח סי' שמ"א).
   2. **שלח דבר עם הכשר שהמקבל אינו אוכלו**.
      1. תלוי בהטעמים [לפי התרה"ד **לא** יוצא].
         1. תשובות והנהגות (ח"ה סי' רל"ד אות ה') – "דעת הגרש"ז אוירבאך זצ"ל שגם כששולח לחבירו יין או מאכל עם הכשר שאינו מקובל למקבל יוצאין בזה המצוה, ולא מצאנו להדיא בפוסקים ד"ז, ולכאו' תלוי בטעמי המצוה, שאם טעם המצוה הוא שיהא לחברו ברווח לסעודה, אינו יוצא, דהא אינו יכול להשתמש בזה לסעודתו, אבל אם טעם המצוה כדי להראות ידידות יוצא גם בזה".
      2. חשוקי חמד (מגילה דף ז.) – "ולכאורה תלוי בשני הטעמים של משלוח מנות שלטעם של התרומת הדשן (סימן קיא) דמצות משלוח מנות היא לצורך הסעודה, בזה לא קיים את המטרה, כיון שהמקבל אינו יכול לאוכלם, אבל לשיטת המנות הלוי (מגילת אסתר, ט יט) שהטעם הוא משום הוספת אהבה ואחוה, יתכן שהמקבל מבין שלא שלחם בדוקא, אלא משום שהמוצרים האלו הוא רגיל לאוכלו, אבל יתכן שלא יצא ידי חובתו, כיון שהרי המקבל אינו יכול לאוכלם, אם כן אין זה בגדר אוכל אצלו, והוה כאילו שלח לו כלים, שפסקו הפוסקים שלא יצא ידי חובתו, וצ"ע. לסיכום: יתכן שלכו"ע לא יצא בזה ידי חובת משלוח מנות".
      3. מיקל.
         1. קנין תורה בהלכה (ח"ז סי' נ"ה אות ה') – "באם שולח מש"מ דבר שבעצמו אינו אוכלו מחמת חומרא בכשרות או מחמת בריאות ... בנ"ד שאין כאן שום איסור ח"ו רק חומרות בעלמא וז"פ".
      4. מחמיר.
         1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ז אות ד') - לשונו מובא לקמן.
         2. חזון עובדיה (פורים עמ' קנ"ב) – "ומי ששולח מנות לחבירו שהוא ספרדי, בשר 'כשר' (ואינו גלאט-חלק, כדעת מרן הבית יוסף), לא יצא ידי חובתו".

יביע אומר (ח"ט או"ח סי' ע"ד במילואים) – "והנה בקול סיני כתבתי שהשולח בשר לחבירו, צריך שישלח בשר חלק (גלאט) בהשגחה מעולה, אם חבירו מקפיד על כך. וראיתי עתה בשו"ת קנין תורה ח"ז (ס"ס נה) דמשמע שכל שהוא רק חומרא בעלמא יוצא י"ח משלוח מנות. ואינו מוכרח".

* + - 1. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' ל' אות צ"ו) - לשונו מובא לקמן.
      2. הגרח"ק זצ"ל (תורת המועדים על שונה הלכות ס"ק י"א אות ג', עי' מועדי הגר"ח ח"א תשובה תשס"ו, עי' דולה ומשקה עמ' רמ"ט) – "וכן לא יוצאים יד"ח כששולח מאכל בהכשר שהמקבל אינו נוהג לאכול".
      3. עי' נטעי גבריאל (פרק נ"ז סעי' י"ג) – "לכתחילה לא ישלח לחבירו דבר שהוא בעצמו מחמיר על עצמו שלא לאוכלו, כגון שמקפיד שלא לאכול מיני מזונות שלא נאפו בביתו וכדומה".
    1. הגריש"א זצ"ל (יבקשו מפיהו פורים פרק א' סעי' י"א, עמ' ל"ט) – "שאם זה היה מאכל שאסור לו, לא היה יוצא. אבל כאן בעצם מאכל כשר, נראה שיוצא בו מצוות משלוח מנות ... שאם זה השגחה טובה, ובאמת מותר לאכול מהשגחה זו, אלא שפלוני אינו רוצה לאכול ממנה, יכולים לתת לו מהשגחה זו".
    2. מראי מקומות – בית מתתיהו (ח"ב סי' ט' אות י"ד).
  1. **שלח לחולה מאכל שאסור לו לאוכלו: מיני מתיקה לחולה סכרת**.
     1. תלוי בהטעמים [לפי התרה"ד **לא** יוצא].
        1. חשוקי חמד (מגילה דף ז. ד"ה האם) – "שאלה. האם מקיימים מצות משלוח מנות לחולה, במאכלים שאסור לו לאכלם, כגון עוגת קרם לחולה סכרת. תשובה. לכאורה תלוי בב' הטעמים של משלוח מנות, שלטעם התרומת הדשן (סימן קיא), שהוא כדי שיהיה לסעודת פורים לא יצא, שאינו ראוי לו, אך לטעם של המנות הלוי (מגילת אסתר, ט יט) שהוא להרבות אהבה וריעות יתכן דיצא, כיון דמראה לו חיבה. ואולי לטעם ההלכות קטנות יצא אף לטעם התרומת הדשן, מאחר ויכול להחליפו במזון אחר, וצ"ע. אך נראה שאם יש לו משפחה והם יכולים לאוכלו יצא, שהרי הוא צריך לקנות גם עבורם סעודת פורים, והוא ישמח שיש להם מה לאכול. אך אם החולה נזון רק מעירוי, ואסור לו לאכול כלל, צ"ע אם אפשר לקיים בו מצות משלוח מנות, שהרי הוא אנוס מלקיים מצות סעודת פורים, ובפרט אם הוא לבד בלי משפחה, ואין לו למי לתת את המנות".
     2. מחמיר.
        1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ז אות ד') – "שלא ישלח דבר עם הכשר שהמקבל אינו אוכלו. וכן לא לחולה מאכל שאסור לו לאוכלו".
        2. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' ל' אות צ"ו) - לשונו מובא לקמן.
        3. הגרח"ק זצ"ל (תורת המועדים על שונה הלכות ס"ק י"א אות ד', עי' מועדי הגר"ח ח"א תשובה תשע"ג) – "וכן השולח לחולה דברים שאסור לו לאכלו (מצד בריאותו) נראה שאין יוצא יד"ח".
     3. מיקל.
        1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה פורים פרק י"ט סעי' י"א) – "יוצאין ידי חובת משלוח מנות אף כמנות שאין המקבל רשאי לאוכלן מטעמי בריאות".
        2. חזון עובדיה (פורים עמ' ק"נ, יביע אומר ח"ט או"ח סי' ע"ד במילואים) – "שהשולח מיני מתיקה שחבירו אינו אוכלם מטעמי בריאות, בודאי שיוצא י"ח, כיון שראוי לו הדבר כשיבריא, בלא"ה הרי ראוי לבני ביתו, ואין הכי נמי שיוצא בזה ידי חובת משלוח מנות".
     4. מראי מקומות – מקראי קודש (פורים סוף סי' ל"ח בהגה"ה), רבבות אפרים (ח"ו סי' שפ"ח).
  2. **השולח לחולה מסוכן מאכלות אסורות שמותר לו לאכול**.
     1. מחמיר.
        1. חכמת שלמה (על סעי' ב') – "נסתפקתי בשליחות מנות אם שולח לאדם חולה דבר איסור המותר לאכול לו, כגון סתם יינם לחולה שאין בו סכנה, או שאר איסור דרבנן, או איסור תורה לחולה שיש בו סכנה, אם יוצא בזה ידי משלוח מנות, אם אזלינן בתר המקבל והרי ראוי לאכילה, או אזלינן בתר הנותן ולדידיה אינו ראוי. והנה זה יש לפשוט מגוף הפסוק ממ"ש ומשלוח מנות איש לרעהו ותיבת איש מיותר והוי די לומר ומשלוח מנות לרעהו, וכמו שכתוב בעזרא ושלחו מנות לאין נכון לו, ומדקאמר איש לרעהו, בעל כרחך הכוונה שיהיה מנות איש הראוי לו, זה ישלח לרעהו אבל מה דאין ראוי לו גם לחבירו אינו יוצא בזה".
        2. שבולת הנהר (סי' מ') – "דאין יוצאים בזה ידי משלוח מנות".
        3. משנת יוסף (ח"י סי' קל"ג אות ד').
     2. מראי מקומות – משנה הלכות (ח"ד סי' פ"ט), באר שרים (ח"ב סי' כ"ג).
        1. חשוקי חמד (מגילה דף ז.) – "יש אומרים שהשולח מאכלות אסורות לחולה מסוכן לא יצא, ויש חולקים".

* 1. **שלח איסורי הנאה לחולה שיש בו סכנה**.
     1. מחמיר.
        1. זכר יהוסף (ח"ד או"ח סי' רנ"א אות א', עי' אות ה') – "פשיטא דלא קיים כלל בזה המצוה משילוח מנות".
        2. אמרי אברהם (אנגלרד, סי' ל"ג) – "בודאי אינו יוצא בזה משום משלוח מנות וזה ברור ותו לא מידי".
        3. מהר"ש ענגיל (ח"ז סי' י"ד) – "אך יש לומר דאם הדבר אסור בהנאה להמשלח יש לומר דחשיב אינו שלו ...".
        4. להורות נתן (ח"ב סי' נ"ד) – "ולדינא פשוט שאם שלח לחבירו דבר שהוא אסור בהנאה להשולח אף על גב דלהמקבל מותר, לא יצא ידי חובתו, חדא דלטעמו של המנות הלוי בעינן שע"י המשלוח ירבה שלום וריעות וזה שייך רק אם מחסר ממונו וכנ"ל, ועוד דלריטב"א וירושלמי בעינן שיהא חשוב לפי ערכו של המשלח ואיסור הנאה אין לו ערך לשום אדם. ובשגם דאולי יש בזה משום דבר שבחובה אינו בא אלא מן החולין. והמהר"ם שיק ז"ל שם חידש דכששולח לחבירו איסור הנאה והמקבל מחזיק לו טובה אסור משום שהשולח נהנה ממנו עיין שם. וכן העלה בחכמת שלמה או"ח (סי' תרצ"ה ס"ב) לאסור, אף כי ראייתו אינו מוכרחת עיין שם, מ"מ הדין דין אמת, וכ"ז פשוט".
        5. קנין תורה בהלכה (ח"ג סי' ק"ג).
        6. משנת יוסף (ח"ט סי' קע"ז, ח"י סי' קל"ג) – "ובפרט באיסוה"נ אם יֵצא בזה הוי לי' הנאה שאסורה מאיסוה"נ".
        7. באר שרים (ח"ב סי' כ"ג).
        8. תשובות ישראל (ח"ה סי' נ' אות ה') – "ולכאו' הרי זה אינו שלו ואינו יוצא".
     2. מיקל.
        1. דברי שלום (מזרחי, ח"ה סי' קכ"ג) – "יוצאין ידי מצות משלוח מנות בכל דבר שראוי לאכלו וליהנות מקבל המתנה, אע"פ שהוא דבר שאסור בהנאה לשולח. ומ"מ לכתחלה היכא דאפשר יהדר לשלוח דבר המותר בהנאה גם לשולח. (ועיין מועד לכל חי בסימן ל"א ובדברי שלום ח"ד סימן ק"א אות כ"ט). ואם שניהם השולח והמקבל חולים והותר להם לאכול דברים אסורים ויש ביד המשלח מנה אחת היתר ומנה אחת איסור ולחבירו אין לו שום דבר, שולח לחבירו דבר האסור, ויאכל השולח את מאכל ההיתר שהרי מקיים בזה מצות משלוח מנות, אע"פ שהיא אסורה לשולח שהרי יש לו מאכל היתר, מ"מ כיון שהיא מותרת למקבל סגי בהכי
        2. דברי אפרים אליעזר (מה"ק סי' קכ"ב) – "אשר נסתפק אם יוצאין יד"ח ומשלוח מנות בפורים כשנותנים מאכל ומשקה של איסוה"נ לחולה שיב"ס, וכ"ת דימה ספיקו לבעיא של רב מרי במס' קידושין דף ח' ע"ב, כלב רץ אחריה מהו בההוא הנאה וכו' או דלמא וכו', אין הדמיון נכון. דין נתינה בקזושין הוא הבאת הנאה, ש"פ, משלו לה או בשבילה, תהי' ההנאה של מאכל ומשתה או של איזה דבר, משא"כ דין משל"מ בפורים הוא הבאת מאכל או משקה לחברו, תהיה באיזה אופן שהוא, כל עוד שיוכל להנות מזה דעי"ז נתקרבו הלבבות".
        3. בית אבי (ח"ד סי' ס') – "לדינא נראה דמקיים מצות משלוח מנות עי"ז".
        4. דברי שלום (קרויז, ח"ה סי' קכ"ד) – "א"כ בנד"ד חשוב כאלו נותן לחולה דבר שאינו אסור בהנאה, וממילא בפ"ע יוצא ג"כ מצות משל"מ, אפילו נימא דבעינן שיהא משלו, ודו"ק".
     3. מראי מקומות – חסד יהושע (ח"ג סי' י"ד ), אמרי הצבי (סי' קכ"ג ), בית מתתיהו (ח"ב סי' ט' אות י"ג).
        1. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תשל"ג) – "***שאלה: חולה הצריך לאכול איסוה"נ בפיקו"נ ושלח זה למשל"מ אם יצא השולח. תשובה: אולי".
  2. **לשלוח מאכלי חלב למי שאכל בשר**.
     1. הגריש"א זצ"ל (תורת המועדים על שונה הלכות ס"ק י"א אות ד') – "וכן אין לשלוח לחברו שהוא בשרי מאכלי חלב ולא יהיה חלבי עד אחרי פורים".
     2. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל** (אשיחה ח"ב עמ' שפ"ט הע' ד') – "אם מביא לו בבוקר ויש לו שהות לאכול יוצא ידי חובה כי אם זה גבינה קשה שצריכים לחכות שש שעות, א"כ צריך שהות גדולה ביום שיספיק לאכול".

**הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' ל' אות צ"ו) – "ראוי לשלוח משלוח מנות מאכלים שיודעים שהמקבל אוכל, דהיינו ראוי לשלוח לו דוקא את ההכשר שהוא סומך על זה או לחולי סכרת לשלוח דוקא מאכלים בלי סוכר. וכן ראוי לא לשלוח מאכלי חלב בפורים אחה"צ למי שהוא בשרי".

* + 1. הגרח"ק זצ"ל (שיח התורה ח"א סי' אלף רס"ט) – "שאלה: מי ששולח לחברו בשר וגבינה קשה במשלוח מנות ואין ו' שעות בכדי שיוכל לאכול שניהם עד סוף היום [להשיטות דבעי שיוכל לאכול המנות בפורים], האם סגי מה שכל מין מצד עצמו יכול לאכול, או כיון שעפ"י דין אינו יכול לאכול שניהם היום לא יצא. תשובה: יתכן שאם יקיא מה שאוכל יותר לו מה שאכל".

הגרח"ק זצ"ל (ויכתוב מרדכי עמ' שנ"ה אות קפ"א) – "השולח לחבית משלוח מנות גבינה קשה, והמקבל אכל בשר ולא יספיק לעבור שש שעות כדי שיוכל לאכול את הגבינה בו ביום, האם השולח יצא ידי חובה. תשובה: יצא".

הגרח"ק זצ"ל (***ויכתוב מרדכי עמ' שנ"ה אות קפ"ב***) – "מי שאכל בשר והקיא, האם צריך להמתין שש שעות או לא. תשובה: יתכן".

עי' הגרח"ק זצ"ל (אשיחה ח"ב עמ' שפ"ח) – "השולח מנת בשר יבש כגון נקניק וכן אם שולח במשלוח מנות ביחד עם הבשר גבינה בקופסה והרי לכאו' יכול לאכלם בזה אחר זה. תשובה: יוצא ידי חובה".

* + 1. מראי מקומות – ***הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות קמ"ב).***
  1. **שלח איסור דרבנן**.
     1. מחמיר.
        1. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א תשובה תשס"ז) – "שאלה: שלח משל"מ ולבסוף נמצא בו איסור דרבנן אם יצא. תשובה: יתכן שלא יצא".
     2. מראי מקומות – חלקת יעקב (או"ח סי' רל"ז).
        1. בית אבי (ח"ד סי' ס"ב) – "בשולח לחבירו משלוח מנות דבר שאסור מדרבנן ואכלו ... פשוט דיצא".
  2. **פירות שביעית של היתר מכירה**.
     1. מחמיר.
        1. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א תשובה תשס"ח, נזר ישראל עמ' קמ"ח) – "שאלה: שלח פירות היתר מכירה בשביעית למי שמשתמש בהתר מכירה אם יצא. תשובה: לא".
        2. ודרשת וחקרת (ח"ו או"ח סי' ק"א אות ג') – "מה ששאל בענין מי שסומך על היתר מכירה, ושלח מנות מהיתר מכירה למי שאינו סומך, וכן להיפך, כשהשולח מקפיד, ושולח למי שסומך אם יצא יד"ח או לא, ורצה לומר שתלוי בטעמים, שאם הוא להרבות רעות הא הרבה, ואם כדי שיהא לו לסעודתו הא אין לו לסעודתו, נלענ"ד דלכל הדעות לא יצא, ואפרש שיחתי ...".
     2. מראי מקומות – שערי יושר (פורים עמ' פ"ט), דברי בניהו (חכ"ג סי' ס"ט).

* 1. **טבל, פירות לא מעושרים**.
     1. מחמיר.
        1. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תשל"ה) – "***שאלה: אם יוצא יד"ח משלוח מנות בפירות לא מעושרים כשאומר לו שאי"ז מעושר. תשובה: לא".
     2. ***מיקל.***
        1. דברי בניהו (חכ"ג סי' ס"ז) – "אדם ששולח לחבירו ב' סלסלאות של פירות ועדיין לא עישר אותם ואומר לו שיעשר אותם נראה שיוצא ידי משלוח מנות כיון שמתקיימים בזה ב' הטעמים של משלוח מנות ומה שעדיין לא עישר אין זה מחוסר מעשה גדול ולכן אף שנחלקו הפוסקים לגבי שולח בשר או דג חי אם יוצא ידי חובה ורבים מן הפוסקים העלו שיוצא נראה שגם החולקים שם יודו דבזה יוצא ידי חובה".
        2. תשובות ישראל (ח"ה סי' נ' אות ו') – "נראה דאפי' בטבל ודאי יוצא משל"מ, ודלא כמש"כ כת"ר בתשובה תשל"ה, מיהו אסור לשלוח אף שכותב לו שזה לא מעושר עכ"פ אם שלח יצא ...".

* 1. **מוצרים שעבר התאריך לאכילתם**.
     1. מיקל.
        1. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (פרדס יוסף החדש פורים אות תרס"ט, עמ' תצ"ג) – "שיוצא ידי חובתו, שבמציאות אכל פעם דבר שפג תוקפו, אפילו אחרי שנה, והיה ראוי למאכל".
     2. מחמיר.
        1. דברי בניהו (חכ"ב סי' נ"ד, פרדס יוסף החדש פורים אות תר"ע [עמ' תצ"ג]) – "השולח לחבירו מוצרים שפג התוקף שלהם מזמן רב והאנשים נמנעים מלאוכלם מחמת בריאות שלא יחלו וכדו' נראה דאין יוצאים בזה ידי משלוח מנות כיון דאין כאן לא משום אהבה ואחוה במשלוח כזה אלא אדרבה נראה בזה כעין זלזול לא לשלוח מנות שאפשר לאוכלם אלא רק שולח מה שהאנשים לא אוכלים אותם, וכן לא יאכלו משלוח זה בסעודה ולא יבואו לאוכלו אלא יזרק לזבל. לכן נראה שלא יוצאים ידי חובה במשלוח זה והוי כמו אם שולח לו עוף ונמצא טרף שלא אוכלים אותו אף כאן ואף שלא דומה לגמרי דשם לא אוכלו מצד האיסור, מ"מ התוצאה שוה ביניהם שלא אוכלים משלוח זה מחמת סכנה של חולי ולכן לא יוצאים בזה ידי משלוח מנות".
     3. מראי מקומות – עת"ה באתי (הנדמ"ח עמ' רצ"א ), פרדס יוסף החדש (פורים עמ' תצ"ג).
        1. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תש"מ) – "***שאלה: שלח משל"מ במוצרים שעברו התאריך לאכילתם אם יצא יד"ח. תשובה: יתכן שלא".
        2. תשובת הגרמ"ר שעיו (גם אני אודך ח"א סי' ק"ג, פרדס יוסף החדש פורים אות תרע"א [עמ' תצ"ג]) – "באופן שהכלל בזה הוא, אם עדיין המוצר ראוי לאכילה יוצא בזה ידי משלוח מנות, ואם המוצר לא ראוי לאכילה אינו יוצא בזה ידי חובה. ומה שכתוב התאריך זה רק לצרכי מכירה והחזרת המוצר מטעם דיני ממונות, אבל במשלוח מנות הכל תלוי אם זה ראוי לאכילה".
        3. אבני דרך (ח"ט סי' פ"ח, פרדס יוסף החדש פורים אות תרע"ג [עמ' תצ"ד]) – "העולה לדינא: לכתחילה ראוי להקפיד לשלוח במשלוחי מנות מוצרים אשר זמן שימושם טרם פג. ובדיעבד כאשר שלח מוצר שכבר פג תוקפו, אזי אם המאכל אינו ראוי לאכילה (מקולקל וכדו') לא יצא ידי חובה. אולם אם המאכל ראוי לאכילה, אך הוא פחות טרי וכדו' בדיעבד יצא ידי חובה. אולם במידה והמקבל מקפיד להכניס לביתו דווקא מוצרים שתאריכם עדיין תקף, אזי נראה דלא יצא (לחוש לטעמו של מנות הלוי)".
  2. **תרומה לכהן**.
     1. יצא.
        1. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תשל"ד) – "***שאלה: שלח ישראל משל"מ תרומה לכהן אם יצא דלמשלח אי"ז ראוי. תשובה: יצא [אבל אין ראוי]".
     2. מחמיר.
        1. חסד לאברהם (תאומים, מהד"ק או"ח סי' ס"ט) – "והואיל ובנותן תליא מלתא כל ששולח תרומ"ע אין כאן אחוה ממה ששולח דבר שבחובה ופשיטא דלא יצא בזה".
        2. תשובות ישראל (ח"ה סי' נ' אות ה') – "לכאו' זה לא שלו דזה ממון השבט ולא יצא, וי"ל דאיירי שירש אבי אמו כהן".
     3. ***מראי מקומות –*** בית מתתיהו (ח"ב סי' ט' אות י"ג ד"ה וכיו"ב).
  3. מראי מקומות – משנת יוסף (ח"י סי' קל"ג).
     1. הגרשז"א זצ"ל (ועלהו לא יבול ח"א עמ' רמ"ח אות תל"ה, הו"ד בנטעי גבריאל פרק נ"ז סוף הע' ט"ו, הו"ד בשלמי מועד פרק ס"א עמ' רפ"ה ד"ה סברת) – "סברת רבינו, שבפורים כל אחד לוקח מחבירו משלוח מנות, ואין מדקדקין אחד לשני איזה 'הכשר' יש למאכלים, שאם כל אחד ידחה את המשלוח מנות של חבירו בגלל שהוא מחמיר שלא לאכול מהכשרים מסויימים, אי אפשר לקיים את מצות משלוח מנות איש לרעהו כדבעי, ובכל הכשר המקובל על הציבור יוצא יד"ח".
     2. הגרח"ק זצ"ל (שערי שיח עמ' קכ"ט תשובה ש"ט) – "שאלה: השולח לחברו מאכל מסויים שלא יאכלנו [כגון מזון לתינוקות וכדומה], האם יצא יד"ח. תשובה: יצא".
     3. ממזרח וממערב (עמ' רכ"ג הע' ח') – "עיין בספר פסקי תשובות (ח"ו סימן תרצה אות כ). וכתב בספר נטעי גבריאל (פרק נז אות יג) דלכתחילה לא ישלח לחבירו דבר שהוא בעצמו מחמיר שלא לאכול, וע"ש. וכ"כ בספר הליכות שלמה (מועדים ח"ב פרק יט סעיף יא). ואולם כתב בשם הגרי"ש אלישיב זצ"ל ... וכ"כ בספר חזון עובדיה (פורים עמוד קנב) שצריך ליזהר ביותר שישלח מנות כשרות לאכילה בלי שום חשש איסור כלל. והשולח בשר לחבירו ספרדי, ישלח בשר חלק לפי דעת הבית יוסף, ואם שלח לו בשר כשר לא יצא ידי חובה, כיון שאנו נוהגים כדברי מרן לאסור מן הדין שלא לאוכלו. שקבלנו עלינו הוראות מרן. ומיהו אם שולח לרעהו אשכנזי אפשר שיוצא י"ח, ואפילו אם הוא מחמיר על עצמו כדעת מרן, יכול לתת לבניו הקטנים שלא הגיעו למצות. וע' בשו"ת רב פעלים ח"ב (חיו"ד סי' ז). וכן מי שאינו נזהר מפת עכו"ם וחמאת עכו"ם, ושלח אותם למנה למי שנזהר, יש אומרים שלא יצא ידי חובה. ולאו מילתא פסיקתא היא, ולכן לכתחלה ישלח לחבירו דבר הראוי לו לאכילה, שאינו מחמיר בו. וכתב בספר שלמי מועד ...".

1. משלוח מנות בפירות שביעית.

רמב"ם (הל' שמיטה ויובל פרק ו' הלכה י') – "דמי שביעית אין פורעין מהם את החוב, ואין עושין בהן שושבינות, ואין משלמין מהן תגמולין ... אבל משלחין מהן דברים של גמילות חסדים וצריך להודיע".

* 1. **לשלוח משלוח מנות הראשון**.
     1. מחמיר. [מחלוקת אם יוצא בדיעבד].
        1. משנת יעבץ (או"ח סי' פ') – "ה"ה שאסור משלוח מנות בפירות שביעית, גם באופן שהמקבל אינו רוצה לקבלם, שהרי מ"מ השולח משתכר בפירות שביעית, כיון שיצא ידי חובת משלוח מנות, ונמצא שהוא פורע חובו בדמי שביעית, שאסור משום לאכלה ולא לסחורה".
        2. מנחת יצחק (ח"י סי' נ"ז) – "והנה כבר עמד בזה בס' שו"ת משנת יוסף (ח"א סי' כ"ז) וכ' דלכאורה לא נכון לעשות כן, לצאת י"ח משלוח מנות לכתחילה מפירות שביעית, דהגם דפירות שביעית הן שלו, ויכול לאכלו הוא ובני ביתו, וגם יכול לתת למכיריו, כבתוספתא (שביעית ח, ד') שבזמן הביעור קודם מחלק מהן לשכיניו ולקרוביו וליודעיו, ואח"כ מוציא על פתח ביתו ומבער ע"י הפקר, וכן יכול לתת פ"ש במתנה (כבשביעית פ"ח מ"ה), מ"מ כשמשלם מפירות שביעית דבר שהוא חובה עליו ה"ז כעושה סחורה מפ"ש והתורה אמרה לאכלה ולא לסחורה, כדאמרינן (ע"ז ס"ב ע"א) נמצא זה פורע חובו מפירות שביעית, ופי' התוס' שזה משתכר בפירות שביעית, ולא לאכלה קרינן בי' וכו', אבל בדיעבד כשכבר שלח יצא וכו' עיין שם. [והנה מה שכתב להתיר בדיעבד, הנה מלשון המג"א לענין משלוח מנות ממ"ע, משמע יותר דאינו יוצא אפילו דיעבד, ומה שהביא שם משו"ת כתב סופר (או"ח סי' קל"ט) צ"ע דהרי בשל"ה מבואר כן גם לענין משלוח מנות]".
        3. הגריש"א זצ"ל (יבקשו מפיהו פורים עמ' ס"ו, אמנם עי' אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ז אות ז' [לשונו מובא לקמן]) – "אסור לתת את המשלוח מנות הראשון מפירות שביעית, אבל אחרי שכבר קיים מצוותו, מותר לתת שאר משלוחי המנות מפירות שביעית. וכן אם שולח שתי מנות נוספת חוץ מהפירות שביעית, מותר".
        4. מאמר מרדכי (שביעית פסקי הלכות סי' י"ג אות נ"ג, אות נ"ד, אות נ"ה) – "אסור לשלוח משלוח מנות שיוצא בו ידי חובה בפירות שביעית, כגון: בקבוק יין, וחבילת תפוחי זהב, דהוי כפורע את החוב שלו בדמי שביעית ... גם בזמן הזה שמשלמים כסף על אוצר בי"ד - עדיין אינו יכול לקיים בזה מצות משלוח מנות. אם עבר ונתן ושלח משלוח מנות בפירות שביעית - יצא ידי חובה, דסו"ס הוא נתן דבר שיש בו הנאה, וכן המקבל קיבל דבר הראוי".
        5. שבט הלוי (ח"ז סי' קפ"ג, תורת הלוי שביעית פרק י"ד אות מ"א) – "הנה לשון הרמב"ם פ"ו משביעית והיא מתוספתא פ"ז דשביעית דמי שביעית אין פורעין בו חוב, ואין עושין בו שושבינות ואין משלמין בה תגמולין - הנה ההבדל בין גדר שושבינות לתגמולין דשושבינות הוא חיוב ממון גמור ונגבה בדיינים כמבואר בב"ב קמ"ה - משא"כ תגמולין שהוא רק כעין פרעון חוב כיון דדרכו לחזור ולגמול חסד עם המתחסד עמו, ועין בפאת השולחן סימן ז' ס"ק י' די"א שכן משלמין ממנו דבר של גמ"ח, והיינו אם חבירו שלח לו והוא לא חייב לשלם גמולו ואעפ"כ משלם ושולח אלא דצריך להודיע שהוא של שביעית יעש"ה, ובירושלמי דמאי פ"ג ה"א ושם הגירסא ואין משלמין בהם תשלומין ועיין שם בפני משה. עכ"פ משלוח מנות לפ"ד איכא בי' ג' דינים לשלוח משלוח מנות הראשון כיון דמחויב לפרוע חוב זה של תקנת חז"ל הדבר נוטה שאסור לשלוח מדמי שביעית או פירות שביעית, ב. והמקבל שכבר יצא אלא שגומל לו ושולח בחזרה תולה ברמב"ם הנ"ל וי"א שבפאה"ש, ואיכא מקום להחמיר, אבל מאן דסמך אי"א אין מזניחין אותו, ג. תוספת משלוח מנות שדרך העולם כהיום לשלוח פשיטא דמותר לשלוח גם מדמי או מיין שביעית כיון שאינו בגדר דבר שחייב, ואינו בגדר תשלומי חסד".

שבט הלוי (בית דוד (הגרד"צ שאול) שביעית ח"ב פרק ט' הע' כ"ו) – "והנה בשבט הלוי ח"ז סימן קפ"ג צידד לאסור לשלוח מנות מפירות שביעית משום פורע חובו מפירות שביעית, וכן הביא באמרי יעקב (סימן ו' סקמ"ה) דעת מו"ר השבט הלוי ולא הכריע, ושלחנו שאלה בכתב עם כל הראיות הנ"ל שמוכח מהם שאין בעשיית מצוה משום פורע חובו בפירות שביעית ומדוע שדבר זה יהיה אסור, וקבלנו תשובה בכתב, וזה תורף התשובה, דשאני הכא במשלוח מנות שהוא חוב ממוני, שצריך האדם ליתן לאחרים מממונו לקיים מצוה, וזה הוי פורע חובו מפירות שביעית, ואינו דומה ליין של ד' כוסות דאף שהוא חוב לקיימו מ"מ אינו חוב שצריך ליתן לאחרים דהרי היין הוא עבורו שהוא שותהו, וכן קניית אתרוג ממעות שביעית נמי שרי מהאי טעמא שהוא קונה לעצמו ואין המצוה בנתינת דבר לחברו, משא"כ במשלוח מנות שהמצוה ליתן לאחרים הו"ל פורע חובו דומיא דפדיון שבויים עכ"ל".

* + - 1. עי' הגרח"ק זצ"ל (דרך אמונה ציון ההלכה הל' שמיטה ויובל פרק ו' ס"ק קכ"א, שיח השמיטה פרק ט' סעי' כ"א [לשונו מובא לקמן]) – "וגם לכתחלה לשלוח מפ"ש אם עדיין לא יצא ידי משלוח מנות יש ליזהר דהוי כפורע חובו מפ"ש וצ"ע".
      2. משנת יוסף (ח"א סי' כ"ז אות א') – "לכאורה לא נכון לעשות כן ... אבל בדיעבד כשכבר שלח בודאי יצא י"ח ...".
      3. תולדות יצחק (בן שושן, ח"ב סי' כ"ח) – "אסור לשלוח מנות בפורים מפירות שביעית, אך אם המנות יש בהם שיעור שיצא בהם י"ח מותר להוסיף בהם מפ"ש. ואם עבר ושלח מנות מפירות שביעית, יקנה מפירות שביעית אחרים ויאכל כנגדן בק"ש".
      4. מנחת פרי (ח"א סי' צ"ד) – "ונראה פשוט דהך הלכה נאמר גם במי ששולח תחלה לחבירו משלוח מנות דאין לו מצותו בפירות שביעית, דהרי תנן ...".
      5. חשוקי חמד (מגילה דף כא:).
      6. ילקוט יוסף (סעי' נ"ה, קיצור שו"ע סעי' מ"ו) – "אסור".
      7. פסקי תשובות (אות י') – "וכיון שחיוב הוא הסכימו הפוסקים שאין לשלוח מנות מפירות שביעית, שהרי זה דומה לפורע חובו שהוא כעושה סחורה בפירות שביעית והתורה אמרה לאכלה ולא לסחורה".
    1. מיקל.
       1. הגרא"מ שך זצ"ל (שלמי תודה פורים סי' כ"ט אות ז' ד"ה וכן) – "דלשלוח פירות שביעית ודאי דשרי, כיון דאין זה חוב ממון אלא מצוה, ודמי לקידוש והבדלה מיין של שביעית, ואין זה כפורע חובו מדמי שביעית וכנ"ל".
       2. הגרשז"א זצ"ל (מעדני ארץ מסכת שביעית עמ' ר"כ שאלה ב' אות ג') – "האם מותר לשלוח משלוח מנות דברים שיש בהם קדושת שביעית. תשובה: כן, וגם להחזיר".
       3. להורות נתן (ח"י סי' נ"ז) – "אבל כששולח מנות לראשונה הרי זה בגדר גמילות חסדים דשרי בפירות שביעית, אלא שצריך להודיע להמקבל ...".
       4. משנה הלכות (חי"ח סי' שפ"ה) – "פשוט דמותר לשלוח אפילו לכתחילה ויוצא ידי חובתו, ואפרש ...".
       5. חוט שני (שמיטה פרק ו' ס"ק ט"ז ד"ה ולפי"ז, עמ' של"ד) – "ולפי"ז נראה שמותר לשלוח לחבירו משלוח מנות בפורים מפירות שביעית דאינו אלא קיום מצוה ולא 'פרעון חוב' דלא נאסר פרעון חוב בשביעית אלא חוב שמחויב לחבירו מחמת דבר שקיבל הימנו וכנ"ל".
       6. שערי זבולון (שביעית סי' כ"ב).
       7. מנחת פרי (ח"א סי' צ"ד) – "לאור כל האמור נראה לענ"ד דפשוט דשרי לתת משלוח מנות בפורים פירות שביעית ול"ה כפורע חובו בפ"ש, דהתם החוב הוא לספק לחברו צרכי סעודה (לכל הטעמים של המצוה), וא"כ הפעולה היא 'לאכלה' ומה איכפת לן שגם מקיים חובתו בזה, וזהו דלא כמו"ש בשו"ת משנת יוסף ח"א סי' כ"ז. משא"כ במתנות לאביונים אף דהתכלית היא צרכי סעודה מ"מ החוב הוא ממון כצדקה ודמי טפי לפורע חובו בדמי שביעית ומסתבר דאסור".
       8. בית דוד (הגרד"צ שאול שביעית ח"ב פרק ט' סעי' י"ד, עי' הע' כ"ו [לשונו מובא לעיל]) – "מותר לקיים משלוח מנות בפורים ביין ובשאר מאכלים של שביעית".
    2. מראי מקומות.
       1. עי' אמרי יעקב (דיני אר"י סי' ו' ס"ק מ"ה) – "אולם לשלוח ראשון בזה נחלקו הפוסקים, יש מתירים דהו"ל כמשלוח דברים של גמילות חסדים, ויש אוסרים משום דהו"ל כפורע חובו מפירות שביעית".
  1. **המקבל שכבר יצא אלא שגומל לו ושולח בחזרה**.
     1. מחמיר. [מחלוקת אם יוצא בדיעבד].
        1. תורה לשמה (סי' קצ"ג) – "איתא בתוספתא דשביעית פרק ז' אחד שביעית ואחד מעשר שני אין פורעין מהם מלוה וחוב ואין משלמין מהם גומלין וכו' ע"ש, וכן פסק הרמב"ם ז"ל בה' שמיטה ויובל פ"ו הל' יו"ד /י'/ דמי שביעית אין פורעין מהם את החוב ואין עושין בהן שושבינות ואין משלמין מהם תגמולין ואין פוסקין מהם צדקה לעניים בבית הכנסת אבל משלחין מהם דברים של גמילות חסדים וצריך להודיע עכ"ל והנה ענין תשלום תגמולין הוא שאם ראובן גמל חסד עם שמעון אסור לשמעון לשלם לו גמולו לשלוח לו פירות שביעית דהוי כפורע חובו והנה תוספתא הנז' הובאה ג"כ בירושלמי בפ"ג דדמאי ושם הגירסא היא ואין משלמין מהן תשלומין ופירש המבאר שזה אוכל עמו היום וזה חוזר ואוכל עמו למחר והיינו הך וא"כ השתא בנידון השאלה ודאי אסור כי הדרך הוא מי ששולח מנות לחבירו מוכרח שחבירו חוזר ושולח לו ג"כ והרי זה שמעון ששולח לראובן מנות מפירות שביעית נמצא בזה משלם מהם תשלומין ואסור ולאו דוקא פירות שביעית עצמן אלא גם בדמיהם אסור לעשות כן וכן ה"ה דאסור לשלוח מדמיהן מתנה לבית החתן והכלה בחופה לאותם שכבר הם שלחו לו מקודם בחופה שהיה אצלו כי הוא מוכרח לשלוח עתה להם כפי המנהג ונימוס העולם וה"ז כפורע חובו".
        2. הגרא"מ שך זצ"ל (שלמי תודה פורים סי' כ"ט אות ז' ד"ה וכן) – "אבל להחזיר לו מדמי שביעית אסור, משום דהוה כמו תגמולין דאסור".
        3. מאמר מרדכי (שביעית פסקי הלכות סי' י"ג אות נ"ג, אות נ"ד, אות נ"ה) – "באופן שראובן כבר קיים מצות משלוח מנות עם שמעון, ואחר כך קיבל משלוח מנות ממישהו אחר - אינו רשאי להחזיר לו משלוח מנות מפירות שביעית, אף שכבר עשה את חיובו, מפני שכעת מחזיר לו בשביל הנימוס, וזה חשיב כפורע חובו. גם בזמן הזה שמשלמים כסף על אוצר בי"ד - עדיין אינו יכול לקיים בזה מצות משלוח מנות. אם עבר ונתן ושלח משלוח מנות בפירות שביעית - יצא ידי חובה, דסו"ס הוא נתן דבר שיש בו הנאה, וכן המקבל קיבל דבר הראוי".
        4. הגריש"א זצ"ל (יבקשו מפיהו פורים עמ' ס"ז) – "אבל אם מחזיר משלוח מנות לחבירו, נראה כאילו מחזיר חוב לחבירו, ואסור לפרוע חוב מפירות שביעית".

עי' הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ז סעי' ז') – "ולהחזיר מנות מפירות שביעית למי ששלח לו, בשו"ת תורה לשמה כתב שאינו ראוי, כיון דהוי כעין פריעת חוב, ואין פורעין חוב מפירות שביעית, אך אם שולח שתי מנות חוץ מהפירות שביעית, מותר".

* + - 1. להורות נתן (ח"י סי' נ"ז אות י"ג) – "והנה כשקיבל משלוח מנות מחבירו והוא מחזיר משלוח מנות לחבירו פירות שביעית, נראה דהוי בגדר תגמולין דאסור, דאע"ג דלא מצינו דאיכא חיוב להחזיר משלוח מנות למי ששלח לו לראשונה, מכל מקום כיון שדרך העולם להחזיר הוי ליה דומיא דהלוה פעם אחת לחבירו דאסור לחזור ולהלוות לחבירו במעות מעשר עני וכרדב"ז הנ"ל, וכן בב"י הנ"ל שאם חבירו עשה עמו חסד וזה בא לשלם לו גמול אל ישלם לו ממעות מעשר דהוי כפורע חובו. ואף על גב דלא מצינו שחבירו יהא מחוייב לחזור ולעשות עמו חסד, ורק גבי שושבינות מבואר ברמב"ם (פ"ז מזכיה ה"ב) דתובעו בדיינים ולא בשאר עשיית חסד, ומכל מקום כשעושה עמו חסד תמורת חסד שנעשה לו, הרי זה אסור במעות מעשר עניים, וכן בדמי שביעית דזה הוי בגדר תגמולין. וא"כ הוא הדין כשקיבל מחבירו משלוח מנות והוא רוצה להחזיר לחבירו משלוח מנות, הוי זה בגדר תגמולין ואסור בפירות שביעית דהוי כפורע חובו".
      2. עי' שבט הלוי (ח"ז סי' קפ"ג, תורת הלוי שביעית פרק י"ד אות מ"ג) - לשונו מובא לעיל.
      3. עי' הגרח"ק זצ"ל (דרך אמונה ציון ההלכה הל' שמיטה ויובל פרק ו' ס"ק קכ"א, שיח השמיטה פרק ט' סעי' כ"א [לשונו מובא לקמן]) – "ולכאו' אסור להחזיר משלוח מנות מפ"ש דהוי כמשלם לו תגמולין".
      4. שלמי תודה (פורים סי' כ"ט אות ז' ד"ה מיהו) – "ואפשר **דאף כששולח לו הרבה מינים ביחד, ורק מין אחד או שנים הם מפירות שביעית**, נמי יש לאסור משום תגמולין, דאף דסגי למשלוח מנות בשני מינים, והרי יש כאן שני מינים שלא מפירות שביעית, מ"מ כיון ששולח לו כל אותם המינים משום תגמול על זה שתבירו שלה לו קודם לכן, הוה הכל בכלל תגמולין ואסור".
      5. תולדות יצחק (בן שושן, ח"ב סי' כ"ח).
      6. מנחת פרי (ח"א סי' צ"ד).
      7. עי' אמרי יעקב (דיני אר"י סי' ו' ס"ק מ"ה, שעה"צ ס"ק ע"ד) – "ולענין להחזיר משלוח מנות מפירות שביעית לחבירו, יש אוסרים משום דהו"ל כמשלם תגמולין דאסור".
      8. חשוקי חמד (מגילה דף כא:).
      9. פסקי תשובות (אות י') – "אולם אם שולח לשני משום שהשני שלח לו ומוכרח להחזיר לו כפי המנהג ונימוס העולם, הרי זה כפורע חובו ויש להחמיר ולא לשלוח מפירות שביעית".
    1. מיקל.
       1. הגרשז"א זצ"ל (מעדני ארץ מסכת שביעית עמ' ר"כ שאלה ב' אות ג') – "האם מותר לשלוח משלוח מנות דברים שיש בהם קדושת שביעית. תשובה: כן, וגם להחזיר".
       2. חזון עובדיה (פורים עמ' קנ"ד, שביעית עמ' קס"ה) – "ומי ששלחו לו מנות, ורוצה לחזור ולשלוח מנות מפירות שביעית למשלח, אם יצא כבר ידי חובת משלוח מנות לאחר, רשאי לחזור ולשלוח מפירות שביעית למשלח, שאינו אלא כגומל חסד לחבירו".
       3. בית דוד (הגרד"צ שאול, שביעית ח"ב פרק ט' סעי' ט"ו, עמ' ר"ב) – "קיבל מחברו משלוח מנות, יכול להחזיר לו משלוח מנות מפירות שביעית".
       4. עי' ילקוט יוסף (סעי' נ"ו, קיצור שו"ע סעי' מ"ו) – "ומי שקיבל מחבירו משלוח מנות, ורוצה לחזור ולשלוח מנות מפירות שביעית למשלח, יש אומרים שאין המקבל רשאי להשיב לו בחזרה מפירות שביעית או מדמיהן, שמכיון שהוא חייב להשיב לו כפי המנהג והנימוס המקובל, הרי זה תשלום תגמולין שאסור בפירות שביעית, שנראה כאילו פורע חובו. [ילקו"י השביעית והלכותיה עמ' תכג]. ויש אומרים שאם יצא כבר ידי חובת משלוח מנות לאחר, רשאי לחזור ולשלוח מפירות שביעית למשלח, שאינו אלא כגומל חסד לחבירו, ואין זה כפורע חובו. ובלבד שיודיע לו שאלו פירות שביעית, כדי שישמור בהם קדושת שביעית. [ילקו"י השביעית והלכותיה שם. שוב יצא לאור חזון עובדיה על פורים, ושם עמוד קנד כתב כדברינו, והביא מ"ש הרמב"ם (פ"ו מהל' שמיטה ה"י), דמי שביעית אין פורעים מהם את החוב, ואין עושים בהם שושבינות, ואין משלמים בהם תגמולים וכו'. והוא מהתוספתא (שביעית פ"ז). הכא נמי שיש עליו חובת המצוה לשלוח מנות לרעהו, לא יהיה רשאי לשלוח מנות מפירות שביעית, דהוי כמו פריעת חוב. אך אם כבר קיים המצוה של משלוח מנות לרעהו, ורוצה להוסיף לשלוח לאחר מפירות שביעית, נראה דשפיר דמי. כיון שיצא כבר י"ח משלוח מנות]".
    2. מראי מקומות – שערי זבולון (שביעית סי' כ"ב אות ו', לשונו מובא לקמן).
       1. חוט שני (שמיטה פרק ו' ס"ק ט"ז ד"ה ונראה, עמ' של"ד) – "ונראה דמותר גם להחזיר משלוח מנות מפירות שביעית לחבירו כשכבר קיבל ממנו ולא מיקרי פרעון חוב אלא מתנה. מ"מ אם מרגיש כעין הרגשת חיוב מחמת שקיבל ממנו משלוח מנות, אפשר דמיקרי כפרעון חוב, וצ"ע".
  1. **תוספת משלוח מנות**.
     1. מיקל.
        1. עי' מאמר מרדכי (שביעית פסקי הלכות סי' י"ג אות נ"ג, הע' ע"ד) – "אבל אם כבר שלח לראשון כדין - יהא מותר לשלוח לשני סתם דרך כבוד או צדקה מפירות שביעית, דהרי גמילות חסד מותר לעשות מפירות שביעית. [ומ"מ אף בשולח פעם שניה לאדם - **יש להמנע מלשלוח לו בפירות שביעית, שמא הוא ייפגע**, ויאמר, שהשולח אינו מתכוון לקיים את המצוה עימו אלא עם מישהו אחר, ולכן שולח באוצר בית דין והוא לא חשוב בעיניו כעיקר, ובסתם כשמקבל משלוח מנות, הוא שמח בו ויכול לחשוב שהוא הראשון המקבל ממנו]".
        2. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ז אות ז', יבקשו מפיהו פורים עמ' ס"ו [לשונו מובא לעיל]) – "מותר לשלוח משלוח מנות גם מפירות שביעית, ואין זה נקרא 'פורע חובו מפירות שביעית' שקיימא לן שאסור (רמב"ם פ"ו משמיטה ויובל ה"י), מאחר וגם אם המקבל לא יחזיר לשולח אין השולח יוכל לתובעו בדין על זה, שפיר לא מיקרי פורע 'חובו'".
        3. שבט הלוי (ח"ז סי' קפ"ג [לשונו מובא לעיל], תורת הלוי שביעית פרק י"ד אות מ"ב) – "אך התוספת שמוסיף יותר ממה שמחוייב הן מה שמוסיף במשלוח הראשון שחייב, והן מה שמוסיף לשלוח לאנשים נוספים, יכול לשלוח משל שביעית".
        4. עי' שיח השמיטה (פרק ט' סעי' כ"א, עמ' ק') – "בפורים אסור לשלוח מנות מפירות שביעית, וכן אין להחזיר למי ששלח לו, שזה כמו שפורע חובו מפירות שביעית, אכן אם כבר קיים את המצוה מותר לשלוח לחבירו דרך ידידות, אבל לא להשיב בחזרה למי ששלח. ויתכן שאם ב' מנות מחולין, לא אכפת לן שהשאר יוסיף מפירות שביעית".
        5. משנת יוסף (ח"א סי' כ"ז אות ב').
        6. אמרי יעקב (דיני אר"י סי' ו' ס"ק מ"ה) – "מיהו היינו דוקא היכא דעדיין לא יצא ידי חובת המצוה, אבל אם כבר קיים המצוה ורק מוסיף ושולח משום אחוה ודעות שרי לכו"ע".
        7. חשוקי חמד (מגילה דף כא:).
        8. פסקי תשובות (אות י') – "אמנם אין לאסור אלא מה שהוא מדינא וחיובא דמשלוח מנות שהם שתי מיני אוכלין או אוכל ומשקה, אבל מה שמוסיף לייפות ולקשט המשלוח מנות בעוד מיני מאכלים ומשקאות מותרים להיות מפירות שביעית. וכן אין לאסור אלא המשלוח הראשון שנותן, שבזה יוצא ידי חובתו, אבל מה שמוסיף לתת לשאר ריעיו ואוהביו אף שהוא בכלל המצוה וכלשון השו"ע 'דכל המרבה לשלוח לריעים הרי זה משובח', מ"מ כיון שאינם חוב עליו, שהרי מעיקר הדין די שנותן לאחד, מותרים לבוא מפירות שביעית".
     2. מראי מקומות.
        1. אמונת ישראל (ח"א סי' כ"ח אות י') – "אבל אם שולח לו יותר משתי מנות וכדומה **ומוסיף דברי נוי משום שגם חבירו שלח לו** זה אסור מדמי שביעית ומפירות שביעית כיון שעושה כן מחמת הנימוס והוי בכלל פורע חובו דאסור".
        2. תולדות יצחק (בן שושן, ח"ב סי' כ"ח) – "ונראה, שאם רוצה רק להוסיף במשלוח מנות מפ"ש לקשטם ולהרבות בהם' שמותר שבלאו הכי יצא י"ח במה ששלח עוד, אכן אם הוא אדם מכובד מכולם זולת שלא יצא י"ח, או שאם השני שלח לו מנות מכובדו ומרגיש צורך לעצמו לשלוח גם הוא, ולשם כך מוסיף מפ"ש בודאי אסור".
        3. מעדני סופר (ח"ב סי' קי"ג) – "ויש להסתפק בענינינו האם מותר להוסיף למנה שלישית, די"ל דכיון דמקיים מצותו בב' מנות, ליכא בזה משום פורע חובו מפירות שביעית".
        4. שערי זבולון (שביעית סי' כ"ב אות ו') – "יש לדון גם שמותר להחזיר משלוח מנות מפירות שביעית דהוי כגמילות חסד של מצוה. אבל אולי אם ככר קיים משל"מ והמשלוח שכעת אינו אלא תוספת כמוש"כ הרמב"ם בפ"ב ממגילה ה"ד וכל המרבה לשלוח לריעים משובח כו' אולי אין בזה להתיר את האיסור לשלוח תגמולין מפירות שביעית. וגם אם באותה משל"מ יש מספיק בשביל לקיים המצוה מלבד הפירות שביעית אולי אין היתר, וגם יש לומר דדוקא גמ"ח שאין עליו חיוב ממש שדוקא הוא ישלח התירו לתגמל בכדי שלא יבטל ממצוה. אבל משלוח מנות שהוא חיוב אגברא לשלוח לא התירו לו לשלוח מפירות שביעית דלא חיישינן שיתבטל מהמצוה, וצ"ע".
  2. **צריך להודיע**.
     1. מאמר מרדכי (שביעית פסקי הלכות סי' י"ג אות נ"ג, אות נ"ד, אות נ"ה) – "ובתנאי שיגיד או יכתוב לו שזה בקדושת שביעית, ואם יש שם חותמת - כבר ידע".
     2. להורות נתן (ח"י סי' נ"ז אות י"ג) – "אבל כששולח מנות לראשונה הרי זה בגדר גמילות חסדים דשרי בפירות שביעית, אלא שצריך להודיע להמקבל, וכתב הר"י קורקוס (פ"ו משמיטה ה"י) הטעם, שלא יראה כשולח משלו ופירות שביעית אין להחזיק בהם כשלו וגם שיפרעם לו. ובב"י יו"ד (סי' של"א) כתב הטעם במעשר עני שצריך להודיעו שהוא מעשר עני "כדי שלא יהו פורע חובו במעשר עני", ובש"ך שם ביאר "כדי שלא יחשוב זה שפורע לו חובו שקדם לו הגמול והוי ליה פורע חובו במעשר עני" עיין שם. ובפני משה בירושלמי דמאי (פ"ג ה"א) פירש שצריך להודיעו להן שהוא משביעית שינהגו בהן קדושת שביעית. וכן כתב בפירוש מנחת ביכורים לתוספתא (שביעית פ"ז ו') עיין שם. והנה הני טעמים שייך גם כששולח משלוח מנות מפירות שביעית שצריך להודיע שהן פירות שביעית".
     3. חזון עובדיה (פורים עמ' קנ"ד, שביעית עמ' קס"ה) – "השולח מנות לרעהו, ויצא ידי חובתו, ורוצה לשלוח לרעהו אחר מפירות שביעית, רשאי, ובלבד שיודיע לו שהם מפירות שביעית".
     4. חוט שני (שמיטה פרק ו' ס"ק י"ז ד"ה ודע, עמ' של"ה) – "ודע שלא רק הנותן פירות שביעית לחבירו משום גמילות חסדים, אלא כל הנותן מתנה לחבירו מפירות שביעית צריך להודיעו, וה"ה השולח משלוח מנות מפירות שביעית או ממאכלים המעורבים מפירות שביעית צריך להודיעו".
     5. ילקוט יוסף (סעי' נ"ה, קיצור שו"ע סעי' מ"ו) – "השולח מנות לרעהו, ויצא ידי חובתו, ורוצה לשלוח לרעהו אחר מפירות שביעית, רשאי, ובלבד שיודיע לו שהם מפירות שביעית, כיון שאין זה חוב עליו".
  3. מראי מקומות – רבבות אפרים (ח"ז עמ' תמ"ו ד"ה לשלוח), בית מתתיהו (ח"א ס"ב אות ד').
     1. צפנת פענח (הל' מגילה וחנוכה פרק ב' הל' ט"ו) – "גבי שביעית דאסור לעשות סחורה וכאן ג"כ דאין לו בהם טובת הנאה משום דאסור כמו כהן המסייע בבית הגרנות כמו בהך דבכורות ד' כ"ו ואף דשם מבואר דמתנות חו"ל אין בו משום כהן המסייע גבי פורים שאני, וגם י"ל דנ"מ דאין יוצא בזה גם ידי מתנות עיין רש"י ד' ז' ע"ב ד"ה ה"ג ובשאלתות דר"א ועיין ב"ק ד' ס"ה ע"ב תוס' ד"ה כפילא ע"ש ועיין בהך דמנחות דף ק"ז בהך פלוגתא דר' ורבנן גבי קטן והביא גדול ע"ש וביומא דף מ"א גבי עני שהביא קרבן עשיר ע"ש ועיין במנחות ד' פ"ח ע"א גבי מלואים ע"ש דאם יתר שפיר קרינן מלאים ע"ש ועיין שם דף י"א גבי ב' קמצים וגם דצריך שיהיו המנות שלו ולא משל מעשר עני ולא משל שביעית עיין בתוספתא פאה פ"ד דאין משלמין ממנו את הגמולין ותוספתא שביעית פ"ז וכן פסק רבינו בהל' מתנות עניים פ"ו הי"ז ע"ש ובאמת זהו מה דאמר בגמ' ב"ק ד' ט' ע"ב עד שליש משלו מכאן ואילך משל הקדוש ברוך הוא ר"ל ג"כ כן דעד שליש אסור ליקח ממעות צדקה ומכאן ואילך מותר אף משל צדקה כיון דאינו מחויב ...".
     2. קהלות יעקב (אורחת רבנו ח"ב עמ' של"ד אות נ"א) – "תשמ"א, מו"ר (שליט"א) זצוק"ל החזיר לי במשלוח מנות שלשה בקבוקי יין (שור) וצמוקים מהעדה החרדית ואגוזים מחו"ל, ואמר לי שקבלם במשלוח מנות ואפשר שהם מפירות שביעית ערבים הן היין והן הצמוקים כי העדה החרדית מתירה של נכרים בשביעית ואמר לי מו"ר אבל מותר להשתמש בהם מה שהשולח קנה אותם זה לא אוסר וכן לא נאסר עי"כ שדרכו הרבה יין ביקב כ"ז לא אוסר את הפירות אף שלדידן יש בהם קדו"ש רק תפקיר בער"פ את היין ואת הצמוקים. וכן בפורים בתשל"ג אמר לי מו"ר שמותר לכתחילה לקיים מצות משלוח מנות עם פירות שביעית ומתנות לאביונים במעות שביעית והוסיף דהא מותר לעשות מצוה בפירות שביעית ושאלתי את מו"ר מה הבעיא בירושלמי אם יוצאים יד"ח ד' כוסות עם יין שביעית ומסיק שם שיוצאים ומה בס"ד שלא יצאו וענה לי שזה ירושלמי קשה וכבר רבו בו הפירושים".
        1. גליונות קהלות יעקב (שקלים דף ח:) – "בגמ' מהו לצאת ביין של שביעית, נ"ב יש לומר הספק בזה דכיון שחייב בד' כוסות הו"ל כפורע חובו בשל שביעית דהו"ל כסחורה, ען חזון איש שביעית סימן יג סקי"ד".
     3. חוט שני (שמיטה פרק ו' ס"ק ט"ז ד"ה וכן, עמ' של"ד) – "וכן צ"ע כששולח משלוח מנות לחבירו שמרגיש כלפיו כעין הרגשת חיוב, כגון הורים של תלמידים למלמד של בניהם, אי חשיב כפרעון חוב, וצ"ע".
     4. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א תשובה תשע"ה) – "שאלה: אם אפשר לשלוח משל"מ בפירות שביעית. תשובה: עמש"כ בדר"א פ"ו משמיטה ה"י".

הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א תשובה תשע"ו) – "שאלה: בדר"א הנ"ל כתב מרן שליט"א [זצ"ל] להחמיר לשלוח משל"מ בפירו"ש, וצ"ע ממש"כ בס' אורחות רבינו בשם הקה"י להקל בזה. תשובה: אין ידוע היטב מה היה המעשה שם".

* + 1. עוד מראי מקומות - הליכות אבן ישראל (ח"ב פס' ס"ח), הגריש"א זצ"ל (משנת הגרי"ש פרק ג' סעי' י"ב, עמ' קל"ו), מיני מעדנים (סי' כ"ו). .
  1. **שאר ענינים**.
     1. פירות שביעית של היתר מכירה - עי' לעיל.
     2. לבסומי עם יין שביעית - עי' לעיל.

1. משלוח מנות **איש** לרעהו.
   1. **האם נשים בכלל**.
      1. מיקל.
         1. הג' ערך לחם (סי' תרצ"ה).
         2. פר"ח (על סעי' ד') – "ומה שכתב בהגה ואשה חייבת במתנות לאביונים כו'. אין דין זה מחוור, ד'איש' כתיב [אסתר ט, כב] ולא אשה, ומנין לו זה, וכתב הריק"ש [ערך לחם] ששום פוסק לא כתב כן".
         3. עי' מקור חיים (סי' תרצ"ה).
         4. גר"א (מעשה רב סי' רמ"ט אות ד', עי' בהג"ה בשו"ע).
      2. מחמיר.
         1. רמ"א (סעי' ד') – "ואשה חייבת במתנות לאביונים ומשלוח מנות, כאיש".
         2. לבוש (סעי' ד').
         3. שבות יעקב (ח"א סי' מ"א) – "ובאמת לע"ד דברי רמ"א ומהרי"ב ברורים דודאי גם נשים היו באותו נס ...".
         4. מג"א (ס"ק י"ד) – "ומ"מ יש להחמיר".
         5. ***שאילת יעב"ץ (ח"א סי' ק"כ, ח"ב סי' ס"ח אות ב') – "ששאלת מניין שאשה חייבת בשלוח מנות כדכתב בהגהה סי' תרצ"ה ואם הוא מוסכם. תשובה בעל פר"ח כתב עליו דין זה אינו מחוור דאיש כתיב ולא אשה ע"כ ול"נ שהוא דין אמת וישר. ואטו כל היכא דכתיב איש להוציא את האשה. והכתיב ואסף איש טהור ולא מפקינן מניה אשה. אדרבה מכשרינן באשה ואיש להוציא את הקטן הוא דאתי. דדכוותה אשכחן טובא דלא ממעטינן מאיש אלא קטן דלאו איש הוא. ותו הא כתיב הכא קיימו וקבלו היהודים עליהם ועל זרעם ואשה בכלל. בלי ספק כמו כל היכא דכתיב זרע דזכרים ונקבות במשמע. ועוד הרי אמרו נשים חייבות במקרא מגלה ואיתקש עשייה לזכירה דכתיב נזכרים ונעשים וכי היכי דגמרה זכירה מעשייה. גמרינן נמי עשייה מזכירה דאין היקש למחצ'. ותו זיל בתר טעמא דנשים חייבות במשלוח מנות לפי שאף הן היו באותו נס א"כ ה"ה לכל המצות הנוהגות בפורים".***
         6. שע"ת (ס"ק ה') – "ועיין בפר"ח שכת' דאיש כתיב ולא אשה ובשבו"י ח"א סימן מ"ה כת' שהטעם ברור כיון שגם הם היו באותו הנס וגם כתיב קבלו היהודים והנשים בכלל ומ"ש איש ע' בקידושין דאיש סיפק בידו לעשות ובב"ק דף כ"ט מיבעיא ליה בגזול גיורת אף על גב דכתיב איש דילמא אורחי' דקרא הוא כו' ולכך י"ל דבמתנות לאביונים לא כתיב איש משום דמקבלין צדקה מן הנשים וע"ש מ"ש הרמ"א במתנות לאביונים אין לחוש מלבד מ"ש בד"מ בשם מהר"י ברי"ן י"ל כפשוטו דמשלוח מנות אשה לאיש או איש לאשה מראה הרגל דבר וחיבה משא"כ במתנות לאביונים שהוא דרך צדקה כו' ועיין שם בשאילת יעב"ץ ח"א סימן ק"ח השיג ג"כ על הפר"ח מהני טעמי שכת' השבו"י וכת' גם כן כמו דחייבים במקרא מגילה איתקיש עשיה לזכירה גם כן וגם שטעם שאף הם היו בנס שייך לכל מצות הנוהגים בפורים ומכל מקום אי מעל זרעם לחוד דאשה נמי זרע מיקרי היה מקום לומר דפטורי כמו מצוה דאורייתא שהז"ג כו'".
         7. ***ח"א (כלל קנ"ה סעי' ל"ג***) – ***"גם נשים חייבות במשלוח מנות ומתנות לאביונים".***
         8. רע"א (על התורה).
         9. קיצור שו"ע (סי' קמ"ב סעי' ד') – "קצת נשים סומכות על בעליהן שהן שולחים גם בשבילן, ואינו נכון אלא יש להחמיר".
         10. מעם לועז (אסתר עמ' רמ"ט אות ר"ד) – "גם הנשים *חייבות במשלוח מנות ושולחות הן לאנשים והן לנשים".*
         11. מ"ב (ס"ק כ"ה) - לשונו מובא לקמן.
         12. ערה"ש (סעי' י"ח) – "נשים חייבות בשילוח מנות ואע"ג דכתיב איש לרעהו דכל מצות שבפורים נשים חייבות כאנשים ולשון איש אינו למעוטי אשה כמו דכתיב במשפטים וכי יפתח איש בור [שמות כא, לג] וכי יגוף שור איש [שם לה] דכל התורה בלשון זכר נאמרה ...".
         13. בן איש חי (שנה א' פר' תצוה, פורים אות י"ז) – "האשה חייבת ג"כ במשלוח מנות ומתנות לאביונים".
         14. בית שערים (או"ח סי' ש"פ) – "נראה כפסק הרמ"א דאשה חייבת במשלוח מנות".
         15. כה"ח (ס"ק נ"ד, ס"ק נ"ו).
         16. חזון עובדיה (פורים עמ' ק"מ) – "וגם אשה נשואה אינה יוצאת במשלוח מנות של בעלה בלבד".
         17. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' ל' אות ק"ב) – "נשים חייבות במשלוח מנות".
         18. הגרח"ק זצ"ל (נזר החיים עמ' ר"ג אות קכ"ו) - לשונו מובא לקמן.
         19. ילקוט יוסף (פורים מהדורת תשע"ג עמ' תשל"ו אות ל"ה, קיצור שו"ע סי' תרצ"ה סעי' ד' אות י').
      3. מראי מקומות – קנין תורה בהלכה (ח"א סי' קל"ב אות ב' ס"ק ב'), תשובות והנהגות (ח"ו סי' קס"ה), מאורות נתן (פורים סי' ע'), מגד יהודה (סי' ט"ז), הל' חג בחג (פורים פרק י"ג סעי' י').
         1. ***הגרשז"א זצ"ל (הליכות בת ישראל פרק כ"ב הע' מ"א, הליכות שלמה פורים פרק י"ט סעי' י"ז, ס"ק כ"ז, הע' נ"א) – "כיון שהאשה חייבת במצוות הפורים כאיש, טוב שיאמר הבעל לאשתו, וכן לבתו שהגיעה לחינוך וסמוכה על שלחנו, שהוא נותן גם עבורם מתנות לאביונים ומשלוח מנות, או שיתן להם רשות לתת בעצמן. [אין צריך שיזכה לה בעלה את המעות והמנות ע"י אחר, דלא כתיב בהו 'לכם', אלא שיחמירו שישלח הבעל גם בשבילה ויודיע הדבר לאשתו וכן למקבלי המנות שידעו שהמשלוח הוא גם ממנה, וכן כששולחים בשם כל המשפחה יודיע לשולחים ולמקבלים מי ומי במשלחים]. (הליכות בת ישראל פכ"ב סט"ז)".***
         2. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ז סעי' א') – "ולכתחילה ראוי שהיא תגביה המנות ותזכה בהם ואחר כך תשלח אותם. אבל גם אם לא זכתה בהם מקודם ושלחה שפיר דמי".
         3. שבט הלוי (ח"ט סימן קמ"ז אות א') – "ואשר שאל במש"כ מג"א או"ח סי' תרצ"ה דקצת נשים סומכות על בעליהן למשלוח מנות ומתנות לאביונים שהם שולחים גם בשבילן ואינו נכון אלא יש להחמיר וכמש"כ ג"כ בקצשו"ע סי' קמ"ב, וכ' מעלתו דלא ראה אצל אבותיו שנהגו כן, וכ' כב' שכן שמע גם ממני מאז. הנה אכתוב בקיצור ... ***ועכ"פ אינו פשוט כ"כ דצריכים להחמיר באמת דאשה צריכה לשלוח באופן עצמאי. ויראה יותר דהמנהג כהיום דהאשה מכינה המנות השונות ששולחים מהבית מיני אוכלים וכו' ואם אח"כ לוקח השליח מהבית מה שהיא הזמינה לשלוח יוצאים בזה גם החומרא דאדעת כל הבית שולחים, ואם היא גם מכוונת לכך מה טוב".***
         4. חוט שני (פורים פרק י' ס"ק א' אות י"א, עמ' ע"ז) – "נשים מעיקר הדין **אינם מצריכות** לשלוח משלוח מנות בפני עצמן, דיוצאות הם במה ששולחים מהבית לשכנים או לידידים, דהוא משלוח של כל הבית גם ממנה".
         5. ***קובץ הלכות (פורים פרק ט"ו סעי' ט"ז) – "אשה חייבת במשלוח מנות כאיש (רמ"א סי' תרצה סעי' ד), ואשה נשואה יכולה לצאת ידי חובת משלוח מנות ע"י נתינת בעלה, ומדינא אינה צריכה לצוות את בעלה ליתן בשבילה, ומ"מ ראוי לבעלה להודיעה שנותן משלוח מנות בשבילה. וכשבעלה נותן בשבילה, יכול לתת ב' מנות לחבירו בנתינת משותפת משניהם יחד, ואין צריך ליתן מנות מיוחדות בשבילה".***
         6. הגרח"ק זצ"ל (נזר החיים עמ' ר"ג אות קכ"ו) – "האם בעל ואשתו יוצאים י"ח במשלוח מנות אחד. תשובת מרן שליט"א: כל אחד חייב במשלוח מנות, אך אם הבעל שולח שני משלוחים אשתו יוצאת י"ח בכך, אך נוהגים לתת לאשה לשלוח בנפרד".

***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תש"נ) – "***שאלה: אשה השולחת לחברתה כדפסק הרמ"א ס' תרצ"ה ס"ה אם קודם ששולחת צריכה לקנות המנות מבעלה שיהא משלה. תשובה: אם מרשה לה סגי".

* + 1. **'איש' לאפוקי מי**.
       1. איש ולא אשה – פר"ח (על סעי' ד', לשונו מובא לעיל), רע"א (על התורה, אשה דין דרבנן).
       2. איש סיפק לעשות – שבות יעקב (ח"א סי' מ"א), הו"ד בשע"ת (ס"ק ה', לשונו מובא לעיל), חת"ס (או"ח סי' קצ"ו ד"ה והנה, "הא כתיב קימו וקבלו לשון רבים אחד האיש וא' האשה, ולמה נאמר איש אל רעהו שהאיש סיפק בידו").
       3. איש ולא קטן – ***שאילת יעב"ץ (ח"א סי' ק"כ, ח"ב סי' ס"ח אות ב', לשונו מובא לעיל).***
       4. מראי מקומות – קרבן נתנאל (מגילה דף ז. אות ט'), חכמת שלמה (על סעי' ב', לשונו מובא לעיל), בירור הלכה (או"ח סי' תרצ"ה ד"ה ולי, עמ' ת"ד), חשוקי חמד (מגילה דף ז. ד"ה וכתב החכמת).
    2. *אם אשה שולחת רק לנשים, או ה"ה יכולה לשלוח לאנשים****.***
       1. ***עי' לקמן.***
  1. **אשה נשואה שבעלה נותן** (wife).
     1. מחמיר.
        1. מג"א (ס"ק י"ד) – "ומ"מ יש להחמיר".
        2. ***ח"א (כלל קנ"ה סעי' ל"ג***) – ***"גם נשים חייבות במשלוח מנות ומתנות לאביונים. ומכל מקום אשה שיש לה בעל, סומכת שבעלה שולח בשבילה, ואינו נכון, אלא יש להחמיר".***
        3. קיצור שו"ע (סי' קמ"ב סעי' ד') – "קצת נשים סומכות על בעליהן שהן שולחים גם בשבילן, ואינו נכון אלא יש להחמיר".
        4. ערה"ש (סעי' י"ח) – "וכל הנשים חייבות בשילוח מנות ובמתנות לאביונים ואפילו יש לה בעל אינה נפטרת בשל בעל דזהו מצוה דרמי עליה"
        5. מ"ב (ס"ק כ"ה) – "וכתב המ"א לא ראיתי נזהרין בזה ואפשר דוקא באלמנה אבל אשה שיש לה בעל בעלה משלח בשבילה לכמה אנשים ומ"מ יש להחמיר".
        6. הליכות אבן ישראל (מועדים ח"ב פרק ס' סעי' ג', עמ' תנ"א) – "אשה חייבת במשלוח מנות, וצריכה לשלוח לרעותה, ואינה יוצאת במה ששלח בעלה".
        7. פוסקים.
  2. **האם קטנים בכלל המצוה**.
     1. אין דין מצד חינוך.
        1. קהלות יעקב (ארחות רבנו ח"ג עמ' מ"ז אות נ"א) – "אמר לי מו"ר (שליט"א) שאינו מחייב את בנותיו ונכדותיו הפנויות לתת מתנות לאביונים ולא משלוח מנות, רק בנו ונכדיו הזכרים לאחר הבר מצוה נותנים מעצמם, ושולחים מעצמם. בפורים תשל"א, אמר לי מו"ר שהבנות הפנויות בביתו אינן נותנות מתל"א ולא שולחות משלו"מ שכן נוהגים ואפשר שזה נכלל בכלל איש וביתו כמו שכתוב בחנוכה, והבנים כנ"ל. ובפעם אחרת אמר לי מו"ר (שליט"א) זצוק"ל שבנותיו עד שנישאו לא נתנו מתל"א ולא משלוח מנות ומרן החזו"א זצוק"ל לא העיר על כך, ובנו שלח מנות משום שמחה דפורים, ועוד אמר לי מו"ר שלא חנך את נכדו הקטן (שגדלו וחנכו) לשלוח מנות ולתת מתל"א משום **דלא שייך כאן חנוך דאין לו מדילי'** (א"ה עי' פרמ"ג סי' תרצ"ב א"א)".
        2. קנין תורה בהלכה (ח"א סי' קל"ב אות ב').
        3. הגרח"ק זצ"ל (פורים וחודש אדר פרק י"ז סעי' כ').
     2. יש דין מצד חינוך.
        1. פמ"ג (א"א ס"ק י"ד) – "ויראה קטנים מחנכין ככל חינוך אף בדרבנן".
        2. אשל אברהם (בוטשאטש, סעי' ג') – "וכן קטנים שהגיעו לחינוך, מחנכים אותם במשלוח מנות".
        3. כה"ח (ס"ק נ"ז) – "ויראה קטנים מחנכין בכל חינוך אף בדרבנן. א"א או' י"ד".
        4. עי' חזון עובדיה (פורים עמ' קמ"ב) – "ואפילו קטנים שהגיעו לחינוך טוב לחנכם למצוה זו".
        5. חוט שני (שבת ח"ד סוף עמ' ש"ט ד"ה משלוח) - לשונו מובא לקמן.
        6. תשובות והנהגות (ח"ג סי' רל"ו אות ד') – "קטן צריך לשלוח מנות שחייבין לחנכו מדרבנן, וכ"כ בפמ"ג בא"א תרצ"ה ס"ק י"ד. ונראה שהקטן צריך לשלוח בעצמו שזהו חינוכו ולא מהני מה שמשלחים אחרים עבורו, שהחינוך הוא בעצמו דוקא, שוב מצאתי בעה"ש (תרצ"ו סעיף ג) שבמשלוח מנות בגדול אין יוצאין כששולחים בשבילו, וכ"ש בקטן שעיקרו לחינוך אין יוצאין בכך, ושפיר נראה כמש"כ שיש לחנך הקטן לשלוח מנות".
        7. בירור הלכה (או"ח סי' תרצ"ה על סעי' ד' ד"ה ולי, עמ' ת"ד) – "ומצד חינוך ודאי אף קטן שולח משלוח מנות דלא גרע משאר מצוות דרבנן שיש בהם ענין חינוך, וכ"ה בפמ"ג א"א ס"ק י"ד וכה"ח ס"ק נ"ז".
        8. ילדים בהלכה (ארטסקרול עמ' קע"ה).
        9. הליכות בת ישראל (פרק כ"ב הל' י"ז).
        10. הליכות ביתה (סי' י"ז).
        11. שמע בני (עמ' נ"ז).
        12. עי' הגריש"א זצ"ל (פסקי שמועות ריש עמ' קנ"ג, אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ז סעי' ב', אמנם עי' יבקשו מפיהו פרק א' סעי' י"ח אות ב') – "רצוי שישלחו מדין חינוך".
        13. עי' ילקוט יוסף (פורים מהדורת תשע"ג עמ' תשל"ח) – "ואפילו קטנים שהגיעו לחינוך טוב לחנכם למצוה זו".
  3. **בנים הסמוכים על שולחן אביהם**.
     1. תלוי בטעמים – חת"ס (או"ח סי' קצ"ו, לשונו מובא לעיל).
     2. פטור.
        1. עי' מקור חיים (חו"י, ד"ה ואשה) – "וצ"ע בבחורים ובתולות יתומים דאית להו עושר והון רב".
        2. עי' אשל אברהם (בוטשאטש, על סעי' ג') – "וגם בגדולים הסמוכים על שלחן אחרים מקילים בזה, מצד שמשלוח מנות שייך בבעה"ב שהכינו לעצמם מנות, וצלע"ע בזה".
        3. עי' קנין תורה בהלכה (ח"א סי' קל"ב אות ב') – "ומעתה הנער ונערה אפי' בני מצות המתגדלים וסמוכים על שולחן אביהם ולהם אין כל רק ממה שההורים נותנים להם וקיי"ל בחו"מ סי' ע"ר סעי' ב' דמציאת בנו ובתו הסמוכים על שולחנו אעפ"י שהם גדולים הרי אלו שלו וחיוב חינוך על האב בלא"ה כבר פקע מהם כיון שהם בני מצוה מהיכי תיתי להטיל עליהם חיוב של מש"מ ממה שאינו שלו בודאי שייך מש"כ המג"א דאביהם משלח עבורם וכתיב בהמגילה משפחה ומשפחה וממילא דבבנים הסמוכים על אביהם ובביתו לחייבם בחיוב בפ"ע י"ל דזה לא נכנס בגדר תקנת מרדכי ואסתר דלא ע"ז כיוונו".
        4. הליכות אבן ישראל (מועדים ח"ב פרק ס' סעי' ד', עמ' תנ"א) – "הסומך על שולחן אביו, מעיקר הדין פטור מלשלוח מנות בפורים".
     3. חיוב.
        1. הגריש"א זצ"ל (פסקי שמועות ריש עמ' קנ"ג, יבקשו מפיהו פרק א' סעי' י"ח אות ב', אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ז אות ב').
        2. חזון עובדיה (פורים עמ' קמ"ב) – "והבנים הסומכים על שלחן אביהם, מבן י"ג שנים ומעלה, והבנות מגיל י"ב שנה ומעלה, חייבים במשלוח מנות לחברים".
        3. ***הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות קמ"ד) – "שאלה: בחורים שסומכים על שלחן אביהם האם הם חייבים במצות משלוח מנות. תשובה: כן".***
        4. ילקוט יוסף (פורים מהדורת תשע"ג עמ' תשל"ח) – "הבנים הסומכים על שלחן אביהם, מבן י"ג שנין ומעלה, והבנות מגיל י"ב שנה ומעלה, חייבים במשלוח מנות לחבריהם".
     4. מראי מקומות – מעם לועז (אסתר עמ' רמ"ט אות ר"ז), ארחות רבנו (ח"ג עמ' מ"ז אות נ"א, עמ' נ"ד אות פ"ב).
        1. מג"א (סוף ס"ק י"ב) – "ונ"ל דמי שאוכל על שלחן חבירו ולא הכין לו כלום פטור מלשלוח מנות וכ"מ קצת ברש"י גבי מחלפי סעודתייהו להדדי ומ"מ צ"ע (עמ"ש סי' תרפ"א סס"ו) וטוב להחמיר".
        2. לענין חינוך - עי' ערך בר מצוה, לשיטות ומראי מקומות .
  4. **עניים**.
     1. חיוב.
        1. ב"ח (סי' תרצ"ד ס"ק א') – "ואפילו משלוח מנות חייבים בו העניים".
        2. פר"ח (על סעי' ד') – "עני המתפרנס מן הצדקה, מסתברא דגם הוא מחייב במצות משלוח מנות, וכדמוכח מההיא דפרק קמא [מגילה ז, ב] דמחלפי סעודתייהו להדדי, וכן כתב בספר ב"ח".
        3. א"ר (סי' תרצ"ד ס"ק א' [לשונו מובא לעיל], א"ז ס"ק ו').
        4. פמ"ג (סי' תרצ"ד מש"ז ס"ק א') – "הוא הדין כאן עני המתפרנס מצדקה יתן שתי מתנות לשני אביונים ויחזרו הם ויתנו לו".
        5. חזון עובדיה (פורים עמ' קמ"ג).
        6. תורת המועדים (סי' ט' אות ט"ז).
        7. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סי' תרצ"ה סעיף ד' סעי' ל"ד, פורים מהדורת תשע"ג עמ' תשמ"א אות מ"ב).
  5. **אונן**.
     1. עי' סי' תרצ"ו סעי' ז', לשיטות ומראי מקומות.
  6. **חולה מחוסר הכרה**.
     1. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' ל' אות צ"ד) – "חולה שהוא מחוסר הכרה אולי יש ענין לתת בשבילו משלוח מנות ומתנות לאביונים אף שהוא פטור מן המצוות".

1. משלוח מנות איש **לרעהו**.
   1. **לעכו"ם**.
      1. אינו רעהו.
         1. מקור חיים (סי' תרצ"ד סעי' ג' ד"ה ידי) – "מצוה שלוח מנות לכ"ע לא יצא בגוים, דק"ל רעהו דווקא, ע' ב"ק פ"ד דל"ז ע"ב. ומ"ש איש מאת רעהו, שאני לפני מתן תורה".
         2. דברי בניהו (חכ"ד סי' נ') - לשונו מובא לקמן.
         3. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סי' תרצ"ה סעיף ד' סעי' ל"ב, פורים מהדורת תשע"ג עמ' תשמ"א אות מ') – "השולח מנות לגוי לא יצא, שאינו בכלל רעהו".
      2. מראי מקומות – מחזור ויטרי (עמ' 211), הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ז סעי' ט"ו).
         1. בירור הלכה (או"ח סי' תרצ"ה על סעי' ד' ד"ה ובעיקר, עמ' ת"ו) – "ובעיקר ההלכה ענין כי יגוף שור איש את שור רעהו וענין משלוח מנות איש לרעהו עניינים חלוקים הם לגמרי (ואך בעל הערוך השולחן ז"ל הביא ענין זה לבית המדרש) שאם אנו באים לדון מעניינים רחוקים, יש להעיר שבתורה נביאים וכתובים נזכר קי"ב (112) פעמים תיבת רעהו, ומהם ח"י פעמים - לרעהו ח' פעמים - ברעהו ה' פעמים - מרעהו -, פעם א' – ורעהו -, פ' פעמים - רעהו ס"ה קי"ב פעמים, ונוסף לזה כתיב עוד עשרות פעמים לשון רעות, וכגון ... ואמנם רבים מהכתובים הללו בכלל רעהו אף כנעני ואף שבודאי לא קרינן ביה רעהו ואחיו במצוות, והרי אף לענין כי יגוף שור איש את שור רעהו נזכר בגמ' בבא קמא שם (ל"ח א') צד דרעהו לאו דוקא ואף כי יגוף שור של עכו"ם ניחייב, ואכמ"ל בעשרות ומאות המקורות שצויינו לעיל ...".
      3. לפי השני טעמים, אין סברא לנתינת עכו"ם. שלפי התרה"ד הטעם 'כדי שיהא לכל אחד די וספק לקיים הסעודה כדינא', אין להם סעודה. שלפי המנות הלוי הטעם 'כדי להרבות [או להראות] שלום וריעות היפך כוונת המן הרשע שאמר מפוזר ומפורד', אינו שייך כאן.
   2. **לעבד** **כנעני**.
      1. הוי רעהו.
         1. פמ"ג (א"א ס"ק י"א, סי' קנ"ו א"א ס"ק ב', פתיחה כוללת ח"ב אות י"ח) – "נסתפקתי אם עבד כנעני בכלל רעהו במשלוח מנות. ופסולי קהל הוי בכלל רעהו. ואשה, משום חשש סבלונות. ועבד חייב במשלוח מנות, מחלפי סעודה. ומתנות לאביונים, כשיש לו מאחרים באין לרבו רשות בו. ומבעי לי אם יוצא ידי חובתו בבן חורין ששלח לעבד כנעני. שוב ראיתי ברא"ם ז"ל פרשת משפטים (שמות כ"א כ') דעבד כנעני בכלל רעהו הוא. ובמשנה ג' פרק ח' דבבא קמא בעבד כנעני בושת, לרבנן אחיו הוה. ובמשנה א' פרק י"א סנהדרין בגונב חצי עבד וחצי בן חורין, לרבנן אחיו הוה, וכל שכן דהוה בכלל רעהו, והוא הדין בשור רעהו".
         2. זכר יהוסף (ח"ד או"ח סי' ר"נ ד"ה ומה).
         3. שבט סופר (או"ח סי' כ"ח).
         4. כה"ח (ס"ק נ"ז).
         5. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תשנ"א) – "***שאלה: אם יוצא יד"ח משלוח מנות ששלח לעבד כנעני. תשובה: כן [אבל אין ראוי לעשות כן כמו לאשה]".
            1. תשובות ישראל (ח"ה סי' נ' אות י"ב) – "בתשובה תשנ"א כתב ... ולא הבנתי דהטעם שאיש לא שולח לאשה משום שאי"ז מדרך הצניעות, [או משום חשש סבלונות כמבו' ברמ"א סו"ס תרצ"ה], אבל בעבד מה איכפת לן, ובפמ"ג תרצ"ה א"א י"א נסתפק אם עבד בכלל רעהו במשלוח מנות, ומסיק הפמ"ג דהוי בכלל רעהו ממילא לא הבנתי למה כתב דאין ראוי לשלוח לעבד".
      2. אינו רעהו.
         1. עי' בית יצחק (יו"ד ח"ב סי' קמ"ד אות ד') – "ובגוף הדין שכ' הפמ"ג בפתיחה ובסי' תרצ"ה דיוצא אם שולח מנות לעבד כנעני לא נהירא דזיל בתר טעמא דמשלוח מנות להצמיח מדות האחדות והאהבה בישראל ולא שייך זאת בעבדים דואהבת לרעך כמוך כתיב וסתם עבדים פריצים וחשודים כדאמרינן בירושלמי דאין מוסרין שבועה לעבד וע' בטו"ז ח"מ סי' פ"ז סעיף כ"ה ואיך צותה התורה לאהוב אותה. ולרבנן יש לעבדים בושת דהוא אחיו במצות ואין לביישם וגם מצוה לפרנסם כדאמרינן בגיטין י"ב אבל שיהי' מצוה לאהוב אותם ולעשות שלום ואחדות עמהם אין לנו ע"כ לענין משלוח מנות כל הראיות שהביא הפמ"ג בפתיחה כוללת ח"ב סי' ה"י יש לדחות ולענין מתנות לאביונים יותר סברא דמקיים אם נותן לעבד וע' רש"י סוכה ל"ט דעם הארץ לגבי חבר לא חבירו. ואף לתוס' שחולקים מ"מ לענין משלוח מנות לעבד דזיל בתר סברא גם תוס' יודו ואין להאריך בפרט זה והפמ"ג הוכיח מרא"ם פ' משפטים שכתב דעבד בכלל רעהו ושם לענין הכאה קאי ובודאי לענין זה מקרי רעהו אבל לענין ואהבת לרעך כמוך או לענין משלוח מנות עדיין צ"ע".
         2. כאייל תערוג (מועדים עמ' תרמ"ד) – "שאל הגר"א מן את רבנו האם אפשר לתת משלוח מנות או מתנות לאביונים לעבד כנעני. וענה דמשלוח מנות א"א לתת כיון דאי"ז רעהו, דהרי לא בא לכלל ישראל [וכמו שצידד הפרמ"ג בסי' תרצ"ה ס"ק י"א] ...".
      3. מראי מקומות – שלמי תודה (פורים סי' כ"ח ד"ה מיהו, ד"ה והנה [עמ' רפ"ו]), פסקי תשובות (אות י"א), יעלת חן (ח"א סי' ל"ט), עת"ה באתי (קונ' תרי טעמי נפק"מ ל"ו, עמ' קט"ז), ענפי משה (פורים סי' ס"ג, גם אני אודך חי"א סוף הס' סי' י"ד [עמ' קכ"ח]), פרדס יוסף החדש (פורים אות תרכ"ח, עמ' תנ"ח), בית מתתיהו (מה טובו גליון ט"ו עמ' רפ"א***)***.
         1. פני מבין (או"ח סי' רכ"ח אות ד') – "צל"ע מה שנסתפק הפרמ"ג בעבד כנעני הלא זה תלוי אם עבדים כנענים חייבים במקרא מגילה עיי' בסי' תרפ"ט ובמג"א ס"ק ב' ובפרמ"ג שם דלחדא סברה וכן נראה לדעת המחבר דרק עבדים משוחררים א"כ הוי לי' להפרמ"ג לומר להך דעה דעבד כנעני פטור ממקרא מגילה א"כ לא הוי רעהו בענין נס זה".
         2. חשוקי חמד (מגילה דף כג:) – "חידה: מי הוא זה שאפשר לתת לו מתנות לאביונים אבל לא משלוח מנות. תשובה. עבד כנעני לשיטת הבית יצחק, דהנה כתב הפמ"ג (סימן תרצה א"א ס"ק יא) דהשולח לעבד כנעני משלוח מנות ומתנות לאביונים, יצא ידי חובתו, דכתב הרא"ם בפרשת משפטים (שמות כא כ) דעבד כנעני בכלל רעהו הוא, וכן אמרינן בבבא קמא (דף פז ע"א) דהחובל בעבד כנעני חייב בבושת לרבנן, כיון דהוא בכלל אחיו, וכ"ש שהוא בכלל רעהו. אך בשו"ת בית יצחק (יו"ד ח"ב סימן קמד ד) כתב דלא נהירא דזיל בתר טעמא, דמשלוח מנות להצמיח מידות האהבה והאחוה בישראל, ולא שייך זאת בעבדים, דואהבת לרעך כמוך כתיב, וסתם עבדים פריצים וחשודים כדאמרינן בירושלמי דאין מוסרים שבועה לעבד, ואיך ציותה תורה לאהוב אותם. ואף שיש מצוה לפרנסם כדאמרינן בגיטין (דף יב ע"א) אבל לא מצינו שיהיה מצוה לאהוב אותם, ולעשות שלום ואחדות עמהם. ולענין מתנות לאביונים, יותר סברא דמקיים אם נותן לעבד".
         3. תשובות ישראל (ח"ה סי' נ' אות י"ב) – "והנה לפי הצד בפמ"ג דעבד כנעני אינו בכלל רעהו **יל"ע בעבד עצמו מהו** וצ"ל דעבד שולח לעבד שהוא בן מינו, ולא מסתבר כלל לפטרו לגמרי דאינו בכלל רעהו, דודאי ביחס לעצמו אם שולח לעבד כמותו הוא בכלל המצוה".
   3. **שלח לאינו שומר תורה ומצוות**.
      1. מחלל שבת בפרהסיא.
         1. מחמיר.
            1. עי' **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' ל' אות ק"ח) – "אין לצאת יד"ח לכתחילה במשלוח מנות למחלל שבת, ואם אין בעיר רק מחלל שבת שישלח לו".
            2. תשובות והנהגות (ח"ג סי' רל"ו אות ו') – "משלוח מנות למחלל שבת דעתי שאין יוצאין בזה, דלא נקרא רעך לזה, ואין לנהוג בו ריעות וידידות".
            3. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א תשובה תשע"א) – "אם יוצא יד"ח משל"מ כששלח למחלל שבת. תשובה: דינו כגוי אם מחלל שבת בפרהסיא".

***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תשס"ב) – "***שאלה: השולח מנות לאין שומר תורה ומצוות אם יצא. תשובה: כשולח לבהמה".

**הגרח"ק זצ"ל** (אשיחה ח"ב עמ' שפ"ט) – "צ"ע אם יוצא ידי חובתו לשלוח מנות למי שאינו שומר תורה ומצוות, שהרי כתוב 'איש לרעהו', וזה אינו רעהו. תשובה לא".

***עי' הגרח"ק זצ"ל (***מקראי קודש פורים ***עמ' רפ"ח) – "המותר לשלוח משלוח מנות למי שאינו שומר תורה ומצוות, מדין 'לפני עיוור' (שאינו מברך על האוכל) והאם בעינן בזה 'רעהו במצוות'. תשובה: בודאי בעינן רעהו במצוות".***

* + - * 1. ***הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות קל"ט) – "***שאלה: השולח משלוח מנות לאחד שאינו שומר תורה ומצוות האם יצא ידי חובה בזה. תשובה: לא".
        2. עי' משנת יוסף (חי"ג סי' רמ"ד, בנתיבות ההלכה גליון ל"ד-א' עמ' קט"ז) – "ולכתחילה ישלח לשומר תו"מ".
        3. דברי בניהו (חכ"ד סי' נ') – "השולח מנות לשכנו שהוא מחלל שבת כדי שלא יהיה איבה ביניהם אין הוא יוצא ידי חובה במשלוח מנות זה כיון דלא הוי בכלל רעהו אלא דינם כיום כגויים. וכמו שאין מקיים מצות משלוח מנות אם שולח לגוי ה"ה למחלל שבת בפרהסיא. ועדיף לפני שנותן לו את המשלוח מנות יפקיר אותו כיון שיודע שלא יברך על המוצרים שנותן לו וכדי שלא יהא בעיא של לפני עיור יפקיר. והטעם שמותר ליתן לו כתבו הפוסקים משום דרכי שלום ושלא יהיה חילול השם".
        4. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סי' תרצ"ה סעיף ד' סעי' ל"ג, פורים מהדורת תשע"ג עמ' תשמ"א אות מ"א) – "השולח מנות לאדם שאינו שומר תורה ומצות ומחלל שבת בפרהסיא, אם הוא בגדר יודע את רבונו ומורד בו, לא יצא, מאחר שדינו כגוי".
        5. עי' הגר' יקותיאל ליברמן (גם אני אודך סי' קי"ט) – "אבל אם המחללי שבתות השוהים שם הם מחללי שבתות להכעיס, ואינם מאמינים בעיקרי הדת, עדיף שישלח לאשתו, דלפי האמור לא ברירא הא מילתא דיוצא משלוח מנות למי שאינו מאמין בעיקרי הדת, דאולי רעהו הוא דוקא מי שמקיים תורה ומצוות, או לכל הפחות מאמין בעיקרי הדת".
      1. מיקל.
         1. קובץ הלכות (פורים פרק ט"ו סעי' ל"א, הע' ל"ט) – "אם נתן משלוח מנות למומר לחלל שבתות יצא ידי חובתו. [דהנה אם אמנם שהרמב"ם כתב דמומר ה"ה כעכו"ם לכל דבריו, לאו לכל מילי נשנית, ובודאי אע"פ שחטא ישראל הוא (סנהדרין מד.), ונראה דמומר הוי שפיר בכלל רעהו ויצא ידי חובתו בהכי]".
      2. מראי מקומות – כרם יוסף (מגילה דף ז., עמ' קע"ח).
    1. **לתינוק שנשבה**.
       1. מחמיר.
          1. תשובות והנהגות (ח"ג סי' רל"ו אות ו') – "מיהו בתינוק שנשבה יש לדון אם יוצאין, או נימא דכיון שיש חשש שילמדו ממעשיו ע"כ אפילו שהוא אנוס אין להיות עמו ריע וצ"ב, ובמק"א ביארתי שיש להחמיר בזה".
          2. עי' אבני דרך (חי"א סי' ק"ו) – "לכתחילה אין ליתן לאדם שאינו שומר תורה ומצוות משלוח מנות".
       2. מיקל.
          1. חוט שני (יד בפורים פרק ל"ב הע' פ"ה) – "אפשר לשלוח מנות גם למי שהוא אינו שומר תורה ומצוות, ונחשב לרעהו".
          2. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל** (אשיחה ח"ב עמ' שפ"ט הע' ה') – "שהיות ויש לנו מצוה להחיותו נואה שכן יוצא ידי חובה ליתן לו משלוח מנות".
          3. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סי' תרצ"ה סעיף ד' סעי' ל"ג, פורים מהדורת תשע"ג עמ' תשמ"א אות מ"א) – "אך אם אינו אלא כתינוק שנשבה בדיעבד יצא. ועל כל פנים לכתחלה יש לשלוח לעמיתו ירא שמים השומר תורה ומצות".
          4. עי' הגר' יקותיאל ליברמן (גם אני אודך סי' קי"ט) – "עכ"פ נראה מזה לענינינו, דכהיום שרוב מחללי השבתות הינם תינוקות שנשבו שאינם יודעים מכלום, ורובם מאמינים בעיקרי הדת, וכמו שרואים ביוהכ"פ שכמעט כולם מתענים. א"כ נראה שמקיים מצות משלוח מנות, כששולח לאיש כזה שמאמין בעיקרי הדת, דבכלל רעהו הוא".
       3. מראי מקומות – חשוקי חמד (מגילה סוף דף כג:), משנת יוסף (בנתיבות ההלכה גליון ל"ד-א' עמ' קט"ז), בית מתתיהו (ח"ב סי' ט' אות ט"ז).
          1. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א תשובה תשע"ב) – "שאלה: אם יוצא יד"ח כששולח לתינוק שנשבה. תשובה: אם מתבייש לחלל שבת בפני אנשים".
    2. מראי מקומות – שרגא המאיר (ח"ד סי' ל"א אות ה', ח"ו סי' י"ב אות א', ח"ז סי' ק"נ אות ז'), שבט הקהתי (ח"ב סי' רמ"ג), הגר"א נבנצל שליט"א (ביצחק יקרא על סעי' א'), פסקי תשובות (אות י"א ד"ה ולענין), מקראי קודש (פורים פרק י"ב הע' מ'), ישמח ישראל (פרק כ"ג ס"ח), פרדס יוסף החדש (פורים אות תרכ"ט, עמ' ת"ס).
       1. נטעי גבריאל (פורים פרק ס' סעי' י') – "הנמצא במקום שאין שם שומרי תורה ומצוות כלל, יכול לשלוח המנות ליהודי שאינו שומר תורה ומצוות, ובלבד שמאמין בעיקרי הדת".
       2. נהרות איתן (ח"א סי' ע"ה אות ב', עי' ח"ה עמ' רפ"ז) – "לשלוח מנות לפושעי ישראל אין ראוי לכתחילה, אא"כ יכול הדבר לסייע לקרבם לקיום תורה ומצות וכדו' שאז אפשר שצריך לשלוח להם".
  1. **לרבו**.
     1. תלוי בטעמים – עי' שבט סופר (או"ח סי' כ"ח, לשונו מובא לעיל).
     2. הוי רעהו.
        1. לקט יושר (עמ' קנ"ח) – "וצריך לשלוח מנות לחבירו **וכ"ש לרבו**".
        2. זכר יהוסף (ח"ד או"ח סי' ר"נ).
        3. אפרקסתא דעניא (ח"א סי' כ"ה אות ב') – "ובדין מש"מ תלמיד לרבו שכתב כ"ת דברי' נכונים. והביא משו"ת מהריא"ס ז"ל חא"ח סי' ד"ר ושו"ת שבט סופר סי' כ"ח שהביאו ראי' דגם רב ותלמידו נקראים רעים. בזה אינני רק כמוסיף נופך, דמקרא מלא דבר הכתוב (משלי כ"ב י"א) אהב טהור לב חן שפתיו רעהו מלך ע"ש, ובאבות רפ"ו נקרא ריע. והביא המפרש שם המ"ק (תהלים קל"ט י"ד) ולי מה יקרו רעיך אל, ודעתו כדעת הת"י ורש"י שם דרעיך היינו הצדיקים שהם ר"עי ואוהבי ה', ובזוה"ק ויקרא ע"פ אכלו רעים, דרעים לא יתפרשין דא מן דא, ועיין בס' אהלי יהודה ערך ר"עה".
        4. לבושי מרדכי (או"ח מהדו"ת סי' ט' אות ג') - לשונו מובא לקמן.
        5. משפטיך ליקב (או"ח סי' ס"א אות ב') – "ומה שהבאת בשם איזה אחרונים להסתפק אם יוצא מש"מ בתלמיד ששלח לרבו מדכתיב ומשל"מ איש לרעהו וכו' לפענ"ד גם זה הוא רק בדרך בדיחותא, הגע עצמך בהא דכתיב כי יגח שור רעהו, ג"כ נימא דאם נגח שורו של תלמיד לשורו של רבו יהא פטור מלשלם כמו דדרשינן שור רעהו ולא שור של הקדש, וגם הא דכתיב ואהבת לרעך כמוך נימא ג"כ דלא שייך זה ברב לתלמיד, אלא ודאי דכל ישראל בכלל רעהו".
        6. ציץ אליעזר (ח"ח סי' י"ד אות ה') – "ומכאן פתח פתוח גם לפתרון הבעיא בדינא דתלמיד ששולח לרבו ובן לאביו, וכן להיפך, וששפיר יוצאים בזה בשופי ידי משלוח מנות מן המובחר, וכדהעלו באמת כן רבותינו האחרונים ז"ל ה"ה בספריהם, עיין בשו"ת מהר"י אסאד חאו"ח סי' ר"ד, שו"ת שבט סופר חאו"ח סי' כ"ח, שו"ת לבושי מרדכי מהדו"ת חאו"ח סי' ט', בית שערים חאו"ח סי' שפ"א ושו"ת אפרקסתא דעניא סי' כ"ה עיין שם, ויעוין מ"ש בזה גם בספר יפה ללב ח"ה סי' תרצ"ה אות ד' עיין שם, ואין להאריך כעת יותר".
        7. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' ל' אות צ"ח) – "אבל השולח לרבו משלוח מנות יצא יד"ח דרבו נחשב לרעהו".
        8. ***הגרח"ק זצ"ל (דרך שיחה ח"ב ריש עמ' ש"ה, מועדי הגר"ח ח"א תשובה תשנ"ט, עלי שי"ח עמ' רי"ד אות ט"ז) – "יהודי הביא למו"ר שליט"א משלוח מנות ואמר הלה שאינו יוצא בזה יד"ח המצוה, כי נאמר בקרא 'איש לרעהו', ולא לרבו. ואמר לו מו"ר: כי יגח שור איש רעהו -*** *וכי אם נגח את רבו פטור* ***...".***
        9. נטעי גבריאל (פרק ס' סעי' ז') – "יוצא אדם ידי חובת משלוח מנות כששולח לרבו, שזה ג"כ בכלל ומשלוח מנות איש 'לרעהו', ויש בו מ"ע דכבוד התורה לשלוח לרבו כפי כבודו".
        10. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סי' תרצ"ה סעיף ד' סעי' כ"ג, פורים מהדורת תשע"ג עמ' תשכ"ח) – "***יוצא אדם ידי חובת משלוח מנות כששולח לרבו, שהוא גם כן בכלל: ומשלוח מנות איש 'לרעהו'. [ויש בזה גם מצות עשה דכבוד תורה לשלוח לרבו]. [כי גם הקב"ה קרא לישראל ריעים, ועיין בחגיגה (ז.) הוקר רגלך מבית רעך. ההוא בחטאות ואשמות. ופרש"י, מבית הקב"ה שקרא לישראל ריעים שנא' למען אחי ורעי. עכ"ל. והעיר המהרש"א, דהתם דוד אמר לישראל למען אחי ורעי, אבל בשיר השירים נאמר זה דודי וזה רעי. ע"כ. ובאמת שאע"פ שפשוטו של מקרא למען אחי ורעי כד' המהרש"א, אבל רז"ל דרשוהו בכ"ד לגבי הקב"ה, וכדאיתא בירושלמי (פ"ט דברכות ה"א), ובשוחר טוב (מזמור ד ומזמור קיח), ובתנא דבי אליהו (סדר א"ר ס"פ יח), ובשמות רבה (ר"פ נב), ישראל נקראו ריעים להקב"ה שנא' למען אחי ורעי. וע"ע בשמות רבה (ר"פ כז), הדא הוא דכתיב רעך ורע אביך אל תעזוב, רעך זה הקב"ה שנא' למען אחי ורעי. וכ"ה בזוה"ק בכ"ד. וכן מבואר בלקט יושר (עמוד קנח) וזו לשונו: וצריך לשלוח מנות לחבירו 'וכל שכן לרבו'. וכ"כ האחרונים: ברכי יוסף, שו"ת יהודה יעלה אסאד, שו"ת בית שערים, שו"ת שבט סופר (או"ח סי' כ"ח), שו"ת לבושי מרדכי (מה"ת חאו"ח סי' ט), שו"ת אפרקסתא דעניא (סי' כ"ה), ספר יפה ללב (ח"ה סי' תרצ"ה אות ד'), ספר מקראי קודש, ועוד. וראה בילקו"י מועדים עמ', ובחזו"ע פרים עמ' קלה]".***
        11. מקראי קודש (פורים פרק י"ב סעי' י"ג) – "ואף תלמיד רשאי לשלוח מנות לרבו, וכן הרב לתלמידו".
     3. מראי מקומות – עי' ט"ז (סי' תר"ו ס"ק א'), מהר"י אסאד (סי' ר"ד), פסקי תשובות (אות י"א), מועדים לשמחה (ח"ג עמ' שפ"ט), ישמח ישראל (פרק כ"ג ס"ה).
        1. שבט סופר (או"ח סי' כ"ח) – "וחקרת אם יוצא תלמיד לרב במשלוח מנות יען דכתיב איש לרעהו כמבואר בהגהת רמ"א יו"ד סימן רמ"ב דאין לתלמיד לשאול בשלום הרב כדהביא הירושלמי ברכות ושקלים לקיים ראו נערים ויחבאו, והנה בודאי גם רבו נקרא רעהו דכמה מצות מצינו בתורה דכתיב רעהו והכל בכלל (ועיין בפרמ"ג או"ח תרצ"ב שמסופק אם יוצא בש"מ לעבד כנעני אי הוי בכלל רעהו והביא ראיות דאף אחיו מקרי וכ"ש רעהו), ועיין ברש"י שבת על מה דאמר הלל לגר "מה דעלך סני לחברך לא תעביד" כתיב רעך וריע אביך אל תעזוב זה הקדוש ברוך הוא מצינו שגם הקדוש ברוך הוא נקרא ריעך ואין להאריך בפשוט אבל אי נכון לשלוח מפני דהוי כמו דרישת שלום לרבו לכאורה זה תלי בטעמים של משלוח מנות לתה"ד דהטעם כדי שיהי' הרוחה אולי לא יספיק לו סעודתו הרי חבירו מסייע וכדי שאין לבייש את מי שאין לו תקנו לשלוח גם למי שיש לו ויוצא אף בעשיר א"כ אין זה שאילת שלום רק כמביא דורון לת"ח דאמרינן בכתובות דהוי כמביא בכורים וכ"ש אם שולח לרבו אבל אי הטעם כמנות הלוי דמשום להרבות שלום וריעות נגד מה שאמר המן מפוזר ומפורד בין העמים ולהראות חביבות איש לזה י"ל דלא נכון לרבו ויהורא הוי להראות לרבו דברי שלום ואהבות וריעות כמו שאין שואלים בשלום רבו ... ועוד לפי הטעם י"א אלו הטעם שלא יקדים התלמיד שום דיבור מפני מורא הרב כאשר כתב ברבינו יונה שם א"כ זה דווקא שייך בפניו אבל שלא בפניו לא וגם אם נותן מיד ליד רבו דיצא דלא צריך לשלוח דווקא עיין בד"מ סי' תרצ"ה מ"מ כיון דנותן תשורה ודורן לרבו לצאת ידי חובת מצוה אין זה נגד מורא רבו ולרבו ניחא ליה בכך שיתקיים המצוה על ידו ובוודאי מוחל על כבודו דגם הרב שמחל על כבודו כבודו מחול".
  2. **לעבד** **כנעני**.
     1. יוצא.
        1. כאייל תערוג (מועדים עמ' תרמ"ד) – "שאל הגר"א מן את רבנו האם אפשר לתת משלוח מנות או מתנות לאביונים לעבד כנעני ... אבל מתנות לאביונים אפשר לתת דמבואר בגמ' (גיטין יב, א) אעבד נמי רחומי מרחם, וא"כ אפשר לתת לו צדקה ומתנות לאביונים".
  3. **לנשים: *אם אשה שולחת רק לנשים, או ה"ה יכולה לשלוח לאנשים.***
     1. מחמיר.
        1. רמ"א (סוף סעי' ד') – "ואשה תשלח לאשה, ואיש לאיש; אבל לא בהפך, שלא יבא איש לשלוח לאלמנה ויבואו לידי ספק קידושין".
        2. שבות יעקב (ח"א סי' מ"א) – "קשה למה לא תשלח אשה לאיש דמה חשש קידושין שייך כיון דהוא אינו שולח לה כי יקח איש אשה כתיב ולא להיפך כדאית' בפ"ק דקדושין וצריכן לומר דגזרינן הא אטו הא והוא חששא רחוקה ונפלאה אכן לטעם שכתבתי הכל ניחא [מהדו"ב: עי"ל דה"ק דאשה תשלח לאיש כיון שהוא א"צ לחזור ולשלוח לה משא"כ בשלוח מנות שמחלפין זה עם זה ויש לחוש לקידושין]".
        3. התעוררות תשובה (ח"א ריש סי' קכ"ו).
        4. עי' בית שערים (או"ח סי' ש"פ ד"ה ואמנם) – "לכתחילה לא ישלח לא אשה לאיש ולא איש לאשה משום ספק קידושין. והיינו דוקא לחילוק שכתב ברכי יוסף בין מנות למתנות או לטעמא דידן שכתבנו לעיל. אבל לדעת מג"א דוקא איש לאשה אסור אבל אשה לאיש מותר. ואולי גם למג"א יש לחוש אם תשלח אשה לאיש. ישלח גם איש לאשה ויבואו לידי ספק קידושין ולכן הכל אסור".
     2. ***מיקל, יכולה לשלוח גם לאנשים.***
        1. מעם לועז (אסתר עמ' רמ"ט אות ר"ד) – "גם הנשים *חייבות במשלוח מנות ושולחות הן לאנשים והן לנשים"****.***
     3. **בדיעבד - למחמירים לעיל**.
        1. יוצא.
           1. בית שערים (או"ח ריש סי' ש"פ) – "ובדיעבד יוצא גם אם אשה שולחת לאיש או להיפך".
        2. ילקוט יוסף (פורים, מהדורת תשע"ג עמ' תשל"ז) – "וטוב שלא ישלחו איש לאשה, ואשה לאיש. פן יבואו לידי ספק קדושין, אלא ישלחו איש לאיש ואשה לאשה. ובמקום צורך יש להקל לאיש לשלוח גם לאשה, בפרט כשהיא עניה, להחיות את רוחה".
     4. מראי מקומות.
        1. **אשה ששולחת לאשה משלו"מ ע"י שליח איש**.
           1. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות קמ"ח) – "אשה ששולחת לאשה משלו"מ ע"י שליח איש (ושכיח בקרובי משפחה) האם גם זה בכלל חשש סבלונות. תשובה: לכאו' לא".
        2. **תלמידים השולחים בשותפות משלו"מ לאלמנת רבם זצ"ל**.
           1. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות קמ"ט) – "תלמידים השולחים בשותפות משלו"מ לאלמנת רבם זצ"ל, האם זה כדין כיון דאין ברבים חשש סבלונות. תשובה: אין ראוי".
        3. **כששולח משלו"מ למשפחה שלמה ויש בהם אשה**.
           1. מיקל.

הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות ק"נ) – "כששולח משלו"מ למשפחה שלמה ויש בהם אשה האם מותר כיון ששלח להרבה יחד ואין חשש סבלונות. תשובה: מותר".

* + - 1. **לשלוח לארוסתו**.
         1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש אה"ע ח"א פרק ו' אות ד') – "חתן יכול לשלוח משלוח מנות לארוסתו לפני החתונה אם המנהג כך, ואין חשש לסבלונות".
         2. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' ל' אות ק"ז) – "חתן לפני החתונה צ"ע אם יכול לשלוח משלוח מנות לכלתו".
      2. **לשלוח לאחותו**.
         1. עי' לקמן.
      3. תשובות ישראל (ח"ה סי' נ' סוף אות י"ב) – "יל"ע במקום שנמצאים שם רק משפחה של בעל ואשתו ועוד אשה זרה ואין לבעל למי לשלוח ומסתבר דבאופן זה ישלח לאשה הזרה, והאשה יכולה לשלוח לאשה".
  1. **לקרובים: בנו ובתו, אחי ואחות, אב ואם**.
     1. אינו רעהו.
        1. תשובות והנהגות (ח"ג סי' רל"ו אות א') – "ויש לדון במשלוח מנות לקרוביו הקרובים ביותר כמו בנו, בתו, אביו, אמו, אחיו ואחותו אי יוצא, ואף שלענין דיני מזיק וכדומה נקרא רעהו, מ"מ כאן העיקר להראות ידידות, וכיון שזהו בנו או בתו אף הנשואים שאינם סמוכין על שלחנו אפשר דלא יצא, וכן בקרובים כמו אחיו ואחותו אין תוארם 'רעהו' שהם יותר מזה שקרובים בעריות וכ"ש באביו ואמו, וטעם מצות משלוח מנות הוא לקרב איש לרעהו אבל כה"ג שקרובים ועומדים ל"מ, ואין מקיימין בהם המצוה, כנלע"ד עיקר אף שלא מצאתי זה במפרשים. שוב העירוני שבשפת אמת מגילה ז: פירש הגמרא דרבה שלח מנות ל'מרי בר מר' דהיינו בנו של רבה הנקרא 'מר', הרי דיוצאין במשלוח מנות לבנו, מיהו לא ידעתי ההכרח דהכוונה לרבה, ואדרבה אם הכוונה לבנו של רבה הו"ל למימר למרי 'בריה', אלא משמע דהכוונה לאמורא הנקרא 'מרי בר מר'".
     2. הוי רעהו.
        1. עי' ב"ח (ס"ק ו') – "ואם החליף סעודתו בשל חבירו יצא. בפרק קמא דמגילה אביי בר אבין ורב חנינא בר אבין מחלפי סעודתייהו להדדי ופירש רבינו דבפורים שעמדו בו עכשיו בשנה זו היו מחליפין סעודתם זה שולח לזה סעודתו וזה שולח לזה סעודתו כדי לקיים משלוח מנות ... שהמה היו אוהבים זה את זה ביתר עוז והסכימו שטוב ויפה להם לשבת **אחים** יחד בסעודת פורים בשמחה".
        2. לבושי מרדכי (או"ח מהדו"ת סי' ט' אות ג') – "וראיתי מה ששואל בענינו של יום אם מותר ויוצא בו מצות משלוח מנות בבן לגבי אביו, דאפשר דאסור משום דכתיב [אסתר ט, כב] איש לרעהו ומחזי דמשוי ליה כרעהו ופוגע בכבוד אביו. והביא עד"ז כמה הלכות דכתוב לענין כבוד אב ואם. והנה לא מצאתי כעת בתשובות בנידון זה רק כיו"ב לענין משלוח מנות לרבו, בתשו' מהר"א אסאד סי' ר"ד דעמד השואל בסברא זו דמשוי רבו ליה כרעהו, והשיב לו כמה ראיות מהפוסקים ומדרשות דשפיר שייך רעהו, ואין זה בכלל זלזול כבוד ח"ו. והביא ג"כ מקרא דמשלי [כז, י] רעך וריע אביך וגו' שהביא מעכ"ת. ומעתה הדברים נראין ק"ו, דהא קיימ"ל ביו"ד סי' רמ"ב [ס"א] דכבוד רבו קודם לכבוד אביו, רק אם אביו ג"כ חכם, עכ"פ לענין משלוח מנות יש ללמוד מזה לזה דאין במנות משום דכתיב רעהו שיהיה בזה איזה דבר נגד הכבוד".
        3. ציץ אליעזר (ח"ח סי' י"ד אות ה') - לשונו מובא לעיל.
        4. יביע אומר (ח"ט סי' ע"ב, חזון עובדיה פורים עמ' קל"ה, הע' כ"ה) – "בן השולח לאביו בפורים משלוח מנות ... תשובה: נ"ל שהדבר פשוט שיוצאים בזה לכתחלה ידי חובת משלוח מנות ... ומכאן תשובה מוצאת למ"ש הרה"ג נסים הכהן נר"ו בשו"ת מעשה נסים (סי' רכה) שהשולח מנות לאביו אינו יוצא י"ח, שכל הטעם של מצות משלוח מנות, הוא כדי להרבות אהבה וחיבה בין איש לרעהו, ועם אביו לא שייך זה שמסתמא יש אהבה ביניהם, כרחם אב על בנים וכו'. ע"ש. שמלבד שלא ראה דברי האחרונים הנ"ל, הנה אין דבריו מוכרחים, שאדרבה בקרובים מצוה רבה להרבות ביניהם אהבה ואחוה וחיבה יתרה, ולפעמים תקראנה ביניהם דברי ריבות, ועל כל פשעים תכסה אהבה. וכן אמרו ביבמות (סב ב) האוהב את שכניו, המקרב את קרוביו, עליו נאמר אז תקרא וה' יענה. סוף דבר הכל נשמע שמכיון שהכל בכלל "רעהו", רשאי התלמיד לשלוח מנות לרבו, והרב לתלמידו, וכן הבן שולח מנות לאביו, והאב לבנו. וזה ברור".
        5. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א תשובה תשנ"ה) – "שאלה: אם יוצא משל"מ כשנותן לבנו ומהו בבנו הסמוך על שלחנו. תשובה: החזו"א פסק שיוצאין".

הגרח"ק זצ"ל (אשיחה ח"א ריש עמ' שנ"א, ח"ב עמ' ש"צ) – "כאשר אב שולח משלוח מנות לבנו או שהבן שולח לאביו האם קיימו את המצוה הרי לא שייך לומר רעהו ואין גם הטעם להרבות אחוה ורעות. תשובה: כל ישראל נקראו רעים".

* + - 1. תורת המועדים (על שונה הלכות ס"ק ה' ד"ה וכן הבעל) – "וכן הבעל יכול לשלוח לאשתו מזונות שאינו חייב לתת לה ע"מ שתעשה בה מה שתרצה [עפ"י אבעה"ז סי' פ"ה ס"ז י"א] [ואין בזה חסרון שאיש שולח לאשה משום שאשתו נקראת רעהו כמ"ש חברתך ואשת בריתך - הערת האדר"ת הובא בקובץ מקבציאל גליון ל' עמוד קיג]. וכן אשה יכולה לשלוח לבעלה אוכל ששייך לה בלבד".
      2. נטעי גבריאל (פרק ס' סעי' ז', הע' ט') – "יוצא אדם ידי חובת משלוח מנות כששולח ... וכן הרב שולח לתלמידו, והאב שולח לבנו, והבן שולח לאביו [ולא כחכ"א שרוצה לחדש שעיקר המצוה להרבות בידידות וקרבות, ולקרובים אלו ל"ש, שבלא"ה הם קרובים ועומדים, שאינו כן, דשפיר נאה להרבות חיבה בכל ישראל, ולא חילקו חז"ל]".
      3. מקדש ישראל (סוף סי' רל"ב, סי' רמ"ב) - לשונו מובא לקמן.
      4. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סי' תרצ"ה סעיף ד' סעי' כ"ה, פורים מהדורת תשע"ג עמ' תשל"ב) – "בן ששולח לאביו משלוח מנות, וכן רב ששלח לתלמידו, ואב ששלח לבנו, יצאו ידי חובת משלוח מנות. [בשו"ת לבושי מרדכי תנינא (חאו"ח סי' ט) כתב, שאין להקפיד בזה משום דכתיב ומשלוח מנות איש 'לרעהו', ומשוי לאביו כאילו הוא רעהו, שהרי גם השולח לרבו כתבו הפוסקים שיוצא. וכ"כ מהר"י אסאד (סי' רד). וא"כ ה"ה למי ששולח לאביו. וכ"כ בשו"ת ציץ אליעזר ח"ח (סי' יד). ולאפוקי ממ"ש הרה"ג נסים הכהן בשו"ת מעשה נסים (סי' רכה), שהשולח מנות לאביו לא יצא, שכיון שהטעם של משלוח מנות כדי להרבות אהבה ואחוה בישראל, הרי השולח לאביו בלא"ה יש אהבה ביניהם, כרחם אב על בנים, הילכך לא יצא. ע"ש. וליתא, שגם באביו או ברבו הוא מוסיף אהבה על אהבתו, שאל"כ בא ונאמר שהשולח לרעהו שהוא אוהבו בכל לב לא יצא, וזה בודאי אינו, שכל ששולח לו מנות בפורים מראה לו בעליל חיבתו ואהבתו, ויהיו נקשרים בעבותות אהבה ביתר שאת ויתר עוז. וע"ע בשו"ת יביע אומר ח"ט (חאו"ח סי' עב), ובילקוט יוסף מועדים עמוד שלב. חזון עובדיה על פורים עמוד קלה]".
      5. מועדים לשמחה (ח"ג עמ' שפ"ו).
      6. מקראי קודש (פורים פרק י"ב סעי' י"ג) – "רשאים הבן והבת לשלוח מנות לאביהם ולאמם, וכן אב ואם לבנם ולבתם".
      7. הרכב"מ דדון (גם אני אודך סי' רצ"ו) – "שבן ששלח משלוח מנות לאביו, וכן אב ששלח לבנו, וכן קרובים ששלחו זה לזה, יוצאים בזה ידי חובת משלוח מנות, שהרי ע"י כך מרבים אהבה ואחוה".
    1. מראי מקומות.
       1. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' ל' אות ק"ו) – "שני אחים הסמוכים על שולחן אביהם אין יכולים לצאת ידי חובת משלוח מנות על ידי שאחד ישלח לשני".
  1. **לאחותו**.
     1. אינו רעהו – תשובות והנהגות (ח"ג סי' רל"ו אות א', לשונו מובא לעיל).
     2. הוי רעהו – נטעי גבריאל (פרק ס' סוף סעי' י"א, "ואיש יכול לשלוח לאחותו"), מקדש ישראל (סוף סי' רל"ב), ישמח ישראל (פרק כ"ג סעי' ב', "וכן מותר לאיש לשלוח לאחותו").
     3. מראי מקומות.
        1. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות קמ"ז) – "בהא דאין לאיש ליתן משלו"מ לאשה ואפילו אשת איש אטו פנויה שיש בה חשש סבלונות, האם לאחותו מותר לתת משום שבה גם בפנויה לא שייך כלל חשש סבלונות. תשובה: לא פלוג. שוב כתב תשובה: לא נהוג".
  2. **לבנו שסמוך על שולחנו**.
     1. מחמיר.
        1. שערי יושר (ח"ד סי' צ"א) – "וכן תהיה נפ"מ לגבי משלוח מנות לבנו שסמוך על שולחנו, דלטעם שאשתו כגופו יוצא י"ח במשלוח מנות לבנו שסמוך על שולחנו, אבל לטעם שצריך להוציא את המשלוח מנות לרשות אחרת, א"כ בבנו שסמוך על שולחנו לא חשיב כהוציא לרשות אחרת, ולא יוצא י"ח משלוח מנות, ולדינא נר' שצריך לחוש לשני הטעמים, ובין אב ששלח לבנו הסמוך על שולחנו, ובין בעל ששלח לאשתו לא יצאו בכה"ג י"ח מצות משלוח מנות".
        2. עי' מנחת אליהו (ח"ב סי' מ"א) – "כדי שלא להכנס לבית הספק, ראוי לשלוח מנות לאחרים, ולא לאשתו ולבניו הסמוכים על שולחנו, ובזה יקיים מצות משלוח מנות".
  3. **לאשתו**.
     1. מחמיר [אינו רעהו].
        1. הגר"מ שטרנבוך שליט"א (שאלתי).
        2. ***הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות קמ"א) – "שאלה: מה הדין לגבי לשלוח מנות לאשתו האם יוצאים בזה. תשובה: לא".***
        3. ***עי' הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תש"ס) – "***שאלה: אם יוצא משלוח מנות כששולח לאשתו, היכא שאין לו למי לשלוח. תשובה: מסתבר שלא יוצא. (... ובס' שערי ציון ח"א עמ' ש"א השיב ע"ז מרן אשתו כגופו ... ובשו"ת מכתבי קהילות הקודש ח"א ס' קל"ח ... ובס' מיני מעדנים ס' כ"ד ...)".

עי' הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א תשובה תש"נ) – "שאלה: אם יוצא יד"ח משל"מ כששולח לאשתו בשעת הדחק. תשובה: אולי".

* + - 1. מקור נאמן (סי' תקע"ח) – "שאלה: האם יוצא אדם ידי חובת משלוח מנות ע"י ששולח לאשתו. תשובה: אינו יוצא ידי חובה, דאשתו כגופו, ומעולם לא שמענו כזה".
      2. חשוקי חמד (וישמע משה פר' משפטים שנת תשפ"א עמ' ג').
      3. הגרמ"ש קליין (וישמע משה פר' משפטים שנת תשפ"א עמ' ג')
      4. הגר"נ נוסבוים שליט"א (וישמע משה פר' משפטים שנת תשפ"א עמ' ג') – "שאי אפשר לצאת במשלוח מנות לאשתו ... דאע"פ שמצד דרכי הקנין אפשר להקנות לאשתו ע"י עצמו או ע"י אחר, מכל מקום כל מצות משלוח מנות באה להרבות אהבה ורעות בין הנותן למקבל, ובאשתו הרי הוא בלאו הכי מצווה לחיות כן תמיד".
      5. ודרשת וחקרת (ח"ה או"ח סי' ק' אות א', אבני דרך ח"ו סוף סי' צ"ה) – "מה ששאל אם יוצא מצות משלוח מנות כששולח לאשתו, לענ"ד דלא יצא, דלא זה מה שתיקן מרדכי הצדיק, עיין שו"ת כת"ס או"ח סי' קמ"א, שכתב שיש להחמיר כשני הטעמים במצות משלוח מנות, א) טעם התרומת הדשן בסי' קי"א כדי שיהא לכל אחד מישראל צרכי סעודת פורים בהרווחה, לקיים הסעודה כדינא, ב) המנות לוי להרבות רעות ושלום, ולדעת התה"ד בנד"ד כיון שמזונות אשתו על בעלה מן התורה, כמש"כ הרמב"ם בפי"ב אישות הל"ב, לא היה צריך לתקן משלוח מנות בעל לאשה, כי בין כך יש לה סעודה מבעלה והבן, וע"ע שו"ת חת"ס או"ח סי' קצ"ו שפלפל בענין איש לרעהו ולא אשה, ואיכא משמעות שם ג"כ דאיש לאשתו לא יצא ע"ש".
      6. שערי יושר (ח"ד סי' צ"א) – "מה ששאל האם יוצא אדם י"ח במשלוח מנות ע"י ששולה לאשתו. נר' שלא יוצא יד"ח, משני טעמים א' דבמשלוח מנות בעינן איש לרעהו, ואשתו אינה רעהו אלא אשתו כגופו, דכיון שחייב לדאוג לכל צרכיה כמו לגופו, ומכבדה אפי' יותר מגופו, וטעם שני משום שבמשלוח מנות צריך להוציא מרשותו ולהקנות לאחר, וכיון דמה שקנתה אשה קנה בעלה, ובמשלוח מנות לאשתו לא מוציא את המשלוח מנות לרשות אחרת, אלא שהוא והיא זה כגוף א' ודבר א', לכן לא יוצא בזה י"ח. ויש נפ"מ בין הטעמים, דלטעם שאשתו כגופו וחשיבי כאדם א', א"כ אפי' אם מוציא לרשות אחרת במה שנותן לה משלוח מנות, כגון שאמרה איני ניזונת ואיני עושה שאינו חייב לפרנסה, ומעשה ידיה אינו שלו, בכל זאת אינו יוצא בזה י"ח משלוח מנות, בעוד שלטעם משום שאינו מוציא מרשותו לרשות אחרת, בכה"ג קיים מצות משלוח מנות, דהרי מוציא מרשותו לרשות אחרת ... ולדינא נר' שצריך לחוש לשני הטעמים, ובין אב ששלח לבנו הסמוך על שולחנו, ובין בעל ששלח לאשתו, לא יצאו בכה"ג י"ח מצות משלוח מנות".
      7. עי' מנחת אליהו (ח"ב סי' מ"א) – "כדי שלא להכנס לבית הספק, ראוי לשלוח מנות לאחרים, ולא לאשתו ולבניו הסמוכים על שולחנו, ובזה יקיים מצות משלוח מנות".
      8. עי' הג"ר יקותיאל ליברמן (גם אני אודך ח"א סי' קי"ח, עי' סי' קי"ט) – "ולכן למעשה נראה שלא יעשה כן, רק יקיים תקנת חז"ל כפשוטו 'איש לרעהו' להרוחת הסעודה, ולהרבות ריעות. ומי שאשתו נמצאת במקום שאין לה מה לאכול, כגון יולדת בבית חולים וכדומה, אינו יכול לצאת מצות משלוח מנות באוכל שמביא לה, שהרי ממילא מחוייב לזונה ואין נחשב למשלוח מנות אלא לחיובו לזונה דבר יום ביומו. ולכן יוסיף מיני מגדים נוספים לסעודה, לשם מצות משלוח מנות. - או שיביא לה דבר מה לאכול יום קודם לכן, דאז כשכבר יש לה אוכל בביה"ח, יכול לצאת בכל מה שמביא לה, שאז אין זה מצד חובתו לזונה רק לשם מצות משלוח מנות".
      9. בארו של אברהם (ח"ג סי' כ') – "לענ"ד אין אדם יוצא יד"ח בנתינה לאשתו. והטעם דכבר נודע בשערים עיקר הטעמים שנאמרו במצוה זו, דהתה"ד בסימן קי"א כתב דהוא כדי שיהא סיפק ביד מי שאין לו לעשות סעודת פורים בהרווחה, ותיקנו ליתן גם לעשירים כדי שלא לבייש למי שאין לו ובכך תהא שמחת עניים שלימה. ובספר מנות הלוי כתב הטעם כדי להרבות שלום ואחוה בין היהודים היפך מה שאמר המן ישנו עם אחד מפוזר ומפורד בין העמים. והנה כ"ז לא שייכא גבי אשתו של אדם דבלאו הכי הוא מצווה וחייב ליתן לה כל צורכה ולהיות עמה באהבה אחוה ורעות כל הזמן שהרי אשתו כגופו (מנחות צג:) ואמרו ואוהבה יותר מגופו באופן דאין כאן נתינה 'לרעהו' ר"ל לאחר".
      10. ויען הכהן (ח"א סי' ס"א, גם אני אודך ח"א סי' כ"ג) – "אין אדם יוצא ידי חובת משלוח מנות על ידי ששולח מנות לאשתו. וכן המנהג פשוט".
      11. דברי בניהו (חכ"ו סי' נ') – "השולח מנות לאשתו אינו יוצא ידי חובת משלוח מנות שנאמר ומשלוח מנות איש לרעהו אבל אשתו נחשבת כגופו ולכן אינו יוצא ידי חובה. אלא א"כ היו בתהליכי גרושין ועדיין לא נתן לה גט וכל אחד ניזון בכוחות עצמו והיינו שהוי כאומרת איני ניזונת ואיני עושה אם שלח לה מנות והיא קיבלה אותם יצא ידי חובה כיון שיש את ב׳ הטעמים שהובאו בפוסקים בטעם המצוה של משלוח מנות".
      12. הרכב"מ דדון (גם אני אודך סי' רצ"ו) – "השולח משלוח מנות לאשתו לא יוצא ידי חובה, מפני שאשתו כגופו, ומה שקנתה אשה קנה בעלה, וכן הדין באשה השולחת משלוח מנות לבעלה, אך אם הם פרודים ח"ו, נראה שיכולים לשלוח זה לזה ויוצאים י"ח, שהרי מספקים סעודת פורים ומוסיפים אהבה ואחוה".
      13. מענה לשון (ח"ה סי' ע"א) – "אין הבעל יוצא י"ח משלוח מנות במה ששולח לאשתו וכן להיפך במה שהיא שולחת לבעלה - כי או' הראשונים שהמטרה להרבות ידידות בין שני ידידים רעים אהובים - אבל ביחס לאשתו בין כו"כ חייב בכבודה ולהיות בשלום איתה, ללא קשר עם שום ענין אחר, וגם אשתו כגופו והוי כמעביר מיד ימין ליד שמאל, ולכן מצאנו בתלמוד ונפסק בשו"ע שאלו שאין להם אפשרות מחליפי סעודתייהו מזה לזה ...".
    1. הוי רעהו.
       1. רבי עקיבא יוסף (ח"ב סי' תס"ו).
       2. אבני ישפה (גם אני אודך סי' קל"ג ענף א') – "שהבעל נותן לאשתו משלוח מנות הוא **צריך לומר** 'אני נותן לך על מנת שאין לי רשות במתנה זו ועל מנת שיהיה לך משלוח מנות'".
       3. משנת יוסף (ח"ט סי' ק"פ, גם אני אודך סי' נ"ט).
       4. מקדש ישראל (סי' רמ"ב) – "שאלה - אי יוצא הבעל מצות משלח"מ במה שנותן משלח"מ לאשתו. תשובה - מסתבר דיוצא ... מיהו מסתבר דנידונינו תלוי בטעמא דמצות משל"מ, שאם הוא כדי להרבות ריעות [כידוע שיטת בעל מנות הלוי ז"ל וכ"כ בשו"ת מהר"ם שיק (סי' ר"מ, ושעל כן יוצא כשהמקבל לא רצה לקבלו)] מסתבר דזה לא שייך כל כך באשתו דממילא היא רעותו, אבל לטעמא שהוא משום הרווחה לבעלי שמחה מסתבר שיוצא גם באשתו, שאף שממילא הוא מחוייב מתנאי כתובה לפרנסה וליתן לה סעודת פורים (כמו שמחוייב ליתן לה סעודות שבת ויו"ט) אבל מ"מ אינו מחוייב ליתן לה בהרווחה. שו"מ באשל אברהם (מהדו"ת) שדן אי יוצא מצות משל"מ במה שמשלח לבניו וכ' שבבניו הקטנים הסמוכים על שלחנו אינו יוצא משום דבעינן שישלח לגדול (כדכ' איש לרעהו המורה על גדול), אבל השולח לבניו הגדולים הסמוכים על שולחנו שפיר יוצא, ועיי"ש שאף אם הבטיח לו לפרנסו לאחר חתונתו אם שולח לו מותרות דבר שאינו בכלל חיוב מזונות שהבטיח להם עיי"ב, ולא העיר מצד ב' טעמים הנ"ל דהא גם אצל בניו ממילא אהבת האב על בניו, ולא שייך בזה ענין להרבות ריעות, ואולי דאעפ"כ דבר כללי תקנו חז"ל, **ולא פלוג** בין איש שהוא ממילא בריעות עמו, וממילא שגם באשתו יוצא, **ויותר נראה** לומר דאף לטעם כדי להרבות ריעות אין הכוונה רק להרבות רעים בכמות, אלא גם באיכות, פי' שישריש ביותר את הריעות שיש לו מכבר עמו, דייקא נמי דבקרא כתיב איש 'לרעהו' דמשמעו שכבר הוא רעהו מקודם, וזה שייך אף באשתו ובניו".
       5. הגר"ע פריד (וישמע משה פר' משפטים שנת תשפ"א עמ' ג') – "שמצא בספר טהרת השולחן שהביא ראיה מהגמ’ ביבמות (לז, ב): תנא רבי אליעזר בן יעקב אומר, לא ישא אדם אשתו ודעתו לגרשה, משום שנאמר אל תחרש על רעך רעה והוא יושב לבטח אתך. הרי שהאשה נקראת רעהו והבעל יכול ליתן לה, ומסתמא כמו כן גם היא יכולה לתת לו".
       6. הגר"ש גרוס שליט"א (וישמע משה פר' משפטים שנת תשפ"א עמ' ג') – "והגאון ר"ע פריד ... הסכים לדבריו, והביא ראיה נוספת מהגמ' בקידושין (מא, א): דאמר רב יהודה אמר רב, אסור לאדם שיקדש את האשה עד שיראנה, שמא יראה בה דבר מגונה ותתגנה עליו, ורחמנא אמר ואהבת לרעך כמוך, ע"כ".
       7. עי' אבני דרך (ח"ו סי' צ"ה אות ז') – "לענ"ד יוצא ... אולם יש להדגיש כי כל דברינו הם רק בדיעבד, כשאין מציאות אחרת שיוכל לתת למשהו אחר".
       8. עי' רץ כצבי (עניני נשים ח"ב סי' ל"ה ענף ב') – "**בזמנינו** שמקובל בדיני הערכאות שהנכסים שייכים בשותפות שוה לשני בני הזוג, אין לבעל קנין בנכסי אשתו מדין 'כל מה שקנתה אשה קנה בעלה', ולכן כשהבעל שולח לה מנות, אין לו חלק בהם מדין 'מה שקנתה אשה קנה בעלה', ושפיר קיים את מצות משלוח המנות כראוי. מאחר וחיוב משלוח המנות יסודו משום מצות השמחה בפורים, אין כל צורך ב'נתינה' של העברת הבעלות הממונית מנותן משלוח המנות למקבל, אלא די בכך שהנתינה גורמת לשמחה אצל המקבל. ומאחר ומשלוח המנות גורם לשמחת פורים אצל האשה, יצא הבעל ידי חובת המצוה, אפילו שהמשלוח לא יצא מרשות הנותן [הבעל] והועבר לרשות המקבלת [אשתו]. לאור האמור נראה כי במקומות שאין יהודים, יהיה הבעל רשאי לצאת ידי חובת קיום מצות משלוח מנות כשישלח לאשתו, בהסתמכו על הטעמים הנ"ל".
       9. עי' הגרמ"ש דיין (גם אני אודך ח"ב סי' כ"א) – "המורם מכל האמור שמעיקר הדין יוצא י"ח בנתינת משלוח מנות לאשתו, אלא שצריך ליתן לה תפנוקים ומעדנים שאינו חייב ליתן לה מדין מזונות. וכ"ש בזוג פרודים, שיוצא י"ח בנתינה לאשתו. ומ"מ לכתחילה לא יתן משלוח מנות לאשתו, אא"כ אין לו למי לשלוח".
       10. יד גדליה (עמ' ס"ד סעי' כ"ז).
    2. מראי מקומות – שלמי תודה (עמ' ר"צ ד"ה ולענין), ענפי משה (עירובין עמ' קצ"ה, גם אני אודך ח"ח סי' כ"א), הגר"י רוט (גם אני אודך סי' ל"ו), ארחותיך למדני (ח"ו סי' קכ"א, גם אני אודך ח"א סי' ל'), ישמח ישראל (פרק כ"ג סעי' ו'), שושנת ישראל (פרק י"א סעי' י"ט), עת"ה באתי (קונ' תרי טעמי נפק"מ כ"ח), ימי משתה ושמחה (פרק כ"ד סעי' ח' אות ו'), שערי חיים (ח"ב סי' פ"ב), פרדס יוסף החדש (פורים אות תרל"ח ולהלן, עמ' תס"ו), בית מתתיהו (ח"ב סי' ט' אות כ"ה).
       1. טהרת השלחן (בשו"ע מהדו' פרידמן, סי' תרצ"ה על רמ"א סעי' ד') – "וצ"ע בדר יחידי בכפר וכדומה, אם צריך לשלוח לאשתו דגם היא בכלל רעהו, כדדרשינן [יבמות לז, ב] על לא תחרוש על רעך רעה [משלי ג, כט], זו הנושא אשה ודעתו לגרשה".
       2. אדר"ת (מקבציאל גליון ל' עמ' קי"ג ד"ה חייב), הו"ד דף על הדף (מגילה דף ל., עמ' ע"א) – "ס"ד חייב לשלוח לחברו מנות כו'. לענ"ד נראה דאם אין לו למי לשלוח ישלח לאשתו דג"כ נקראת ריעו, כמש"כ חברתך ואשת בריתך - ויקנה לה על מנת שלא תהא לו רשות במתנתו. וכשאין לו כלל למי, נראה לי בכדי שלא יבטל מן המצוה, יפריש לצדקה או לדבר מצוה, ויקויים בו ג"כ קצת רמז למצוה זו, עי' רש"י שבת ל"א א', ודוק".
       3. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות קנ"ט) – "אשה ששולחת משלו"מ **לבעלה** האם יצי"ח או שהכל חשבון אחד והוה חוכא. תשובה: אין נהוג ובמקום שאין אחר יתכן שמותר, (א.ה. ויתכן שבהיפוך כשהבעל שולח לאשתו אף מנות שאין רגיל ליתן לה תמיד אינו יוצי"ח כיון שחייב במזונותיה)".
  1. **לשוטה**.
     1. תלוי בטעמים – תשובות ישראל (ח"ה סי' נ' אות ח', לשונו מובא לעיל).
     2. מחמיר.
        1. הגריש"א זצ"ל (משנת איש ח"א אות קי"ב, עמ' ק"ח) - לשונו מובא לקמן.
        2. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תשנ"ד) – "***שאלה: אם יוצא יד"ח משלוח מנות כששולח לשוטה. תשובה: לא".

***עי' הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א תשובה תשנ"ב) – "שאלה: אם יוצא יד"ח משל"מ כששולח לשוטה. תשובה: אולי".***

* + 1. ***מיקל.***
       1. הליכות אבן ישראל (מועדים ח"ב פרק ס' סעי' ט', עמ' תנ"ג) – "השולח משלוח מנות לחרש שוטה וקטן שאינן מחויבים במצות יצא ידי חובתו".
    2. ***מראי מקומות.***
       1. ***משנה הלכות (ח"ד סי' צ') – "והיה נראה לומר לפמ"ש בשו"ת מהרי"ל סי' קצ"ו דיצא מצות פ"ו בבן חרש ושוטה והטעם דאיכא לשבת יצרה ואי משום דר' אסי דמייתי התם עד שיכלו כל הנשמות שבגוף האי נמי נשמה יש לו ובר מצות הוא ופקחים מוזהרים עליו וכן לענין מצוה וגט הוי מהני שליחותייהו אלא דאין להם דעת וכן לענין חליצה פי' בתוס' משום דפומייהו כאיב להו ולכל מילי חשבינן להו כישראל ע"ש נראה דס"ל דשוטה בר מצות ואחרים מצוים עליו וא"כ אפשר לענין מ"מ אם שלחו לו נמי יצאו אלא שהוא בעצמו פטור משום שאין לו דעת אבל אחרים מצוים עליו ולטעם התה"ד כדי שיהא לו ריוח בסעודה אולי גם לו צריכים אנחנו ליתן סעודה הגונה וצ"ע".***
  1. **לשיכור כלוט**.
     1. מחמיר.
        1. הגריש"א זצ"ל (משנת איש ח"א אות קי"ב, עמ' ק"ח) – "שאלה: האם במשלוח מנות לשיכור יוצאים ידי חובה. תשובה: אם הוא שיכור כזה שהוא לא בר דעת, הוא לא קיים את המצוה, הוא שוטה, מה שהתורה אמרה איש לרעהו, זה כשהשני בר חיובא".
     2. ***מראי מקומות – משנה הלכות (ח"ד סי' צ'),*** ימי משתה ושמחה (פרק כ"ד הע' קכ"ד)***,*** בית מתתיהו (ח"ב סי' ט' אות ט' ד"ה ועפ"ז)***.***
        1. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א תשובה תשמ"ח) – "שלח משל"מ לשיכור בזמן שכרותו אם יצא. לשיכור אפשר".***

***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תשס"א) – "***שאלה: השולח מנות לשיכור כלוט או לישן, אם יצא. תשובה: יוצא משום בני ביתו".

* + - 1. ויען הכהן (ח"א סי' ס"ב) – "המורם מן האמור: השולח מנות לחבירו שהיה באותה שעה שיכור כלוט, אם משער שעד סוף היום יתפוגג יינו ויצא מ שכרותו (ואף יספיק להתעורר מיינו), יצא. ואם אין נראה כך, אף אם יש אפשרות להתפכח מיינו (על כל פנים שלא יהיה שיכור כלוט) על ידי שתיית קפה וכיוצא, אף שיש לצדד שיצא, נכון לחוש להחמיר לקיים מצות משלוח מנות בחבירו שאינו שיכור כלוט, או שיזכה את המשלוח מנות לשיכור ובני ביתו".
  1. **לישן**.
     1. מחמיר.
        1. יפה מראה (ס' י"ב) – "בסיכום: אם שלח מנות לחבירו והמקבל ישן, וכן אם שלחם לו ומחל ואמר כאילו קבלתי, וכן אם שלח לו ואבדו כדרך, לא יצא ידי חובתו וצריך לשלוח שוב משלוח מנות בכדי לצאת ידי חובה".
     2. יצא.
        1. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א תשובה תש"ס) – "שאלה: שלח משל"מ לחבירו כשהיה ישן אם יצא. תשובה: כשישן יצא".***

***עי' הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א תשובה תשס"א) – "אם בישן יצא זהו גם בנודע לו אחר הפורים. תשובה: צ"ע".***

* + 1. ***מראי מקומות – שדי חמד (אסיפת דינים מערכת פורים סי' י"ז),*** ***חיים ושלום (אה"ע סי' ב' ד"ה איך),*** ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תשס"א, לשונו מובא לעיל), משנת יוסף (סוגיות הש"ס ח"ב או"ח סי' מ' אות י"א),*** בית מתתיהו (ח"ב סי' ט' אות ט' ד"ה ונפק"מ)***.***
  1. **לקטנים**.
     1. תלוי בטעמים – יד סופר (ח"א סי' כ"ג), תשובות ישראל (ח"ה סי' נ' אות י"א).
     2. יוצא.
        1. ערוה"ש (סעי' י"ח) – "ויש להסתפק אם שלח לקטן אם יצא ונלע"ד שיצא דהא לרעהו כתיב וגם קטן בכלל כדמוכח מקרא דכי יגוף שור איש את שור רעהו והנוגח שור של קטן חייב".
        2. הליכות אבן ישראל (מועדים ח"ב פרק ס' סעי' ט', עמ' תנ"ג) – "השולח משלוח מנות לחרש שוטה וקטן שאינן מחויבים במצות יצא ידי חובתו".
        3. קובץ הלכות (פורים פרק ט"ו סעי' ז', סעי' ל"ב) – "עיקר חשיבות המנה נקבע כפי המקבל, ולכן השולח מנות לקטן, יכול לצאת ידי חובתו ע"י סוכריה או עוגייה וכדומה, דאע"ג דסוכריה ועוגייה אינו דבר חשוב לגבי גדול, אצל הקטן הוי שפיר דבר חשוב".
        4. עי' הגרח"ק זצ"ל (שאלת רב ח"ב פרק ל"ט אות כ') – "מסתבר דיוצא".

הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א תשובה תשמ"ז) – "שאלה: אם יוצא יד"ח משל"מ כששולח לקטן. תשובה: לקטן אם הוא בר דעת".

* + 1. לא יוצא.
       1. מועד לכל חי (סי' ל"א אות פ"ו).
       2. בן איש חי (שנה א' פר' תצוה, פורים אות ט"ז) – "ומשלוח מנות צריך לשלוח לגדול".
       3. כה"ח (סי' תרצ"ד ס"ק י"ב).
       4. הגריש"א זצ"ל (שאלת רב ח"ב פרק ל"ט הע' ב', אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ז אות י').
       5. חזון עובדיה (פורים עמ' קמ"ה).
       6. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' ל' אות צ"ח) – "אין יוצאים יד"ח משלוח מנות כששולחים לקטן דכתיב רעהו".
       7. עי' נטעי גבריאל (פרק ס' סעי' ט') – "רוב אחרונים".
       8. הגר"ע אויערבאך שליט"א (קונ' מאור יעקב ח"א עמ' י"ח אות ט') – "אין יוצאין ידי חובת משלוח מנות בנתינה לקטן דאינו בכלל רעהו".
       9. ילקוט יוסף (פורים מהדורת תשע"ג עמ' תשמ"ה אות מ"ז).
       10. פסקי תשובות (סוף אות ט"ו, עי' הע' פ"ג).
    2. מראי מקומות – כה"ח (ס"ק י"ב), ישמח ישראל (פרק כ"ג סעי' ט'), עיקרי דינים (או"ח סי' ל"ו אות ל"ו), בירור הלכה (או"ח סי' תרצ"ה על סעי' ד' ד"ה ובעיקר, עמ' ת"ו, לשונו מובא לעיל), מועדים לשמחה (ח"ג עמ' שפ"ז), מקראי קודש (פורים פרק י"ב סעי' י"ד).
       1. מעם לועז (אסתר עמ' רמ"ט סוף אות ר"ג, סוף אות ר"ד) – "ומן הראוי שתחלה הגדול ישלח לקטן שנאמר איש לרעהו ... שלח לקטן לא יצא ידי חובתו".
       2. משפטיך ליקב (או"ח סי' ס"א אות ב') – "וצע"ק כעת".
       3. תשובות והנהגות (ח"ג סי' רל"ו אות ד' ד"ה והנה) – "והנה נסתפקו בקצת אחרונים אם מהני משלוח מנות לקטן. ונראה דאפילו נימא דבגדול השולח לקטן אינו יוצא בזה, **מ"מ קטן לקטן ודאי יוצא**, שבין מטעם ריעות שייכי זה לזה, ומטעם סעודת פורים ג"כ הוא חייב כמוהו, ואף שחינוך הוא לחנכו כשיגדיל ואז אולי אינו יוצא בכה"ג, מ"מ עיין תוס' פסחים פח. (ד"ה שה) דשייך חינוך לקטן במינוי לפסח אף שאינו מנוי לגדולים, וגם לר"ן נדרים לו. דמבואר שיש לחנכו באופן שהיה מקיימה בגדלותו, מ"מ כיון שהחסרון משום ריעות א"כ אדרבה בנתינתו לקטן זהו "רעהו" שקטן לא שייך אצלו כ"כ ריעות לגדול ורק קטן לקטן".
  1. **למי שאינו מכירו**.
     1. מחמיר.
        1. אג"מ (שמעתתא דמשה, שמועות משה סעי' ו') – "אינו יוצא רק אם שולח מנות למי שמכיר ויש לו קצת ידיעה, אבל אם שולח למי שאינו מכיר כלל אינו יוצא".
        2. עמק התשובה (ח"ו סי' רצ"ד ד"ה תשובה) – "נראה לומר דקיום משלו"מ הוי רק אם מכיר את חבירו דשייך שישלח לו משלו"מ דרך ריעות, וכדקיי"ל ביו"ד סי' פ"ח, דבמכירין בא אחד לאכול מחבירו, אבל לשלוח מנות למי שאינו מכיר כלל, עבור קיום המצוה לא שייך, הואיל ובכה"ג לא שייך שילוח מנות, וכש"כ המ"א בסי' תרצ"ב ס"ק א' דשילוח מנות הוי מה שהדרך לשלוח מנות איש לרעהו".
     2. מיקל, יצא.
        1. נטעי גבריאל (פרק ס' סעי' ט"ז).
     3. מראי מקומות – ישמח ישראל (פרק כ"ג סי' י'), פסקי תשובות (אות י"א ד"ה והשולח), בית מתתיהו (ח"ב סי' ט' אות ט"ו).
        1. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א תשובה תשנ"ו) – "שאלה: אם יוצא יד"ח משל"מ כששולח לאינו מכירו. תשובה: אולי לא".
  2. **לשונא**.
     1. מחמיר: לא יצא ידי חובתו.
        1. נטעי גבריאל (פרק ס' סעי' ו').
     2. מיקל: יצא ידי חובתו.
        1. משפטיך ליקב (או"ח סי' ס"א אות ב') – "ושמעתי בשם ח"א שנשאל אם יוצא אם שולח מנות לשונא, דהא כתיב איש לרעהו והשיב לו ממקרא מפורש דכתיב וכי יהי' איש שונא לרעהו, עכ"פ פשוט דכל ישראל בכלל רעהו הוי".
        2. הגריש"א זצ"ל (פסקי שמועות עמ' קס"ב) – "יש שפיקפקו אם אפשר לצאת יד"ח במשלוח מנות למי ששונא משום דכתיב איש לרעהו, אכן למעשה יוצא בזה יד"ח".
        3. קובץ הלכות (פורים פרק ט"ו סעי' ל"ג) – "השולח מנות לשונאו, יצא ידי חובתו, ואפשר שיש מצוה יתירא לשלוח מנות לשונאו דוקא".
        4. הגרח"ק זצ"ל (דולה ומשקה עמ' רמ"ט, פסקי שמועות עמ' קס"ב, מועדי הגר"ח ח"א תשובה תשנ"ח) – "יצא ידי חובתו משום שאסור לשנוא, (ודווקא מי שאסור לשונאו)".
     3. מראי מקומות – שרגא המאיר (ח"ח סי' ע"ז אות ג'), קנין תורה בהלכה (ח"ז סי' נ"ה אות ג'), ***פרדס יוסף החדש (פורים אות תרכ"ה, עמ' תנ"ה)***.
        1. פלא יועץ (ערך פורים) – "ומצות משלוח מנות איש לרעהו, אשריהם ישראל מקימין אותה יותר מהחיוב, אבל מה טוב לשלח למאן דאיתיקור מתיקר בה כגון גדול לקטן, **ולמאן דאית לה קפידא עלוה** כדי לשמח לב אמללים ולהחיות לב נדכאים, ולהרבות אהבה ואחוה שלום ורעות, דכיון דעביד מצוה חדא ליעביד מצוה אחריתי".
        2. ארחות חיים (ס"ק ט') – "דבשולח מנות בפורים לשונא ידוע לא קיים המצוה וצ"ע".
  3. **תלמיד חכמים לעם הארץ**.
     1. יוצא.
        1. פני מבין (או"ח סי' רכ"ח אות ד') – "הנה כתבת להסתפק אם ת"ח שולח לעם הארץ משלוח מנות אם יצא דרש"י כתב בסוכה ל"ט דאפי' עם הארץ לגבי חברו לא מקרי חבירו ותוס' חולקים שם ובתשו' מהרי"ט ח"א סי' ל"ב ד"ה מה כתב שלשון הסכמה שלא יאמר לחבירו אין ת"ח בכלל בעלי בתים שאין חבירו שהרי הקפיד מנשה על ר' יהודה שאמר עלי' נפתח בחברין עי' פרק חלק בסנהדרין וא"כ כיון דכתיב משלוח מנות איש לרעהו דילמא ת"ח וע"ה לא מקרי רעהו ... ובאמת בלשון התורה וכי בלא תחמוד בית רעך נאמר לחלק ח"ו בין אדם מישראל דכל ישראל בכלל רעים הם ובפרט משלוח מנות הכל היו בכלל הנס והוי בזה אחים ורעים".
        2. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סי' תרצ"ה סעיף ד' סעי' כ"ד, פורים מהדורת תשע"ג עמ' תשכ"ט אות כ"ח) – "גם השולח מנות לעם הארץ יוצא ידי חובת משלוח מנות, דאף שלדעת רש"י עם הארץ אינו בכלל רעהו, מכל מקום בלשון תורה כל ישראל ריעים, כמו לא תחמוד בית רעך. [כ"כ בשו"ת פני מבין (סי' רכח אות ד]".
     2. מראי מקומות – פרדס יוסף (פר' בא סוף אות כ"ה).
  4. **לאדם חשוב**: השולח מנות לאדם חשוב האם יוצא **המקבל** יד"ח משל"מ בקבלתו משום הנאתו של השולח אליו.
     1. מיקל.
        1. חלקת השדה (סי' ב').
        2. פסקי תשובה (סי' ק"מ) – "נלענ"ד דהשולח מנות לאדם חשוב, יצא ג"כ המקבל בההוא הנאה דמקבל מיניה, כמו דקיי"ל בפ"ק דקידושין דבאדם חשוב כשנותן לו שו"פ הו"ל כאלו קיבל המקבל שו"פ, ומהני לקנות בקידושין ובמקח וממכר. ואף דבמשלוח מנות בעי מידי דאכילה ושתיה דוקא, והנאה זו מילתא אחריתי הויא, מ"מ כיון דע"י מידי דאכילה ושתיה בא לו ההנאה שפיר דמי, כמ"ש התוס' בב"מ פ"ד.) ללוי דאמר בכליו של מקנה בההוא הנאה דקא מקבל מיניה, אף דהנאה זו לאו כלי הוא ואנן כלי בעינן, מ"מ כיון דע"י הכלי בא לו מהני יעי"ש ובקצה"ח (סי' ק"צ) ... (חידושי מהר"א מהגה"צ מהור"ר אליעזר אויערבאך ז"ל מקאליש)".
     2. מחמיר.
        1. זכר יהוסף (ח"ד או"ח סי' ר"נ ד"ה ומ"ש) – "עיקר סברתו לא נ"ל דהרי אין יוצאין י"ח שילוח מנות רק במיני מאכל, וא"כ נהי דחשוב ממון לענין קידושין בהנאת קבלתו וכה"ג מ"מ פשיטא דלא חשיב כאלו אכל בעצמו, ולא עדף משילוח מעות ואף דיכול לקנות ממנו מאכל בעבורו ולא שיהיה חשיב כאוכל בעצמו ע"י מה שחבירו האוכל קיבל ממנו".
        2. שאילת יעקב (ח"א סי' ס"א אות ב') – "זה טעות".
        3. קהלות יעקב (מעשה איש ח"ה עמ' ק"פ אות י"ז) – "אמר מרן ז"ל לענין מתנות לאביונים, האם באדם חשוב קיים המצוה עי"ז שהסכים וקיבל ממנו מתנתו, דמסתבר שלא קיים, ואטו ברקוד לפני ושחוק לפני יקיים בזה מתנות לאביונים, ורק לענין קדושין (ופדה"ב) מהני כי סו"ס יש כאן קבלת הנאת ממון וסגי בזה, אבל כאן בעינן שהאביון יקבל משהו (וכדכתיב 'די מחסורו אשר יחסר לו')".
        4. משמרת חיים (עניני פורים אות ד') – "לא מהני הנאת אדם חשוב לצאת ידי מצות משלוח מנות כיון דהוא לא שלחו".
        5. דברי שלום (ח"ה או"ח בהערות סי' קכ"ח, עמ' תנ"ה) – "ולענין דינא בודאי דיש לשלוח מנות אפילו שהוא אדם חשוב דלא יצא י"ח מ"מ עי"ז שקיבל מאחרים ועיין בספר זקן אהרון (סימן רי"ד) שכתב בעינן משלוח מנות ולא משלוח כבוד".
        6. ***עי' הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תשס"ג) – "***שאלה: השולח מנות לאדם חשוב האם המקבל יוצא יד"ח משל"מ בקבלתו משום הנאתו של השולח אליו. תשובה: יתכן שלא".
        7. כוכבי יצחק (ח"ב עמ' קל"ח אות ג') – "בודאי לא יצא דאין כאן שליחות בפועל ממש ולא סיע להסעולה וק"ל".
        8. שלמי תודה (פורים סי' כ"ט אות ב').
     3. ***מראי מקומות –*** דברי ישראל (ח"ב ליקוטי התשובות סי' צ"ח ד"ה ולהשלים),שרגא המאיר (ח"ה סוף סי' ק"י, ח"ח סי' ע"ז),רבבות אפרים (ח"ג סי' תס"ח אות א'),בית מתתיהו (ח"ב סי' ט' אות כ"ב).
        1. דברי משה (סי' ל"ח אות ב' ד"ה מיהו) – "מש"כ הערוה"ש להסביר דעיקר המ"מ הוי משום שמחה וכו', לכאורה צ"ע בביאור דבריו, דאיזה שמחה שייך בשולח המנות, בשלמא גבי המקבל, שייך לומר דהוא שמח בקבלת המשלוח, אבל בשולח את המ"מ, מאי שמחה שייכא ביה, וראיתי שנתקשו בדבריו, ולכאורה נראה לומר דהמשלח יש לו שמחה מעצם הדבר שהוא שולח מנות לחבירו, וחבירו מקבל ממנו, ומזה גופא יש לו שמחה, וכההיא דמבואר בקידושין (דף ז' ע"א) דהנותן מתנה לאדם חשוב חשיבא ליה הנאה לנותן, וה"נ הכא, אפילו בשולח לאינש דעלמא, וכאשר כבר ביאר כן בארוכה בטו"ט בספר תשו' כנף רננה (או"ח סי' פ"ז), והעלה דבמשלוח מנות יש שמחה גם לשולח את המנות, ואין חילוק בזה בין שולח לאדם חשוב או לסתם אינש דעלמא".
        2. הגרח"ק זצ"ל (שערי שיח עמ' קכ"ט תשובה ש"ח) – "שאלה: (שם ס"ד) האם אמת בפי הטוענים דהחלפת מנת אוכל עם חברו [לענין משלוח מנות] לא מהניא באדם חשוב משום כבודו. תשובה: אין בזה שום גריעותא".
  5. **בן י"ד לבן ט"ו**.
     1. תלוי בטעמים – דברי משה (סי' ל"ח אות ד', סי' ל"ט אות א'), תשובות והנהגות (ח"ג סי' רל"ו אות ה', לשונו מובא לעיל).
     2. מחמיר.
        1. אור שמח (מגילה סוף דף ד:) – "נ"ל דמשלוח מנות דוקא למי שהוא מחוייב כמותו בשמחת היום בני י"ד לבני י"ד ובני ט"ו לט"ו וזה פשוט ואין להאריך, ודו"ק. שוב ראיתי באשל אברהם להיפוך יעו"ש".
        2. עי' הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ז אות י"ג) – "מי שאצלו פורים בי"ד, לכתחילה לא יתן לבן ירושלים שאצלו פורים בט"ו. וכן להיפך".
        3. הגרחפ"ש זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ז טור א') – "דהנותן והמקבל צריך להיות אצלם פורים באותו יום, בין לגבי מתנות לאביונים ובין לגבי משלוח מנות".
        4. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א תשובה תשס"ז) – "שאלה: בן י"ד ששלח לבן ט"ו משל"מ ולהיפך אם יצא. תשובה: לא יצא".

***הגרח"ק זצ"ל (עיטורי מרדכי פורים עמ' שד"מ אות כ"ח) – "שאלה:*** סיכום ד' דינים. א. בן עיר שלא קרא מגילה ביום י"ד, יקרא ביום ט"ו (שו"ע סימן תרפ"ח ח). ב. בן עיר שלא עשה סעודת פורים ביום י"ד, לא יעשה סעודת פורים ביום ט"ו. ג. בן עיר שלא עשה משלוח מנות ביום י"ד, לא יתן ביום ט"ו. ד. בן עיר שלא נתן מתנות לאביונים ביום י"ד, יתן ביום ט"ו לעני בן כרך. האם הוראה זו נכונה. תשובה: יפה".

* + 1. מיקל.
       1. הליכות אבן ישראל (מועדים ח"ב פרק ס' סעי' ב', עמ' תנ"א) – "פרוז בן י"ד יכול לתת משלוח מנות לרעהו שהוא מוקף, וכן להפך, ויוצאין בזה ידי חובה".
    2. מראי מקומות – חוג הארץ (אות י"ג), חזון עובדיה (פורים עמ' קס"ב), הל' חג בחג (פרק י"ג סעי' י"ז), פסקי תשובות (אות כ"א), בית מתתיהו (ח"ב סי' ט' אות י"א).
       1. ויען הכהן (ח"א סי' ס"ג) – "בן עיר ששלח מנות ביום י"ד לבן כרך, והגיעו למקבל ביום ט"ו, או שהגיעו קודם לכן, אבל נשארו אצל המקבל ביום ט"ו (דהיינו שלא אכלם או הוציאם מביתו קודם לכן), יצא ידי חובה. אבל אם שלחם בט"ו לא יצא ידי חובה".
  1. **בן ט"ו לבן י"ד**.
     1. תלוי בטעמים – תשובות והנהגות (ח"ג סי' רל"ו אות ה', לשונו מובא לעיל).
     2. מחמיר.
        1. אור שמח (מגילה סוף דף ד:) - לשונו מובא לעיל.
        2. עי' הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ז סעי' י"ג) – "מי שאצלו פורים בי"ד, לכתחילה לא יתן לבן ירושלים שאצלו פורים בט"ו. וכן להיפך".
        3. הגרחפ"ש זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ז טור א') - לשונו מובא לעיל.
        4. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א תשובה תשפ"ו [לשונו מובא לעיל], מעשה כהן מגילת אסתר אות קע"ה) – "האם בן כרך יכול לתת משלו"מ לבן עיר שהיום אין אצלו פורים. תשובה: לא".
        5. ויען הכהן (ח"א סי' ס"ג) – "בן כרך ששלח מנות בי"ד או בט"ו לבן עיר, לא יצא ידי חובה".
     3. מיקל.
        1. הליכות אבן ישראל (מועדים ח"ב פרק ס' סעי' ב', עמ' תנ"א) - לשונו מובא לעיל.
     4. מראי מקומות – חוג הארץ (אות י"ג), חזון עובדיה (פורים עמ' קס"ד), הל' חג בחג (פרק י"ג סעי' י"ז), פסקי תשובות (אות כ"א).
  2. **לאונן**.
     1. עי' סי' תרצ"ו סעי' ז', לשיטות ומראי מקומות.

1. לענין טבילת כלים - מי שקונה כלי על מנת למלאו במאכלים, ולשלוח את הכלי עם האוכל לאחרים.
   1. **צריך לטבול לפני הנתינה, עם ברכה [שזה נקרא השתמשות של הכלי]**.
      1. משנה הלכות (מציון תצא תורה ח"א יו"ד הע' רט"ז ד"ה אמנם) – "שצריך להטבילו מקודם כיון דהוא כעת הבעלים של הכלי ומכניס לשם אוכלים הרי זה מתחייב בטבילה ואינו דומה לבעל בית חרושת שממלא אוכלין לתוך כלי שקנה מגוי כדי למכרם שאין צריך להטבילו מקודם דהוי ככלי סחורה דבנידון דידן זהו תחילת שימושו עם הכלי לצרכי אכילה".
      2. קובץ הלכות (פורים פרק י"ז סעי' מ"ו) – "מי שקנה כלי זכוכית חדשה לשלוח המאכלים כשהם מונחים בתוכה, יכול לטבול הכלי בברכה, דמה שקנה כלי על דעת לתתה לחבירו במתנה לא חשיב כקונה כלי לסחורה".
      3. אבני ישפה (אהל יעקב יו"ד סי' ק"כ הע' ר"צ ד"ה מיהו, מציון תצא תורה ח"א יו"ד הע' רט"ז ד"ה והשיב) – "בדבר השאלה אם שולח מנות לחברו צריך להטביל הכלי לפני ששולח לחברו פשוט שלא צריך לטבול הכלי כיון שעדיין לא יודעים אם רצונו להשתמש בכלי וכגון שהוא בקבוק משקה. אבל אם הוא כלי מתכת או זכוכית שמכיל סוכריות נראה שחייבים להטביל אותו לפני ששולח הכלי, שודאי שרוצה להשתמש בכלי".
      4. משנת יוסף (אהל יעקב יו"ד סי' ק"כ הע' ר"צ ד"ה מיהו, בנתיבות ההלכה חמ"ו עמ' תרט"ו, מציון תצא תורה ח"א יו"ד הע' רט"ז ד"ה והשיב) – "ולגבי משלוח מנות במי שרוצה לתת צלחת מזכוכית או שאר חומר המחויב בטבילה ולהניח בו עוגה וכדומה, האם הוא צריך לטבול הכלי קודם, והאם יש סברא להגיד שכיון דהמאכל צריך להכלי והכלי משמש אותו אז הנותן יצטרך לטבול הכלי, ועוד אולי הנותן שצריך להניח העוגה על הצלחת הוי קצת ככלי סעודה. תשובה: בודאי צריך הנותן לטובלו לפני שנותנו למשלוח מנות".
      5. הגר"ד פיינשטיין זצ"ל (קונ' יד דודי עמ' קמ"ה אות ל"ה, דפו"ח עמ' קצ"ט אות ל"ה) -

Is there any problem with the store owner or gift giver doing the Tevilas Kelim of a new unused dish that will be given as a gift or a dish with candy that will be given as a gift?

Answer: No. ('If anyone thinks otherwise he has to bring the rayah'. If the gift is a dish with candy the gift giver is mechuyav to tovel it first.)

* + 1. הגר"נ קופשיץ שליט"א (קונ' טהרת הכלים אות ס"ג).
    2. הגר"י רובין שליט"א (פר' תרומה תשע"ח אות י"ב, היכלא ח"ה עמ' קע"ו) – "והוא יכול לטובלו קודם שיניח בו דברים, דכיון שמשתמש בו כעת להנחת דברים והכלי הוא בבעלותו, הרי הוא חייב בטבילה כדין, ככל אדם שמשתמש בכליו כדי לאחסן בהם אוכלים וכדומה".
  1. **לא צריך טבילה**.
     1. ***הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד פרק ט' אות*** ח') – "מי שקונה כלי על מנת למלאו במאכלים, ולשלוח את הכלי עם האוכל לאחרים, כגון מגש לצורך משלוח מנות, אין המשלח צריך להטבילו, אלא המקבל".

הגריש"א זצ"ל (בנתיבות ההלכה חמ"ו עמ' שצ"ב) – "שאלה: במשלוח מנות הוא נותן גם אוכל וגם כלי, ומניח את האוכל בכלי שאינו טבול, האם זה נקרא השתמשות בכלי שאינו טבול. תשובה: זה לא נקרא השתמשות, רק דרך העברה".

* + 1. רבבות אפרים (מציון תצא תורה ח"א יו"ד הע' רט"ז ד"ה ואחרי) – "דהנותן מתנה לחבירו כלי הטעון טבילה ורוצה לשלחו כשבתוכו מאכל אע"פ כן שלא יטביל את הכלי מקודם דאין זה נחשב עדיין ככלי סעודה וזה דומה לבעל בית חרושת יהודי שקונה כלים מגוי כדי למלואתם בדברי מאכל ולמוכרם כך דאינו חייב להטבילם מקודם".
    2. הגר"א קופשיץ זצ"ל (מציון תצא תורה ח"א יו"ד הע' רט"ז ד"ה ואחרי) – "דאין צריך להטביל את הכלי אא"כ מזכה את הכלי למקבל, דא"כ אפשר לטבול את הכלי בברכה".
    3. עי' הגר"ש דבליצקי זצ"ל (מציון תצא תורה ח"א יו"ד הע' רט"ז ד"ה ואחרי) – "דהנותן כלי לחבירו וממלא אותו בממתקים וכדומה אינו צריך להטביל את הכלי מקודם דזה דומה לישראל שקונה מגוי בקבוקים או צנצנות כדי למלאותם בדברי מאכל ולמוכרם כך דאינו חייב להטבילם, וסיים דעדיין צ"ע בזה
    4. חוט שני (פורים סוף פרק י' [עמ' פ"ד], טבילת כלים כהלכתה פרק י"א הע' כ"ג) – "השולח לרעהו משלוח מנות עם איזה כלי כדורון, והכלי טעון טבילת כלים, מותר לשולח לטבול את הכלי כשהוא עדיין ברשותו, ולא חשיב ככלי סחורה אף שאין דעתו כלל להשתמש בו. ואם שולח את הכלי בלי טבילה, צריך להודיע שהכלי לא טבול".
    5. הגר"ע אויערבאך שליט"א (מציון תצא תורה ח"א יו"ד הע' רט"ז ד"ה ואחרי).
    6. מחזה אליהו (כוס של אליהו פרק ט' סוף אות א') – "השולח משלוח מנות בתוך כלי, אין הכלי נחשב ככלי סעודה עד שבא ליד הקונה, לכן הנותן לא יטביל אלא המקבל, ואם הנותן הטביל לא עלתה לו הטבילה. ובימים ההם בזמן הזה (פורים תשע"ב) ראיתי משל"מ וכלי בתוכו, ולהפתעתי בפתק היה כתוב שהכלי כבר נטבל. וראיתי להר"צ כהן שליט"א (יתד נאמן י"ב אדר תשע"ב, גליון 7911 עמ' נ"ז) וז"ל, אין לשים משלוח מנות בכלים שלא הוטבלו, ובכדי לצאת ידי דעת הכל, עדיף שאחר הטבילה הנותן ישתמש בכלי (לשתיה וכדומה) לפני שישים בו את משלוח המנות, עכ"ל. אבל לכאורה עדיף מכ"ז, שלא להטבילו, ובאותו פתק להודיע להמקבל שהכלי צריך טבילה בברכה כדין. וכאשר חושש שהמקבל לא יטבילו, יעץ הגר"מ שטרנבוך שליט"א להטביל ולהשתמש בעצמו פעם א' קודם שיתן לחבירו".
    7. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

If I buy glass cups to fill them with shaloch manos (jellybeans, nuts, etc.). Do I have to toivel them?

R' Y. Berkovits wrote: No. If you do - it won’t help. The receiver will still have to toivel it - only now he can’t make a beracha. Just put a note on it saying it wasn’t tavul.

* + 1. היכל הוראה (ח"ג הוראה נ"ט) – "אך זה שקנה הכלי על מנת לתתו במתנה לחבר וכדו' לא חל על הכלי חובת טבילה".
    2. אהל יעקב (יו"ד סי' ק"כ סעי' רנ"א) – "הנותן משלוח מנות לחבירו כלי הטעון טבילה ורוצה לשלחו כשבתוכו מאכל אין להטביל את הכלי קודם כיון שהוא לא נחשב עדיין ככלי סעודה. מיהו יש חולקים, ונראה שהעיקר כדעות הסוברים שאין להנותן לטבול הכלי לפני ששולח להמקבל".
  1. **צריך לטבול לפני הנתינה, בלי ברכה**.
     1. חוט שני (הבית בכשרותו טבילת כלים סי' א' הע' נ"ז, עי' מציון תצא תורה ח"א יו"ד הע' רט"ז ד"ה אמנם) – "השולחים משלוח מנות ע"ג כלי חדש חייבים להטביל את הכלי קודם הנתינה מאחר שמשמשת לנשיאת האוכלים שעל גבה מ"מ אין לברך על טבילה זו".
  2. דעת הגר"א נבנצל שליט"א.
     1. הגר"א נבנצל שליט"א (אהל יעקב יו"ד סי' ק"כ הע' ר"צ, ***מציון תצא תורה ח"א אות ש***פ"א) – "מי ששולח משלוח מנות והוא כלי זכוכית ומונח עליו אוכל, האם הוא צריך לטבול הכלי לפני שהוא שולח המנות. תשובה: לא".
     2. הגר"א נבנצל שליט"א (אסיפת יצחק י"א אדר תשס"ז) – "שאלה: אם יש כלי שצריך טבילה, ורוצה ליתן משלוח מנות בתוכו, האם יכול וצריך להטבילו קודם שיתן לחבירו. תשובה: לענ"ד כן".
     3. הגר"א נבנצל שליט"א (ירושלים במועדיה הל' פורים עמ' תי"ג אות קמ"ג) – "האם אפשר לשלוח משלוח מנות בכלים שאינם טבולים. תשובה: אפשר [ויודיע למקבל שאין הכלי טבול]".
  3. מראי מקומות – ויגד מרדכי (סוף פרק ג'), הגר"י בעלסקי זצ"ל (Halachically Speaking שנה ב' מספר ל' הע' נ"ו, לשונו מובא לעיל), טבילת כלים כהלכתה (פרק י"א סעי' ט"ז), בית רחמים (ח"ב סי' י"ב ד"ה נשאלתי, עמ' מ"ח), מראה דבר (ח"ג סוף סי' מ"ג).
     1. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תשנ"ח) – "***שאלה: אם יכול לשלוח משל"מ בכלי שאין טבול. תשובה: אין ראוי".
     2. פורים וחודש אדר (פרק ט"ז סעי' נ"א) – "השולח מנות בכלי חדש הטעות טבילה, גם אם המנות עטופות בנייר, צריך להטבילו תחילה - אך אם אינו מניח את המנות בכלי אלא מצרפו למשלוח כמתנה, לא יטבילנו; ויודיע למקבל שהכלי טעון טבילה".

טבילת כלים (כוס של אליהו פרק ט' סוף אות א', עי' טבילת כלים כהלכתה פרק י"א הע' כ"ד) – "וראיתי להר"צ כהן שליט"א (יתד נאמן י"ב אדר תשע"ב, גליון 7911 עמ' נ"ז) וז"ל, אין לשים משלוח מנות בכלים שלא הוטבלו, ובכדי לצאת ידי דעת הכל, עדיף שאחר הטבילה הנותן ישתמש בכלי (לשתיה וכדומה) לפני שישים בו את משלוח המנות, עכ"ל".

* + 1. כשרות הכלים (עמ' קפ"ב, דפו"ח עמ' קע"ג, פרק ז' סעי' ה') – "מי ששולח לחבירו בפורים משלוח מנות ומניח את האוכלין בתוך כלי חדש שלא הוטבל, כגון ששולח לו עוגה ומניחה על מגש חדש, יש ספק גדול אם הנותן יכול להטביל כלי זה, שהרי בשבילו זה כלי המיועד ליתנו במתנה וכנ"ל, אך מאידך גיסא הרי הוא משתמש כרגע בכלי להניח בתוכו את המאכל ואולי נחשב תשמיש סעודה וחייב להטבילו. לכן לצאת מכל ספק לא יניח את המאכל על המגש ממש אלא בתוך שקית בפני עצמה, כדי שהמאכל לא יגע בכלי, ואז אין הנותן חייב טבילה, ואז המקבל יטבילנו בברכה. (ואם המקבל אינו שומר תומ"צ שבלא"ה לא יטביל הכלי, ראוי שהנותן יטביל קודם בלא ברכה). אמנם כשהעוגה מונחת על נייר אפיה אין נראה לפטור מטבילה בשביל זה, דהואיל וכך הדרך להניחה שם חשיב שהמאכל נוגע ממש בכלי".
    2. באר חנוך (הל' או"ה פרק נ"ד שאלה ט', הו"ד במציון תצא תורה ח"א יו"ד הע' רט"ז) – "דהנה לכאורה חיוב טבילה על הנותן יהיה **תלוי אם כוונתו** לתת הכלי במתנה כהוקרה וכדומה, ורק כבדרך אגב מכניס שם אוכל, אין צריך טבילה. ואם מטרתו בעיקר למנות והכלי הוא אמצעי להזחיק את האוכל יש לטבלו. ומה שיש לדון לפי כוונת הנותן, לכאורה יש לשער ביוקר הכלי, שאם הוא כלי יקר שיש לו חשיבות בפני עצמו והדרך לתתו במתנה גם בלי האוכל, נחשב הכלי כמתנה בפני עצמו, ואין צריך טבילה. ואם הוא כלי פשוט שבלי האוכל בפנים לא היה נותנו, נחשב כשימוש לאכול ויש לטבלו. ובאופן שמכניס שם סוכריות עם עטיפה אין לטבלו כיון שהאוכל לא נוגע להכלי.
    3. תשובות והנהגות (מציון תצא תורה ח"א יו"ד סוף הע' רט"ז) – "דאם הוא כלי זכוכית אפשר להקל ולא להטבילו מקודם ובכלי מתכות יטבילנו מקודם וישתמש בו קצת ואח"כ יניח בתוכו המאכל למשלוח מנות".
    4. הגר"ש מילר שליט"א (שושנת ישראל פורים פרק י"א סעי' ס"ג, סעי' ס"ה) – "צידד דכלי שאוכלין ממנו כגון רסק תפוחים בתוך כוס של זכוכית [שהמאכל צריך לכלי] יכול המשלח לטובלו בברכה לכו"ע. והטעם לזה, כי המחייב של הטבילה הוא ההכנסה לכלי ביחד עם ההוצאה ממנו. ולכן בשעה שהמשלח מכניס לתוך הכלי נחשב כמתעסק בתחילת השימוש המחייב טבילה, והגמר של המחייב נעשה ע"י שימוש המקבל המוציא מן הכלי. וכיון שהמשלח כבר עוסק בשימוש המחייב טבילה יכול לטובלו. אכן כששולח מאכל בכלי שאין הכלי מוכרח להמאכל כגון סוכריות או מיני מאפה, ומ"מ רגילין לאכול מן הכלי אז יטבלנו המשלח בלי ברכה ... אם שולח תבשיל או מעשה אופה עם הכלי שנתבשל או נאפה בתוכו יש לטבלו מקודם בברכה".
  1. **קיבל בקבוק משקה ונתרוקנה, ואח"כ רוצה להשתמש בו**.
     1. קנה בשם (היכל הוראה ח"א הוראה קי"ט, פסקי בושם פרק כ"ה סעי' י"ד) – "ששאלתי לאאמו"ר זצ"ל על כלים שהשימוש בהם בדרך כלל הוא חד פעמי כגון בקבוקי זכוכית ליין וכדו', אם אחרי שנתרוקן המאכל או המשקה מתוכו ורוצים להמשיך ולהשתמש בכלי זה לאחסון אם צריך טבילה, והורה שאין צריך טבילה כיון שבדרך כלל לא משתמשים בכלי הזה בשימוש תמידי אלא עוד פעם או פעמים ושלוש א"כ לא נחשב לכלי שצריך טבילה. ועיין מש"כ באגרות משה ... וכן ראיתי שהורה כן למעשה באחד שקיבל למשלוח מנות יין בתוך בקבוק מיוחד בצורתו ורצה להשתמש בו שימוש חוזר בקביעות לכבוד שבת קודש ושאל אם צריך להטביל הבקבוק. ואאמו"ר זצ"ל הורה לו **שהכלי טעון טבילה** ככל הכלים הטעונים טבילה, ועפי"ז אני נוהג לענות לכל שואל שאם השימוש החוזר הוא רק פעמיים או שלוש שהוא תשמיש ארעי אינו טעון טבילה אבל אם רוצה להשתמש בו יותר שהוא שימוש קבוע צריך להטביל את הכלי ככל הכלים הטעונים טבילה".
     2. עי' יו"ד סי' ק"כ סעי' ח', לשיטות ומראי מקומות.

**נשים - קטנים**

1. נשים.
   1. **מחויבות לשמוע מגילה** – מחבר (סי תרפ"ט ס"א).
   2. **סעודה**.
      1. חייבות - עי' לעיל.
   3. **האם יש מחיובות במשלוח מנות**.
      1. יש חיוב - עי' לעיל.
   4. **האם יש חיוב לשתות יין משום "שמחה"**.
      1. עי' לעיל.
   5. **האם צריך לקנות בגדים משום "שמחה"**.
      1. מחמיר.
         1. עי' בית שערים (או"ח סי' ש"פ ד"ה ולפ"ז, וסיומא דפסקא אות ב') – "נ"ל דבר חדש דהרי אמרינן בפסחים ק"ט אנשים בראוי להם ביין ונשים בראוי להם בבבל בבגדי צבעונים ובא"י בבגדי פשתן מגוהצים ועיין תוס' ר"ה ו' ע"ב ד"ה אשה וקידושין ל"ד ע"ב ד"ה אשה דיש חילוק בין זה"ז ובין בזמן שביהמ"ק קיים דאז אין שמחה אלא בבשר אפילו לאשה. וא"כ שפיר י"ל דאשה חייבת במשלוח מנות כאיש רק בזמן שביהמ"ק קיים שגם שמחה שלהם בבשר אז מחוייבין במיני אוכל כאנשים אבל בזה"ז דאנשים בראוי להם ביין גם נשים בראוי להם בבגדי צבעונים ובגדי פשתן המגוהצים שזה שמחת פורים שלהם וכיון דבימי מרדכי ואסתר לא היה ביהמ"ק קיים כמבואר במגילה י"א ע"ב ולא היו הנשים מחוייבות במנות שהוא מין מאכל ומשקה רק בבגדים בין לטעם תה"ד להשלים חסרון חבירו כדי לקיים מצות שמחה ובין לטעם מנות הלוי משום חיבה וריעות ... דאיש השולח לאיש או אשה השולחת לאיש צריך דוקא מין מאכל ולא בגדים ואיש השולח לאשה או אשה לאשה. בזה"ז מיני בגדים ותכשיטין עדיפי. אבל בזמן שביהמ"ק קיים גם לנשים צריך לשלוח מיני מאכל דוקא דאין שמחה אלא בבשר".
            1. מדין "משלוח מנות", ולא מדין שמחת פורים.
         2. משנה הלכות (ח"ז סי' צ"ו ד"ה והנראה, ד"ה שוב) – "גם נשים בראוי להם בבגדי צבעונים ... שזה שמחת פורים שלהן".

משנה הלכות (ח"ז סי' צ"ו ד"ה ומיהו, ח"ח סי' רל"ד ד"ה ומה) – "שמחת פורים לנשים ליכא בבשר רק בבגדי צבעונים".

* + - 1. הו"ד בפסקי תשובות (סי' תרצ"ה הע' ט"ו) – "בשו"ת משנ"ה ח"ז סי' צ"ו וח"ח סי' רל"ד דנשים אינם חייבות באכילת בשר בפורים דשמחתן בבגדי צבעונין וכדו' ושכ"ה בשו"ת בית שערים סי' ש"פ".
      2. מועדים וזמנים (בהשמטות לח"ב סי' קע"ה).
         1. שאלתי: ואמר ש"אין דין לקנות בגדים".
    1. מיקל.
       1. קנה בשם (ח"ב סי' פ"ב ד"ה ולענ"ד) – "דודאי שאני פורים מיו"ט, דביו"ט הוי השמחה מצוה כללית, ובזה אמרו חז"ל דהשמחה לנשים בזה"ז היא בבגדי צבעונים, משא"כ בפורים דהשמחה הוא הסעודה ולא מצינו בזה מצוה כללית של שמחת פורים, א"כ גם בנשים הוי ע"כ השמחה במילי דסעודה דייקא".
       2. רבבות אפרים (ח"ז סי' רי"ז).
       3. הגר"א נבנצל שליט"א (אסיפת יצחק ט"ז אדר תשס"ט) – "שאלה: האם חייב לקנות אשתו בגד לפורים. תשובה: לא".
       4. הגר"י ברקוביץ שליט"א (שמעתי).
       5. גבורת יצחק (פורים סי' י"ב ד"ה והנה [עמ' רל"ט], על הרמב"ם פרק ב' הל' ט"ו ד"ה והנה [עמ' תמ"א]).
       6. בית מתתיהו (ח"ד סוף סי' ה').
    2. **מראי מקומות –** משנת יעב"ץ (סי' ע"ט אות א' ד"ה ובזה [ע"ש המסקנה]), עי' בירור הלכה (יו"ד סי' קצ"ח ריש עמ' שכ"ה, עמ' שכ"ז ד"ה ואעפ"כ).
       1. רמ"א (דר"מ סי' תרצ"ו ס"ק ה') – "אכתוב מה שנראה לי ואף כי שמעתי מזקנים שאמרו שראו מעשה שהיו נישואין בפורים ואומר כי לא שייך עירוב שמחה בשמחה בפורים דהא לגבי רגלים אמרינן טעמא בפרק קמא דמועד קטן (ח ב) דכתיב (דברים טו יד) ושמחת בחגך ולא באשתך ובפורים לא כתיב רק משתה ושמחה (אסתר ט כב) **ובכל מאי דמשמח סגי ליה**".
  1. **האם נשים שייכות לדין 'חייב איניש לבסומי'**.
     1. עי' לעיל.
  2. **נשים שייכות לדין 'מתנות לאביונים'**.
     1. עי' לעיל, מתנות לאביונים.
  3. **האם אשתו שייכות לדין 'מתנות לאביונים'**.
     1. עי' לעיל, מתנות לאביונים.

1. דין אכילת בשר לפני ל"ט - עי' יו"ד סי' קצ"ח סעי' כ"ד, לשיטות ומראי מקומות.
   1. **מיקל**.
      1. אג"מ (מסורת משה ח"א או"ח אות ת"ל) – "שאל הרב שמעון איידער אם מותר לאשה, שצריכה לטבול בליל מוצאי פורים, לאכול בשר בסעודת פורים. והשיב רבינו שבוודאי מותר, יש בפורים חיוב יותר גדול מבשבת, ורק כמובן תזהר לנקות שיניה היטב. ואם אפשר, כדאי לאכול קצת מוקדם".
      2. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה מועדים ח"ב פרק י"ט הע' כ"ח).
      3. ***שפע טהרה (ס"ק י"ד).***
      4. הגריש"א זצ"ל (אוצרות הטהרה עמ' תתקי"ז אות צ', אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ח אות י"ב, יו"ד פרק ל"ד אות ז', יבקשו מפיהו פורים ח"ב שער י"א פרק ב' אות ד' [עמ' תרי"ח]) – "וכן פורים מותר, ויש אפילו שיטה שפורים עדיף משבת שאם יש לו רק מנה אחת שיאכלה בפורים ולא בשבת".
      5. דברי משה (סוף סי' מ"א, סי' ס').
      6. קנה בשם (ביאורי ט"ז ס"ק ל"ג, ח"א סי' ק"ב, ח"ב סי' פ"ב, עי' ח"ג סי' י"ד אות ד') – "ולכן נלענ"ד דבין בחוה"מ ובין בפורים מותרות לאכול בשר ביום לכתן לטבילה כמו בשבת ויו"ט רק שתזהר לנקר שיניה ביותר כמש"כ הטו"ז".
      7. שבה"ל (ח"ח סי' ר"ב, ששבה"ל ט"ז ס"ק כ"ה, סיכום אות ד') – "בכגון דא של אכילת בשר בחוה"מ ופורים וכה"ג דברי המאירי הם עכ"פ סניף חשוב להקל, ויפה פסק בס' קנה בשם סי' ק"ב".
      8. בדה"ש (ס"ק קפ"ב, מלואים שם).
      9. ששכ"ה (אוהל שרה ח"ב פרק ו' הע' י"ז) – "בבדי השלחן".
      10. חיי הלוי (ח"א סי' ע"ו אות י"ט) – "ולמעשה נראה להקל".
      11. אורחות הבית (פרק כ"ג הע' ט"ו, הדרכה והערות פרק כ"ג סעי' ט"ו) – "ונראה פשוט שגם בטובלת במוצאי פורים, שמותרת לאכול בשר בפורים ואין להחמיר".
      12. רבבות אפרים (ח"ד סי' קכ"ד אות ט', ח"ז סי' רי"ז, רבבות ויובלות ח"ב סוף סי' ר"ח).
      13. הגר"א נבנצל שליט"א (חק וזמן תיקונים והוספות עמ' כ"א אות א', ***מציון תצא תורה ח"א אות קמ"ח) – "שאלה: אשה שצריכה ללכת לטבול במוצאי פורים האם היא יכולה לאכול בשר בסעודת פורים. תשובה: כן"***.
      14. אור יצחק (ח"א יו"ד סי' כ"ט פרק ד', הכנות לטבילה אות א').
      15. טהרת הבית (ח"ג חציצה הע' ל' ד"ה ואם, חזון עובדיה פורים עמ' קע"ח סעי' א') – "שהעיקר להקל".
      16. מקדש ישראל (פורים סי' רצ"ג).
      17. שיעורי טהרה (עמ' ש').
      18. מראה כהן (עמ' צ"ג אות ה') – "מותרת האשה לאכול בשר כדרכה בימים שמצוה לאכול בהם בשר. ולכן בשבת, יום טוב, חול המועד ופורים, אוכלת כדרכה, וכן בסעודות מצוה".
      19. שערי טבילה (סי' ל"א אות ה').
      20. ילקוט יוסף (סי' תרצ"ה סעודת פורים סעי' י"א, קיצור שו"ע סי' תרצ"ה סעי' ט') – "אשה שחל ליל טבילתה במוצאי פורים, מותר לה לאכול בשר בפורים, ותנקר היטב בין שיניה קודם טבילתה".
      21. פתחי הלכה (ארטסקרול, ח"ב עמ' רס"ו).
      22. אבן פנה (ח"א או"ח סי' פ"א).
      23. גופי הלכות (משנת סופרים ס"ק ט"ז).
      24. פתחי מגדים (פרק י"ז סעי' ב').
      25. נטעי גבריאל (נדה ח"ג פרק ד' סעי' י"ט) – "אם חל ליל הטבילה בפורים מותרת לאכל בשר, אכן בליל י"ד פורים של פרזים וכן ביום י"ד ובליל ט"ו לבני כרכין, אין לה לאכול בשר".
      26. בנה ביתך (סי' י"ז סעי' א').
      27. פרי טהרה (סעי' ל"ט).
      28. משמרת הטהרה (סי' קצ"ח ס"ק קס"ד) – "ואם יש לפניה קציצות בשר טחון עדיף".
      29. ***אהל שרה (עמ' פ"ז).***
   2. **מחמיר**.
      1. עיקרי דינים (או"ח סי' ל"ו אות ג').
      2. אשל אברהם (בגליון השו"ע או"ח סי' תרצ"ה).
      3. דבר משה (הספרדי, ח"א או"ח סי' מ"ז) – "לא תאכל בשר אלא תבשיל של בשר".
      4. שלחן גבוה (סי' תרצ"ו מחודש אות ג') – "אשה שאירע ליל טבילתה בפורים לא תאכל בשר ביום פורים אלא תבשיל של בשר. דבר משה סי' מ"ז והעיד שכן הורה מורו הרב מהרי"ד ז"ל".
      5. ארחות חיים (סי' תרצ"ה ס"ק ב', עי' סי' רמ"ב סוף ס"ק ד') – "בא"א ... בעיקרי הד"ט ...".
      6. כה"ח (סי' תרצ"ו ס"ק נ"ה) – "אשה שאירע ליל טבילתה בפורים לא תאכל בשר ביום פורים אלא תבשיל של בשר. דבר משה סי' מ"ז והעיד שכן הורה מורו הרב מהרי"ד ז"ל יעו"ש שו"ג שם אות ג'".
      7. משנה הלכות (ח"ז סי' צ"ו, ח"ח סי' רל"ד) – "דבזה"ז שמחת פורים לנשים ליכא בבשר רק בבגדי צבעונים וממילא אתחזק ראייתן בס"ד דכיון דליכא עלייהו חיוב אכילת בשר בפורים ודאי שלא תאכל בפורים מכח מנהגא".
      8. בירור הלכה (קמא יו"ד סי' קצ"ח ריש עמ' פ"ז, ועי' תליתאה ריש סי' קצ"ח, הקצר סי' קצ"ח אות נ"א).
   3. מראי מקומות – נזר ישראל (סי' כ"ט ס"ק כ"ו), ארחות חיים (סי' רמ"ב סוף סעי' ד'), יד הלוי (ח"א סי' צ'), פסקי משנה הלכות (פרק ט' סעי' ד', לשונו מובא לקמן), שערי טבילה (סי' ל"א ענף ה' אות ז'), פסקי תשובות (סי' תרצ"ה סוף אות ב'), ישמח ישראל (פרק כ"ט סעי' ט"ז), הליכות ביתה (סי' כ"ד סוף הע' נ'), אבני דרך (ח"ה סי' י"ט ד"ה על).
      1. ***הגרח"ק זצ"ל (***אסיפת יצחקי"ט סיון תשס"ט) – "שאלה: *א)* במחבר יו"ד ס' קצ"ח סוף סעיף כ"ד כתב שמנהג יפה שלא לאכול בשר ביום שהלכה לטבול, ובט"ז (ס"ק כ"ה) כתב "ובשבת ויו"ט המנהג שאוכלין בשר", האם ה"ה כל סעודת מצוה כמו סעודת חתונה וכדומה. ב) מה הדין בסעודת חנוכה. ג) מה הדין בסעודת ראש חודש. תשובה: **לא שמענו אלא על שבת ויו"ט וכמדומה שהאחרונים דנו על פורים".**

הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח סי' תשצ"ה) – "שאלה: חל טבילת האשה בפורים אם מותרת בבשר בסעודת פורים כמו שבת ויו"ט. תשובה: כדאי ליזהר".

הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח סי' תשצ"ו) – "שאלה: חל טבילת האשה בליל פורים אם מותרת בבשר. תשובה: בלילה אין משתה".

1. קטנים***.***
   1. **קריאת מגילה**.
      1. מחבר (סי' תרפ"ו סעי' ו') – "מנהג טוב להביא קטנים וקטנות לשמוע מקרא מגילה".
      2. חינוך קטנים לקריאת המגילה - עי' סי' תרפ"ו סעי' ו', לשיטות ומראי מקומות.
   2. **אם מחוייבים במתנות לאביונים**.
      1. עי' לעיל, לשיטות ומראי מקומות.
   3. **אם צריך לחנכם לשלוח מנות**.
      1. עי' לעיל, לשיטות ומראי מקומות.
   4. **אם חייבים סעודה**.
      1. עי' לעיל.
   5. **אם יש דין של יין**.
      1. מצד חינוך לא צריך.
         1. משנה הלכות (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ח טור ג') – "דאין צריך לחנך קטנים בשתיית יין בפורים".
         2. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ח טור ג') – "דאין צריך לחנך קטנים בשתיית יין בפורים".

**עי' הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' ל"א אות ק"כ) – "אין מצות חינוך לחנך את בניו במצות עד דלא ידע בפורים".

* + - 1. הגר"א קופשיץ זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ח טור ג') – "דאין צריך לחנך קטנים בשתיית יין בפורים".
      2. קובץ הלכות (פורים פרק י"ח סעי' ט') – "פשוט שאין חיוב לחנך קטנים לשתות יין בפורים, ואפי' שתיית קצת יין או מיץ ענבים אין צריך".
      3. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א תשובה תשל"ו) – "שאלה: אם יש לחנך קטן שהגיע לחינוך לבסומי בפורים. תשובה: חלילה".
      4. נטעי גבריאל (פורים פרק ע"ג סעי' ד') – "גם קטנים אין לחנכם במצות שתיית יין".
      5. הליכות ביתה (סי' כ"ד סוף הע' ס"ב) – "ולענין הסעודה ושתיית יין, לכאורה בסעודה חייבים לחנכו כמו במ"מ ומתנות לאביונים לדעת הפמ"ג הנ"ל, אך בשתיית יין מאחר שעיקר המצוה היא שעל ידי המשתה יהא נזכר בנס הגדול, ושיגיע מתוכה לאהבת ד' והודאה על הנסים שעשה לנו (ראה בה"ל סי' תרצה), וא"כ בקטן צריך שיהא בר הבנה בכל זה דומיא דשאר מצוות דבעינן שיבין מענין המצוה, וגם שהשתיה לא תזיק לבריאותו (ראה שע"ת שם ס"ק ב'). שוב מצאתי בביאור הגר"א למגילת אסתר על הפסוק (פ"ט, כח) 'וימי הפורים לא יעברו מתוך היהודים שהם הגדולים, וזכרם דהיינו קריאת המגילה לא יסוף מזרעם דאפילו הקטנים חייבים במגילה יעוי"ש, מבואר מדבריו דקטנים פטורים ממשתה ושמחה".
      6. ילקוט יוסף (פורים מהדורת תשע"ג עמ' תרנ"ט) – "ואין לחנך את הקטנים במצוה זו, כיון שיכול להזיק לבריאותם, וגם עיקר הטעם כדי שיודה להשי"ת מתוך שמחת המשתה, וזה לא שייך בקטנים".
    1. מראי מקומות – חינוך ישראל (סי' ד' אות כ"א), בית מתתיהו ***(ח"ה סי' ב' אות ח',*** גם אני אודך ח"ו סי' ט"ז אות ח' [עמ' קצ"ד]).
       1. חוט שני (יד בפורים פרק ל"ה הע' ח') – "וכן אין צריך לחנך קטן במצוה זו".

חוט שני (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ח טור ג') – "דאין מצות חינוך בעד דלא ידע, רק נותנים להם קצת יין לכבוד פורים".

* + - 1. תשובות והנהגות (ח"ג ריש סי' רכ"ט, מועדים וזמנים ח"ב סי' ק"צ הע' א') – "מצאתי מרגניתא בביאור הגר"א למגילת אסתר (פ"ט כ"ח) וימי הפורים האלה לא יעברו מתוך היהודים וזכרם לא יסוף מזרעם, פירוש שימי הפורים הם משתה ושמחה לא יעברו מתוך 'היהודים' שהם הגדולים, וזכרם שהיא קריאת המגילה לא יסוף אפילו 'מזרעם' דאפילו קטנים חייבים בקריאת המגילה, עכ"ד. מבואר מדברי הגר"א חידוש פלא שחייבו מרדכי ואסתר לקטנים במגילה, וזהו 'וזכרם לא יסוף מזרעם'. מאידך מוכח מדבריו שדין שמחה כשתיית יין לא חייבו אלא לגדולים ולא לקטנים. מיהו לענין זה יש לומר שעכ"פ מדין חינוך בעלמא יש חיוב על האב לחנכו בשמחה ...".
      2. הקטן והלכותיו (פרק ל"ד סעי' י"ב, הע' כ"א) – "יש להסתפק האם צריך לחנך קטן בסעודת פורים ושתיית יין".
      3. חינוך הבנים כהלכתו (ח"ב פרק קי"ד סעי' כ"ב) – "וצ"ע".
      4. לבסומי בפוריא (עמ' קל"ט) – "נשים וקטנים אין שותים יין, [ויש שכתבו שגם נשים ישתו 'מעט' יין]".
  1. **ציוהו אביו שלא להשתכר, האם צריך לשמוע לו**.
     1. צריך לשמוע לו.
        1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה פורים פרק י"ט סעי' כ"ה, ס"ק ל"ח) – "שצוה האב לבנו שלא להשתכר בפורים - ישמע לו. [**ויקיים המצוה על ידי שתיית יין יותר מהרגלו ושינה לאחריה**, וכמו שכתב הרמ"א סי' תרצ"ה ס"ב בשם כלבו ומהרי"ל דמתוך שישן אינו יודע בין ארור המן לברוך מרדכי]".
        2. משנה הלכות (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ח טור ג') – "דאב שצווה את בנו שלא ישתכר בפורים חייב לשמוע בקולו".
        3. הגריש"א זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ח טור ג', יבקשו מפיהו פורים ח"ב שער י"א פרק ג' אות ח' [עמ' תרמ"ז]) – "האב הרי צודק".
        4. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' ל"א אות קכ"א) – "ציווהו אביו שלא להשתכר בפורים לכאורה נראה שחייב לשמוע בקולו די"א דאי"צ להשתכר בפורים, **וישתה מעט לצאת יד"ח**".
        5. חוט שני (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ח טור ג') – "דחייב לשמוע בקול אביו, דהרי האבא מתכוון לטובת הבן כדי שלא ישתולל ע"י שכרותו, או כיון שזה יכול לגרום שלא ירגיש טוב אח"כ מזה".

עי' חוט שני (פורים פרק י"א ס"ק א' אות א', עמ' פ"ו) – "אב שמצווה לבנו שלא ישתכר בפורים, אם האב יודע שהבן יסבול מזה, יכול האב לצוות זה לבנו, ולא חשיב שמצוהו לעבור על איסור או מצוה מדרבנן, שהרי הרמ"א לא כתב שישתכר אלא ישתה יותר מלימודו וישן".

* + - 1. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א אות תשל"ט) – "שאלה: כשאביו ביקשו לא להשתכר בפורים, ורוצה להשתכר אם חייב לשמוע לו. תשובה: צריך לשמוע **ולקיים ע"י שינה**".
      2. אהל יעקב (כיבוד אב ואם סי' ר"מ סעי' שנ"ו) – "אע"פ שקיימא לן מדינא דגמרא דחייב איניש לבסומי בפוריא כשהוריו מתנגדים שישתכר צריך לשמוע להם".
    1. אינו חייב לשמוע לו.
       1. הגר"א קופשיץ זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ח טור ג') – "דאם מכוון להשתכר לשם מצוה לכאורה אינו חייב לשמוע בקול אביו".
       2. הגר"ע אויערבאך שליט"א (בנתיבות ההלכה גליון כ"ח עמ' רכ"ד אות י"ג, אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ח טור ג') – "דציווהו אביו שלא ישתה יותר מכדי לימודו אינו חייב לשמוע לו".
       3. עי' משיב נבונים (ח"ג סי' מ"ז) – "האב שאמר לבנו שלא לשתות הרבה בפורים, אין הבן מחוייב לשמוע לו, אבל אם טעמו של האב הוא משום שהוא יודע דדבר זה יביאו ח"ו לידי הוללות וכדומה, או שהיין מזיק לו לבריאות, מחוייב הבן לשמוע לו, ולציית לדבריו".
    2. להשתכר באופן שלא יוודע להוריו שהשתכר נגד רצונם.
       1. הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות ק"נ) – "שאלה: אם ההורים מתנגדים לשתות ולהשתכר בפורים ומצטערים על ידי כך, האם בכל זאת הבן יכול לשתות. תשובה: יעשה שלא ידוע להורים".
       2. מראי מקומות – הגריש"א זצ"ל (יבקשו מפיהו פורים ח"ב שער י"א פרק ג' אות ח' [עמ' תרמ"ז]).
    3. מראי מקומות – ויברך דוד (כיבוד אב ואם סי' קמ"ד), פרדס יוסף החדש (פורים אות תקנ"ט, עמ' ת"י), בית מתתיהו ***(ח"ה סי' ב' אות י',*** גם אני אודך ח"ו סי' ט"ז אות י' [עמ' ר']).
  1. **אם צריך ליתן קטנים אגוזים, מצד שמחה**.
     1. כן – חזון עובדיה (פורים עמ' קפ"ה סעי' ו', "מצוה לשמח גם הקטנים בפורים, במיני מתיקה ומעדנים"), ילקוט יוסף (ח"ה עמ' שמ"א אות ה', קיצור שו"ע סי' תרצ"ה סעי' ב', סעי' כ"א, "מצוה לשמח גם הקטנים בפורים, במיני מתיקה ומעדנים. [שו"ת היכלי שן תליתאה סימן יו"ד]").
     2. לא – מבקשי תורה (פורים עמ' קנ"ח ד"ה ונ"ל).
     3. מראי מקומות – נטעי גבריאל (פורים פרק ע' הע' ט"ו).

**הלכות מלאכה ואבילות**

# סי' תרצ"ו

1. מלאכה - סעיף א'.
2. מלאכה במקומות המסופקים - סעיף ב'.
3. הספד ותענית - סעיף ג'.
4. אבילות - סעיף ד'.
5. אבל להתפלל לפני עמוד בפורים.
6. משלוח מנות - סעיף ז'.
7. אונן - סעיף ז'.
8. מלאכה - סעיף א'.
   1. **ליל פורים**.
      1. מיקל.
         1. פמ"ג (מש"ז ס"ק א') – "ועיין סימן תס"ח [מ"א ס"ק ה] בערב פסח בלילה עד הנץ שרי אף נהגו שלא לעשות, ויראה כל שכן פורים".
         2. שפת אמת (מגילה דף ה: ד"ה ורבי) – "דבלילה ודאי מותר במלאכה לכו"ע דימי כתיב [דומיא דשמחה ומשתה שאינם נוהגים בלילה מה"ט]".
         3. משך חכמה (אסתר פרק ט' פסוק י"ט ד"ה ודע) – "ודע דהגמרא במגילה דף ה, ב שקיל וטרי אם פורים אסור במלאכה. ובירושלמי מקשה מהך דאם היה דורשה ומגיהה (פרק ב הלכה ב) דהיה כותבה קתני. יעויין שם דמשני דבבני כרכין המקדימין לקרות בי"ד כשחל ט"ו בשבת, ולא משני בכפרים המקדימים, משום דבהלכה ג (פרק א) קאמר דשלא בזמנו בבני כפרים המקדימים בעי דוקא בעשרה, ואם כן איך קתני 'ומגיהה - אם כוון לבו יצא'. אבל תלמודין דלא מקשה, אפשר דסבר דכמו דדרשינן (מגילה ז, ב) סעודה שעשאה בלילה לא יצא ידי חובתו, מאי טעמא. 'ימי משתה' וכו' (אסתר ט, כב), ואם כן יום טוב נמי דוקא איומי קאי, הא לילות אינו אסור במלאכה, ותמן בלילה קאי. ודו"ק".
      2. מחמיר.
         1. חת"ס (או"ח סי' קצ"ה) – "ועתה מצאתי שאהבה נפשי שכבר נתעורר בזה הגאון בטורי אבן [ז' ע"ב ד"ה סעודת] להוכיח מזה הירושלמי דאי הוה קבלו עלייהו יום טוב הוה אסור גם בלילה, וראי' דאסור בהספד ותענית לכ"ע, ולא דמי למשתה ושמחה משום דכעין יום טוב דאורייתא תיקון דממעטינן ליל י"ט הראשון ממצות שמחה הואיל ואין שמחה לפניה, וכוונתו על ש"ס דפסחים ע"א ע"א, ודפח"ח, ונפק"מ לדינא לפ"ז גם עכשיו שאנו נוהגים שלא לעשות מלאכה, גם בלילה אסור, ועיין פסחים ב' ע"ב ובתוס' ד"ה היכן וכו' וק"ל".
         2. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' ל"ב אות קל"א) – "גם בליל פורים נוהגים באיסור מלאכה"**.**
         3. ***הגרח"ק זצ"ל (***אלא ד' אמות של הלכה פרק ס"ד סעי' ד') – "נזהר מהשקיעה של י"ד אדר שלא לכתוב רק בענייני פורים".
      3. דעת הגריש"א זצ"ל.
         1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ח אות ג') – "אולם ליל פורים המנהג שמותר בעשיית מלאכה".
         2. הגריש"א זצ"ל (יבקשו מפיהו פורים ח"ב שער ט' פרק א' אות ב', עמ' תע"ח) – "נוהגים איסור מלאכה גם בליל פורים ולא רק ביום".
      4. **מראי מקומות – בה"ל (סעי' א' ד"ה אין), שבט הקהתי (ח"ג סי' רי"ב), ישמח ישראל (פרק ל"ב סעי' ב').**
   2. **הגדר**.
      1. כמו חול המועד.
         1. הגרח"ק זצ"ל (תורה המועדים ס"ק א') – "וגדר המלאכה שאסור לעשות בפורים, הוא כמו בחוה"מ אלא שכ"ז כשאינו לצורך פורים, אבל לצורך פורים מותר לעשות אפי' מעשה אומן ומלאכה גמורה שאסור בחוה"מ, לפיכך מותר לכבס ולגהץ לצורך פורים".
      2. קל יותר מאיסור המלאכה בחול המועד.
         1. הגריש"א זצ"ל (יבקשו מפיהו פורים ח"ב שער ט' פרק א' אות א', עמ' תע"ז) – "איסור מלאכה קל יותר מאיסור המלאכה בחול המועד, ולכן כל מלאכה המותרת בחול המועד מותרת גם בפורים".
   3. **בנין של שמחה**.
      1. מיקל.
         1. מחבר (סעי' א').
         2. ערה"ש (סעי' ב') – "אמנם בנין של שמחה כגון בית חתנות לבנו או אבורנקי של שרים מותר וכן מלאכת מצוה מותר כגון כתיבה של מצוה".
         3. עי' משיב דברים (סי' קע"ב אות א').
         4. **ישמח ישראל (פרק ל"ב סעי' ה').**
   4. **פרקמטיא**.
      1. מיקל.
         1. ט"ז (ס"ק א') – "נראה דפרקמטיא מותר כיון ששמחה היא לו".
         2. באה"ט (ס"ק א') – "וכתב הט"ז נראה דפרקמטיא מותר כיון ששמחה היא לו ע"ש".
         3. מ"ב (ס"ק ג') – "בכל מקום שלא לעשות. ופרקמטיא מותר ששמחה היא לו".
         4. ערה"ש (סעי' ב') – "וכן בפרקמטיא אין מנהג לאסור מפני שזהו שמחה לו [ט"ז סק"א] **ולכן נהגו לישב בחנויות** ומ"מ השם אורחותיו ימעט בישיבת החנות בפורים **ויש יראי ד'** שאין פותחין החנות בפורים וע"י אינו יהודי מותר לעשות מלאכה".
         5. **ישמח ישראל (פרק ל"ב סעי' ד').**
      2. מראי מקומות – פסקי תשובות (אות ב').
   5. **חנויות המוכרות דברים שיש בהם צורך היום**.
      1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ח אות ג', עי' יבקשו מפיהו פורים ח"ב שער ט' פרק א' אות ח' [עמ' תפ"ד]) – "וחנויות המוכרות דברים שיש בהם צורך היום כגון מכולת וכדו', נהגו לפתוח מעט, אמנם יש לראות שלא ימשך בה ויתבטל משמחת פורים".
      2. מראי מקומות – פסקי תשובות (אות ב'), **ישמח ישראל (פרק ל"ב סעי' ד')**.
   6. **הפסד**.
      1. מיקל.
         1. פמ"ג (מש"ז ס"ק א') – "והוא הדין אם יש (הפרד) [הפסד] בדבר דשרי, דכל דבר שמחה מותר בפורים".
         2. שעה"צ (ס"ק ג') – "כתב הפרי מגדים, דכל דבר שיהיה בו הפסד שרי, דכל דבר שמחה מותר בפורים".
   7. **כביסה**.
      1. מחמיר [אא"כ הוא לצורך פורים].
         1. בן איש חי (פר' תצוה שנה א' הל' פורים אות כ"ב) – "אין לעשות מלאכה בפורים בין בי"ד בין בט"ו, ואין לנשים לעשות כבוס וכדומה אפילו ביום ט"ו".
         2. הגריש"א זצ"ל (יבקשו מפיהו פורים ח"ב שער ט' פרק א' אות ג', עמ' תע"ט).
         3. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' ל"ב אות קל"ב) – "יש להחמיר שלא לכבס בפורים ולצורך פורים אולי יש להקל".
         4. הגרח"ק זצ"ל (תורה המועדים ס"ק א') **- לשונו מובא לעיל.**
         5. פסקי תשובות (אות א') – "וכן אסור לכבס בפורים אם לא לצורך היום".
      2. מראי מקומות.
         1. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות ר"א) – "כשנתלכלכה התחפושת בפורים ומונעת השמחה האם מותר לכבסה בפורים כדין נטיעה של שמחה. תשובה: אולי וצ"ע".
   8. **תספורת**.
      1. מחמיר.
         1. **דבר משה (ח"א או"ח סי' מ"ד) – "דאין איסור גילוח אסור בפורים משום מלאכה ... דהוי משום שמחה ...** **נר' דהיינו** דוקא לגלח אדם עצמו **או ע"י גוי אבל ישראל אחר אסור לספר לישראל חבירו וכ"ש לגוי דהא עושה מלאכה ואין שייך לומר טעמא דשמחה ומה שמחה היא לו לספר לאחרים ומאי אולמיה דשאר מלאכות דהא קבילו עלייהו במנהגא וה"ל כדברים המותרין ואחרים נהגו בהם איסור".**
         2. **פרי האדמה (הל' מגילה פרק ב' הל' י"ד) – "לענין אם חל פורים בערב שבת אם מותר לגלח על ידי עצמו דוקא או על ידי גוי עיין בספר דבר משה חלק או"ח סי' מ"ד וסי' מ"ה ומה שהעידו לו מזמן הרבנים שלא הניחו לספרים ישראלים שיעשו מלאכתם בפורים שחל להיות ביום ששי בי"ד ובט"ו וכן נעשה מעשה וכו' יעו"ש כל שכן פה עיר הקדש ירושלים תבנה ותכונן שבכל הדברים מיקרי מקום שנהגו בו איסור וכמ"ש הפרי חדש ז"ל או"ח סי' תס"ח סוף סעיף ג' וסי' תצ"ו ס"ק כ"ב וכן עשיתי מעשה פה עיר הקדש ירושלים תבנה ותכונן בשנת התק"ה ואסרתי להם שיסתפרו על ידי ישראל ביום ששי שחל בו פורים יום ט"ו והסכימו עמי בעלי הוראה יצ"ו** מכל מקום לענין לגלח לקטן **ביום פורים על ידי ישראל נראה דשרי וכן כתב בח"ה".**
         3. **בן איש חי (שנה א' פר' תצוה הל' פורים אות כ"א) – "ואין מגלחין הישראלים אפילו אם חל יום י"ד בערב שבת".**
         4. **עי' כה"ח (סי' תרצ"ו ס"ק י"א).**
         5. **אור לציון (ח"ד פרק ס"א סעי' א', הע' א') – "אין להסתפר ולהתגלח ביום פורים. ואם חל פורים בערב שבת, מותר להסתפר ולהתגלח לכבוד שבת על ידי עצמו או על ידי נכרי, אבל לא על ידי ישראל. [ואין להתיר אלא על ידי גוי, כמבואר במג"א שם ס"ק א', שמותר לעשות מלאכה על ידי גוי, ע"ש. וכן רשאי להסתפר ולהתגלח על ידי עצמו לכבוד שבת]".**
         6. **בן איש חי (פר' תצוה שנה א' הל' פורים אות כ"ב) - לשונו מובא** לעיל.
         7. **עי' הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' ל"ב אות קל"ג) – "ראוי להחמיר שלא להסתפר ולא לגזוז צפורניים בפורים".
         8. עי' הגרח"ק זצ"ל (עלי שי"ח עמ' רט"ז אות כ"ח) – "שאלה: האם מותר להסתפר בפורים. תשובה: טוב ליזהר".
         9. עי' **ישמח ישראל (פרק ל"ב סעי' ז') – "לכתחילה אין להסתפר ואין ליטול הצפרנים בפורים, אכן לצורך מצוה לכו"ע מותר".**
      2. **חלאקה בפורים**.
         1. מחמיר.
            1. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות ר') – "האם יש להתיר חלאקה בפורים דעדיף מנטיעה של שמחה. תשובה: לא".

הגרח"ק זצ"ל (אור מרדכי אדר תש"פ עמ' ל"ב אות י"ח, מה טובו גליון ט' עמ' ס"ד) – "***שאלה אם מותר לעשות תגלחת לקטן שנעשה בן ג' ביום הפורים לגזוז לו מעט שערות. תשובת מרן שליט"א: לא".***

***הגרח"ק זצ"ל (תורתו מגן לנו עמ' רל"ט) – "דדין פורים הוא כדין חוה"מ לענין עשיית מלאכה ולכן אין לגזוז לקטן בפורים".***

***הגרח"ק זצ"ל (***אלא ד' אמות של הלכה פרק ס"ד סעי' ד') – "ונמנע מלגזוז שער לילד בן ג'".

* + - * 1. שבט הקהתי (ח"ו סי' רנ"ט) – "תשובה: נראה דלא יעשו התגלתת בפורים, ואע"ג דאפילו היכי דאסור לעשות בפורים מלאכה, מכל מקום לצורך מצוה מותר ... מכל מקום בתגלחת אין קפידא לגלת דוקא ביום מלאות לו שלש שנים אלא מאחרין או מקדימין הרבה פעמים משום סיבות שונות ... ואם כן לא הוי כל כך מצוה לגלת בפורים, ועוד דבתגלחת הראשון כשעושין פאות צריך לזה הרבה ישוב הדעת וזמן מרווח ולעשות בנחת שלא יגלת ח"ו משיעור הפאות, ובפורים כל אחד ואחד טרוד הרבה במצות היום ויש לחוש שלא יעשה כדבעי, ובתענית אסתר לא יעשו התגלחת דאע"ג דבתענית ציבור מותר לגלח ראשו כמו שהוכחתי בשבט הקהתי (ח"א סימן קפא), מכל מקום תגלחת של מצוה בשביל לעשות פאות דהוי תגלתת של שמחה, מסתבר דאין כדאי לעשות בתענית ציבור, דלא הוי סימנא טבא לכן נראה דיעשו התגלחת אחרי פורים דמשום סיבה כל שהוא מאחרין התגלחת כנ"ל".
      1. מיקל.
         1. הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"ב ).
         2. נטעי גבריאל (תגלחת הילדים פרק י' סעי' ה', הע' ו') – "אם מלאו לילד שלוש שנים בפורים, מותר לספרו בפורים. [אף שאין נכון להסתפר בפורים כמ"ש בנט"ג פורים פרק ע"ו ס"ז, מ"מ לצורך מותר, שאפי' בחוה"מ מותר כמ"ש בשע"ת סי' תקל"א ס"ז]".
         3. אורחות בן שלוש (סי' ג' סעי' ה') – "פורים כשחל יום התגלחת ביום פורים מותר לגלחו".
         4. דברי אור (ח"ד סי' נ"ה הע' ה') – "מותר לעשות בפורים תגלחת לקטן".
      2. מראי מקמות – בית מתתיהו (גם אני אודך ח"ה סי' י"א אות ה', אליבא דהלכתא גליון צ"ז עמ' קט"ז טור ג').
    1. מראי מקומות – פסקי תשובות (אות א').
       1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ח אות ד') – "**ולכבוד פורים**, מותר להתגלח אף בפורים".

הגריש"א זצ"ל (יבקשו מפיהו פורים ח"ב שער ט' פרק א' אות ד', עמ' ת"פ) – "יש לדון אם מותר להסתפר בפורים כשחל בשאר ימות השבוע".

הגריש"א זצ"ל (חמדת חיים עמ' קנ"ב אות ר"כ) – "נשאל רבנו אם מותר להסתפר בפורים, ואמר שחמיו מרן הגריש"א זצ"ל התיר, אך לכבס אסר".

* + - 1. לענין פורים שחל בערב שבת - עי' סי' תרצ"ה סעי' ב', לשיטות ומראי מקומות.
  1. נטילת צפרנים**.**
     1. **מחמיר, אא"כ במקום חשש חציצה וכדו'.**
        1. **דברי מלכיאל (ח"ה סי' רל"ז) – "וע"ד נטילת צפרנים בפורים. הנה ספר קרבן תודה שהביא כת"ר לא ראיתי. ולדינא נראה דשרי וכדקיי"ל בסי' תרצ"ו ס"א דכל מלאכת מצוה מותר. ובעש"ק הוי מצוה ליטול צפרניו לכבוד שבת כדקיי"ל בסי' ר"ס. אכן אם חל פורים בחול נראה דאסור. אם לא שצפרניו גדולים וחושש לחציצה לנט"י מפסולת שמתקבץ תחת הצפרנים כדקיי"ל באו"ח סי' קס"א או שמאוס לו לאכול בידיו. וא"כ הוא צורך סעודה. ומותר כדאיתא שם. וכבר הובא בזכל"א מחלוקת האחרונים בכגון זה לענין תספורת".**
        2. **עי'** הגרח"ק זצ"ל (עלי שי"ח עמ' רט"ז אות כ"ז) – "שאלה: האם מותר ליטול צפורנים בפורים. תשובה: טוב ליזהר".
        3. עי' **ישמח ישראל (פרק ל"ב סעי' ז') – "לכתחילה אין להסתפר ואין ליטול הצפרנים בפורים, אכן לצורך מצוה לכו"ע מותר".**
     2. **מיקל.**
        1. **ילקוט יוסף (סי' תרצ"ו סעי' ז', הע' ז') – "מותר לגזוז צפורניים ביום פורים [ועיין בשו"ת דברי מלכיאל ... ואין דבריו מוכרחים]".**
     3. *מראי מקומות.*
        1. *בירור הלכה (תליתאה או"ח סי' תרצ"ה [עמ' ש"ז]) – "ילקוט יוסף ... ונעלם ממנו השו"ת דברי מלכיאל ...".*

*בירור הלכה (בירור הלכה הקצר או"ח אות רפ"ב) – "נטילת צפרניים בפורים יש מתירין, וי"א דשרי רק לכבוד שבת, או כשחושש לחציצה לנ"ט בגלל פסולת שתחת הצפרניים".*

* + 1. **מראי מקומות.**
       1. **לענין פורים שחל בערב שבת** - עי' סי' תרצ"ה סעי' ב', לשיטות ומראי מקומות.
  1. **נהג מונית**.
     1. מיקל.
        1. הגריש"א זצ"ל (יבקשו מפיהו פורים ח"ב שער ט' פרק א' אות ו', עמ' תפ"ג).
        2. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' ל"ב אות קל"ד) – "נהג מונית יכול להקל לעבוד בפורים **כיון שזה מאד נצרך לציבור**".
        3. **מבית ישראל (ח"ב או"ח סי' קי"ב) – "העולה לדינא, נלענ"ד דאין שום פיקפוק שלבעל מונית מותר לעבוד בפורים".**
  2. **כתיבה בפורים**.
     1. מחמיר.
        1. ***הגרח"ק זצ"ל (***אלא ד' אמות של הלכה פרק ס"ד סעי' ד') – "נזהר מהשקיעה של י"ד אדר שלא לכתוב רק בענייני פורים".

**הגרח"ק זצ"ל** (אשיחה ח"ב עמ' שצ"ב) – "האם יש ענין שלא לכתוב בפורים דפרזין בפרזים. ובשושן פורים במוקפין שלא מעניני המגילה משום איסור מלאכה בפורים. תשובה: כן".

* + 1. ***מראי מקומות.***
       1. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות קצ"ט) – "האם הדרך לכתוב בפורים מכתבים של פורים שמח וברכות במשלו"מ הוא כדין. תשובה: מותר".
  1. **לכתוב מגילה**.
     1. מראי מקומות – מקראי קודש (פורים סי' מ"ח).
  2. **איסור מלאכה למוקף בי"ד ולפרוז בט"ו**.
     1. **מיקל.**
        1. הגריש"א זצ"ל (יבקשו מפיהו פורים ח"ב שער ט' פרק א' אות י', עמ' תפ"ו) – "מותר לבן י"ד לעשות מלאכה בעיר בט"ו ומותר לבן ט"ו לעשות מלאכה בכרך בי"ד".
  3. **בן י"ד בכרך, ובן ט"ו בעיר**.
     1. מחמיר.
        1. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' ל"ב אות קל"ו) – "בן עיר שמגיע לירושלם בט"ו אף שאצלו זה לא פורים מ"מ אסור לו לעשות שם מלאכה **מדין חומרי מקום שבא לשם**. מי שהוא פרוז ונוסע כל יום לעבוד בירושלים לא יסע בשושן פורים לירושלים לעבוד שם".
        2. **הגרמ"ש קליין (תורת המועדים ס"ק ב').**
  4. *האם איסור מלאכה בפורים הוי דבר שיש לו מתירין****.***
     1. ***מחמיר, דהוי דשיל"מ.***
        1. ***רע"א (עירובין דף לח. ד"ה והנה היה) – "י"ל דלענין מלאכה בפורים אין להקל משום ס' דבריהם, דהוי דשיל"מ, ואף דטעם דדשיל"מ הוא משום עד שתאכלנו כו' וזה שייך באכילה דיכול לאוכלו רק פעם א', אבל במלאכה ל"ש זה, דהא יעשה מלאכה גם היום גם למחר, מ"מ הא מדברי הש"ך (סימן ק"ב) מבואר דלא נחית לחילוק זה, דכתב בכלי איסור שנתערבו, דצריך להשהותם עד למחר, שיהיה נוטל"פ, דהוי דשיל"מ, והרי בכלי נמי יכול לבשל גם היום גם מחר, שוב מצאתי בספר פ"י (פ"ג דביצה) כתב דלענין טלטול מוקצה ל"א דהוי דשיל"מ, ונ"ל דכונתו לדברינו, משום דיכול לטלטל היום ומחר, אבל גם הוא עצמו הביא ראיה לדחות זה".***
     2. ***מיקל.***
        1. ***תורת חסד (ח"א סי' ל"ח אות ג') – "סברת הגאון רע"א הנ"ל דאיסור מלאכה בפורים הוי דשיל"מ אין נראה כלל. דלא מצינו להחמיר בדשיל"מ רק בדבר פרטי אבל לא שיהא כל היום אסור במלאכה משום שיכול לעשות למחר, וע"כ צ"ל כן לפ"ד הסוברים דהא דא"צ לקרות המגילה בט"ו משום ספיקא דיומא ... א"כ יאסרו כולם לעשות מלאכה בט"ו משום דבדשיל"מ ספיקא דרבנן לחומרא. א"ו דזהו אינו בכלל דשיל"מ לאסור במלאכה כל היום".***
     3. ***מראי מקומות – דרכ"ת (יו"ד סי' ק"ב ס"ק ה').***
  5. ***פורים שחל בערב שבת***.
     1. עי' סי' תרצ"ה סעי' ב', לשיטות ומרקאי מקומות.
  6. **פורים משולש**.
     1. עי' סי' תרפ"ח סעי' ו', לשיטות ומרקאי מקומות.
  7. מראי מקומות.
     1. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות ר"ב) – "בליל פורים תשס"ה ביקשו ממנו לקנות את ספריו. תשובה: שאל אם זה דחוף להיום וכששמע שלא הוא נתן את הספרים בינתיים בהשאלה ואמר לשלם פעם אחרת והוסיף בהלצה שבינתיים יוכל הלוקח להתחרט".

1. מלאכה במקומות המסופקים - סעיף ב'.
   1. **מחמיר בשני הימים**.
      1. יד אפרים (על סעי' ב') – "בש"ס [מגילה ה, ב] משמע דעיירות שיש ספק אם מוקפים חומה מימות יהושע בן נון שפיר הוה מנהג לאסור בשניהם. ועיין בדרכי משה [אות א] בשם אבודרהם [עמוד רח] דאף ביום ב' נהגו הנשים שלא לעשות".
      2. כה"ח (ס"ק ט"ו) – "בש"ס משמע דעיירות שיש ספק אם מוקפים חומה מימות יהושע בן נון שפיר הוי מנהג לאסור בשניהם. יד אפרים. וכן כתב בית עובד אות ו'".
      3. פסקי תשובות (אות ג') – "ובעיירות הספיקות אם הם מוקפות חומה מימות יב"נ שמחמירים לקרות המגילה בלא ברכה ולקיים מש"מ ומת"ל גם בט"ו (כדלעיל סי' תרפ"ח אות ו') משמע מהגמ' שקיים המנהג לאסור מלאכה בשני הימים".
   2. **רק בי"ד**.
      1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ח אות ג') – "ובמקומות המסופקים (אם חיובים בי"ד או בט"ו), אין נוהגים איסור בעשיית מלאכה אלא בי"ד בלבד".
      2. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' ל"ב אות קל"ה) – "בעיירות המסופקות אין צריך לנהוג באיסור מלאכה בט"ו".
   3. **פורים משולש**.
      1. עי' סי' תרפ"ח סעי' ו', לשיטות ומרקאי מקומות.
2. הספד ותענית - סעיף ג'.
   1. **פורים קטן**.
      1. עי' לקמן סי' תרצ"ז, לשיטות ומרקאי מקומות.
   2. מראי מקומות.
      1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ג אות כ') – "אבל שהותר לו לצאת מביתו בליל פורים לקריאת המגילה, יכול להקדים ולצאת כבר לתפילת ערבית".
3. אבילות - סעיף ד'.
   1. **אבל [בתוך י"ב חודש על אביו ואמו או בתוך שלושים על שאר קרוביו] לקרוא את המגילה בביהכ"נ**.
      1. מחמיר.
         1. מועד לכל חי (סי' ל"א סעי' ע"ה) – "אבל לא יקרא מגילה בציבור (עיקרי הד"ט סימן ל' אות כ"ז)".
      2. שלא יקרא אא"כ אין בעל קורא אחר מומחה כמוהו.
         1. בנין עולם (או"ח סי' ל"ה) – "אם מותר לאבל לקרות המגילה בפורים בבהכנ"ס, באמת לפי מ"ש בבה"ט בה' חנוכה (סי' תרע"א) בשם המ"מ בתשו' דאבל אסור לברך בבהכ"נ ביום ראשון משום שהחיינו א"כ ה"ה בפורים, ומ"ש מעכ"ת דפורים קיל יותר מלהרבה פוסקים אין אבילות נוהג בו, דברים תמוהים הם דמה ענין זה לכאן דהתם היינו דין אבלות של שבעה וכאן מיירי תוך יב"ח לאביו ולאמו דאפי' בשבת וי"ט נוהג דין יב"ח, גם מ"ש ראיה מדברי רבינו הגדול הגר"א ז"ל בה' ט"ב שמותר לברך שהחיינו על פרי חדש אין זה ענין לכאן דהא דוקא בבהכנ"ס כ' כך משום דהוי מילתא דפרהסיא ובביתו כתב בהדיא שמברך שהחיינו והרי המחבר שפסק בה' ט"ב (סי' תקנ"א סעיף י"ז) שאין לברך שהחיינו בין המצרים ואפ"ה כ' שם דעל פדיון הבן אומר שהחיינו ולא יחמיץ המצוה, ובפרי טעמא אחרינא איכא שיכול לברך אחר ט"ב ולכך בפרי שלא יהיה בנמצא אחר ט"ב מותר לברך קודם ט"ב ואפ"ה כ' הרמ"מ בתשו' דאבל לא יברך שהחיינו בחנוכה אלא ודאי דדוקא בבהכנ"ס אמר כן וכמ"ש, ומ"מ נראה דאם הוא בקי בקריאת הטעמים ואין בבהכנ"ס מי שידע כ"כ לקרות בדקדוק האותיות ונקודות וטעמים כמותו ודאי דטוב יותר שיקראנה האבל דאין זה אלא חומרא בעלמא ואין לזה מקור בגמרא ופוסקים, וכעין זה מצינו ביו"ד (סי' שע"ו) שכתב הרמ"א שם דאין לאבל להתפלל בשבתות וי"ט לפני התיבה ואפ"ה כתב הש"ך (שם ס"ק י"ד) בשם מהרי"ל דהיכא דליכא דעדיף מניה מותר והרי בי"ט מסתמא יקרא הלל ומברך ג"כ שהחיינו על ד' מינים ביום טוב הראשון של סוכות, ולכך נ"ל ברור שמותר לאבל לקרות המגילה בכה"ג ואפשר ג"כ דלכך לא הזכירו האחרונים דין זה אלא בחנוכה ולא במגילה בפורים משום דלהדליק נ"ח הכל יכולים לברך משא"כ בקריאת המגילה וכמ"ש הכל חייבים במקרא מגילה ואין הכל בקיאים במקרא מגילה, ומנהגם היה שהחזן קורא ואין בקי אחר זולתו, לכך לא הזכירו דין זה במגילה וזה ברור".
         2. מ"ב (ס"ק י"ב) – "כתב בתשובת בנין עולם סי' ל"ה לענין לקרות האבל המגילה בביהכ"נ אם אין שם אחר שיודע לקרות כ"כ בנקודות ובטעמים ובדקדוק האותיות טוב יותר שיקראנה האבל כמ"ש ביו"ד לענין להתפלל בשבתות ויו"ט".
         3. תשובות והנהגות (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ב טור ב') – "למעשה כמו שכתב המ"ב בשם הבנין עולם דאבל תוך י"ב חודש על אביו ואמו או בתוך שלושים על שאר קרובים שלא יקרא את המגילה בבית הכנסת, רק אם אין בעל קורא אחר מומחה כמוהו".
         4. קיצור דברי סופרים (פרק כ"ז סעי' צ"ז, סעי' צ"ח).
      3. אם הוא מוחזק לקרוא את המגילה, יקרא.
         1. מנחת אלעזר (ח"ב סימן ל"ב) – "בדבר שאלתו שהוא רגיל ומוחזק לקרוא את המגילה בצבור בביהמ"ד דקהלתו ועתה שהוא תוך יב"ח על אביו ע"ה ונפשו בשאלתו כדת מה לעשות ואם יברך שהחיינו ... יוכל לע"ד לקרות המגילה ולברך שהחיינו דחד טעמא אית לי' עם קריאת המגילה כיון שרגיל לקרות בכל שנה כנז'. והאי דאבילות בפרהסיא כשיחדול הוי חשש מדינא יותר כנז'".
         2. עי' משמרת שלום (סי' נ' סעי' ג') – "כתב בדה"ח ... ולענ"ד דיותר טוב שלא יקרא את המגילה כלל, אך מי שמוחזק לקרא את המגילה, ובפרט אם הגון ביותר יקרא את המגילה ויברך בעצמו".
         3. עי' פסקי תשובות (אות ו') – "ולכתחילה יש להעדיף שאותו שמברך ברכות המגילה הוא יקרא את המגילה ולכן יותר טוב שהאבל לא יקרא את המגילה כלל, אמנם אם הוא מוחזק מידי שנה בשנה לקרוא את המגילה ובפרט אם אין אחר בקי כמוהו או שהוא אדם חשוב והגון ביותר יכול אף לכתחילה לקרוא את המגילה, ולרבים מן הפוסקים גם יברך בעצמו את ברכות המגילה".
      4. מיקל.
         1. גשר החיים (ח"א פרק כ"ג אות ד' ס"ק ז') – "שבפורים שפיר יכול האבל לקרא המגילה ולברך עמ"מ ושהחיינו, שהרי מברך שהחיינו גם בעד עצמו, וכמו שצריך לברך שהחיינו כשקורא לעצמו בביתו כך יכול לברך בצבור שבברכה זו מוציא גם את עצמו (וכן העיר הגאון האדר"ת זצ"ל בלוח 'דיני ומנהגי השנה באר"י' אשר לנו)".
            1. עי' אדר"ת (לוח לארץ ישראל שנת תשפ"א עמ' נ"ג הע' א'), לשונו מובא לקמן.
         2. עי' הגר"ע אויערבאך שליט"א (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ב טור ב') – "דנוהגים להקל שאבל בתוך י"ב חודש יקרא את המגילה בבית הכנסת ובפרט כשהוא הבעל קורא הקבוע, אף שיש אחר מומחה כמוהו".
      5. מראי מקומות – מחנה חיים (ח"ב יו"ד סי' ס"א, לשונו מובא לקמן), כה"ח (סי' תרצ"ב ס"ק ז', לשונו מובא לקמן), שבט הלוי (ח"ט סי' קמ"ו, לשונו מובא לקמן).
         1. בית יצחק (שו"ת יו"ד ח"ב סי' קנ"ח) – "ע"ד שאלתו באבל ב"מ שקרה לו ר"ל ומעולם נוהג לקרות את המגילה בפני הציבור ולהתפלל בשבת ויו"ט ושאל אם יקרא בפורים זה שהוא תוך ז' ויברך שהחיינו הנה כבר הביא דברי הברכ"י דאם הוא ש"ץ מותר להתפלל בשבת ויו"ט וע' בתשו' מאיר נתיבים סי' פ"ד שהאריך בזה והתיר ג"כ ואמנם לענין ברכת שהחיינו עיין בש"ע סי' תרע"א דאבל אל יברך לנ"ח בציבור ובתשו' נוב"י תנינא סי' קמ"א ואמנם עיינתי בתשו' מהר"ם מינץ סי' ל"ג מוצא הדין שכ' הטעם שאין לברך ברכה זו בציבור רק מתוך שמחה ולפ"ז יש חילוק בין חנוכה לפורים דבפורים גם אבל חייב בשמחה והמנהג דאין אבילות בפורים והמג"א כ' דיזהר מלראות בכל מיני שמחה וע' בפמ"ג ס"ק ז' דהא"ר כ' דאינו מוכרח דימי שמחה הם וגם יש לחלק בין חנוכה דאינו יוצא בעצמו בבהכ"נ וחייב לברך בביתו משא"כ בקריאת מגילה דחייב בעצמו ויוצא בברכה זו וע' בתשו' מאיר נתיבים הנ"ל שכ' דלא מצינו כהן אסור בעבודה בימי אבילות רק באנינות וע' לענין נשיאת כפים דס"ל לפר"ח דגם בשבת שבימי אבלו ישא כפיו ע"כ יוכל לסמוך ע"ז לקרות המגילה ולברך בציבור בשגם דאם לא יקרא יהי' זאת אבילות בפרהסיא וגם ליכא דעדיף מיני' וכבר הביא כ"ת דברי המג"א ס"ק ט"ז לענין תפילין ועיין לענין תפילין בחה"מ ועכ"פ אין לחוש ויכול לברך על קריאת מגילה. שוב הראו לי דמהרי"ל הובא באמרי ברוך הגהות על יו"ד סי' שצ"א אסר לקרות אבל המגילה בציבור אולי מיירי דאיכא דעדיף מיני' ומ"מ אחרי שהדבר יצא מפי מהרי"ל על כן אבל תוך ז' לא יקרא המגילה".
   2. **כשבעל קורא אבל, מי מברך את הברכות על קריאת המגילה**.
      1. יברך אחר כל הברכות, משום ברכת שהחיינו.
         1. דרך החיים (סי' קפ"ט סעי' א') – "אם אבל קורא את המגילה יברך אחר הברכות משום ברכת שהחיינו שאין האבל מברך להוציא רבים בברכת שהחיינו והאבל יקרא את המגילה".
         2. פתחי עולם (סי' תרצ"ב ס"ק א').
         3. מ"ב (סי' תרצ"ב ס"ק א') – "אם אבל קורא את המגילה יברך אחר הברכות משום ברכת שהחיינו שאין האבל מברך להוציא רבים בברכת שהחיינו והאבל יקרא את המגילה".
         4. כה"ח (סי' תרצ"ב ס"ק ז') – "אם האבל קורא את המגילה יברך אחר הברכות משום ברכת שהחיינו, שאין האבל מברך להוציא רבים בברכת שהחיינו, והאבל יקרא המגילה ... ומ"מ אם אפשר באחר יותר טוב כדי שיברך הקורא".
         5. הגר"צ מרקוביץ זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ב טור א') – "לנהוג כמ"ב שאם הבעל קורא הוא אבל שאחר יברך את כל הג' ברכות".
      2. מברך האבל.
         1. זכר יהוסף (או"ח סי' ג' אות א') – "ועכ"פ לא מצינו שאחר יברך רק באבל המתפלל בחנוכה, ולא לענין הקורא במגילה להוציא את הרבים, והבו דלא להוסיף וכתשובה מאהבה הנ"ל]".
         2. עי' בנין עולם (או"ח סי' ל"ה) - לשונו מובא לעיל.
         3. בית יצחק (שו"ת יו"ד ח"ב סי' קנ"ח) - לשונו מובא לעיל.
         4. מחנה חיים (ח"ב יו"ד סי' ס"א) – "בקריאת המגילה אשר החיוב לקרוא ברבים ... וצריך האבל לקיים המצוה ברבים והוא בודאי מותר, וגם מחויב לברך שהחיינו בעבור מצותו, על כן מותר לקרות המגילה בצבור, ובפרט אם הוא ש"ץ אשר רגיל לקרוא כל שנה או אם יש לו חזקה לקרוא אותה בכל שנה".
         5. מנחת אלעזר (ח"ב סימן ל"ב) - לשונו מובא לעיל.
         6. הר צבי (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ב טור ב') – "שאבל תוך י"ב חודש שקורא את המגילה בציבור יברך גם את הברכות. (מפי הג"ר ניסן שוב שליט"א ששמע מנכדו הגאון רבי יוסף כהן זצ"ל)"
         7. משמרת שלום (סי' נ' סעי' ג', ס"ק ג') - לשונו מובא לעיל.
         8. אדר"ת (לוח לארץ ישראל שנת תשפ"א עמ' נ"ג הע' א', גשר החיים ח"א פרק כ"ג סעי' ד' אות ז' [לשונו מובא לקמן]) – "הגאון האדר"ת ז"ל העיר שבטעות נדפס באיזה מקומות ש'אבל אינו מברך הברכה בביהכ"נ'. ול"ד לשהחיינו דחנוכה דשם מברך רק בעד הקהל, משא"כ במגילה שמברך שהחיינו גם בעד עצמו".
         9. גשר החיים (ח"א פרק כ"ג סעי' ד' אות ז') – "שבפורים שפיר יכול האבל לקרוא המגילה ולברך על מקרא מגילה ושהחיינו, שהרי מברך שהחיינו גם בעד עצמו, וכמו שצריך לברך שהחיינו כשקורא לעצמו בביתו, כך יכול לברך בצבור שבברכה זו מוציא גם את עצמו (וכן העיר הגאון האדר"ת זצ"ל בלוח 'דיני ומנהגי השנה באר"י' אשר לנו)".
         10. הליכות אבן ישראל (מועדים ח"ב פרק נ"ז סעי' ט"ז, הע' י"ט [עמ' תמ"א]) – "בעל קריאה שהוא בשנת האבל, יכול לברך כל ברכות המגילה להוציא הקהל. [אף שמברך שהחיינו. וכן נהגו למעשה בבית הכנסת אצל רבינו בשנה שהבעל קריאה היה אבל, שבירך הבעל קריאה את הברכות]".
         11. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ג אות כ"ו) – "והרבה מן הפוסקים פליגי על המשנ"ב, וסברי שהאבל יכול לברך 'שהחיינו' בציבור, וכן המנהג למעשה כשהאבל קורא במגילה".

הגריש"א זצ"ל (יבקשו מפיהו פורים ח"א פרק ב' סעי' מ"ו, עמ' קל"ט) – "נראה שאבל תוך שלושים או תוך י"ב חודש יכול לברך 'שהחיינו' על המגילה כשהוא הבעל קורא. אך אבל תוך שבעה לא יקרא המגילה לציבור".

* + - 1. שבט הלוי (ח"ט סי' קמ"ו) – "בענין קריאת המגילה לאבל תוך י"ב חודש אם יש לחוש למש"כ הדה"ח ומ"ב וכמה אחרונים דאבל לא יברך שהחיינו, עיין מ"ב סי' תרצ"ב ס"ק א', איברא אם לאו דאמרה רבינו בעל דה"ח אין הכרח לזה דמקורו מהא דמבואר בתשובת מהר"ם מינץ סי' מ"ג, והובא בחלקו באו"ח סי' תרע"א ס"ז בט"ז שכ' מהרמ"מ דיש הנוהגין שאם אבל התפלל מעריב בליל א' דחנוכה שאחר ידליק כיון שיש בהם ברכת שהחיינו שראוי לברך מתוך שמחה וכ' בסוף דנשאר מסקנא שראוי ונכון שאחר ידליק הנרות יעש"ה. ובעניותי דגם הוא לא כ' דראוי ונכון אלא בנרות חנוכה, דמעשה הדלקה יכול לעשות כל אדם ולמה לן לחייב את האבל שהחיינו, אבל לענין מגילה אם האבל הבקי לקרות או שהוא ש"צ קבוע ומוטל עליו הקריאה, אעפ"י שמן הדין יכול אחר לברך והוא יקרא, מכ"מ לזה אין מקור מתשובת מהרמ"מ הנ"ל, וגם שמעתי מחלקים דשאני הדלקת נ"ח בבית הכנסת שהוא מנהג מצוה מיוחד לצבור ואינו חל על היחיד, משא"כ מגילה דבלא"ה חל על היחיד, ועוד הבדל ביניהם לאותם הסוברים דאעפ"י שבירך בבית הכנסת שהחיינו יכול לברך עוד פעם או אם כבר הדליק בביתו שיכול לברך שהחיינו בביהכ"נ ועיין שע"ת שם, וא"כ למה לן להכניס לאבל לברכת שהחיינו יתרה לברך פעמים, דבביתו פשיטא דמברך, ועיין בתשובת בית יצחק יו"ד ח"ב סי' קנ"ח מחלק ג"כ בין חנוכה למגילה, וע"ש שמכל דבריו יראה דעכ"פ אבל שהוא כבר תוך י"ב חודש יכול לקרא בברכות, וכן שמעתי שהרבה מקילים בזה".
      2. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ב סוף טור ב', מה טובו גליון ט' עמ' כ"ו אות נ"ד) – "דאבל תוך י"ב חודש על אביו או אמו שהוא בעל קורא לקריאת המגילה, נוהגים שהוא מברך ברכת שהחיינו".
      3. תשובות והנהגות (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ב ריש טור ג') – "שאבל הקורא את המגילה מברך את כל הברכות אף ברכת שהחיינו, ואין נותן לאחר לברך במקומו".
    1. די שאחר יברך ברכת שהחיינו, וברכות על מקרא מגילה ושעשה ניסים יכול הבעל קורא לברך.
       1. ציץ אליעזר (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ב טור א').
       2. הגר"ע אויערבאך שליט"א (אליבא דהלכתא גליון ק"ב עמ' ס"ב טור א') – "דדי שאחר יברך ברכת שהחיינו, וברכות על מקרא מגילה ושעשה ניסים יכול הבעל קורא לברך".
    2. **מראי מקומות –** פסקי תשובות (אות ו', לשונו מובא לעיל), קיצור דברי סופרים (פרק כ"ז סעי' צ"ח, סעי' צ"ט).
       1. תשובה מאהבה (ח"ב סי' רפ"ו, סוף סי' תרע"א) – "ועוד א"כ גם אבל אסור לקרות המגילה בצבור ולברך שהחיינו ראה זה דבר חדש הוא וצל"ע".
       2. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה פורים פרק י"ט ס"ק י"א) – "בגשר החיים פכ"ג ס"ז כתב דאבל תוך י"ב חודש קורא המגילה ומברך שהחיינו, ע"ש. ודברי סברא הם, ובפרט דבזמננו אם אחר יברך הו"ל כאבילות בפרהסיא, אך המ"ב בסי' תרצ"ב ס"ק א' כתב בשם דה"ח דבכה"ג יברך אדם אחר ברכת שהחיינו, ולא מסתבר לומר דהדה"ח מיירי כשכבר קרא האבל לעצמו, ואינו קורא עתה אלא בשביל הציבור, וצ"ע".
       3. משנת יוסף (חי"ד סי' שס"ג אות ח', עי' חי"ג סי' ר"ל אות ב') – "במשנ"ב (תרצב סק"א) ... מדוע לא יתנו לשני לברך רק ברכת שהחיינו, ושאר הברכות יברך האבל. תשובה: ג' הברכות נתקנו יחדיו, ולאומרם ע"י אדם אחד ובזמן אחד, ולא מצינו שיחלקו אותם, וכפי הנראה חששו שיכול לגרום לבלבול והיסח הדעת כששני אנשים מברכים".
  1. **בשר ויין**.
     1. דרשות חת"ס (ח"א עמ' ר"ה-ד') – "והנה הגהמיי' כ' בכוונת הרמב"ם האבילות נוהג בפורים דאין שמחה כמו ושמחת די"ט אלא שמחה מלמד שאסור בהספד לבד. ונראה מדכפל שמחה ומשתה תיפוק לי' דאין שמחה אלא בבשר ויין [פסחים ק"ט] וא"כ משתה למה לי **ואפשר מזה למדו משתה יתירה חייב לבסומי**, אבל הנ"ל ס"ל מדאצטריך משתה ש"מ שמחה איננו בבשר ויין אלא שאסור בהספד ועדין היה יכול להתענות ע"כ אצטריך משתה לאסור בתענית, וכן א"א לומר משתה ממש כמשתה אסתר, א"כ שמחה לאסור בהספד למה לי דכל משתה הוא היפוך האבל כרכתי' טוב לכת אל בית אבל מלכת בית המשתה, וא"כ כיון דכתיב משתה שמחה ל"ל אע"כ משתה איננו משתה ממש אלא לאסור בתענית ויכול לאכול פת לחם בהספידא ע"כ איצטרך שמחה לאסור בהספד ולעולם תרויהו לא באו אלא לאסור בהספד ותענית בעלמא. כך צ"ל לדעת הגהמיי' הנ"ל".
     2. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' ל"א אות קי"ט) – "אבל בתוך י"ב חודש **מותר לו להשתכר** בפורים ואין נפק"מ בזה אם זה בביתו או בבית אחר, ובזמנינו רצוי שכל אדם לא ישתכר לגמרי".
  2. **סעודת פורים**.
     1. הליכות אבן ישראל (מועדים ח"ב פרק ס"א אות ט') – "בשנת האבילות מותר לו לילך לאכול סעודת פורים אצל חמיו [וכה"ג] כדרכו בכל שנה".
     2. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ח אות י"ד, יו"ד ח"ב פרק פ"ח אות ל"ה) – "ולענין סעודת פורים, מותר לאבל להזמין אורחים שהוא רגיל להזמין תמיד. וכן האבל יכול לילך לאכול, למקום שהוא רגיל ללכת תמיד, אפילו אם יש שם כמה אורחים. כמו כן, משפחות של ב' אחים שהיו רגילות מידי שנה לסעוד סעודת פורים יחד, בשנת האבילות שלהם מותר להם לסעוד יחד כמנהגם".

הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד ח"ב פרק פ"ט אות ל"ט) – "משפחות של ב' אחים שהיו רגילות מידי שנה לסעוד סעודת פורים יחד, בשנת האבלות שלהם מותר להם לסעוד יחד כמנהגם. ולאו דוקא ב' אחים, אלא גם כל המשפחה (של האבלים) יכולים לאכול יחד סעודת פורים, אך לא יקראו לאורחים, ויסיימו קודם השקיעה. ודע, דאף מי שאכל ארוחת בוקר, מותר להשתתף בסעודת פורים אחרי הצהרים. אם מנהג המשפחה לעשות את הסעודה עם מוזיקה, ימעטו כמה שיכולים".

* + 1. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' ל"ב אות קכ"ג) – "ר"מ או מלמד שהוא אבל בתוך י"ב חודש שלא יזמין את תלמידיו למסיבת פורים בביתו ואם באו מותר לו לקבלם".

**הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' ל"ב אות קכ"ד) – "אבל בתוך י"ב חודש ראוי שלא יסע ביום ט"ו או בט"ז בפורים המשולש לכרך אם הוא בן עיר לאכול שם בחבורה, וכן להיפך אם הוא בן כרך שלא יסע ביום י"ד לעיר לאכול שם בחבורה".

**הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' ל"ב אות קכ"ה) – "אבל בתוך י"ב חודש לא כדאי שישתתף בסעודת פורים שבביהמ"ד או בבית חבריו".

**הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' ל"ב אות קכ"ו) – "אחים האבלים בפורים שרגילים כל שנה לאכול יחד סעודת פורים מקילים להם גם בשנת האבלות לאכול יחד. וכן אבל שהוזמן לסעודת פורים אצל מכריו שרגיל לילך אצלם מותר לו ללכת לשם לסעודה".

**הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' ל"ב אות קכ"ז) – "מותר לאבל תוך י"ב חודש על אביו ואמו לאכול סעודת פורים עם כל המשפחה המורחבת באולם כשרגילין כן בכל שנה, אבל רצוי בלי כלי זמר ובדחן. (ועי' להלן בתשובות לדיני אבילות תוך י"ב חודש בפורים, ובמשמרת שמחות ח"ב פכ"ד הע' מ"ח)".

**הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' ל"ב אות קכ"ח) – "אבל בתוך י"ב חודש אין לו להדליק כלי זמר בביתו בפורים ואם באו אחרים עם כלי זמר מודלקים לא צריך להגיב".

* + 1. קיצור דברי סופרים (פרק מ"א סעי' צ') – "סעודת פורים, מותר לאבל לאכול בחבורה, כיון שהוא עצמו מחוייב בה [ומצוה לאכול בחבורה כמו שנאמר משפחה ומשפחה] ... ואם כבר יצא ידי חובת שמחת פורים או חוה"מ או יו"ט, ורוצה ליכנס לעוד סעודה לתוספת שמחה נראה לכאורה דבכה"ג אסור. אפילו בביתו".
  1. **ישמע שירים ורקידים**.
     1. מחמיר.
        1. אבילות וטעמיה (עמ' ת"צ) – "אין שום היתר לאבלים בצנעא לשמוע מוזיקה הן בפורים והן בחולה מועד, אך בפרהסיא שומעים וגם זה תלוי ...".
     2. מיקל.
        1. חיים וחסד (פרק י"ח סעי' כ"ב, הע' ל"א) – "אבל אחר שבעה בתוך שלשים, מותר לו ביום פורים לשמוע כלי נגינה, ואף מותר לו לנגן לאחרים. וכן מותר לו לנגן בחול המועד. [הרב דעת תורה (סימן שצ"א סעי' ב'), בשם שו"ת זקן אהרן (שם)]".
           1. דעת תורה (סי' שצ"א סעי' ב' ד"ה אבל, בסוגריים) – "בשם שו"ת זקן אהרן שהתיר בכה"ג לנגן בפורים לאחרים כיון שהיא מלאכתו והוא גם יום שמחה שלו".
        2. דברי דוד (ח"ה יו"ד סי' צ"ו) – "כלל העולה: מותר לאבל הנמצא בתוך י"ב חודש לאבלותו, לנגן או לשמוע מוזיקה בביתו ביום פורים או בימי חול המועד, אבל לא ילך לסעודת פורים שיש שם מוזיקה, אלא אם כן העדרותו תהיה ניכרת כגון ...".
        3. הר"י איצקאוויטש (עץ חיים גליון ט"ו עמ' קי"ח) – "אך בחול המועד ופורים מותר לזמר בכלי שיר, כיון שיו"ט הוא, ואין אבילות נוהג ביו"ט".
        4. אורות הנפש (אבלות סי' כ"ז סעי' י"ז) – "מותר לאבל בתוך שלושים הנמצא בסעודת פורים, או בחול המועד, לשמוע כלי נגינה ולנגן לאחרים, היות וזהו כיום טוב (שם כ"ב)".
        5. זכרון יצחק (פרק כ"ט סעי' ח', הע' י"א) – "מותר לאבל תוך שלשים על שאר קרובים או תוך יב"ח על אב ואם, לשמוע מוזיקה בחול המועד ובפורים מפני כבוד החג. [כף החיים (או"ח סימן תרסט ס"ק לג וסימן תרצו ס"ק כו)]".
           1. אמנם עי' הכה"ח (לקמן), שהוא לענין לנגן בפורים לשמח אחרים, שיש לצרף ההיתר של פרנסה.
     3. מראי מקומות.
        1. כה"ח (סי' תרצ"ו ס"ק כ"ו) – "ומותר לאבל אחר שבעה על שאר קרובים או לאחר שלשים על אביו ואמו לנגן בפורים לשמח אחרים, וכל שכן אם ילך לנגן לשמחת מצוה דיאה ויאה. זקן אהרן סימן (רי"ד) [רי"ג], עיקרי הד"ט סימן ל"ו אות כ"ב, פתחי תשובה".
        2. הגריש"א זצ"ל (יו"ד ח"ב פרק פ"ט אות ל"ט [לשונו מובא לעיל], אות מ') – "שאבל ישמע שירים בפורים: בכלי שיר ימעט, אבל לשמוע ולשיר שירה בפה מותר. ושמיעת שירים מקלטת, זה נחשב שירה בכלי".

הגריש"א זצ"ל (יו"ד ח"ב פרק פ"ט אות מ'"א) – "בחור שנמצא בתוך י"ב חודש על או"א, מותר לו להיות בפורים בישיבה, אף אם רוקדים בשמחת פורים עם תזמורת, (אך הוא עצמו לא ירקוד)".

* 1. **מתנות לאביונים**.
     1. מחמיר – מ"ב (ס"ק י"ז), כה"ח (ס"ק ל"ד).
  2. **עלייה לקבר**.
     1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה פורים פרק י"ח הע' ל"ח) – "ולאדם שנפטר אביו בט"ו אדר הראשון ונקבר בירושלם, והבן דר בערי הפרזים, הורה דלכתחלה עדיף שלא לעלות לקברו בפורים דמוקפין, ולכן העלי' לרגל השלושים יעשה בי"ג אדר השני (אבל אם יקשה הדבר רשאי לבוא ביום ט"ו לירושלם ולעלות לקבר), ובימי היא"צ, בשנה מעוברת יבוא רק באדר הראשון (ומותר אז לבתחלה ביום פורים קטן עצמו), ובשנה פשוטה יקדים, מלבד כשהי ט"ו ביום ב' שאז הורה לאחר לט"ז ולא לבוא בתענית אסתר מוקדם ביום ה' י"א אדר ו(יצוין שרבנו נמנע מלהשיבו בזה משנה לחברתה, אלא אמר בכל שנה אם לא תהי' תחית המתים עד השנה הבאה, תשאלני אז על כך)".
     2. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' ל"ב אות קל"ו) – "אין עולים לקבר בי"ד ובט"ו אדר ולכן מי שיש לו יארצייט בי"ד או בט"ו אדר שיעלה לקבר בט"ז אדר".
  3. **פורים משולש**.
     1. עי' סי' תרפ"ח סעי' ו', לשיטות ומראי מקומות.
  4. **זכר לחורבן**.
     1. עי' סי' תרצ"ה סעי ב', לשיטות ומראי מקומות.
  5. מראי מקומות.
     1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ח אות ט"ו, יו"ד ח"ב פרק פ"ח אות ל"ד) – "אבל תוך השבעה שבכל שנה פותח את חנותו בפורים, לצורך היום, לא יפתח את חנותו בפורים, ואינו נחשב כאבלות בפרהסיא שנאסרה בפורים".

1. אבל להתפלל לפני העמוד בפורים.

הטעם לחלק בין ר"ח [שכמה נוהגים להתפלל] ולפורים. שר"ח הוא דין ב"תפילה", דהלל אינו מתפלל אלא מתוך שמחה. משא"כ פורים הוא מצד שהוא ימי שמחה כל היום. כדאי' במנחת אלעזר, ועוד.

* 1. **תפילת ערבית ליל י"ד [לבני כרך ליל ט"ו]**.
     1. יכול להתפלל.
        1. מהר"ם מינץ (סי' מ"ג) – "דאבל מתפלל בחנוכה ופורים ור"ח וח"ה בערב, ולא ראינו מעולם למחות באבלים להתפלל".
        2. שכנה"ג (הג' טור יו"ד סי' שצ"א ס"ק א') – "ובתשו' למהר"ם מינץ סימן מ"ג כתוב, אבל מתפלל בר"ח ובחנוכה ופורים וח"ה בערב, ובשחרית מתפלל עד תפלת י"ח והחזן גומר השאר".
        3. גליון מהרש"א (יו"ד סי' שע"ו על סעי' ד') - לשונו מובא לקמן.
        4. מנחת אלעזר (ח"ב סי' ל"ב) - לשונו מובא לקמן.
        5. הגר"מ אליהו זצ"ל (מקראי קודש, פורים פרק י"ד סוף הע' ל"ז) - לשונו מובא לקמן.
        6. תפילה כהלכתה (פרק כ"ד סעי' מ"ה) - לשונו מובא לקמן.
        7. אשי ישראל (פרק מ"ט סעי' כ"ו) – "אָבֵל בתוך י"ב חודש על אביו או אמו, או תוך ל' יום על שאר הקרובים יכול להיות ש"ץ בימי הפורים לתפילת מנחה ומעריב".
     2. שלא יתפלל.
        1. כנסת יחזקאל (סי' מ"ה אות ל"ה) – "האבל ביב"ח רשאי להתפלל לפני העמוד בכל ימים שאין אומרים תחינה ואין הקהל יכולין לעכב. אמנם יום שאומרים הלל ולילה הראשון דחנוכה ובי"כ ושבתות ופורים לא יתפלל לפני העמוד ואם הוא ש"ץ קבוע יתפלל ובי"כ אם ליכא דעדיף מיניה יתפלל אמנם בימי סליחות יתפלל אף סליחות".
        2. פמ"ג (מגידות סי' פ"ג) – "ויראה דאין להתפלל אבל בראש חודש חנוכה ופורים, וכללא הוא דכל שאין אומרים למנצח וא"א אין לאבל להתפלל".
        3. יוסף דעת (סי' שע"ו על סעי' ז' ד"ה בהג"ה אבל) – "ולענין חנוכה ופורים וכל הימים שאין אומרים בהם תחנון לא נתבאר ולפענד"נ דבימים שמצד דין התלמוד הם ימי שמחה כגון חנוכה ופורים ומכ"ש ר"ח אין לאבל להתפלל בהם דכיון דהם ימי שמחה אין לאבל להתפלל בהם **וכמדומה דהמנהג כן** ... אחר זמן הגיע לידי שו"ת מהר"ם מינץ ...".
        4. בה"ל (סי' קל"ב מאמר קדישין) – "האבל מתפלל לפני העמוד אפילו בימים שאין אומרים בהם תחנון אבל בימים שאין אומרים בהם למנצח ואא"א אין להאבל להתפלל לפני העמוד".
        5. עי' אג"מ (יסודי שמחות מילואים חלק ז' אות י"זb [עמ' קמ"ה], עמ' קמ"ט הע' כ"ה) -

It is preferable that a mourner should also refaim from leading the services during Maariv or Mincha.

* + - 1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה תפילה פרק י"ח סעי' י"ט) – "וכן אינו עובר בי"ד באדר גם בירושלם, כמו בט"ו".
      2. הגריש"א זצ"ל (ציוני הלכה הל' אבילות עמ' תס"ט) – "שאלה: האם ראוי לכתחילה להתפלל לפני העמוד בחנוכה: תשובת רבינו: מנהגינו שמתפלל לכתחילה עד הלל. רבינו לא הניח בבית מדרשו לאבל להתפלל לפני התיבה בפורים, והזכיר את דברי הגר"א שהמליץ על כך 'אבל וחפוי ראש' ... אחד ממתפללי המנין של רבינו התפלל לעילוי נשמת סבו, שלא הניח בנים, וביקש להתפלל לפני העמוד בליל פורים. אמר רבינו: יתפלל השליח ציבור הקבוע בימים טובים".
      3. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (הע' על ס' פני ברוך עמ' תצ"ד אות צ"ה) – "וכן בפורים שלא יתפלל כל היום".
      4. עי' נטעי גבריאל (אבילות ח"ב פרק נ"ט סעי' א') – "פורים אין אבל מתפלל לפני התיבה ערבית ושחרית, ומנחה, וי"א שמותר להתפלל בפורים לפני התיבה, **ומנהג רוב העולם** שאין אבל מתפלל בפורים כלל לפני התיבה, וי"א שמתפלל מאשרי ובא לציון".
      5. שערי ימי פורים (שו"ת סי' ה', עמ' קי"ח) – "מנהגנו שאין אבל מתפלל לפני התיבה בפורים לא שחרית ולא מנחה ומעריב. אף שבחנוכה נוהגים שמתפלל מנחה ומעריב (כמש"כ המ"ב בסי' תרע"א ס"ק מ"ד), ויש מקילים שיתפלל גם שחרית עד הלל, וחנוכה ופורים בכמה דברים דיניהם שווים. מ"מ פורים שהוא זמן שמחה יתירא אינו מתאים לאבל להתפלל לפני התיבה. ודוקא פורים של פרזים לפרזים, ופורים של מוקפים למוקפים, אבל אין אוסרים של זה בזה. אבל יארצייט כן מתפלל לפני התיבה. כי אבל יוכל להתפלל בשאר הימים, אבל היארצייט הוא רק היום ואם לא עכשיו אימתי".
      6. הגר"ע אויערבאך שליט"א (מה טובו גליון ט' סוף עמ' קפ"ו) - לשונו מובא לקמן.
      7. עי' פסקי תשובות (סי' תרצ"ו אות ח') – "והמנהג הפשוט בהרבה קהלות ישראל שאין האבל מתפלל לפני העמוד בפורים, גם לא כל י"א חודש".
      8. הל' אבילות (ארטסקרול, אבילות עמ' רס"א).
    1. מראי מקומות – פני ברוך (פרק ל"ה סעי' י"ג, לשונו מובא לקמן), קיצור דברי סופרים (פרק נ"ו סעי' נ"ט), מקראי קודש (פורים פרק י"ד סעי' י"א-א').
  1. **תפילת שחרית יום י"ד [לבני כרך יום ט"ו]**.
     1. מתפלל עד תפלת י"ח [דהיינו להתפלל עד אחר שהתפלל י"ח בלחש, ואז בא החזן ועומד במקומו ומתפלל י"ח בקול רם].
        1. שכנה"ג (הג' טור יו"ד סי' שצ"א ס"ק א') – "ובתשו' למהר"ם מינץ סימן מ"ג כתוב, אבל מתפלל בר"ח ובחנוכה ופורים וח"ה בערב, ובשחרית מתפלל עד תפלת י"ח והחזן גומר השאר".
           1. מנחת אלעזר (ח"ב סי' ל"ב) – "ובשיירי כנה"ג כפי הנראה חשב לאשר כי מהר"ם מינץ כ' שבחנוכה נהגו להתפלל ע"כ כ' (בשכנה"ג) גם פורים אגב שוטפי' כיון דדמי' לי' וכן גם הטעם שכ' משום הלל שהוא שמחה וא"כ גם בפורים רק המגילה קריאתה זו הלולא אבל לא תפלת שחרית ע"כ כ' גם פורים (ומה שכתב במהר"ם מינץ עד תפלת י"ח בלחש ושהתפלה בקול רם התפלל אחר **היינו בע"כ הטעם משום על הנסים** בחנוכה ויעלה ויבא בר"ח שמזכיר בקול וא"כ לפי"ז גם מנחה אין להניח להתפלל מטעם התפלה בקול בר"ח וחנוכה ושם כ' שבערב לכ"ע נוהגים היתר על כרחך היינו רק במעריב והעולם לא נהגו כן וצ"ע) אולם באמת נ"ל הטעם שי"ל שבדיוק כ' במהר"ם מינץ רק חנוכה להתיר עד תפלת י"ח בלחש מחמת שפורים הוא ימי שמחה כל היום וא"כ כ"ש התפלה צריך להיות בשמחה משא"כ בחנוכה שהוא רק להודות ולהלל ואף שהרמב"ם כ' שחנוכה ופורים ימי שמחה הם כמ"ש הט"ז בריש הל' חנוכה מ"מ פשטי' דהפוסקי' וכ"כ המחבר דחנוכה רק להודות ולהלל ולא לשמחה ע"כ כ' במהר"ם מינץ רק בחנוכה אבל בפורים אסור כל התפלה בשחרית".
     2. יכול להתפלל.
        1. גליון מהרש"א (יו"ד סי' שע"ו על סעי' ד') – "ובראש חדש חנוכה ופורים יתפלל עד הלל, [שיירי] כנסת הגדולה סימן שצ"א [הגה"ט אות א]".
        2. גשר החיים (ח"א פרק כ"ג אות ד' ס"ק ה') – "ובר"ה חנוכה ופורים מתירין לכל אבל להתפלל מנחה ומעריב ושחרית עד הלל. והלל ומוסף מתפלל אחר (וכאשר הביא גליון מהרש"א שם שע"ו בשם הכנה"ג, וכ"כ בא"ר סס"י תקפ"ב ופרמ"ג תרע"א שם מ"ז ח')".
        3. הגר"מ אליהו זצ"ל (מקראי קודש, פורים פרק י"ד סוף הע' ל"ז) – "**שמנהג הספרדים** שאבל בין תוך יב"ח ובין תוך שלושים לאב ואם עולה כש"ץ, ואפי' אם יש אדם אחר טוב כמותו להיות ש"ץ. ורק אבל תוך שבעה לא יעלה כש"ץ בפורים".
        4. תפילה כהלכתה (פרק כ"ד סעי' מ"ה) – "ויש שהתיר לאבל להתפלל לפני העמוד בפורים".
     3. שלא יתפלל.
        1. מהר"ם מינץ (סי' מ"ג [לפי המנ"א, משא"כ שכנה"ג. עי' לשונם לעיל]) – "אך בבקר בחנוכה ופורים ור"ח וח"ה נמנעים אבל להתפלל, משום דהלל אינו מתפלל אלא מתוך שמחה, לכך אין לאבל להתפלל".
        2. כנסת יחזקאל (סי' מ"ה אות ל"ה) - לשונו מובא לעיל.
        3. פמ"ג (מגידות סי' פ"ג) - לשונו מובא לעיל.
        4. גר"א (עליות אליהו במעלת הסולם הע' י"ג אות ו', עמ' י"ז-א') - לשונו מובא לקמן.
        5. יוסף דעת (סי' שע"ו על סעי' ז' ד"ה בהג"ה אבל) - לשונו מובא לעיל.
        6. מנחת אלעזר (ח"ב סי' ל"ב) – "וכן פה בעירנו מחמירים בפורים שלא להתפלל אבל תוך יב"ח לפני התיבה ... ולא קשה לפי"ז ממ"ש במהר"ם מינץ כשמדבר בתפלת ערבית כ' בפירוש דאבל מתפלל בחנוכה ופורים ור"ח בערב ולא ראינו מעולם להחמיר לענין ערבית הרי הזכיר גם פורים להיתרא. וי"ל שפיר כיון דדרשינן בש"ס מגילה דף ז' דסעודת פורים שעשאה בלילה לא יצא משום דימי משתה ושמחה כתיב ולא בלילה וא"כ בפורים חיוב שמחה רק כל היום היא ע"כ מותר בערבית. ובשחרית בפורים אין לאבל להתפלל כלל תוך יב"ח כנ"ל ומעתה אין מקום בזה להיתרו הנז' שכ' מע"ל".
        7. בה"ל (סי' קל"ב מאמר קדישין) – "האבל מתפלל לפני העמוד אפילו בימים שאין אומרים בהם תחנון אבל בימים שאין אומרים בהם למנצח ואא"א אין להאבל להתפלל לפני העמוד".
        8. קהלות יעקב (חשוקי חמד מגילה ריש דף ו:, כל לשונו מובא לקמן) – "שאסור".
        9. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה תפילה פרק י"ח סעי' י"ט) – "וכן אינו עובר בי"ד באדר גם בירושלם, כמו בט"ו".
        10. הגריש"א זצ"ל (ציוני הלכה הל' אבילות עמ' תס"ט) - לשונו מובא לעיל.
        11. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (הע' על ס' פני ברוך עמ' תצ"ד אות צ"ה) – "וכן בפורים שלא יתפלל כל היום".
        12. עי' נטעי גבריאל (אבילות ח"ב פרק נ"ט סעי' א') - לשונו מובא לעיל.
        13. שערי ימי פורים (שו"ת סי' ה', עמ' קי"ח) - לשונו מובא לעיל.
        14. הגר"ע אויערבאך שליט"א (מה טובו גליון ט' סוף עמ' קפ"ו) - לשונו מובא לקמן.
        15. עי' פסקי תשובות (סי' תרצ"ו אות ח') - לשונו מובא לעיל.
        16. הל' אבילות (ארטסקרול, אבילות עמ' רס"א).
     4. מראי מקומות – פני ברוך (פרק ל"ה סעי' י"ג, לשונו מובא לקמן), קיצור דברי סופרים (פרק נ"ו סעי' ס'), מקראי קודש (פורים פרק י"ד סעי' י"א-א').
        1. אשי ישראל (פרק מ"ט סעי' כ"ו) – "אך לא לתפילת שחרית. ויש הסוברים שרשאי להתפלל גם בתפילת שחרית".
  2. **תפילת מנחה בי"ד [לבני כרך תפילת מנחה בט"ו]**.
     1. יכול להתפלל.
        1. הגר"מ אליהו זצ"ל (מקראי קודש, פורים פרק י"ד סוף הע' ל"ז) - לשונו מובא לעיל.
        2. תפילה כהלכתה (פרק כ"ד סעי' מ"ה) - לשונו מובא לעיל.
        3. אשי ישראל (פרק מ"ט סעי' כ"ו) - לשונו מובא לעיל.
     2. שלא יתפלל.
        1. כנסת יחזקאל (סי' מ"ה אות ל"ה) - לשונו מובא לעיל.
        2. פמ"ג (מגידות סי' פ"ג) - לשונו מובא לעיל.
        3. גר"א (עליות אליהו במעלת הסולם הע' י"ג אות ו', עמ' י"ז-א') – "ושמעתי מיד"נ הרב הגאון ר' יעקב קאוונער מווילנא נ"י ששמע שפ"א בפורים רצה אבל א' להתפלל מנחה בבית מדרשו של הגאון ולעבור לפני התיבה וכאשר התעטף ראשו בטלית לעבור לפני התיבה מנע אותו הגאון ואמר בצחות על מה שהתעטף ראשו בטלית אבל וחפוי ראש".
        4. יוסף דעת (סי' שע"ו על סעי' ז' ד"ה בהג"ה אבל) - לשונו מובא לעיל.
        5. מנחת אלעזר (ח"ב סי' ל"ב) - לשונו מובא לעיל.
        6. בה"ל (סי' קל"ב מאמר קדישין) – "האבל מתפלל לפני העמוד אפילו בימים שאין אומרים בהם תחנון אבל בימים שאין אומרים בהם למנצח ואא"א אין להאבל להתפלל לפני העמוד".
        7. עי' אג"מ (יסודי שמחות מילואים חלק ז' אות י"זb [עמ' קמ"ה], עמ' קמ"ט הע' כ"ה) -

It is preferable that a mourner should also refaim from leading the services during Maariv or Mincha.

* + - 1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה תפילה פרק י"ח סעי' י"ט) – "וכן אינו עובר בי"ד באדר גם בירושלם, כמו בט"ו".
      2. הגריש"א זצ"ל (ציוני הלכה הל' אבילות עמ' תס"ט) - לשונו מובא לעיל.
      3. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (הע' על ס' פני ברוך עמ' תצ"ד אות צ"ה) – "וכן בפורים שלא יתפלל כל היום".
      4. עי' נטעי גבריאל (אבילות ח"ב פרק נ"ט סעי' א') - לשונו מובא לעיל.
      5. שערי ימי פורים (שו"ת סי' ה', עמ' קי"ח) - לשונו מובא לעיל.
      6. הגר"ע אויערבאך שליט"א (מה טובו גליון ט' סוף עמ' קפ"ו) – "אבל בתוך י"ב חודש לא יתפלל בפורים לפני העמוד".
      7. עי' פסקי תשובות (סי' תרצ"ו אות ח') - לשונו מובא לעיל.
      8. קיצור דברי סופרים (פרק נ"ו סעי' ס"א).
      9. הל' אבילות (ארטסקרול, אבילות עמ' רס"א).
    1. מראי מקומות.
       1. פני ברוך (פרק ל"ה סעי' י"ג) – "י"א שאבל אינו מתפלל בפורים אפילו במנחה".
  1. **שושן פורים ט"ו אדר [ולבני כרך י"ד אדר] - השאלה רק להשיטות שסוברים האבל לא יתפלל לפני העמוד בפורים, עי' לעיל**.
     1. יכול להתפלל.
        1. יוסף דעת (סי' שע"ו על סעי' ז' ד"ה והנה) – "והנה בשושן פורים קרה מעשה פה לבוב ... וזה היה במנחה לשושן פורים ונשאלתי ואמרתי באמת שזה האבל על אביו יש לו קדימה מזה שיש לו יא"צ על אחותו ...".
        2. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (הע' על ס' פני ברוך עמ' תצ"ד אות צ"ה) – "אבל בשושן פורים איני מקפיד גם לא במקום שקוראים המגילה שנית מחמת הספק".
        3. הגר"א נבנצל שליט"א (ירושלים במועדיה בין המצרים עמ' ש"ג אות קי"ח) – "אבל יכול להתפלל לפני העמוד בי"ד באדר [פורים דפרזים] בירושלם [כן הורה לי אדמו"ר זללה"ה]".
        4. שערי ימי פורים (שו"ת סי' ה' [לשונו מובא לעיל], הע' י"ט).
        5. הגר"ע אויערבאך שליט"א (מה טובו גליון ט' סוף עמ' קפ"ו) – "אולם בן כרך בפורים דפרזים או בן עיר בפורים דכרכים יש לו להתפלל לפני העמוד".
        6. אהל יעקב (אבילות פרק ה' אות ח') – "אבל יכול להתפלל לפני העמוד בי"ד באדר [פורים דפרזים] בירושלים".
     2. שלא יתפלל.
        1. לפי הפמ"ג (מגידות סי' פ"ג) - לשונו מובא לעיל.
        2. לפי הבה"ל (סי' קל"ב מאמר קדישין) – "האבל מתפלל לפני העמוד אפילו בימים שאין אומרים בהם תחנון אבל בימים שאין אומרים בהם למנצח ואא"א אין להאבל להתפלל לפני העמוד".
     3. דעת הגרשז"א זצ"ל.
        1. שלא יתפלל.
           1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה תפילה פרק י"ח סעי' י"ט) – "וכן אינו עובר בי"ד באדר גם בירושלם, כמו בט"ו".
        2. יכול יתפלל.
           1. הגרשז"א זצ"ל (ירושלים במועדיה בין המצרים עמ' ש"ג אות קי"ח [לשונו מובא לעיל], שלמי מועד עמ' ר"צ) – "רבינו התיר לאבל בי"ד באדר בירושלים לעבור לפני התיבה".
     4. מראי מקומות – קיצור דברי סופרים (פרק נ"ו סעי' ס'), הל' אבילות (ארטסקרול, אבילות עמ' רס"ב).
        1. נטעי גבריאל (אבילות ח"ב פרק נ"ט סעי' ג') – "שושן פורים מתפלל אבל לפני התיבה, והרבה נוהגין שאין מתפלל לפני העמוד".
     5. **אבל בן פרוז כש"ץ בשושן פורים בירושלים**.
        1. שלא יתפלל.
           1. הגר"א נבנצל שליט"א (בשובי לירושלים אות ע"ו, עמ' רל"ז) – "אבל בן פרוז כש"ץ בשושן פורים בירושלים שאלה: האם מותר לאבל בן פרוז לגשת לפני העמוד בשושן פורים ירושלים. תשובת הגר"א נבנצל: 'לא'. אמנם אמר הגר"א נבנצל שסבר הגרש"ז אוירבך, שאבל רק בפורים שלו עצמו לא יגש לפני העמוד, אבל בפורים שאינו שלו, כגון שהאבל הוא פרוז, יכול הוא ליגש לעמוד בפורים דמוקפין (ירושלים במועדיה שם ודלא כמש"כ בהליכות שלמה יח ח). הערת הגר"ש אבינר: אשכנזים לא. כי זה יום שמחה שלהם ולא ראוי ש"צ השרוי באבל (ביה"ל קלב סוף מאמר קדישין. פס"ת קלב לא. פני ברוך לה יג - דלא כפני ברוך כט כד סה). ספרדים כן (מקראי קודש פורים לרב הררי יד יא)".
           2. הגר"ע אויערבאך שליט"א (מה טובו גליון ט' סוף עמ' קפ"ו) – "ואם הבן עיר מגיע ביום ט"ו לירושלם שלא יתפלל לפני העמוד כיון שאצל הציבור זה פורים".
  2. **פורים קטן**.
     1. עי' לקמן.
  3. **פורים משולש**.
     1. עי' לעיל.

1. משלוח מנות - סעיף ו'.
   1. **לאבל לשלוח מנות**.
      1. ראוי שאבל ישלח מנות רק לאדם אחד.
         1. בן איש חי (שנה א' פר' תצוה הל' פורים אות י"ח) – "אבל תוך י"ב חודש של אב או של אם יקיים משלוח מנות, אך לא ישלח להרבה בני אדם, אלא יקיים המצוה הזאת באדם אחד דוקא, ולו לא ישלחו אחרים כלל".
         2. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ז אות ג', בלילה ההוא עמ' י"ח ד"ה אבל) – "וראוי שישלח רק לאדם אחד ולא יותר".
      2. מראי מקומות.
         1. קיצור דברי סופרים (פרק נ"ד סעי' ט') – "אבל בפורים חייב האבל לשלוח מנות אפילו תוך שבעה. אכן כל דבר שמחה לא ישלח. וכן לא ישלח אלא כפי החיוב ולא יותר. ומהר"ם מרוטנבורג כתב שחייב לשלוח לשנים או לשלשה בני אדם".
         2. קיצור דברי סופרים (פרק נ"ד סעי' י') – "אם אחד לא ידע שהוא אבל ושלח לו מנות מותר לחזור ולשלוח לו".
   2. **לשלוח מנות לאשתו של אבל**.
      1. מיקל.
         1. הליכות אבן ישראל (מועדים ח"ב פרק ס"א אות ז', אות ח' [לשונו מובא לקמן]) – "אף שאין שולחין מנות לאבל כל י"ב חודש, מ"מ יכולים לשלוח לאשתו".
         2. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ז אות ג', יו"ד ח"ב פרק צ' אות מ"ט) – "ולשלוח משלוח מנות בפורים לאשתו של האבל, מותר, דאף על פי שמה שקנתה אשה קנה בעלה, אין שום איסור להבעל לקנותו אלא רק לשלוח לו, ומכיון שלא שלחו לו מותר".
         3. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' ל"א אות קי"ד) – "אין לשלוח משלוח מנות לבני ביתו של האבל באופן שניכר שהוא הערמה רק אשתו תשלח לאשת האבל".
   3. **אם שלחו לאבל**.
      1. מותר לו לקבל.
         1. כתב סופר (או"ח סי' קמ"א) – "ומינה דא"צ האבל להחזיר לו דזיל בתר טעמא שאין שולחין לאבל דהוי כשואל בשלומו וכיון דמשלח כבר עבר ושלח לו ושאל בשלומו, אם מקבלו האבל או לא, אינו מעלה ואינו מוריד אפי' אם לא הי' יוצא המשלח כשמחזיר, כ"ש שכבר יצא ועשה שלו דאין קפידא אם מקבלו או לא ואפי' אבל תג"י שאין מחזיר שלום מותר לקבל, ואין קפידא אלא למשלח כנ"ל פשוט".
         2. הגריש"א זצ"ל (יו"ד ח"ב פרק צ' אות מ"ט) – "איסור שילוח מתנות לאבל הוא מדין שאילת שלום, עי' רמ"א סוס"י שפה, ואם מי שאינו יודע מהדין שלח לו, נראה שרשאים לקבל, וכיוצ"ב כתב בכתב סופר או"ח סי' קמא לענין שילוח מנות בפורים לאבל".
         3. שבט הלוי (ח"י סי' ק"ז אות ג') – "בדין אין שולחים משלוח מנות לאבל אם חייב לסרב לקבל, או דיעבד שרי לקבל, לדידי פשוט דשרי לקבל, דהרי אבל כל יב"ח דלא שולחים לו הוא מדין שאילת שלום שאסור לאבל על אביו ואמו כל יב"ח, כמבואר או"ח סי' תרצ"ו, וביו"ד סי' שפ"ה מוכח דאם דיעבד שאל מי שהוא בשלומו שמותר להשיב יע"ש, וזה פשוט".
         4. חוט שני (שלמי תודה פורים עמ' של"ו ד"ה האבל).
         5. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' ל"א אות קי"ב) – "אם שלחו לאבל תוך י"ב חודש משלוח מנות (דהיינו אחד שלא ידע את הדין שאין לשלוח לאבל) נראה שאינו צריך לסרב לקבל. וכן בתוך השבעה מותר לו לקבל".
         6. קיצור דברי סופרים (פרק נ"ד סעי' א') – "ומ"מ אם אחד שלח מנות לאבל [אפילו במזיד שידע שהוא אבל ושלח לו] מותר לאבל לקבלם אפילו בפורים ואין צריך להחזירם. ואפילו בתוך שבעה. ואפילו תוך ג' ימים ראשונים. [**אך אם עבר ושלח לו דבר של שמחה** נראה דאסור לאבל לקבלו]".
         7. **פסקי תשובות (אות י') – "ואם שלחו לו משלוח מנות מותר לאבל לקבלן וא"צ להחזירו, והנותן יצא בזה ידי חובת משלוח מנות".**
   4. **לשלוח מנות לרב או מלמד**.
      1. מיקל, דהוי כפריעת חוב.
         1. דברי מלכיאל (ח"ה סי' רל"ז) – "וע"ד רב שהוא אבל ר"ל אם מותר לשלוח לו בפורים משלוח מנות. יפה כתב כ"ת דזה הוי כשילום חוב ואין זה מצד שמחה. והוא דבר האבד דודאי שרי. וגם דלא גרע מצדקה וכמ"ש המג"א סי' תרצ"ו".
      2. מחמיר.
         1. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' ל"א אות קי"ג) – "אין לשלוח מנות לרב ר"מ או מלמד שהוא אבל, ולא אמרינן דהוי פריעת חוב, ואף לא יבואו לביתו בפורים לשמוח כנהוג בכל שנה, אולם אם באו מותר לו לקבל אותם, אולם ראוי שיודיע שלא יבואו בשנה הזאת כיון שהוא אבל".
         2. **הגרח"ק זצ"ל (תורת המועדים ס"ק י"ב אות ג') – "שאין להתיר לשלוח לרבו בעודו אבל. אמנם אפשר לשלוח לרבו כסף כמקובל".**
      3. **מראי מקומות – אג"מ (יסודי שמחות עמ' קי"ז הע' צ"ג, לענין חנוכה)****.**
         1. הליכות אבן ישראל (מועדים ח"ב פרק ס"א אות ח') – "וה"ה תלמידים הרוצים לשלוח מנות לרבם כשהוא בשנת האבל, יכולים להביא עבור הרבנית".
   5. מראי מקומות.
      1. הגר"א נבנצל שליט"א (אהל יעקב) – "בספר גשר החיים מיקל לשלוח מנות לאבל אחרי ל' האם יכולים לסמוך על זה. תשובה: לענ"ד לא. [הוי שאלת שלום]".
      2. הגר"א נבנצל שליט"א (אהל יעקב) – "האם מותר לשלוח מנות לקטן שהוא באבל בתוך השבעה. תשובה: כן. [שאין חינוך באבילות בקטן]".
2. אונן - סעיף ז'.
   1. **קריאת מגילה**.
      1. הליכות אבן ישראל (מועדים ח"ב פרק ס"א אות ג') – "אונן ביום הפורים, יכול לצאת ידי חובת קריאת המגילה קודם הקבורה, ואין צריך לשמוע שנית לאחר שיקברו את המת".
      2. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ג אות כ') – "ומי שהיה אונן בתחילת היום, הא דמתחייב בקריאת המגילה אחר כך, הוא משום שנקבע בתחילת היום, דהיום הוא יום פורים אצלו, ורק היה פטור מקיום המצות".
   2. **בשר ויין**.
      1. מחבר (סי' תרצ"ו סעי' ז') – "יש מי שאומר שאונן מותר בבשר ויין, דלא אתי עשה דיחיד דאבילות ודחי עשה דרבים דאורייתא לשמוח בפורים, דדברי קבלה נינהו שהם כדברי תורה".
      2. קיצור דברי סופרים (פרק ה' סעי' צ"ח) – "בפורים מותר בבשר ויין ביום [ומברך לפניה ולאחריה] ולא בלילה [ויש אוסרים אף ביום]".
   3. **מתנות לאביונים**.
      1. קיצור דברי סופרים (פרק ה' הע' ס"ז) – "בשם מנחת שלמה דפטור גם ממצוות צדקה אם לא כשעושה לעילוי נשמת המת שאז מותר, וממילא חייב גם לתת מתנות לאביונים בפורים. [ולענ"ד אין להתיר מתנות לאביונים אף שעושה לעילוי נשמת המת כמו שלא התירו לקיים כל המצוות לעילוי נשמת המת]. עיי"ש".
   4. **אם נתן מתנות לאביונים לעני כשהיה אונן, אם יצא יד"ח**.
      1. מקיים המצוה.
         1. תולדות יעקב (יו"ד סי' ל"א אות ג' ד"ה וכה"נ, עמ' קל"ט) – "הדעת נותן בהחלט דיצא בו ידי מתנות לאביונים כי צדקה מקרי".
         2. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תשל"א) – "***שאלה: אם נתן מתנות לאביונים לעני כשהיה אונן אם יצא יד"ח. תשובה: יצא".
   5. **משלוח מנות: שלח מנות לחברו ונודע אח"כ שהיה השולח אונן**.
      1. יצא.
         1. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תשמ"ט) – "***שאלה: שלח משלוח מנות ואח"כ נודע לו בשעה ששלח היה אונן אם יצא יד"ח. תשובה: יצא".
         2. אבני דרך (חי"א סי' ק"ט, פרדס יוסף החדש פורים סי' תרצ"ה אות תש"ב עמ' תקי"ג) – "לענ"ד פשוט דיצא האונן (שלא ידע שנפטר לו מת) ידי חובה של מצוות הפורים שקיים כאשר לא ידע שהוא אונן".
      2. שאם האונן לא ידע, א"צ להודיע ופשוט שייצא יד"ח.
         1. הגר"א נבנצל שליט"א (אבני דרך חי"א סי' ק"ט הע' ב') – "כשאינו יודע לא חלה עליו אנינות ומותר אף להזמינו לחתונה וכיו"ב".
         2. משנת יוסף (אבני דרך חי"א סי' ק"ט הע' א') – "פשוט שאם האונן לא ידע, שאז א"צ להודיע כבשו"ע (יו"ד סי' תב) ... ואם אין להודיע הרי מקיים כמה וכמה מצוות".

* 1. **משלוח מנות: היה המקבל אונן, אם יצא הנותן יד"ח**.
     1. לא יצא.
        1. תולדות יעקב (יו"ד סי' ל"א אות ג' ד"ה וכה"נ, סוף עמ' ס"ח) – "לכן אם אירע אשר אחד שלח מנות להאונן ב"מ אין יוצא בזה ידי חיוב משלוח מנות איש לרעהו דהואיל דהאונן אינו ב"ח לאו רעהו מקרי דהא דהא אפי' לאבל בתוך יב"ח יש מקצת פוסקים שאומרים דלא יצא ידי שלוח מנות משום דלא נתקן בה רק משום שמחה ואבל לאו בר שמחה הוא וע' בח"ס או"ח בסי' קצ"ו וכ"ש גבי אונן בודאי הדעת נותן דלא יצא בו".
        2. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תשנ"ב) – "***שאלה: השולח משלוח מנות ונודע לו אח"כ שהיה המקבל אונן אם יצא יד"ח דסו"ס הרבה שמחה ורעות. תשובה: לא".
     2. יצא.
        1. הגר"ש דבילצקי זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב הע' עלתשובה תשנ"ב) – "בתשו' למח"ס גם אני אודך שיוצא".
     3. מראי מקומות – שמעתתא כהלכתא (סי' מ"ה), הרח"א שיינברגר (גם אני אודך ח"א סי' ע"ד).

**תחפושת, והזיק ע"י שתית יין**

# סי' תרצ"ו סעיף ח'

1. נישואין בפורים.
2. תחפושת (costumes).
3. תחפושת שונות.
4. תפילה בתחפושת.
5. דין לא ילבש בפורים.
6. הזיק ע"י שתיית יין: כל השנה.
7. גזילה: לשם שמחה.
8. מזיק: לשם שמחה - סי' תרצ"ה סעי' ב'.
9. שאר מצות.
10. *ברכת המזון, ברכות, תפילה*.
11. נישואין בפורים.
    1. **מיקל**.
       1. מחבר (סעי' ח') – "מותר לישא אשה בפורים".
       2. שע"ת (ס"ק י"ב) – "לישא. עבה"ט ועיין פר"ח שכת' גם כן שלא לישא בפורים ובבר"י כת' בשם מופת הדור מוהר"ר יצחק הכהן ז"ל עם היותו תלמיד הפר"ח הורה להתיר לישא בפורים כהוראות הש"ע וכן פשט המנהג במדינות אלו".
       3. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ח אות י"א) – "ולמעשה המנהג להתיר נישואים בפורים".
    2. **מחמיר**.
       1. מג"א (ס"ק י"ח) – "לפי מה שכתבתי ריש סימן תקמ"ו דקיימא לן כמאן דאמר אין מערבין שמחה בשמחה גם הכא אסור לכן נ"ל שיעשה החופה ביום י"ג כנ"ל".
       2. פר"ח (על סעי' ח') – "בסימן תרפ"ח סעיף (ה') [ו] העליתי, שאסור לישא אשה בפורים".
       3. ערה"ש (סעי' י"ב) – "מותר לישא אשה בפורים בין בי"ד בין בט"ו וכ"ש שמותר לעשות פדיון הבן דאע"ג דביו"ט אסור ילפינן מקרא ושמחת בחגך ולא באשתך אבל בפורים ליכא קרא ומ"מ לטעם דאין מערבין שמחה בשמחה גם בפורים אסור וכן הסכימו גדולי האחרונים [מג"א ססקי"ח ופר"ח] ויש לעשות החופה בי"ג וכן בט"ו וודאי מותר [וכ"כ המרדכי הביאו העט"ז שאין לישא בפורים]".
    3. **פורים משולש**.
       1. עי' סי' תרפ"ח סעי' ו', לשיטות ומראי מקומות.
    4. מראי מקומות – מ"ב (ס"ק כ"ח), פסקי תשובות (אות י"ב).
12. תחפושת: נהגו ללבוש פרצופים בפורים.
    1. **מקור**.
       1. מהר"י מינץ (סי' ט"ו) – "על דבר לבישת הפרצופים שנוהגין ללבוש בחורים וגם בתולות זקנים עם נערים בפורים. הנה ראיתי שכבר פסק להתיר אהובי ועמיתי מחות' כרכא דכולא ביה אבקת הרוכלי' ריש כלה וריש גולה האשל הגדול מהר"ר אליקים סג"ל יצ"ו והוציא כאור משפטו כאשר נמוקו עמו. וראיותיו מוכיחין עליו כאלו יצאו מפי הגבורה ע"כ המהרהר אחריו כמהרהר אחר השכינה אף אני אמרתי להביא ראיה להתיר לא כמהרהר אחרי הרב הגדול יצ"ו ולא כמחזיק דבריו כי אינו צריך ועוד כי ראיותיו דידיה אלימי מראיות דידי. אבל באתי לטול שכר שיבא מכשורא דמצוה ליתן טעם ולהביא ראיה מה ראו על ככה גדולי' וחסידי עולם ז"ל שנתגדלתי אצלם אשר ראו בניהם ובנותיהם חתניהם וכלותיהם לובשין אותן פרצופים ושינוי בגדיהם מבגדי איש לבגדי אשה וכן להיפך. ואם היה ח"ו נדנוד עבירה חלילה וחס להם לשתוק ולא ימחו וכ"ש וק"ו באיסור לאו אלא ודאי היה להם ראיה וסמך שהיתר גמור הוא ואין בלבוש זו הרהור עבירה לאפוקי מלבו של פלגאה וצדוקי ומוחרם גרשם בונה פאצ"ו המדבר והמהרהר אחר מטתן של גדולים וחסידי עולם זצ"ל ...".
       2. רמ"א (סעי' ח'), לבוש (סעי' ח') – "שנהגו ללבוש פרצופים בפורים".
          1. בשם רמ"א (לב העברי ירושלים תש"נ ח"א עמ' ד' אות ב') – "דמנהג הרמ"א היה להתחפש בפורים בבגדים אחרים במוצאי פורים וצעק בכל בית שילכו להתפלל מעריב וזה היה השבח הל"ג שאמרו בהספידו עליו שהיה בן ל"ג - וחיבר ל"ג ספרים וספדו עליו ל"ג שבחים".
    2. **אם הוא חוקתיהם**.
       1. מחמיר.
          1. הגר"מ מאזוז (סנסן ליאיר שו"ת סי' י"ב) – "אבל מקור אמתי למנהג אין. **וקרוב לודאי שנשתרבב המנהג ממנהגי הגוים** יושבי אירופה בימי אידיהם שעורכים חגיגות 'קרנבל' ומתחפשים איש לאשה ואשה לאיש ושוקעים בחמשים שערי טומאה כידוע, וילדי ישראל ביקשו להתחקות עליהם וביקשו מהוריהם ענין דומה לזה, ונתנו להם בפורים להתחפש, ולא הקפידו על ילדים קטנים שיתחפשו ילד לילדה וילדה לילד דלא נפיש יצרייהו, ואח"כ המשיכו לעשות גם גדולים ובחורי ישיבות, כמו שרואים לצערנו כיום נכנס בחור ישיבה מלווה עם 'בחורה' (זכר לושתי...) ונעשה להם זה עיקר שמחת פורים. ונשתכחה מצות לבסומי בפוריא עד דלא ידע וכו' דהיינו עד שישתכר ויישן כמ"ש הרמב"ם והרמ"א, ומצות מתנות לאביונים שמצוה להרבות בה וכל המוסיף מוסיפין לו, ומצות משלוח מנות וכדומה, ואין זו שמחת פורים אלא הוללות וסכלות ח"ו".
       2. מותר.
          1. קהלות יעקב (ארחות רבינו ח"ג עמ' ס' אות ק"ד) – "בעתון המודיע מד' אד"ב תשל"ג פרסם רב אחד מכתב שאסור בפורים להתחפש לליצן משום דדמות זו המצאת הגויים עבור ימי ההוללות שלהם וכל ענינו הוללות וריקנות מו"ר קרא את המכתב ואמר לי מותר להתחפש לליצן וכך נהגו בכל הדורות עוד לפני מאות שנים וכמובא במסעי הרחיד"א ז"ל וכש"כ ברמ"א (סי' תרצ"ו ס"ח) שנהגו להתחפש בכל סוגי התחפושות ואמר מו"ר **שהגויים לקחו הדבר מהיהודים ולכן לא שייך בחוקותיהם לא תלכו** ואין איסור בדבר וכמו שנוהגים בשטיחת עשבים בשבועות אף דהגויים נוהגים כן משום דהם למדו מאתנו, והוסיף מו"ר כל אחד נהי' מורה הוראה ומפרסם".
    3. **טעמים: מדוע מתחפשים בפורים**.
       1. משום שמחה - נראה מכמה מקומות.
       2. זכר לנס שהתהפך לנו הגלגל לטובתנו, והדבר ניכר ע"י לבוש מלכות. א"נ זכר למפלת המלכה ושתי, שצמח לה זנב.
          1. א"ר (ס"ק ט"ו) – "ובכנסת הגדולה [נתן] (ו)טעם לרמז למנהג שלנו בשינוי בגדים חשובין, אפשר זכר למרדכי שיצא בלבוש מלכות. ובמגילה [יב ע"ב] ותמאן המלכה ושתי [אסתר א, יב] מאי טעמא לא, אמר ר"י שפרחה צרעת. וכתב ראב"ן [סי' תנא] מן אשר נגזר עליה [אסתר ב, א] דריש לה, כתב הכא נגזר, וכתיב בעוזיה [דהי"ב כו, כא] כי נגזר מבית וכו', שנצטרע. במתניתא תנא בא גבריאל ועשה לה זנב, מאליה דריש לה דכתיב והאליה ע"כ".
       3. משום הסתר פנים.
          1. בני יששכר (מאמרי חודש אדר מאמר ט' אות א') – "מנהג ישראל תורה היא, נהגו להשתנות במלבושים שונים בזמן הסעודה ושמחת פורים, ולא דבר ריק הוא, והנה התבוננתי מן החרכים בתורתו של הרב המפורסם מהר"מ חאגיז שהוא לזכר מה שאמרו רז"ל [מגילה יב א] הם לא עשו אלא לפנים (מה שהשתחוו לצלם בימי נבוכדנצר) אף הקדוש ברוך הוא לא עשה עמהם אלא לפנים, על כן משתנים בזמן השמחה במלבושים שונים ולא ניכר הפנים של מי הוא, והוא דבר הנחמד בפשטיות המנהג".
          2. אוצר כל מנהגי ישרון (סי' נ' אות ג', עמ' קכ"ג) – "ונוהגים להתחפש ולתת מסוה על פנים בפורים, המעש לפי שאמרו חז"ל חולין דך קל"ט: אסתר מן התורה מנין. שנאמר (דברים ל"א) אסתיר פני, ואף כי המקרא נאמר לרעה אמנם בימי אחשורש בחסד אל כל היום נהפכה הרעה לטובה, לכן נהגו להסתיר פנים במסוה לרמז מה שכתוב אסתיר פני, ורוקדים ושמחים בשבח והודיה לאל העונה לנו בעת צרה".
       4. מראי מקומות – עומק הפשט (גליון קנ"ג).
          1. מאור ושמש (שמות, פרשת משפטים ד"ה ובכל) – "ובכל שנה ושנה בימי הפורים האלה, מתנוצץ אור החכמה ומופיע על כל העולמות יותר מיום השבת, ובשבת אנו מחליפים לבושינו - מפני שבשבת אנו יוצאין מעץ הדעת ונדבקין בעץ החיים; שאור החכמה מופיע בשבת, על כן פושטין לבושי חול שהן 'כתנות עור' ולובשין בגדי שבת, שבשבת אנו דבוקים בעץ החיים ונעשה מ'עור' אור. ובפורים שאור החכמה מופיע כל היום יותר מבשבת, על כן **המנהג הוא להלביש בגדי נכרים**, להראות שעל ידי לבושין אלו יוכל האדם להדבק בעץ החיים אם יתקן אותן הלבושין לעשות מ'עור' אור".
          2. שיח יצחק (סי' ש"פ) – "ולענ"ד נראה, עיין רמב"ן תולדות בפסוק הנה עשיו אחיך מתנחם לך להרגך וזל"ק, אונקלוס אמר כמן לך אורב לך, נראה מדעתו כי טעם מתנחם לך, שמראה עצמו לך מנוחם על ענין הברכות וכאילו אינו מקפיד בהן והוא מארב כדי שלא תשתמט ממנו, עכ"ד. והיינו לענ"ד הפי' בפייט לשבת זכור, בד"ה תמימים וישם שטית "ישישו המחובא", היינו שאצל עשו היתה השנאה על יעקב במחבא כרמב"ן האמור, והנה לפנים הראה עצמו כאילו שאינו שונא כלל ליעקב, ובפ' חוקת כסות ולשון שונה היות מלך ערד, נתן מסוה ע"פ למען לא יכירוהו, ולזאת גם אליה' ז"ל בא בדמות חרבונא אל המלך ופעל תליית המן, ובאשר הואיל במסוה ובהטמן השנאה שלא תוכר מעל פניו, נענש מידה כנגד מידה ע"י אלי' ז"ל שלא הכירוהו ג"כ באשר פניו כפני חרבונא, לזאת לובשים פרצופים שעי"ז אינו ניכר מי האיש בפורים, ודו"ק".
          3. משנה הלכות (ח"ג סוף סי' ס') – "עוד למדתי טעם נכון מה שנהגו בכל מקומות מושבותינו שהילדים חוזרים על הפתחים שזה הוא מנהג ישראל קדמון שהנהיגו כן עניי ישראל שהיו מתביישים לחזור אחר מתנות ושלחו בניהם לפתחיהן של ישראל, ומזה נלפענ"ד לתת טעם נכון נמי שנהגו הילדים לשום מסוה על פניהם שלא יכירם וכבר אמרתי בס"ד לפי מה שאמרו בגמ' שאלו תלמידיו את רשב"י מפני מה נתחייבו שונאיהם של ישראל שבאותו הדור כליה וכו' שהשתחוו לצלם וכי משא פנים יש בדבר אלא הם לא עשו אלא לפנים ואמרתי דבזה מראים שזה היה הנס שניצולו בני ישראל שלא עשו אלא לפנים אבל בפנים היו עובדי השם. ולפי הנ"ל נלפענ"ד לומר דאחר ששלחו עניי ישראל את בניהם לפתחיהן של ישראל אפה"כ התביישו גם בניהם התחילו לכסות פניהם במסוה שלא יכירם של מי הם ולכן נשתרבב זה המנהג בישראל. עוד יש לומר לפי מה שאמרו בגמ' ברכות דף ו' ע"ב ר"י ור"א דאמרי תרווייהו כיון שנצרך אדם לבריות פניו משתנות ככרום שנא' (תהלים י"ב) כרום זלות לבני אדם מאי כרום כי אתא רב דימי אמר עוף אחד יש בכרכי הים ושמו כרום וכיון שחמה זורחת עליו מתהפך לכמה גוונין וי"ל דלכן הילדים מכסים פניהם להראות שנשתנו פנים ככרום וכנ"ל".

משנה הלכות (ח"ז סי' צ"ב ד"ה איברא) – "דבזמן הנס קודם שיצאו הרצים להשמיד ח"ו היו הרבה מע"ה שרצו ח"ו להחליף עצמם ולהתחפש בשינוי מלבושים ושינוי עצמם במלבושי גוים ח"ו ואח"כ כשנעשה הנס ויצאו רצים אחרים רבים מעמי הארץ מתיהדים והיו הגוים לובשים מלבושי יהודים שיהיו נראים כיהודים וזכר לאותו הנס עושין כן".

* + - 1. רבבות אפרים (ח"ו סי' שפ"ו) – "אין מדקדקין במעות פורים אלא כל מי שפושט יד ליטול נותנים לו, וכבר אמרתי פעם דזה הטעם מה שנוהגים בפורים להתחפש (פארשטעלן זיך) אפילו במלבושי גוים וכיוצא בזה ועל כלם ולכלם אנחנו נותנין".
      2. אבני דרך (ח"ד סי' קכ"ב) – "מדוע מתחפשים בפורים ...".
  1. **לא ילבש**.
     1. עי' לקמן.
  2. **זמנים**.
     1. פורים משולש - עי' סי' תרפ"ח סעי' ו', לשיטות ומראי מקומות.
     2. כשחל פורים מוצ"ש - עי' סי' תרצ"ג סעי' א', לשיטות ומראי מקומות.
     3. כשחל פורים ער"ש - עי' סי' תרצ"ה סעי' ב', לשיטות ומראי מקומות.
  3. **שהחיינו על תחפושות**.
     1. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תש"ע) – "***שאלה: אם יש לברך שהחיינו על תחפושות שקונה לפורים. תשובה: אם שמח".

***הגרח"ק זצ"ל (***שהחיינו עמ' תק"א) – "שאלה: תחפושת שלובשים בפורים האם צריך לברך עליה שהחיינו כשהיא חדשה ושמח בה. תשובה: אם שמח מאוד".

* + 1. דברי בניהו (חכ"ו סי' כ"ז) – "אדם שקונה לכבוד חג הפורים תחפושת שהיא מלבוש כגון לבוש חסידי וכדו' וזה עולה לו במחיר של כמה מאות שקלים והוא שמח בזה יש לו לברך על לבישתו שהחיינו כדין הקונה בגד ששמח בו שהמנהג לברך שהחיינו ובמקום מנהג לא אומרים סב"ל".
    2. מראי מקומות – ענפי משה (גם אני אודך ח"ה סי' ל"ג), שהחיינו (פרק כ"ג הל' מ"ד), פרדס יוסף החדש (פורים אות תשנ"ט ולהלן, עמ' תקל"ט), ***בית מתתיהו (ח"ה סי' מ"ה אות ב' ד"ה ועיקר)***.
  1. **ציצית**.
     1. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות קצ"ג) – "תחפושת בפורים, האם יש לה דין בגד להתחייב בציצית [ובשבת דף סו. לוקטימין טהורין, שזה כתחפושת]. תשובה: יתכן".

הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות קצ"ד) – "בני מתחפש לכהן גדול, האם יש חשש חיוב במעיל שהוא עם ד' כנפות או שתחפושת אינה בגד וכעין לוקטימין טהורין דשבת דף סו. תשובה: אם ממש ד' כנפות צריך לעגל כנף אחד".

הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות קצ"ה) – "האם חייבים בציצית בגלימת הילדים לפורים שיש לה ד' כנפות ומשני כנפות העליונות יוצאים ב' חוטין שעל ידם מצמידים את הגלימה לצואר. תשובה: לכאו' פטור, (א.ה. לכאו' יש לחלק בין אם תפורין שם חוטין לבין אם רק מושחלים שם חוטין על אף שתפוסים פנימה אלא שבכנפות הם זזים לחוץ ולפנים כעין סוודרים של החורף)".

* + 1. הגר"ש פעלדער שליט"א (שיעורי הלכה פר' תצוה תשפ"ג) – "השואלים בענין המלבושים של פורים שיש ששוכרים חליפה (tuxedo) וכדו' ללבוש בפורים, ומצוי הדבר שיש בבגד ד' כנפות, ושואלים מה דינו לענין חיוב ציצית, התשובה לזה היא ע"פ האמור, דמכיון שאין הבגד קנוי להלובש אותו אלא הוא רק שכור בידו לאיזה ימים א"כ אינו בכלל 'כסותך' ופטור, והגם שמדרבנן יש חיוב להטיל ציצית אף בבגד השכור, זהו רק באם הוא בידו יתור מל' יום דאז הוא נראה כבגד שלו מאחר ונמצא אצלו זמן רב, אך בפחות מל' יום אין כל חיוב להטיל בו ציצית".
  1. **בגדי שבת**.
     1. עי' סי' תרצ"ה סעי' א', לשיטות ומראי מקומות.
  2. מראי מקומות – הר"ג אבערלאנדער (אור ישראל גליון ז' עמ' קכ"ה), Halachically Speaking (שנה ט"ו מספר ב').

1. תחפושת שונות.
   1. **תחפושת ומסכות שעושים הגוים לחגיהם האם מותר להתחפש בהם בפורים**.
      1. מיקל.
         1. הרא"מ ורצברגר (תל תלפיות גליון נ"ח עמ' ק"ב) – "ונראה דמ"מ אינו בגדר של מצוה שיהא בו מיאוס למצוה ועל כן נראה דמותר לכתחילה להתחפש במסכות שמיוחדים לגוים לחגיהם דהוי כמו להדיוט ואפי' אם נימא דהוי כן מצוה ג"כ כתבנו דהשבט הלוי מתיר".
   2. תחפושת מפחידה**.**
      1. **מחמיר.**
         1. **חוט שני (פורים וחודש אדר פרק י' סעי' ט') – "יש להימנע מלהתחפש בתחפושת מפחידה, כי פחד מביא לידי סכנה, ראה בבא קמא, דף פג ע"א".**
         2. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ו אות מ"ו) – "אסור להתחפש בפורים בתחפושת שמפחיד אחרים".
   3. להתחפש לליצן **(**clown**).**
      1. מיקל – קהלות יעקב (ארחות רבינו ח"ג עמ' ס' אות ק"ד, לשונו מובא לעיל).
   4. להתחפש כמו גוי [ורשע]**.**
      1. מחמיר.
         1. מועד לכל חי (סי' ל"א סעי' י"ג) – "בספר לב דוד פדק כ"ט הוכיח במישור על המחליפים בגדיהם כגוים ביום הזה כאשר יעויין שם".
         2. עי' שפע חיים (תורה ומועדים ח"י סוף עמ' י"ג) – "והנה הצדיקים הקודמים הקפידו מאד על מי שלבש בגדי נכרים בפורים, ורדפוהו, ואמרו דאם יר"א הוא באמת - אזי היה מתחפש לצדיק וכדו'. דלפי שינויי מלבושו ניכר לעין כל מאווי לבבו ומידותיו האמיתיות".
      2. מיקל.
         1. **רבבות אפרים (ח"ו סי' שפ"ו ד"ה ולפענ"ד) – "שנוהגים בפורים להתחפש (פארשטעלן זיך) אפילו במלבושי גוים וכיוצא בזה ...".**
         2. **הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א שאלה קנ"ח) – "שאלה: האם מותר לילד להתחפש כמו גוי או המן, ואם כן האם עדיין צריכים להמליץ לילדים לא ללבש כמו אותם רשעים. תשובה: מותר אם אינו מיחזי כעובד עבודה זרה".**
         3. הגר"ד סגל שליט"א (דברי יעקב, פורים עמ' ל"ג) – "שאלתיו בתוך הדברים, האם יש לחשוש להתחפש לגוי או לשוטר וכו', וענה לי כי לפום ריהטא מעולם לא שמענו לאיסור, ואדרבה פוק חזי שהרבה מיראי ה' ושומרי התורה מתחפשים בפורים לגוי או אחשורוש וכו', והפטיר שכנראה לא חששו לכך כי עשו זאת כליצנותא דעבודה זרה".
         4. הגרי"מ שטרן שליט"א (דברי יעקב פורים עמ' ל"ג, עמ' נ"ה) – "לנכון קיבלתי מכתב תורתו, ונפשו בשאלתו אודות הילדים והצעירים שמתחפשים בפורים להמן או לאחשורוש או למפקד או שופט של נכרים האם יש בזה שאלה הלכתית, וכבוד מעלתו מביא די"א דראוי ליזהר בזה שלא יהיה ח"ו איזה השפעה על נפש הילד וכו' וכו', מיהו האם יש בזה גם איסור לא להתחפש לגוי עכת"ד. הנה, לענ"ד נראה פשוט דמדינא אין בזה שום חשש ואיסור ואין כאן שום דמיון למה דאיתא ביור"ד (סימן קנ"ז ס"ב) לענין לשנות בגדו לעכו"ם, ובמג"א (ס"י ש"ז ס"ק כ"ב) כותב שמה שעושים בפורים הצגות דאפשר דזה נמשך להם משחוק שעושים זכר לאחשורוש".
         5. הגר"א שלזינגר שליט"א (דברי יעקב פורים עמ' ל"ה, עמ' נ"ט) – "בענין תחפושת של רשע, היה נלענ"ד דרק אם לובש את הבגדים שלו ממש זה אולי יכול להשפיע לא טוב. **אבל מה שמתחפש בתחפושת שקונה בחנות או תופר בעצמו**, איזו השפעה רעה יכולה להיות בזה. אף שבאמת בגד של רשע יכול להשפיע כמו שכתבתי בספרי 'אוצר התורה' דמה שיצחק לא הכירו ואמר 'הקול קול יעקב והידיים ידי עשו'. ואעפ"כ חשב שזה עשו, כיון שהקול של יעקב נשתנה מחמת בגדי עשו שלבש, ולכן כתוב 'הקל קול יעקב' חסר, כיון שזה לא היה הקול האמיתי שלו. וזה בגלל שבאמת לבש את בגדי עשו עצמו, אבל בגדים שקונה בחנות אינני רואה איזו השפעה יכולה להיות מזה ובפרט בפורים".
         6. הגר"א שטיגליץ שליט"א (דברי יעקב פורים עמ' מ', עמ' ס"ב) – "הנה, פשוט שבעצם אין חשש ע"פ ההלכה ... וכהיום בגדי אחשורוש וכדו' הם מותאמים לקטנים ולדרך שמחה ושחוק ולכן אין לחוש והנח להם לישראל אם אינם נביאים וכו'".
      3. **אין ראוי.**
         1. כאיל תערוג (מועדים עמ' תרל"ה, דברי יעקב פורים עמ' כ"ט) – "וזכורני כי בליל שבת זכור בשנת תשס"ה לאחר תפלת מעריב בליל שבת במעונו של מרן הגראי"ל שטינמן זצוק"ל עברתי להתברך לפניו בברכת שבתא טבא, ולאחר מכן הצגתי בפניו את השאלה הנ"ל, האם יש ענין שלא להתחפש לגוי ושופט וכו' ביום הפורים, ועל אתר הראיתי לו את דברי מרן הגרח"ק שליט"א [***זצ"ל]*** מה שהביא בשם אביו מרן הקה"י זי"ע מה שאירע בישיבת נובהרדוק לאותם שהתחפשו להמן הרשע ובאותו שנה ירדו מהדרך ל"ע, ושאלתי את חוות דעתו הבהירה בענין. מרן הגראי"ל זצוק"ל התבטא על אתר ואמר לי, שאם ר' חיים מביא זאת הרי זה כבר בגדר 'מעשה רב', וכאשר שאלתי שוב את הגראי"ל זצ"ל אודות דעתו הבהירה בדבר, התבטא ואמר לי בזה"ל: 'נו, זה הרי לא עדיפא מאל תפתח פה לשטן', והיינו שכמו שאין ראוי לפתוח את הפה בדברים רעים כי זה גורם שהשטן יקח את הדברים הרעים ויזיק לאדם עצמו, א"כ על אחת כמה וכמה שלא יתלבש הילד בבגדים של גויים היות וזה יכול להשפיע עליו שלא לטובה רח"ל".
         2. **הגרח"ק זצ"ל (שונה הלכות תורת המועדים ס"ק י"ד אות ב') – "ולענין תחפושות של מלבושי גויים (כגון להתחפש לאחשורוש ולהמן) אמר לי מרן הגרח"ק שאע"פ שמדינא מותר מ"מ אין ראוי להתחפש לזה (וסיפר לי מרן הגרח"ק בשם אמו ע"ה שהיה נהוג בישיבה שאחד התחפש מרדכי, ואחד לאחשורוש, ואחד להמן,** ובכל שנה מי שהתחפש להמן יצא מהישיבה**)".**

**הגרח"ק זצ"ל (**דברי יעקב, פורים עמ' ל"ב) – "לא ראוי הדבר אבל אין איסור בדבר".

* + - 1. **שו"ע המקוצר (ח"ג עמ' רצ"א הע' ט' אות א') – "צריך להעדיף תחפושות ומסכות פשוטות 'לצאת ידי חובה'. או אפילו כאלה המועילות משהו. ועכ"פ להמנע מפרצופים ותחפושות בלתי רצויים כגון גויים, רשעים, וכיוצא בהם".**
      2. חשוקי חמד (דברי יעקב פורים עמ' ל"ב, עמ' נ"ד, מה טובו גליון י"ג עמ' ק"ב אות ב') – "ולכן בכל הדורות היו נוהגים להתחפש לדמויות של צדיקים, גדולי ישראל, כהן גדול, אבל אין לחפשם לדמויות כאלו, שאנו רוצים שלא יהיה להם שייכות לזה".
      3. **פורים וחודש אדר (פרק י' סעי' ה', סעי' ו') – "בספר 'מאור ושמש' כתב שהמנהג היה ללבוש בגדי גויים ... לדעת האדמו"ר מקלויזנברג זצ"ל, בעל שפע חיים, עדיף להתחפש לצדיק גמור. מותר להתחפש לישמעאלים, לפי שאינם עובדי עבודה זרה**; **אך איך להתחפש לעובדי עבודה זרה, כגון : נוצרים".**
      4. הגר"ח וויס שליט"א (דברי יעקב פורים עמ' ל"ד, עמ' נ"ו) – "היוצא מהנ"ל דבפורים כשלובשים התחפושות של הנכרים הרי אינו מתכוין להתדמות להנכריים, וההיתר של הרמ"א לגבי לא תלבש דכיון דעושין רק בשביל שמחת פורים יש גם כן כאן, אך זה דווקא להמהרי"ק דהאיסור הוא רק שמכוין להתדמות לנכרי, אך להקרית ספר והדברי חיים דפסק כוותיה דהאיסור הוא בכל אופן אפילו כשמכוין לתועלת, אם כן גם בשמחת פורים אסור. וזה דווקא במלבושים כגון בגדי אדום או כשמתחפש לנכרי עם ברולות או תחפשות בגילוי ראש, או בכל לבוש בלתי צנוע. אך כשלובש לבוש של רופא וכדומה שהנכרים קבעו כן כדי להכיר שהוא רופא וכדומה, לא מצאתי מקום לאסור על פי ההלכה, אך בוודאי מוטל על ההורים לחנך את הילדים להתחפש לצדיקים למרדכי ואסתר המלכה ולכהן גדול וכדומה ולהתרחק מן הכיעור כמו שהבאתם כמה עובדות מגדולי ישראל".
      5. שבט הקהתי (דברי יעקב, פורים עמ' ל"ו) – "להתחפש להמן כדי לפרסם הנס מותר לילדים ולא למבוגרים אבל להתחפש סתם לגוי או לכומר לא כדאי".
      6. הגרי"א דינר שליט"א (דברי יעקב פורים עמ' ל"ו, עמ' ס') – "הנה, בדבר ששאלת האם אפשר להלביש ילדים בפורים בתחפושת של המן, שוטר, חייל וכו', על פי הלכה אין בזה שום איסור כלל, דסו"ס זהו רק משום שמחת פורים, ולעשות אוירה של שמחה. אולם כבר ידוע בשם מרן הסטייפלער זצ"ל שאמר מתוך נסיון שאצלם בנובהרדוק כל אלו שהתלבשו בפורים לאלו הצורות היו תוצאות לא טובות במשך השנה. 'והנה לפני כמה ימים שאלתי למרן שר התורה רבינו הגר"ח קנייבסקי שליט"א, האם מותר לעשות 'הצגת תחיית המתים' שעושים בחתונה לשמחת חתן וכלה, הרי בחור עושה את עצמו כאילו הוא מת ח"ו, האם יש בזה משום "אל תפתח פה לשטן" ואמר לי שזה רק משום שמחת חתן וכלה מותר ע"כ, ואם כן לכבודו, יש להעיר מאי שנא מהא דאמר הסטייפלר זצ"ל לענין תחפושת המן, שוטר וכו' שהרי גם שם זהו רק משום שמחת פורים. ואמר לי יקירי, נאמן ביתו של מרן שר התורה שליט"א, נכדו החביב והיקר הרב גדלי' הוניגסברג שליט"א שיש לחלק בין רוחניות לגשמיות, שהרי 'הצגת תחיית המתים' שהוא ענין גשמי, בזה אמרנו שאין בזה שאלה משום שמחת חתן וכלה, ושומר מצוה לא ידע דבר רע, משא"כ בצורות אלו של שוטר, חייל, ערבי וכו' זהו כבר פגיעה ברוחניות, התם צריך לחשוש לדבר, ולכן התם יש להחמיר, ומן הסתם שזהו כוונת מרן שר התורה שליט"א. ועכ"פ זהו רק לפי 'ענינים' אבל אין למחות באלו שלובשים כן, והעיקר הוא אחד המרבה ואחד הממעיט, ובלבד שיכוון ליבו לאביו שבשמים".
      7. הגרי"ט וייסברגר שליט"א (דברי יעקב פורים עמ' ל"ז, עמ' ס"ה) – "ואם כן לענינינו גם כן אפילו מי שמשנה מלבושו לדמות של רשע או גוי רק ליום פורים ולזמן קצר ג"כ יהא נשרש ח"ו בשורש של אותו רשע ויכול להזיק לנשמתו, ולכן כדאי מאד שימנעו מכל זה ואדרבה שיתחפשו למלבוש של מרדכי הצדיק או צדיקים אחרים וזה ישפיע עליו שיהיה נשרש בשורש של אותו צדיק".
      8. היכל הוראה (דברי יעקב פורים עמ' ל"ח, עמ' ס"ח, מה טובו גליון י"ג עמ' קמ"ט) – "למסקנא דמילתא דודאי מעיקר הדין קשה לקבוע הלכה למעשה איסור עכ"פ מקור ושורש להלכה מצאנו בדברי הרא"ש".
      9. הגרי"י כהן שליט"א (דברי יעקב פורים עמ' מ"א, עמ' ע"ג, מה טובו גליון י"ג עמ' קצ"ב) – "בעלי נפש מחפשים את ילדיהם רק בדמויות מסטרא דקדושה, ומתרחקים מתחפושות צלם רשעים, שאע"פ שאינו אסור מן הדין מכוער הוא ביותר, ויש בזה גם הרס וארס בחינוך ילדי ישראל".
      10. הגר"נ בן שמעון שליט"א (דברי יעקב פורים עמ' מ"ב, עמ' פ"ג) – "אין להתחפש להמן הרשע או לכל דמות לא טובה, כיון דהדבר משפיע על השאיפות של הילד, והוי כפתיחת פה לשטן. ומ"מ נראה שא"א לאסור מעיקר הדין".
    1. מראי מקומות – הגרא"צ הכהן (דברי יעקב פורים עמ' ל"ו, עמ' נ"ח), הגרי"מ ליברמן שליט"א (דברי יעקב, פורים עמ' ל"ט), הר"י אביטבול (מה טובו גליון ט"ו עמ' תקנ"ט אות כ"א***)***.
       1. קהלות יעקב (ארחות רבינו ח"ג עמ' ס"א אות ק"ח, דפו"ח ח"ג עמ' קצ"א אות ט') – "ספר לי הגרח"ק שליט"א [***זצ"ל]*** שאביו מו"ר שליט"א [זצ"ל] ספר לו שבישיבה שלמד עשו כל שנה משחק פורים והבחורים התחפשו לאהשורוש מרדכי והמן וכו', **ותמיד הבחור שהתחפש להמן באותה השנה לא נשאר בלמוד ועזב את הישיבה באותה השנה** וכך זה הי' קורה עם כל בחור שהתחפש באותה שנה להמן"***.***
       2. הגרש"א שטרן שליט"א (דברי יעקב פורים עמ' ל"ד, עמ' נ"ו) – "נראה דאין בזה ענין הלכתי, ומה שהובא מהחת"ס דלבוש של רשע משפיע על האדם שלא לטובה, היינו שאין ראוי ללבוש בגד שלבשו הרשע אלא אם לא לבשו שהוא עשוי במתכונת מלבושין אין בזה בה כל עוולה - ומ"מ לענין תחפושת להמן נראה דראוי להקפיד בזה כיון שהיה מזרע עמלק וראוי למחוק את שמו שלא יזכר ולא יפקד, כעין מה שמצינו בחז"ל שמצוות מחיית עמלק הוא גם על רכושו משור ועד שה, שלא יהא שם עמלק נזכר אפילו על הבהמה לומר בהמה זו משל עמלק היתה, וכמבואר ברש"י סוף פרשת כי תצא. (גם בעובדה דהוי בנובהרדוק נראה שרק מי שהתחפש להמן ניזוק ולא מי שהתחפש לאחשורוש)".
       3. הגר"י ברזובסקי שליט"א (דברי יעקב פורים עמ' ל"ז, עמ' ס"א) – "בענין מה ששאלת האם מותר להתחפש להמן. והבאת בזה דברי הגה"ק בעל הקהלות יעקב זי"ע אודות ההצגה שהיה בנובהרדוק אשר כל מי שהתחפש להמן יצא בסוף מהלימוד והלך לתרבות רעה ה' ירחם. ונלע"ד **דאין לדמות תחפושת להצגה**, דבהצגה שברצון המתחפש להמן לייצג את המן כמה הוא צודק בשיטתו ובדעותיו בודאי ששייך הדבר שהוא רח"ל מתחבר קצת לענין, ולדמויות חדשות כגון לאלו שאינם שומרי שבת ודי לחכימא אם הוא לא בליצנותא המוכחת ודאי שכדאי להמנע, ואין לכאורה להביא ראיה מהפוסקים הקדומים שהתירו בשופי כי זה מושגים חדשים, וקשה לדמות מילתא למילתא".
       4. דברי יעקב (הייזלר, בירור ב' [עמ' כ"ה]) – "העולה לדינא מדברי רבותינו גדולי ההוראה שליט"א, שאמנם אין איסור בדבר, אבל וודאי מן הראוי לא להתחפש לדמויות שליליות היכולות להשפיע חלילה על נפש האדם באופן שלילי. ואם המלבושים הם כחוקות הגויים בזה יש שאלה של 'בחוקותיהם לא תלכו', והיו מקומות שהתחפשו להמן וכדומה אולם היו מקומות שחששו לכך. ולמעשה כל אחד ישאל בזה שאלת חכם ודעת רבותיו כפי שהם נוהגים".
  1. **להתחפש לגלח, לכומר** (priest).
     1. מחמיר.
        1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ח אות ו', יו"ד פרק י' אות י"ט) – "אין להתחפש בפורים לכומר וכדומה, שזה שייך לעבודה זרה, ויש בזה איסור 'לא ישמע על פיך'".

הגריש"א זצ"ל (יבקשו מפיהו ח"ב עמ' ת"ע) – "מכואר הדבר להתחפש לכומר או לסנטה קלאוס כיון שצריך לשכוח מהעבודה זרה וכדכתיב (שמות פרק כ"ג פסוק י"ג) 'ושם אלהים אחרים לא תזכירו לא ישמע על פיך'".

* + 1. מיקל.
       1. הגר"א נבנצל שליט"א (ירושלים במועדיה הל' פורים עמ' תמ"ב אות רכ"ד) – "האם מותר להתחפש א) לרשע, ב) ערבי, ג) גוי ד) אשה. תשובה: מותר להתחפש לכל אלו, אלא שיש להזהר שאם מתחפש לגלח שח"ו לא יהיה לו שתי וערב, ואם מתחפש לאשה, שלא ילבש בגדי אשה כדי שלא יעבור על איסור לא ילבש".
    2. אין ראוי.
       1. שבט הקהתי (דברי יעקב, פורים עמ' ל"ו) – "להתחפש להמן כדי לפרסם הנס מותר לילדים ולא למבוגרים אבל להתחפש סתם לגוי או לכומר לא כדאי".
    3. מראי מקומות.
       1. הגר"ש שטיינמן שליט"א (דברי יעקב, פורים עמ' ל"ד) – "אם זה לבוש מובהק של גוי כגון לבוש של כומריים יש בזה איסור משום ובחוקותיהם לא תלכו, ואם לא אז אי אפשר לומר על זה איסור, אבל וודאי ראוי לעורר אצל הילדים להיות כמו הדמות שהם מציגים, ולכן עדיף תחפושת יהודית".
  1. **אי מותר לשבח את המן**.
     1. פסקי תשובה (סי' קל"א) – "נסתפקתי אם מותר לומר כי המן הי' גוי גדול נאה וחכם, מי נימא דאסור משום דכתיב לא תחנם ואמרי' בע"ז (כ.) לא תתן להם חן, או אפשר כי עי"ז יתרבה שבח השי"ת שאבדו על שארב על ישראל, ויעי' בסוטה (מב:) עדיין לא הגענו לחצי שבחו, (שפתי צדיק פורים אות י"ח)".
     2. אם יש איסור לא תחנם אחר מותו - עי' יו"ד סי' קנ"א, לשיטות ומראי מקומות.
  2. **נשים**.
     1. רמ"א (סעי' ח') – "ומה שנהגו ללבוש פרצופים בפורים, וגבר לובש שמלת אשה **ואשה כלי גבר**, אין איסור בדבר מאחר שאין מכוונין אלא לשמחה בעלמא".
     2. הגר"ע אוירבאך שליט"א (יתד נאמן פר' ויקרא תשע"ו) -

Question: I am a married woman who wants to participate in Simchas Purim, doing it in the spirit of halachah. I want to dress up as an Arab woman. I intend to limit my masquerade strictly in the confines of my home as per the p’sak of Rav Yosef Shalom Elyashiv zt”l. I was strongly considering wearing a niqab, which is the full length black get-up that also includes the face. However, I heard in a shiur that this might be problematic. I am strongly considering switching to a get-up that only includes the rest of the body and doesn’t cover my face.

Rav Auerbach: It’s not the end of the world to do this on Purim, even if you cover your face as well. As long as you dress in a tzonua fashion and you are staying at home, it is fine.

* 1. מראי מקומות.
     1. הגרח"ק זצ"ל (תשובת הגר"ח סי' תתתתתפ"ז, עמ' תשצ"ח) – "ילד שרוצה ומתעקש להתחפש בפורים לשוטר או חיל, או של חיה לא טהורה, האם להתעקש ולעמוד על המשמר שלא יתחפש לזה. (כי הרבה פעמים יש לילד לחץ חברתי שמפני כן רוצה להתחפש לזה). תשובה: להתחפש לאשה זה איסור ע"פ דין אבל ילד שרוצה להתחפש לשוטר או חייל זה לא יפה אבל זה לא אסור, וחיה לא טהורה זה לא נעים אבל אי"ז איסור".

1. תפילה בתחפושת.
   1. **מחמיר**.
      1. הגריש"א זצ"ל (יבקשו מפיהו ח"ב עמ' ת"ע) – "אין להתפלל בשעה שלובש תחפושת לפורים. ואפילו קטנים לא יתפללו כך".
      2. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ו אות מ"ה) – "אין להתפלל בפורים בתחפושת אף אם הם בגדים מכובדים והיה עומד כך בפורים לפני מלך כגון שאינו הולך שטריימל ולובש בפורים שטריימל, אולם קטנים עד בר מצוה יכולים להקל להתפלל בתחפושת".
      3. שלמי תודה (פורים סי' מ"א סוף אות ד', עמ' תט"ז) – "הפרצופים (המסכות) שנהגו הקטנים ללבוש בפורים ... ועי' בשו"ע סי' צ"א ס"ה דמלבוש שאין דרך לעמוד בו לפני אנשים חשובים לא יתפלל בו, ולפ"ז בפרצופים הללו ג"כ י"ל דלא יתפלל בהם, דאין זה דרך כבוד לעמוד כן לפני אדם חשוב".
      4. **עי'** אבני דרך (ח"ט סי' י') – "העולה לדינא: לכתחילה אין להתפלל עם תחפושת, ובדיעבד כאשר אינו יכול להסירה אזי יעמוד במקום שלא יגרום לשאר המתפללים לאבד את כוונת התפילה. ומכיוון שביום זה באים קטנים מחופשים ראוי לכל ירא שמים להתפלל או מתוך סידור או בעיניים עצומות באופן שיוכל לכוון ולהתרכז בתפילה".
   2. **אם מתחפש במלבוש שאחרים ללבשם כל השנה, יש להקל. אבל מלבוש משונה ומצוחק, אין היתר גם בפורים**.
      1. שבט הלוי (ח"י סי' י"ח אות א') – "אשר שאל, בענין אשר הרבה נוהגים בתחפושת בפורים החלפת בגדים כגון ליטאי עם שטראמל או להיפך אם מותר להתפלל בזה תפלת מנחה או מעריב, עפ"י המבואר או"ח סי' צ"א שצריך כדרך שעומד לפני אנשים חשובים. הנה לדעתי אין חיצונית המלבוש קובע אלא אופן עמדו לפני השי"ת בתפלה ע"ד המבואר סי' צ"ח דיחשוב כאלו שכינה כנגדו, ועומד לפני מלך העולם ועוד ועוד, וכיון שמתפלל ע"פ הלכה והוא מכוסה כהלכה, ואינו עושה שום שחוק אין נפ"מ באיזה בגד עומד".

שבט הלוי (מבית לוי בעייני פורים עמ' מ"ט אות י', הע' כ"ו) – "מותר להתפלל כשהוא בתחפושת כשעומד ביראה כראוי ואינו עושה שום שחוק. [ושמעתי ממרן שליט"א [זצ"ל] **שאין הכוונה לתחפושת שהוא לצחוק ממש כקוף וכדו'**]".

* + - 1. מראי מקומות – הגר"מ גרוס (נקיות וכבוד התפילה עמ' קע"ג, לשונו מובא לקמן), שערי ימי הפורים (שער ג' פרק ג' אות נ' [עמ' נ"ז], לשונו מובא לקמן), אגרת הפורים (פרק ו' סוף הע' י"ג, עמ' פ"ג), פסקי תשובות (סי' צ"א אות ד', לשונו מובא לקמן), מאיר עוז (ח"ד סי' צ"א סעי' ה' [עמ' קנ"ח], לשונו מובא לקמן).
    1. משנת יוסף (חי"ג סי' רנ"ד) – "אם דרכו להכנס לפני גדול וחשוב ביותר כשהוא מתחפש בלבוש שאינו רגיל בו, כנ"ל, או אשכנזי בלבוש תימני מקורי, הרי זה משום מחמת שמחת פורים. - אבל יש תחפושת משונה מאד, שמלביש על פניו [או על כולו] פרצוף משונה ומאיים, שמעורר צחוק, ולילדים פחד, אין נכנסים כן לרב או שר גדול, כי יש בזה מראה של קלות ראש, ואין לעמוד כן בחפלה לפני ממ"ה הקב"ה. - ואולי לומר ברכה מותר, אבל לא תפלה א' מג' החפלות".
    2. שערי ימי הפורים (שער ג' פרק ג' אות נ', עמ' נ"ז) – "ומי שהתחפש מותר להתפלל עם בגדי התחפושת. ומ"מ צריך להתפלל בכובד ראש כעומד לפני המלך, כמש"כ בשו"ת שבט הלוי (חלק י סימן י"ח) וז"ל ... אמנם נראה שמותר להתפלל רק בסוג תחפושת שהזכיר שם כגון שמחליף בגדיו, לשל חוג אחר, אבל אם לובש תחפושת שהוא משונה מאוד אין ראוי להתפלל כך".
    3. דברי בניהו (חכ"ג סי' ס"ו) – "לענין להתפלל אם הוא בגדי חסידים לליטאים אין חשש אבל מסכות וכדו' שמביאים לידי הסח הדעת בתפלה וכדו' גם קטנים לא יתפללו בהם לפני הקב"ה כיון שאין עומדים כן לפני גדולים כ"ש לפני הבורא עולם".
    4. מאיר עוז (ח"ד סי' צ"א סעי' ה', עמ' קנ"ח) – "וגם מה שהיקל בשבט הלוי (ח"י,יח) בפורים זהו דוקא כשליטאי החליף בגדיו ונתן בראשו שטריימל וכדו' שעצם בגדיו הם כהוגן והולכים איתם בני אדם גם לפני אנשים חשובים, אך כאשר נותן עליו בגד בדרך שחוק וכן בפרצופים שנותנים על הפנים (עיין רמ"א תרצו,ח) וכי מי שמתחפש לבע"ח וכי יעמוד כך בתפלה [ועיי"ש בשבט הלוי, ודבריו צריכים עדיין בירור]. ואפילו אם הולכים כך בפני גדולי ישראל ביום הפורים מ"מ ההליכה לפני אדם גדול אינו סיבה שכך מותר להתפלל אלא סימן שהלבוש שהאדם לובש הוא לבוש של כבוד, ולבוש זה אינו של כבוד ובפרט שרוב בני אדם לא יתחפשו לזה גם בפורים, ולא יעמדו כך לפני גדולים, ומצינו שלא אומרים בפורים ששכור יתפלל מחמת שמצוות היום ביין כ"ש שאין לומר שיתפלל בתחפושת שהמהות שלה זה זילות".
  1. **אין ראוי**.
     1. חוט שני (בנתיבות ההלכה גליון ל"ד עמ' רל"ב) – "אין ראוי להתפלל בפורים עם תחפושת דאין זה כבוד התפילה".
     2. ***הגרח"ק זצ"ל (***עלי שי"ח עמ' רי"ד אות ט"ו, אשיחה ח"א עמ' ש"נ, ח"ב עמ' שצ"ג) – "האם בפורים שנהגו מנהג ישראל להתחפש בפורים האם אפשר להתפלל מנחה ומעריב בעודו מחופש כי אין חיצוניות הבגד קובע, ואם מחופש ליטאי לחסידי או חסידי לליטאי, לכאו' העיקר שיחשוב ששכינה כנגדו. תשובה: אין ראוי".

***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תשס"ה) – "***שאלה: אם מותר להתפלל בפורים בתחפושת. תשובה: אין ראוי".

* + 1. **הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א שאלה קס"ג) – "**שאלה: לגבי תפילה בפורים עם תחפושת האם זה מותר או צריך להוריד את זה לפני שמתפללים. תשובה: עדיף להוריד".
  1. מיקל**.**
     1. פסקי תשובות (סי' צ"א אות ד', הע' ל"ו) – "ובפורים שרבים נוהגים בתחפושת בלבוש משונה, או משונה מהרגלם, כיון שמכוסה גופם כהוגן וכהלכה המבוארת בסימן זה, ועומד באימה כלפני המלך, שפיר דמי, כיון שאינו לשם קלות ראש אלא לשם מצוה ומנהג ישראל. (שו"ת שבט הלוי ח"י סי' י"ח)".
        1. אמנם עי' שבט הלוי (מבית לוי בעייני פורים עמ' מ"ט אות י', הע' כ"ו), לשונו מובא לעיל.
     2. הגרמ"ש דיין (גם אני אודך ח"א סי' א') – "המורם מכל האמור שמותר להתפלל בבגדי תחפושת ביום הפורים, ואין חילוק בין שליח ציבור לשאר בני אדם. ומ"מ יזהר שגופו יהיה מכוסה כראוי, ויעמוד ביראה כעומד לפני מלך".
  2. מראי מקומות – מחקרי ארץ (ח"ב סי' צ"א, לשונו מובא לקמן), מעלפת ספירים (ח"א סי' י', לשונו מובא לקמן), פרדס יוסף החדש (פורים אות תש"פ ולהלן, עמ' תקנ"ט).
     1. חשוקי חמד (יבמות דף קה:) – "שאלה ברמ"א (סימן תרצו ס"ח) מובא המנהג להתחפש בפורים, ובשו"ת שבט הלוי (ח"י סימן יח) נשאל אודות הנוהגים בתחפושת בפורים בהחלפת בגדים כגון ליטאי עם שטריימל או להיפך, אם מותר להתפלל בזה תפלת מנחה או מעריב, והשיב: לדעתי אין חיצונית המלבוש קובע אלא אופן עמדו לפני השי"ת בתפלה, וכיון שמתפלל ע"פ הלכה והוא מכוסה כהלכה, ואינו עושה שום שחוק, אין נפ"מ באיזה בגד עומד. **ויש לשאול האם מותר להתפלל גם כשמסכה מכסה את פניו**, שהרי מחד זהו מנהג המובא ברמ"א [ללבוש 'פרצופים'], אך מאידך הרי נאמר באבן עזרא על הפסוק בסוף פרשת כי תשא 'והסיר משה את המסוה', שלכן הסיר משה רבינו את המסוה כי יש עניין לדבר עם השי"ת פנים בפנים, ולפי זה לכאורה צריך להימנע מללבוש מסכה בשעת התפילה. תשובה המסכה שלובשים על הפנים היא לשחוק ושעשוע, ולכן בוודאי שאין להתפלל כשהיא על פניו, כי לתפילה צריך לעמוד ב'כובד ראש' כמבואר בשו"ע (סימן צא וסימן צח), וכדרך שעומד לפני אנשים חשובים, וברור שמסיכה על הפנים אינה דרך כובד ראש, אלא רק שחוק והיתול. ומה שהזכיר הרמ"א המנהג ללבוש פרצופים, הוא דוקא כשהולך לפני בני אדם, אך לא כשעומד לפני השי"ת דח"ו עביד חברותא כלפי מעלה. ופעם שאל רופא מנתח, האם יכול להתפלל כשמסכת הרופא על פניו. והתשובה היא, שאמנם במסכה זו אין חסרון מצד כובד ראש, שכן לא נעשית כלל לשחוק, אך לאור דברי האבן עזרא, שעם הקדוש ברוך הוא יש לדבר פנים בפנים, ללא שום מסכות, ממילא יוריד גם מסכה זו לפני תפילתו".
     2. הגר"מ גרוס (נקיות וכבוד התפילה עמ' קע"ג) – "ונראה דאם אין התחפושות אלא בפנים כגון שמכסה פניו במסכה וכל כיו"ב, בזה י"ל כיון דהוא מנהג המובא ברמ"א סי' תרצ"ו ס"ח, ובהא לא מיחסרא דאינו כעומד בצורה הראויה לפני המלך, אמנם שינוי בשאר בגדיו יל"ע אי נכלל במנהג זה. אך בתפילת ערבית דמוצאי פורים, ברור דאין להתפלל עם בגדים אלו כנ"ל ... ובחוברת מבית לוי ... ואפשר כוונתו רק בכה"ג דהוי ע"ז שם בגד אף שאינו לובשו כל השנה, לא מיחסרא בעומד לפני המלך, ואפשר דבזה הוא נמי במוצאי פורים. ובקטנים קודם הגעתם לחיוב מצוות, ברירא דאפשר להקל להתפלל עם תחפושתם".
        1. מחקרי ארץ (ח"ב סי' צ"א) – "הרב רבי מרדכי גרוס ... ראיתי בספר נקיות וכבוד בתפילה ... לא ירדתי לסו"ד בזה ...".
  3. **קטן להתפלל בתחפושת**.
     1. מיקל.
        1. הגר"א נבנצל שליט"א (ירושלים במועדיה הל' פורים עמ' תמ"ב אות רכ"ב) – "**האם מותר להתפלל עם תחפושת. תשובה: לילדים מותר".**
        2. הגר"מ גרוס (נקיות וכבוד התפילה עמ' קע"ג) - לשונו מובא לעיל.
     2. אם מתחפש במלבוש שאחרים ללבשם כל השנה, יש להקל. אבל מלבוש משונה ומצוחק, אין היתר גם בפורים.
        1. שערי יושר (המאור גליון תצ"ט עמ' י', מה טובו גליון י"ג עמ' מ"ו) – "לענ"ד דבתחפושת דמשה רבינו או אהרן הכהן, רשב"י וכיו"ב פשוט שיכול להתפלל כך, ואף בתחפושת דשוטר וחייל וכיו"ב נראה דיכול להתפלל כך, מאחר וילד המחופש בתחפושות כאלו, לא מרגיש בזה כמעט שום חסרון, גם כשעומד לפני אנשים חשובים ובפרט בפורים, אבל בתחפושת של גורילה וכיו"ב, דאין דרך ילד לעמוד כך לפני אדם חשוב, אם הוא ילד שהגיע לחינוך, כיון שצריך לחנכו לעמוד בתפילה כעומד לפני מלך, א"כ צריך לומר לו שבעת התפילה יסיר את התחפושת מעליו, אם היא תחפושת מעל הבגדים, ואם זהו הבגד שלבוש בו, וא"א לו להסירו, לפחות יסיר את החלק שמכסה את ראשו, ואם הוא ילד שלא הגיע לחינוך, יש להעלים עין שיתפלל איך שהוא מחופש. אלא דשוב הראוני דבס' יבקשו תו' מפיהו על פורים (הנדמ"ח למרן הגריש"א זצ"ל עמוד ת"ע) כתב דשאלו למרן ע"ז, והשיב שגם קטנים לא יכולים להתפלל עם תחפושת עיי"ש, ומסתימת דבריו משמע שאסר כל תחפושת, אך אפשר דתחפושת של משה רבינו וכיו"ב, או חסיד וכיו"ב, יש להקל בקטן כנ"ל".
        2. משנת יוסף (חי"ג סי' רנ"ד) – "אם ילד מחופש למשל לכהן גדול, או לדייג, או למרדכי היהודי עם כתר בראשו, ה"ז לשמחת פורים, ושרי. אבל יש לחנכו לא להחפלל בתחפושת משונה ומאיימת שגורמת לשחוק וקלות ראש".
     3. מראי מקומות – הגריש"א זצ"ל (יבקשו מפיהו ח"ב עמ' ת"ע, לשונו מובא לעיל), **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ו אות מ"ה, לשונו מובא לעיל), דברי בניהו (חכ"ג סי' ס"ו, לשונו מובא לעיל), פרדס יוסף החדש (פורים אות תשפ"ד ולהלן [עמ' תקס"ד], המאור גליון תצ"ט עמ' ע"א), הר"י אביטבול (מה טובו גליון ט"ו עמ' תקמ"ט אות ב'***)***.
        1. מחקרי ארץ (ח"ב סי' צ"א) – "הנראה בזה לדינא לגבי תפילה, כי פרצופים דבקל יכול להסירם, ודאי דאין היתר להתפלל עמהם לפני הקב"ה, אלא יש להסירם, ואפילו לקטנים ראוי להורות להם להסיר הפרצופים לחנכם להתפלל לפני הי"ת במורא. אבל בגדים נהי דודאי לכתחילה יש להזהר בזה לעמוד להתפלל בבגדים מכובדים, אבל לפעמים אין שהות ביום להחליף המלבושים, והוי שעת הדחק יש להקל בזה"***.***
  4. **שליח ציבור שלובש תחפושת**.
     1. מיקל – הגרמ"ש דיין (גם אני אודך ח"א סי' א', לשונו מובא לעיל).
     2. מחמיר – מעלפת ספירים (ח"א סי' י', "העולה לדינא שש"ץ לעולם אסור להתפלל בתחפושת וגם שאר כל אדם אסור להתפלל בתחפושת שלא היה יוצא בה לרשות הרבים או היה עומד כן לפני גדולים וחשובים ובשעת הדחק כשעובר זמן תפילה או שיפסיד תפילה בציבור יש להקל וכדכתיבנא").
     3. מראי מקומות – פרדס יוסף החדש (פורים אות תשפ"ג, עמ' תקס"א).

1. דין לא ילבש בפורים.
   1. **מיקל**.
      1. רמ"א (סעי' ח') – "וגבר לובש שמלת אשה ואשה כלי גבר, אין איסור בדבר מאחר שאין מכוונין אלא לשמחה בעלמא".
         1. עי' דר"מ (סוף סי' תרצ"ו) – "אבל טוב להחמיר ולעבוד את יי' בשמחה ולהיות גילה ברעדה".
      2. לבוש (סעי' ח') – "מה שנהגו ללבוש בפורים פרצופים וגבר לובש שמלת אשה ואשה כלי גבר אין איסור בדבר, הואיל ואין מכוונין אלא לשמחה בעלמא".
   2. **מחמיר**.
      1. ב"ח (יו"ד סי' קפ"ב ס"ק ה') – "ויש לתת לב על מה שנוהגים בפורים לשנות בגדיהם מאיש לאשה ומאשה לאיש ואין מוחה ולפי מה שכתבתי בדברים העשויין לנוי ולקישוט אסור לדברי הכל להתכוין כדי להתדמות וכבר השיב ה"ר יהודה מינץ ז"ל על זה כמבואר בתשובתו (סו"ס טז ד"ה על דבר) ואמר דכיון שאינו עושה כן אלא משום שמחת פורים אין בו איסור ודמי להעברת שער בית השחי והערוה כדי שלא להצטער או ראיית מראה כדי שלא יחבול בו במסתפר בעצמו. ונראה לפע"ד דדבריו בזה דחויים המה ממ"ש הר"א ממי"ץ להדיא דאף במשתאות של חתן וכלה איכא איסורא אלמא דאף מה שעושה משום שמחת מצוה אינו דומה לעושה כדי לינצל מן הצער וכן בדין דלינצל מצער אי אפשר בענין אחר אבל לשמחת חתן וכלה ולשמוח בפורים כבר אפשר בהרבה מיני שמחה ולא יעבור על לאו דלא ילבש ואין ספק שאילו לא היו נעלמים מ"ש הר"א ממיץ בזה ממהר"ר יהודה מינץ לא היה כותב כן".
      2. ברכי יוסף (ס"ק י"ג) – "מה שאנו נוהגים ללבוש פרצופין וכו'. כבר הרב בית חדש י"ד סי' קפ"ב דחה דברי מהר"י מינץ בזה, ודחה כל ראיותיו. וכ"כ הרב כנה"ג והרב מהר"ש אבוהב בספר הזכרונות שלו (זכרון ב פרק ב) הרבו להשיב עליו, ודבריהם ברורים, שאין ראיות מהר"י מינץ בזה מחוורת".
      3. עי' ערה"ש (סעי' י"ב) – "ומה שנהגו בימים קדמונים בלבישת פרצופים משעטנז ושל איש לאשה עכשיו לא נהגו כן".
      4. קהלות יעקב (ארחות רבנו ח"א עמ' רכ"ו אות ו' [לשונו מובא לקמן], ח"ג עמ' ס' אות ק"ז, דפו"ח ח"ג סוף עמ' קפ"ט) – "תשל"ג, בפורים בין הבחורי ישיבה שבאו למו"ר (שליט"א) זצוק"ל הי' אחד לבוש פאה נכרית וכל יתר בגדיו היו של גבר ואמר לי מו"ר שאעיר לו שלא ילך עם הפאה משום לא ילבש אף שזה רק בגד אחד של אשה ואמרתי למו"ר שהיום גם גברים הולכים פאה ואמר לי מו"ר א"כ אפשר שלא צריך למחות".
      5. יביע אומר (ח''ה יו"ד סי' י"ד אות ג', יחוה דעת ח"ה סי' נ') – "וכן אסור לנערים ללבוש בגדי נשים, וכן לנערות ללבוש בגדי גברים, אף לשמחת פורים, שלא הותר לעבור על איסור תורה בשביל שמחת פורים".
      6. הגרח"ק זצ"ל (אהל יעקב, לא ילבש עמ' קל"ו אות כ') – "שאלה: בפורים האם סומכים על הפמ"ג להתיר ללבוש בגד אחד של אשה או מחמירים כמ"ש במשנה ברורה בשם הכנה"ג והשל"ה. תשובה: אסור".

הגרח"ק זצ"ל (אהל יעקב, לא ילבש עמ' קל"ו אות י"ט) – "שאלה: האם מותר לבחור ללבוש פאה נכרית או בחורה ללבוש כובע לשם שמחת פורים. תשובה: חלילה".

* + 1. שבט הקהתי (אהל יעקב, לא ילבש עמ' קנ"ב אות ו', אות ז' [לשונו מובא לקמן]) – "שאלה: האם מותר לבחור ללבוש פאה נכרית או בחורה ללבוש כובע לשם שמחת פורים. תשובה: אין להתיר".
    2. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע יו"ד סי' קפ"ב סעי' ו') – "יש לבטל המנהג שנוהגים בפורים באיזה מקומות, שאיש לובש בגדי אשה או להיפך, שעוברים בזה משום לא ילבש. [יביע אומר ח''ה סי' יד סק''ג. יחוה דעת חלק ה' סימן נ' עמוד רכד]".
    3. תורת המועדים (פורים סי' ח' סעי' ה', עמ' רס"ז) – "אולם אסור בתכלית האיסור לגברים ללבוש בגדי נשים בפורים. וכן אסור לנשים ללבוש בגדי גברים בפורים".
    4. פסקי תשובות (הע' ע"ד) – "ובמ"ב (סק"ל) מביא בשם הב"ח שיש לבטל מנהג זה דלבישת בגדי אשה לאיש ולהיפך, ובשם השל"ה דשומר נפשו ירחק ממלבושים דכלאים, וכן מובא בעוד הרבה פוסקים דאיסור לבישת כלאים ולא ילבש גבר שמלת אשה קַיים אף בפורים שעושים לשחוק בעלמא. [הב"ח שהו"ד במ"ב כותב זאת בשם ר"א ממיץ בעל היראים, וכ"ה בתשו' הרמב"ם המובא בריש ס' מעשה רוקח שמתבטא במילים חריפות נגד המנהג ללבוש בגד אשה לכבוד שמחת חו"כ הו"ד בברכ"י יו"ד סי' קפ"ב סק"ג, ובס' יד הקטנה (דף ר"פ ע"ב) אחרי אריכות בזה כותב "ודאי ראוי לכל הגדולים למחות בחרמות גדולות ובכל מיני כפיות לבער המנהג הרע הזה ולא תמצא מכשלה גדולה כזאת בישראל", וע"ע בבינת אדם סי' ע"ד, אורחות חיים ספינקא סקי"ג, ערוה"ש סעי' י"ב ועוד]".
  1. **בגד אחד: אפשר אין למחות** [יש על מי לסמוך].
     1. פמ"ג (מש"ז ס"ק ה') – "ומה שכתב הט"ז אבל המנהג כסברא ראשונה, קאי אמה שכתב בהג"ה דלובשין כו', וכלאים דרבנן, הראה מקום ליורה דעה [סימן] קפ"ב, ושם בשם הב"ח [עמוד תקנה ד"ה ויש] שיש לבטל מנהג זה, הן בפורים או בשמחת נישואין. וכן כתב באר הגולה שם [אחר אות ז]. ויראה כשכל המלבושים של איש, רק מלבוש אחד של אשה, וניכרים הם, גם להרבה דיעות ביורה דעה [סימן] קפ"ב אין איסור תורה כהאי גוונא, אין למחות בפורים".
     2. מ"ב (ס"ק ל') – "עיין ביו"ד סימן קפ"ב שכתב שם הט"ז בשם הב"ח שיש לבטל מנהג זה הן בפורים או בשמחת נישואין וכ"כ באה"ג שם ואם כל המלבושים של איש רק מלבוש א' של אשה **וניכרים הם** אפשר שאין למחות בהם [פמ"ג] ועיין בכנה"ג ובשל"ה שהזהירו להרחיק מזה".
     3. כרם שלמה (יו"ד סי' קפ"ב ס"ק ט"ז אות ו').
     4. לבושה של תורה (ח"ב סי' נ"ז אות י"ח) – "שינוי בגד אחד או שני בגדים באופן שניכר היטב שזה זכר או נקבה יש להתירו לשמתת פורים מעיקר הדין ולכן אין למחות ביד המקיל בזה".
     5. שואלין ודורשין (***אהל יעקב, לא ילבש עמ' קס"א אות ט"ו) – "שאלה: בפורים האם סומכים על הפמ"ג להתיר ללבוש בגד אחד של אשה או מחמירים כמ"ש במשנה ברורה בשם הכנה"ג והשל"ה, ואם כן עד איזה גיל. תשובה: המנהג להקל בזה כהפמ"ג ולא נפק"מ באיזה גיל".***
     6. ***לבוש מלכות (פרק א' סעי' כ"ה) – "יש מקילים לצורך שמחת פורים ללבוש בגדי אשה וכן לאשה ללבוש בגדי איש, ויש חולקים וכן עיקר. ואם אינו משנה כל לבושו רק נותן עליו מלבוש אחד של אשה לצורך שמחת פורים יש לו על מה שיסמוך".***
     7. ***ברית ותורה (***סי' קפ"ב ***ס"ק י"ט).***
     8. מראי מקומות.
        1. יש לעי' פשט בהמ"ב. שאם לובש כל בגדי אשה, אבל יש לו זקן. אולי נכלל ב'אין למחות' (עי' ר' פרנד בקולטת).
        2. ***הגר"א נבנצל שליט"א (אהל יעקב לא ילבש עמ' קמ"ב אות כ"ו, מציון תצא תורה ח"א אות קנ"ט) – "***שאלה: בפורים האם סומכים על הפמ"ג להתיר ללבוש בגד אחד של אשה או מחמירים כמ"ש במשנה ברורה בשם הכנה"ג והשל"ה. תשובה: כדאי להחמיר".
  2. **קטנים**.
     1. מחמיר.
        1. חזו"א (ארחות רבנו דפו"ח ח"ג עמ' ק"צ אות ו') – "הגרח"ק שליט"א [***זצ"ל]*** שמע בשם מרן החזו"א זצוק"ל שאין להלביש אפילו לתינוקות בפורים שמלת אשה או להיפך. (אב"ה, מזה שאסר בתרוייהו גם שמלה לתינוק וגם כלי גבר לתינוקת מוכח לכא' שטעם האיסור הוא מדין לא ילבש)".
        2. יחוה דעת (ח"ה סי' נ') – "וכן אסור לנערים ללבוש בגדי נשים, וכן לנערות ללבוש בגדי גברים, אף לשמחת פורים, שלא הותר לעבור על איסור תורה בשביל שמחת פורים. והגדולים מצווים לשמור על הקטנים, שלא להלביש אפילו לילד קטן בגדי ילדה, וכן להיפך. ושומע לנו ישכון בטח".
        3. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ו אות מ"ד) – "קטנים קודם בר מצוה ג"כ יש להם להתרחק מלהלביש בגד אשה בפורים".
        4. הגר"ע אויערבאך שליט"א (אמרי מאיר הו"ד בקונ' מאור יעקב ח"א עמ' ט"ו אות י') – "האם הוא בסדר קטן שקטן (או קטנה) ילבש בפורים בגד אשה (או איש). תשובה: לא בסדר".
        5. תורת המועדים (פורים סי' ח' סעי' ה', עמ' רס"ז) – "והגדולים מצווים בזה אף על הקטנים, שלא להלביש אפילו ילד קטן בגדי ילדה, וכן להיפך. ושומר נפשו ירחק מזה".
        6. פסקי תשובות (אות י"ד, הע' ע"ה) – "ואף לילדים קטנים אין להלביש בגד אשה ולהיפך. [בס' חמדת אריה פרק ל' דאף הרמ"א שהתיר כלאים מדרבנן כוונתו לקטנים לפני בר מצוה, אמנם ברשימות הגר"ח קניבסקי שליט"א בשם החזו"א (בריש ס' פורים וחודש אדר) שאין להלביש שמלת אשה ולהיפך אפילו לתינוקות]".
     2. מיקל.
        1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ח אות ה') – "מכל מקום בקטנים יש להקל בזה".
     3. בהגיע לחנוך יש להחמיר.
        1. קהלות יעקב (ארחות רבנו ח"ג עמ' ס' אות ק"ה, דפו"ח ח"ג עמ' ק"צ אות ד') – "לענין לא ילבש בתחפושות בפורים שיש מחלוקת ברמ"א וכתב הרמ"א המנהג כמתירים ועי' במ"ב הנ"ל שמביא חולקים ומסיק שהכנה"ג והשל"ה הזהירו להרחיק מזה, ואמר לי מו"ר (שליט"א) זצוק"ל שעד גיל חנוך אפשר להקל בתחפושת דלא ילבש ובהגיע לחנוך יש להחמיר לא להתחפש בתחפושת שיש בה לא ילבש".
     4. מראי מקומות.
        1. הגר"א נבנצל שליט"א (אהל יעקב, לא ילבש עמ' ק"מ אות ט"ז, מציון תצא תורה ח"א אות תע"ח) – "שאלה: האם ההוראה למעשה להרשות לילדים להתחפש כמו ילדות בפורים. ואם כן מאיזה גיל ראוי להפרישם מזה, או שכיון שמעיקר הדין מותר כמ"ש הרמ"א ממילא למחות לזה אפילו למבוגרים. תשובה: כדאי להקפיד שלא יראו לגמרי כילדות, אלא רק חלקית".
        2. שבט הקהתי (אהל יעקב, לא ילבש עמ' קנ"ב אות ז') – "שאלה: בפורים האם סומכים על הפמ"ג להתיר ללבוש בגד אחד של אשה או מחמירים כמ"ש במשנה ברורה בשם הכנה"ג והשל"ה. תשובה: רק לילדים יש להתיר".
     5. מראי מקומות – לבושה של תורה (ח"ב סי' נ"ז), ***אהל יעקב (לא ילבש, סעי' מ"א).***
  3. **בן עיר שמגיע לכרך בט"ו אם יכול להקל בתחפושת**.
     1. מחמיר.
        1. הגריש"א זצ"ל (יבקשו מפיהו ח"ב עמ' תס"ח) – "***אסור לקטן הגר בעיר להתלבש לילדה כשבא לכרך בשושן פורים".***
        2. ודרשת וחקרת (***אהל יעקב, לא ילבש עמ' קע"א אות ח') – "שאלה: מישהו שהגיע מבני ברק לירושלים וסומך על המתירים ללבוש בגד אחד כאשה וכדומה, האם הוא יכול להקל כשהוא מגיע לירושלים בפורים של מוקפין. תשובה: ובענין מי שהגיע מבני ברק לי-ם בפורים המוקפים אם יכול לעבור על איסור לא ילבש, הרי גם על מוקפים אנו אוסרים כ"ש לפרזים (עי' דרכי תשובה סימן קפ"ב ס"ק ט' וס"ק י').***
        3. ***אהל יעקב (לא ילבש, סעי' ל"ט) – "***אסור לקטן הגר בעיר להתלב ש לילדה כשבא לכרך בשושן פורים כי אצלו זה לא פורים".
     2. מיקל.
        1. הגר"א נבנצל שליט"א (***מציון תצא תורה ח"א אות קס"ב***, אהל יעקב לא ילבש עמ' קמ"ב אות כ"ז) – "שאלה: מישהו שהגיע מבני ברק לירושלים וסומך על המתירים ללבוש בגד אחד כאשה וכדומה, האם הוא יכול להקל כשהוא מגיע לירושלים בפורים של מוקפין. תשובה: כן".
        2. שואלין ודורשין (***אהל יעקב, לא ילבש עמ' קס"א אות ט"ז) – "שאלה: מישהו שהגיע מבני ברק לירושלים וסומ ך על המתירים ללבוש בגד אחד כאשה וכדומה, האם הוא יכול להקל כשהוא מגיע לירושלים בפורים של מוקפין. תשובה: בענין זה אין מנהג המקום, ובכל המקומו ת יש מחמירים, והמנהג שמקילין בשביל שמחה".***
  4. **לפני ימי הפורים**.
     1. מראי מקומות.
        1. הגריש"א זצ"ל (יבקשו מפיהו ח"ב עמ' תס"ח) – "אסור לקטן להתלבש כילדה, וכן אסור לקטנה להתלבש כילד במסיבות שעורכים לפני פורים לכבוד פורים".

הגריש"א זצ"ל (כרם שלמה השמטות לס"ק ט"ז אות ו', אשרי האיש יו"ד פרק י"ז אות י"ח) – "פורים ... אמנם יום או יומיים לפני פורים (-בשביל מסיבות פורים וכדומה) צ"ע אם יש להם על מה לסמוך".

* + - 1. כרם שלמה (השמטות לס"ק ט"ז אות ו') – "אמנם יום או יומים לפני פורים [בשביל מסיבות פורים וכדו'] צ"ע אם יש להם על מה לסמוך".
      2. ***אהל יעקב (לא ילבש, סעי' ל"ח, סעי' מ"ב) – "אסור לאיש ללבוש בגד אחד של אשה, ולאשה ללבוש בגד אחד של איש בימים שלפני פורים אע"פ שלובשם לכבוד שמחת פורים ... אסור לקטן להתלבש כילדה, וכן אסור לקטנה להתלבש כילד במסיבות שעורכים לפני פורים לכבוד פורים. ויש שמצדדים להקל אפילו כמה ימים לפני פורים".***
  1. **הצגה** (play) **שעושין רק לבנות**.
     1. מחמיר.
        1. קהלות יעקב (ארחות רבנו ח"א עמ' רכ"ו אות ו', דפו"ח ח"ג עמ' קצ"א אות ח', ח"ד עמ' פ' אות ב') – "מו"ר אמר לי שאסור לילדות קטנות (בתי היתה אז בכתה א') ללבוש בהצגה בגדי ילד אף שבאות רק נשים ואמר שלא תלבש אף חלק כגון מכנסים או מעיל של ילד אף שתלבש את זה עם שמלה ויורגש שהיא ילדה אסור ואמר דהא שהתיר הרמ"א בפורים או אלה שמתירים אף בשמחת חתן יש חולקים עליהם ויש להחמיר כותייהו משום חשש שלא ילבש השאלה היתה בהצגת סוף השנה שעשו בכתה (עיין בהל' פורים מש"כ בשם מו"ר)".
        2. משנה הלכות (ח"ז סי' מ"ג) – "ועל דבר שנהגו בכמה ישיבות או בתי חנוך לבנות שעושין משחק (פלעי בלע"ז [play]) ומלבישין זכר במלבושי נקבה ונקבה לזכר והם קטנים אינם בכלל עונשים אי יש בזה איסור ...".
        3. הגרח"ק זצ"ל (אהל יעקב, לא ילבש עמ' קל"ד אות י') – "שאלה: ילדות שרוצים לעשות הצגה לפורים וללבוש ציצית (פסולים) גדולים האם עוברים על לא ילבש, או כיון שמוכח שזה לא המידה שלהם, וגם שהוא בגד אחד אין עוברים. תשובה: אסור".

הגרח"ק זצ"ל (צניף מלוכה פרק ג' הע' כ"ג) – "דיש לאסור אף אם נתפרו בגדים אלו במיוחד להצגה, ואין הם מלבוש של איש תמיד, ואף אם כולן בהצגה נשים".

* + - 1. שבט הקהתי (ח"ב סי' רנ"ח אות א') – "אין לנשים ללבוש בהצגה שעושין אפילו רק לנשים, אפילו רק בגד א' של איש. ואם יש הצגה כזה ר"ל, אסור להסתכל ע"ז אפילו נשים".
      2. לבוש מלכות (פרק א' סעי' י"ח) – "אולם אין להקל לנשים לעשות הצגה בלבוש מכנסיים ואפילו שכל המשתפפים בהצגה הינם נשים [דלגברים בלא"ה אסור להשתתף בהצגה של נשים]".
      3. אהל יעקב (לא ילבש, סעי' כ"א) – "וכן הדין בהצגות לנשים שאסור לאשה להתחפש לגבר, ולכן אסור לבנות בהצגה לפני פורים ללבוש כובע או ציצית".
    1. מראי מקומות – יביע אומר (מעין אומר ח"ד פרק ד' סי' ה').
       1. אג"מ (י"ד משה עמ' ס"ה, הע' צ"ט) – "האם מותר [לגברים] ללבוש בגדי אשה וכדו', בהצגות. לילדים מותר, לגדולים אסור. ואם יש היכר, עי' בפמ"ג. [במש"ז סי' תרצ"ו ס"ק ה', וז"ל: יראה, כשכל המלבושים של איש ורק מלבוש אחד של אשה, וניכרים הן, גם להרבה דיעות ביו"ד סי' קפ"ב אין איסור תורה כה"ג, ואין למחות בפורים, עכ"ד, וכ"ה במ"ב סי' תרצ"ו ס"ק ל', ונראה שה"ה בהצגות, ונראה שלזה התכוון כאן הגרמ"פ זצ"ל]".
       2. הגר"א נבנצל שליט"א (אהל יעקב, לא ילבש עמ' ד"ש) – "הצגה שנשים עושין לנשים, האם מותר להם להתלבש כגברים. והשיב וז"ל, לא לגמרי".
       3. הגר"ע אוירבאך שליט"א (יתד נאמן פר' ויקרא תשע"ו) -

Question: I am acting in a yeshiva Purim show and we need one person to act the part of a woman. May we rely on the Rama (Orach Chaim 696:8) to wear a shaitel or a snood? If we can’t, maybe I can wear a multi-colored wig, since it is not specially for a woman.

Rav Auerbach: Although the Rama you cite was lenient, many poskim are stringent on this issue, and one should certainly follow the minhag not to dress up as a woman or wear any women’s clothes (Mishnah Berurah, ibid. 30). Someone once went to the Chazon Ish with his child who was dressed like a girl. The Chazon Ish was very upset about this and felt that this was a problem of beged ishah, even at such a young age. If you want to wear a clown wig, there is no problem to do so on Purim, since this is not a beged ishah.

* 1. **צביעת שערות**.
     1. ***הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות קס"א) – "***שאלה: האם מותר לצבוע שערות לבנות בפורים דוקא, ומה הדין אם צובעים אותם בצבע ירוק או סגול. תשובה: מותר".
     2. ***שבט הקהתי (אהל יעקב, לא ילבש עמ' קנ"ד אות י"ט) – "שאלה: האם יש אותו קולא של לא ילבש בפורים כמ"ש הרמ"א גם לגבי צביעת שערות, וכגון מי שיש לו שער לבן ורוצה לצבוע אותם שחור לימי הפורים האם מותר, או דוקא לבוש הקילו כמ"ש שם. תשובה: מותר גם כן לצבוע בתנאי שלא ישאר אחרי פורים".***
  2. **הסתכלות בפורים בגבר שהתחפש כאשה**.
     1. הגר"א נבנצל שליט"א (אהל יעקב יחוד [דפו"ח] עמ' תקמ"ז אות י"ב) – "שאלה: גבר שהתלבש בפורים בבגדי נשים צבעונים, האם יש איסור להסתכל בהם. ומה הדין אם הוא מכיר הבעלים של הבגדי צבעונים כגון שזה חולצה של אשתו וכדומה האם זה אסור. תשובה: אם מכיר של מי הם אסור".
  3. מראי מקומות – מהר"י מינץ (סי' ט"ו ד"ה על), א"ר (ס"ק ט"ו, א"ז ס"ק ט'), יד הקטנה (הל' ע"ז פרק ו' סוף ס"ק פ"ב), דרכ"ת (סי' קפ"ב ס"ק ט', ס"ק י'), באר משה (ח"ח סי' ז', סי' ח'), מצות המלך (מצוה תקמ"ב), יחוה דעת (ח"ה סי' נ' ד"ה לאור, יביע אומר ח"ה יו"ד סי' י"ד אות ג'), מועדים לשמחה (ח"ג עמ' תנ"ב), הגהר"י פרנד שליט"א (קלטת קל"ו), ילקוט יוסף (אוצר דינים לאשה סי' כ"ד סעי' י"ב), ***אהל יעקב (לא ילבש, סעי' ל"ה, סעי' ל"ז)***.
     1. ט"ז (יו"ד סי' קפ"ב ס"ק ד') – "ובאורח חיים סימן תרצ"ו הביא רמ"א דאפילו מפני שמחת פורים המנהג להתיר בזה ואף על גב דיש אוסרים ומו"ח ז"ל כתב שיש לאסור את זה והביא ראיה ממה שכתב ר"א ממיץ לאסור לעשות כן מפני שמחת חתן או כלה **והשומע לאסור תבוא עליו ברכה כי יש הרבה מכשולות חס ושלום מזה כשהולכין ביחד בלי היכר איש או אשה**".
     2. שלחן שלמה (סעי' ט') – "טוב ליזהר שאף בפורים לא ילבש גבר שמלת אשה".
     3. חזו"א (חוט שני פורים פרק י"א ס"ק ד' [עמ' צ"ו], שבת ח"ב עמ' שי"ד, ח"ד עמ' רע"ט, מעשה איש ח"ו עמ' צ', ארחות רבנו דפו"ח עמ' ק"צ אות ה') – "ומעשה באב שנכנס בפורים עם בתו הקטנה כבת 4-5 למרן החזו"א, והילדה התחפשה לילד ולבשה מכנסיים ליום הפורים, אמר החזו"א לאביה שאסור לעשות כן שאין זה צנוע. וביאר החזו"א את דבריו: שהרי כל מה שהותר להתחפש בפורים ואף שגבר ילבש שמלת אשה ואשה כלי גבר היינו שיסודו של האיסור הוא משום שלא להתדמות לאיש או לאשה אבל לא משום חסרון צניעות, וכשעושה כן בפורים לשם שמחת פורים [וכלשונו פורים'דיק] אין בזה איסור, **אולם מה שנוגע לחסרון צניעות אין לזה שייכות להיתר זה שהרי סוף סוף איכא בזה חסרון צניעות** ומה שייך להתיר זה משום שמחת פורים. [ואח"כ נתן מרן החזו"א לאבי הבת מגבת לכסות בה את בתו עד שתגיע לביתה]".

חזו"א (דינים והנהגות פרק כ"ג אות י"ג, דפו"ח ח"ג עמ' ק"צ אות ה ד"ה ובדינים) – "אחד ממקורביו נכנס לביתו בפורים עם בתו כבת 4-5 כשהיא לבושה במכנסיים והקפיד בדבר ואמר וכי זה חינוך".

* + 1. חוט שני (שבת ח"ד פרק צ"ה שעה"צ אות נ"ד) – "ודע עוד דמה שי"א שהתירו ללבוש בפורים לאיש בגדי אשה הוא משום שמחה, אבל אלו המתחפשים כדי להראות כמו אשה כדי שיוכלו להתערב בנשים וכדו', ודאי שיש בזה איסור דאורייתא של לא ילבש, ואין לזה שייכות להיתר זה בפורים".
    2. ***הגר"א נבנצל שליט"א (אהל יעקב לא ילבש עמ' קמ"ב אות כ"ה, מציון תצא תורה ח"א אות ק"ס) – "***שאלה: האם מותר לבחור ללבוש פאה נכרית או בחורה ללבוש כובע לשם שמחת פורים. תשובה: אם ניכר שזה לא כדרך מותר".
    3. ילקוט יוסף (קשו"ע סי' קפ"ב סעי' ו') – "יש לבטל המנהג שנוהגים בפורים באיזה מקומות, שאיש לובש בגדי אשה או להיפך, שעוברים בזה משום לא ילבש. [יביע אומר ח''ה סי' יד סק''ג. יחוה דעת חלק ה' סימן נ' עמוד רכד]".
    4. ***עי' יו"ד סי' קפ"ב, לעוד שיטות ומראי מקומות.***

1. הזיק ע"י שתיית יין: כל השנה.
   1. **הלכה**.
      1. חיוב – רמב"ם (חובל ומזיק פרק א' הל' י"א, "אדם מועד לעולם בין שוגג בין מזיד בין ער בין ישן **בין שכור**"), ים של שלמה (ב"ק פרק ג' סי' ג', "פשיטא שחייב"), ב"ח (שו"ת ישנות סי' ס"ב), כנה"ג (חו"מ סי' שע"ח טור אות ח'), חו"י (סי' קס"ט), רע"א (חו"מ סי' רל"ה על סעי' כ"ב, עי' סי' שע"ח על רמ"א סעי' א'), ערך ש"י (חו"מ סי' שע"ח), שו"ת אבן שהם (סי' ט"ו), פתחי חושן (נזיקין פרק א' הל' י'), נטעי גבריאל (פורים, פרק ע"ד סעי' ב'), משפטי הלוי (פרק ט"ז).
         1. אינו נכלל בפגיעתן רעה (ב"ק דף פח.) – ב"ח (שו"ת ישנות סי' ס"ב).
   2. **טעמים**.
      1. אדם מועד לעולם – חו"י (סי' קס"ט, "האורח הרגיל כאכסניא דאתי לקיצין כמעט בכל חודש שהלך לבית המשתה ונשתכר וכשחזר לביתך לחדר משכבו שכח לכבות נר שעוה המשולב והניחו דולק ונשרף המכסה שעל השלחן עם השלחן וארגז של כלי לבן וכמעט שלא נשרף גם הוא ... תתבענו בדין על היזקך כי יצא חייב לשלם תשלומי נזקך בלי ספק כי אדם מועד לעולם וכו'").
         1. אונס גמור פטור – תוס' (ב"ק דף כז: ד"ה ושמאל), רא"ש (ב"ק פרק ג' סי' א'), רמ"א (סי' שע"ח סעי' ב', חו"מ סי' תכ"א סעי' ד'), ים של שלמה (ב"ק פרק ג' סי' ג'), סמ"ע (חו"מ סי' תכ"א ס"ק ח', לכל הפוסקים).
         2. אונס גמור חיוב – עי' ש"ך (סי' שע"ח ס"ק א', בשם הרמב"ם ובשם המחבר), רמב"ן (ב"מ דף פב:, "כאותה של אליהו").
         3. מראי מקומות – מפתח לב"ק (דף כז:).
      2. פושע – ב"ח (שו"ת ישנות סי' ס"ב, "פושע גמור"), עי' ים של שלמה (ב"ק פרק ג' סי' ג', "והשיכור אפי' הגיע יותר משכרתו של לוט מ"מ מחייב בתשלומין על כל הזיקות ... פשיטא שחייב דאדם מועד לעולם בין שוגג בין מזיד בין ער בין ישן בין אונס בין רצון, **דאל"כ לא שבקת חיי**, דכל שונא ישתה וישתכר על חבירו להזיקו, ויפטור". [א"א לומר שאונס גמור חיוב, כיון שפסק שפטור, ועוד למה נתן טעם של 'לא שבקת חיי']), ערך ש"י (חו"מ סי' שע"ח), עי' מעשה רוקח (חובל ומזיק פרק א' הל' י"א, "דהוי ליה תחילתו בפשיעה").
      3. יודעים מה שעושין בשכרותן – ב"ח (שו"ת ישנות סימן ס"ב, "**שסתם בני אדם יודעים מה שעושין בשכרותן** ואינו נאמן אפילו בשבועה שלא ידע מה שעשה אז בשכרותו כיון שמילתא לא שכיחא והוא צריך להביא ראייה על זה").
   3. **ד' דברים**.
      1. מחמיר – ב"ח (שו"ת ישנות סי' ס"ב, הוי פושע, "כלל העולה דזה המזיק חייב לשלם ארבעה דברים").
      2. מיקל – ערך ש"י (חו"מ סי' שע"ח, כיון שאינו "פושע גמור בתחילה ובסוף").
   4. מראי מקומות – תשב"ץ (ח"ג סי' רל"ט, עי' דפוס פרנקל במפתח חובל ומזיק פרק א' הל' י"א).
2. גזילה: לשם שמחה.
   1. **הלכה**.
      1. מיקל – ר' טוביה, בשם ריב"א, הו"ד במהר"י מינ"ץ (סוף סי' ט"ז, "נמצא בתשוב' שכתב רבינו טוביה בשם ריב"א שכל **מאכל שחוטפין הבחורים משום שמחת פורים** אפילו שלא ברשות משעת מקרא מגילה עד סוף סעודת פורים שהם ב' לילות ויום אחד אין בהם משום גזל ואין להזמינ' לב"ד על ככה ובלבד שלא יעשו שלא כהוגן ע"פ טובי העיר עכ"ל"), תרה"ד (ח"א סי' ק"י), רמ"א (סעי' ח', "בני אדם החוטפים זה מזה דרך שמחה אין בזה משום לא תגזול **ונהגו כך** ובלבד שלא יעשו דבר שלא כהוגן על פי טובי העיר", דר"מ ס"ק ה' ד"ה כתב), לבוש (שם), מטה משה (סי' תתרי"ג), רע"א (סי' תרצ"ה סעי' ב'), סתימות מ"ב.
         1. הפקר ב"ד הפקר – מהר"י ברי"ן, הו"ד בדרכי משה (סי' תרצ"ו ס"ק ה' ד"ה כתב), ב"ח (יו"ד סי' קפ"ב סוף ס"ק ה'), כנה"ג (סי' תרצ"ה הגב"י שיטה נ"ב), עמק סוכות (דף מה. ד"ה מיד).
         2. א"נ גם משום מחילה – התעורות תשובה (ח"ב סי' ל"ח), שו"ת אבן שהם (סי' ט"ו ד"ה והנה), אז נדברו (ח"ט סי' מ"ט), מקדש ישראל (סי' רי"ח).
      2. מחמיר, אינו נוגע בזה"ז – ב"י (סי' תרצ"ה אות ב', "דהיינו לדידהו שהיו נוהגים הבחורים כך אבל אנו שלא נהגו כן אין חילוק בין פורים לשאר ימות השנה"), מקור חיים (חו"י, סוף סי' תרצ"ו), קרית חנה (קובץ מפרשים כת"י, סי' תרצ"ה על מג"א ס"ק ח', סי' תרצ"ו על סעי' ח'), עי' ערה"ש (או"ח סי' תרצ"ה סעי' י', חו"מ סי' שע"ח סעי' כ"א).
      3. לאו מידת חסידות היא – של"ה (מס' מגילה ס"ק ט"ז, "לאו משנת חסידים הוא, ושומר נפשו ירחק מזה ... לחטוף מחבירו שלא ברשות ..."), א"ר (סי' תרצ"ו ס"ק י"ז, א"ז ס"ק י'), פמ"ג (מש"ז ס"ק ה'), באר היטב (שם ס"ק י"ג), מ"ב (שם ס"ק ל"א), שו"ת אבן שהם (סי' ט"ו ד"ה והנה).
   2. **גזל בכוונה**.
      1. לכו"ע מחמיר.
         1. מהר"י מינץ (סוף סי' ט"ז) – "משום שמחת פורים לא אקרי גזל **כיון שאינו עושה על מנת לגזול ולהרויח** אלא משום שמחת פורים".
         2. מקדש ישראל (סי' רי"ח) – "מקבצי צדקה בפורים אי מותרין לחטוף ממון מן הנגידים בעל כרחם בשביל צדקה. תשובה "אסורין".
   3. **זמן ההיתר**.
      1. ב' לילות, וחד יום – ר' טוביה, בשם ריב"א, הו"ד במהר"י מינ"ץ (סוף סי' ט"ז, "משעת מקרא מגילה עד סוף סעודת פורים שהם ב' לילות ויום אחד"), תרה"ד (ח"א סי' ק"י), דר"מ (סי' תרצ"ו ס"ק ה' ד"ה כתב), מטה משה (סי' תתרי"ג), רע"א (סי' תרצ"ה סעי' ב'), א"ר (סי' תרצ"ו ס"ק ט"ז), פמ"ג (שם מש"ז ס"ק ה'), מ"ב (שם ס"ק ל"ב, "היינו מעת קריאת המגילה עד ליל סעודת פורים שהם שני לילות ויום אחד").
      2. **לבני ירושלים ליל ט"ו עד ליל ט"ז**, לבני י"ד ליל י"ד עד ליל ט"ו – שבט הקהתי (קובץ הישר והטוב ח"ג עמ' ר"ב אות א').
   4. **רק דבר מאכל, או כל מה שגזל**.
      1. רק דבר מאכל – אבן שהם (שו"ת סי' ט"ו ד"ה והנה), וכן נראה ר' טוביה, בשם ריב"א, הו"ד במהר"י מינ"ץ (סוף סי' ט"ז, "שכל **מאכל** שחוטפין הבחורים משום שמחת פורים"), תרה"ד (ח"א סי' ק"י, "שכל **מאכל** שלוקחים הבחורים"), דר"מ (סי' תרצ"ו ס"ק ה' ד"ה כתב), מטה משה (סי' תתרי"ג), רע"א (סי' תרצ"ה סעי' ב').
      2. כל דבר – מקדש ישראל (סי' רי"ח).
      3. מראי מקומות – רמ"א (או"ח סי' תרצ"ו סעי' ח' "בני אדם החוטפים זה מזה דרך שמחה אין בזה משום לא תגזול").
   5. **לברך על מה שחטף**.
      1. מיקל – א"ר (סי' תרצ"ו ס"ק י"ז, א"ז ס"ק י'), פמ"ג (שם מש"ז ס"ק ה'), באר היטב (שם ס"ק י"ג), מ"ב (שם ס"ק ל"א).
3. מזיק: לשם שמחה - סימן תרצ"ה סעיף ב'.
   1. **הלכה**.
      1. מיקל, גבי מזיק [מקור הוי גזילה] – תרה"ד (ח"ב סי' ר"י), אגודה (סוכה סי' מ"א), מרדכי (סוכה סי' תשמ"ג), בשם ר' שמעון, וכן הו"ד באו"ז (ח"ב סוף סי' שט"ו), רמ"א (**או"ח סי' תרצ"ה** סעי' ב' "דאם הזיק אחד את חבירו מכח שמחת פורים, פטור מלשלם", **חו"מ סי' שע"ח** סעי' ט' "בחורים הרוכבים לקראת חתן וכלה והזיקו זה את זה ממון חבירו דרך שמחה ושחוק, וכן בשאר דבר שמחה, הואיל **ונהגו כן** פטורין"), סתימות מ"ב, הגרח"ק זצ"ל (גם אני אודך בעניינים שונים ח"ג אות קנ"ו, קובץ זרע יעקב עמ' ל"ו אות ט"ו, "שאלה: בשו"ע או"ח (סימן תרצ"ה סעיף ב') נפסק ברמ"א דאם הזיק אחד את חבירו מכח שמחת פורים פטור מלשלם. ע"כ. (ועיי"ש במשנה ברורה ס"ק י"ג-י"ד, כמה פרטים בזה). האם בזמן הזה נוהג הלכה זו. תשובה: למה לא").
         1. מצד מחילה – כנה"ג (סי' תרצ"ה הגב"י שיטה נ"ב), פמ"ג (סי' תרצ"ה א"א ס"ק ז' "מסתמא מוחלין", ס"ק ח' "כאנוס קצת").
         2. א"נ גם משום הפקר ב"ד הפקר – התעורות תשובה (ח"ב סי' ל"ח), עמק סוכות (דף מה. ד"ה מיד), אז נדברו (ח"ט סי' מ"ט), מקדש ישראל (סי' רי"ח, סי' ש"מ ד"ה ובטעמא).
      2. מחמיר, אינו נוגע בזה"ז – ערה"ש (סי' תרצ"ה סעי' י', "ועכשיו בעוה"ר ערבה כל שמחה ואין אנו נוהגים לשמוח כ"כ עד שיבא להיזק, ולכן עכשיו כשהזיק חייב לשלם". סי' תרצ"ו סעי' י"ב, "וכן מי שהזיק חייב לשלם דעתה בעוה"ר ערבה כל שמחה ואין אנו במדריגה זו").
      3. מראי מקומות – נטעי גבריאל (פורים, פרק ע"ד סעי' א').
   2. "**מיד תינוקות שומטין את לולביהן ואוכלין אתרוגיהן**" – משנה (סוכה דף מה.).
      1. "ואוכלין אתרוגיהן. של תינוקות, ואין בדבר לא משום גזל, ולא משום דרכי שלום, שכך נהגו מחמת שמחה" – רש"י (סוכה דף מה. ד"ה ואוכלים).
      2. "ויש ללמוד מכאן לאותן בחורים שרוכבים בסוסים לקראת חתן ונלחמים זה עם זה וקורעין בגדו של חבירו או מקלקל לו סוסו שהן פטורין כך נהגו מחמת שמחת חתן" – תוס' ר' פרץ (סוכה דף מה. ד"ה מיד), מרדכי (סוכה סי' תשמ"ג), בשם ר' שמעון, אגודה (סוכה סי' מ"א).
      3. עוד פשט בסוגיא – דעת תוס' (סוכה דף מה. ד"ה מיד), רא"ש (סוכה פרק ד' סי' ד'), באו"ז (ח"ב סוף סי' שט"ו), תוס' הרא"ש (סוכה דף מה. ד"ה מיד).
         1. רק חולק בפשט בסוגיא [סוכה דף מה.] אבל מסכים לדין – קיצור פסקי הרא"ש (סוכה פרק ד' סי' ד'), ים של שלמה (ב"ק פרק ג' סי' ג'), ב"ח (שו"ת ישנות סי' ס"ב), חינא וחסדא (ח"א דף קכ"ד ע"ד), גר"א (או"ח סי' תרצ"ה סעי' ב' ד"ה וי"א, עי' חו"מ סי' שע"ח ס"ק כ"ה).
         2. חולק בדין, מחמיר – בית דוד (שו"ת סי' תצ"ד).
   3. **קשה מחו"מ סי' שע"ח סעי' ט'**, בשם הרא"ש (שו"ת כלל ק"א סי' ה').
      1. אינו בשביל שמחה – כנה"ג (חו"מ סי' שע"ח אות י"ב).
      2. חולק – ים של שלמה (ב"ק פרק ה' סי' י'), גר"א (חו"מ סי' שע"ח ס"ק כ"ה), בית דוד (שו"ת או"ח סי' תצ"ד ד"ה נמצא).
      3. היזק גדול – ב"ח (שו"ת סי' ס"ב).
      4. לא נוהג ההיתר – ב"ח (חו"מ סי' שע"ח ס"ק ט').
   4. **מזיק בכוונה**.
      1. מחמיר.
         1. תרה"ד (ח"ב סי' ר"י) – "כאשר באו לפני לדין ר' אליעזר בר שלום ור' גרשום בר שלום, וצעק ר' אליעזר על ר"ג על אשר נגחו ודחפו בעת סיבוב הושענות בחג הסוכות וכיון להזיקו, כאשר היה שונא לו כבר זה ימים ושנים, ונדחף כ"כ עד שנשבר עצמי כתפו ונזקק לרופא לרפואתם. ור"ג השיב שסבב כמנהג העולם שרגילין בדחיפות בעת הזאת, ואם נדחף ממנו בלא כוונתו להזיקו אירע לי ... אך ע"א שהעיד שא"ל ר"ג בלילה שלפני יום הדחיפה שדעתו לדחוף למחרת ר"א, וכן א"ל בצאתו מבהכ"נ ... לעומק דין של תורה לא היתה מספקת עדות זאת ... **דאם לא כיון להזיקו** אע"ג דודאי נתזק מכחו היה פטור מכלום, כיון דבשעת שמחה של מצוה הזיק כדאיתא בא"ז ובאשירי בשם התוס' בסוף מס' סוכה ...".
         2. אגודה (סוכה סי' מ"א).
         3. מג"א (סי' תרצ"ה ס"ק ז' וס"ק ח') – "אם כוון להזיק חייב".
         4. א"ר (שם ס"ק ט"ו, א"ז ס"ק ז').
         5. פמ"ג (שם א"א ס"ק ז').
         6. לבו"ש (שם על מג"א ס"ק ז').
         7. באר היטב (שם ס"ק ד').
         8. מ"ב (שם ס"ק י"ד) – "אם כיון להזיק חייב".
         9. ערה"ש (שם סעי' י').
         10. יחוה דעת (ח"ה ריש סי' נ').
         11. חוט שני (פורים פרק י"א ס"ק ג' אות ד', עמ' צ"ו) – "מזיק בכוונה אפילו מחמת שמחה, חייב".
         12. מקדש ישראל (סי' ש"מ) – "אי שפיר דמי לכתחילה ליכנס בפראות לבית חבירו באופן שיודע שעלול עי"כ להזיק ממון וכלי הבית של חבירו. תשובה. אסור לעשות כן בכוונה, אבל אם בלא כוונה מחמת ריבוי שמחה הזיק את חבירו או את ממונו (בדבר מועט) יש מקום לפטרו מלשלם".
         13. משפטי הלוי (פרק ט"ז) – "מי שרקד באופן הנהוג והמקובל, ובשגגה הזיק חבירו, כגון ששבר משקפיים, ואין נזק גדול, יש פוטרין מלשלם".
   5. **מזיק גוף**.
      1. מחמיר – כנה"ג (סי' תרצ"ה הגב"י שיטה נ"ב, עי' שיירי כנה"ג), ערה"ש (סי' תרצ"ה ס"ק י', בשם מג"א, צ"ע), אז נדברו (ח"ט סי' מ"ט, מצד איסור ולא מצד ממון).
      2. מיקל – תרה"ד (ח"ב סי' ר"י), אגודה (סוכה סי' מ"א), קיצור פסקי רא"ש (סוכה פרק ד' סי' ד'), ב"ח (שו"ת ישנות סימן ס"ב, "בין בממון בין בגוף"), עולת שבת (סי' תרצ"ה ס"ק א'), א"ר (שם ס"ק ט"ו), מג"א (שם ס"ק ז'), ר' ברוך פרנקל זצ"ל (שם), מ"ב (שם ס"ק י"ג, "בין בגוף בין בממון"), חוט שני (פורים פרק י"א ס"ק ג' אות ג', עמ' צ"ה), מקדש ישראל (סי' ש"מ).
      3. מראי מקומות – אוצר מפרשי התלמוד (סוכה דף מה., עמ' תרכ"ב), התעוררות תשובה (ח"ב סי' ל"ח).
      4. שמפריעים לישן נכלל בהיזק בגופו – שבט הקהתי (קובץ הישר והטוב ח"ג עמ' ר"ב אות ב').
   6. **היזק גדול**.
      1. מחמיר – הב"ח (שו"ת ישנות סימן ס"ב, "נ"ל דכל זה דווקא בהזיק קטן בין בממון בין בגוף כגון חבלה באבר דמעלה ארוכה וכיוצא בזה ודווקא היכא דנהגו כך אבל סימת עין חבירו או לחסר אבר או אפילו היזק גדול בממון **פשיטא** דלית דין ולית דיין דחייב לשלם דאין בזה דין מנהג כלל"), ר' ברוך פרנקל זצ"ל (סי' תרצ"ה על מג"א ס"ק ז', "דבהיזק גדול מקפידין"), מ"ב (סי' תרצ"ה ס"ק י"ג), חוט שני (פורים פרק י"א ס"ק ג' אות ב', עמ' צ"ה), מקדש ישראל (סי' ש"מ, סי' שמ"א), פסקי תשובות (סי' תרצ"ה אות ח'), משפטי הלוי (פרק ט"ז).
      2. האם שמפריעים לישן נכלל בהיזק גדול – שבט הקהתי (קובץ הישר והטוב ח"ג עמ' ר"ב אות ב').
      3. גרם נזק גדול וטוען שכלפי כל אחד מאלו שהזיק להם יש כאן נזק קטן – וישמע משה (פר' תזריע תשפ"ג אות ד').
   7. **איזה יום ההיתר**.
      1. נראה ב' לילות וחד יום (כיון המקור מגזילה).
      2. מראי מקומות.
         1. חמדת חיים (עמ' קנ"ד אות רל"א) – "דן רבינו לפי"ד הרמ"א (סו"ס תרצה) דמי שהזיק בפורים פטור מלשלם, בבן פרזים דהזיק בן מוקפין, מי חייב לשלם לו או לא. ואמר רבינו דבפרמ"ג אש"א שם סק"ז כ' ב' טעמים בעצם הדין, א' דמחלי אינשי, ועוד דהו"ל כקצת אנוס (דהי' מצווה לשתות). ומקוה"ד ממי שהזיק בשמחת חתן דפטור (תוס' בסוכה). ואמר רבינו דמסתברא דגם בשמחת חתן - זר שנכנס לאולם ושימח ותוכ"ד הזיק - פטור, ומאידך מי ששימח חתן וכלה ברחובה של עיר והזיק - מסתברא דחייב, דאי"ז מקום המיועד לשמחת חתן וכלה. ואמר רבינו דהכ"נ, אם הפרזים הזיק למוקפין בפורים דפרזין ודאי חייב לשלם דגם לא מחלי אינשי ביום זה, וגם אינו כאנוס קצת. ואם הזין הפרזין למוקפין בפורים דמוקפין – מסתברא דחייב משום דסו"ס לניזק יש שמחה ומוחל. ועוד **יל"ד בבן אשכנז שהזיק בן ספרד**, דלבן ספרד אין פטור כזה. ואמר רבינו דקיבל מחמיו מרן הגריש"א זצ"ל דבכל דין תורה בין בן אשכנז לבן ספרד - יכול בן אשכנז לומר קים לי כבן ספרד (וכן להיפך). וציין רבינו דבערוה"ש כ' דאין אנו נוהגין כהרמ"א, והמ"ב לא הביא זה".
   8. **שיכור כלוט: האם חייב לשלם**.
      1. כן.
         1. ים של שלמה (ב"ק פרק ג' סי' ג') – "ואפילו בפורים דמחיוב להשתכר, מ"מ אין כונת רבותינו כדי שישתגע, רק כמו שכתב הרמב"ם צריך להשתכר להיות נרדם בשכרתו וכו'".
         2. אבן שהם (שו"ת סי' ט"ו ד"ה ויש) - אין קים לי כיון שאסור להשתכר כלוט.
         3. הישר והטוב (גליון ג' עמ' קנ"א) – "דלא נאמרו דברי הרמ"א אלא על נזק שאירע מחמת שמחת פורים כשהוא שולט במעשיו ובלא כונה נגרם נזק מחמת השמחה, אבל כשהנזק בא לו מחוך שכרות, באופן שלולי שכרותו לא היה מגיע לעשות כן, ואירע לו רק מחמת שאין דעתו מיושבת עליו י"ל דלא חשיב כבא הנזק מחמת שמחת פורים שע"ז נהגו למחול אלא כהיזק שבא לו מחמת שכרותו שאינו שליט במעשיו ועושה דברים גם בניגוד לרצונו, וע"ז לא מצינו שנהגו לפטור".
      2. מסופק [תלוי בטעמים].
         1. מקדש ישראל (סי' שמ"א) – "ואם היה שיכור כשכרותו של לוט יש לשאול שאלת חכם".
   9. **מה החילוק ברמ"א בין סי' תרצ"ה, לסי' תרצ"ו**.
      1. מזיק, גזל – א"ז (סי' תרצ"ה ס"ק ז').
      2. מזיק בגופו, מזיק ממונו – כנה"ג (סי' תרצ"ה הגב"י שיטה נ"ב).
      3. רמ"א סי' תרצ"ה, מראי מקומות התרה"ד – כנה"ג (סי' תרצ"ה הגב"י שיטה נ"ב).
   10. מראי מקומות – הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"ח סעי' ט').
       1. הגרשז"א זצ"ל (שלמי מועד סוף פרק ס"ב) – "רק אם שתה יותר מלימודו, ויש להתיישב היטב מה נכלל בשתיה יותר מלימודו ומה נכלל בשמחת פורים לבין קלות דעת סתמא שבה לא פטרוהו כלל וכלל".

הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה מועדים ח"ב פרק י"ט סוף הע' ע"ז) – "ובתשובה לשואל ע"ד מי שהזיק בפורים, אמר שיש להתיישב היטב מה נכלל בשמחת פורים, ומהו קלות דעת סתמא שבה לא פטרוהו כלל וכלל".

הגרשז"א זצ"ל (מעדני שלמה עמ' קכ"ד) – "שפטור זה רק אם שתה יותר מלמודו".

* + 1. חוט שני (ימי הפורים [שכטר] עמ' ק"ב אות י"ג) – "באמצע ריקודים בפורים נפל משקפיים של בחור העומד לפניו ולא הרגיש והמשיך לרקוד ודרך עליהם ושברם, לכ' זהו כמו אונס גמור שלא צריך לחשוב שפתאום יפול ליד רגלו משקפים (ועוד מבואר שמזיק בפורים פטור)".
    2. הגרח"ק זצ"ל (אש התורה, בראשית, תורת חיים עמ' ר"ד אות י') – "בשבת חתן כאשר זורקים סוכריות על חתן ושברו לאחד המשקפים האם צריך לשלם לו על כך כי הרי שברו דרך שמחת התן ומצינו שהמשמח חתן והזיק אינו חייב בתשלום מכיון שהיה בדרך שמחה ולשמחו, כדאי' בתוס' בסוכה דף מ"ה ע"א ד"ה מיד תינוקות, וכן בשו"ע חו"מ סי' שע"ח סעי' ט' וברמ"א שם. תשובה: אולי".
    3. שבט הקהתי (קובץ הישר והטוב ח"ג עמ' ר"ג אות ג') – "דהא דאמרינן דאם הזיקו זא"ז בפורים פטור היינו דווקא אם המזיק והניזק שניהם השתתפו בשמחה ... משא"כ בעושה רעש מחמת שמחה ועי"ז מפריע לשכנים שישנים שאינם משתתפים בשמחה בכה"ג אין להם רשות להזיקם".

שבט הקהתי (קובץ הישר והטוב ח"ג עמ' ר"ג אות ד') – "דכל הנידון בפוסקים הוא אם הזיק אם חייב לשלם לו על ההיזק, אבל לגרום לכתחילה שיהא אחד ניזוק אעפ"י דאינו מכווין להזיק מ"מ אסור".

שבט הקהתי (קובץ הישר והטוב ח"ג סוף עמ' ר"ג) – "בלילי פורים אין לעשות רעש מחמת סעודת פורים בשעות המאוחרות של הלילה, ויכולים השכנים שמפריע להם הרעש למחות, וחייבים להפיס להרעיש".

* + 1. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סי' תרצ"ה סעי' י"ח) – "מי ששתה יין בפורים ונתבסם, והתחיל לרקד ולשורר, ובתוך כדי כך הזיק לחבירו, או טינף את בגדיו, חייב לשלם כל מה שהזיק לחבירו. ואין הבדל בזה בין פורים לשאר ימות השנה. [התוס' (סוכה מה.) כתבו, שהגדולים אוכלים את אתרוגי התינוקות, ואין בדבר גזל, שכך נהגו מחמת שמחת החג. ויש ללמוד מכאן לאותם בחורים שרוכבים על סוסים לקראת חתן וכלה, ופעמים שנלחמים זה עם זה, וקורע האחד בגד חבירו, או שמקלקל לו את סוסו, שהם פטורים, כי כך נהגו מחמת שמחת חתן וכלה. ע"ש. וע' ברש"י (סוכה מו:) שהביא סיוע לפירושו, מן המדרש (ויקרא רבה פר' לז), מעשה בחסיד אחד שנתן דינר לעני בשני בצורת והקניטתו אשתו וברח ממנה, ולא היה לו ממה להתפרנס, ושביעי של ערבה היה, הולך ושמט אתרוגים מיד התינוקות כדתנן מיד התינוקות שומטים את לולביהן ואוכלים את אתרוגיהן. והיה החסיד עובר דרך כרך אחד, והוצרכו בבית המלך לאתרוגים של מצוה, ומכרם ביוקר ונתעשר וחזר לביתו. ע"ש. ובפסקי תוס' שם כתבו כן להלכה לפטור הבחורים הנ"ל. אבל הרא"ש (סוכה פ"ד סי' ד, ובתשו' כלל קא סי' ה) שרק בגמר המצוה היו הגדולים חוטפים מהתינוקות. ולכן כתב בתשו' שאם הזיק בשמחת חתן חייב לשלם. והתרוה"ד (סי' קי) בשם ריב"א, כתב, שכל דברי מאכל שחוטפים הבחורים זה מזה בפורים שלא ברשות, משום שמחת פורים, מעת קריאת המגילה בליל פורים עד הערב בסעודת פורים, אין בזה משום גזל, ואין להזמינם לבי"ד, ואין חוששים ע''ז. וכ"פ הרמ"א בהגה חו"מ (ס"ס שעח). וז"ל הרמ"א כאן (בסי' תרצו ס"ח): בני אדם החוטפים זה מזה בפורים דרך שמחה, אין בזה משום גזל הואיל ונהגו כך, ובלבד שלא יעשו דבר שלא כהוגן על פי טובי העיר, (מהר"י מינץ סי' יז). ע"כ. אבל השל"ה כתב, ואני אומר לא משנת חסידים היא, ושומר נפשו ירחק מזה, לחטוף מחבירו שלא ברשותו, כי זוהי שמחת הוללות, ולא נצטוינו אלא על שמחת מצוה. ובשו"ת בית דוד (חאו"ח סי' תצד) הביא מ"ש הב"י, דהיינו דוקא לדידהו דנהגו הכי, אבל לדידן אין חילוק בין פורים לשאר ימות השנה. ע"ש. וע"ע ביש"ש (פרק המניח סי' ג) שכתב, ואפי' השיכור שהגיע לשכרותו של לוט, מ"מ אם הזיק לחבירו מקבל דינו, על שלא עצר ברוחו, ושיכר עצמו להשתגע, ואין לפוטרו מדין המזיק, שאדם מועד לעולם בין שוגג בין מזיד וכו'. ע"ש. ובערוה"ש (סי' תרצה ס"י, וסי' תרצו סי"ב), כתב, ועתה בעונותינו ערבה כל שמחה, ואין שמחתינו גדולה כל כך עד שיבאו לידי היזק חברים. ולכן עכשיו אם הזיק חייב לשלם. ע"כ. ואנו אין לנו אלא דברי מרן הב"י שאין חילוק בין פורים לשאר ימות השנה, והמזיק צריך לשלם. והמוחזק אינו יכול לטעון קים לי נגד מרן כידוע, שגם נגד המבואר בב"י אין לטעון קים לי. כמ"ש בשו"ת פני יצחק, וכ"ה בשו"ת יביע אומר ח"ט חחו"מ סי' א אות ב]".

1. שאר מצוות.
   1. **להכות דרך שחוק** – התעוררות תשובה (ח"ב סי' ל"ח).
   2. **אין שום היתר לבייש חבירו** או להונותו בדברים וכדו', דרך שחוק ושמחה – הגרשז"א זצ"ל (שלמי מועד ריש פרק ס"ב, הליכות שלמה מועדים ח"ב פרק י"ט סוף הע' ע"ז, "על עובדא דרבה דשחטי' לר' זירא [מגילה ז:] דודאי אין כוונתו כפשוטו [ועי' מהרש"א שם], אלא יתכן **שאירע שהלבין פניו וביישו שדבר זה הוא אבק רציחה**"), אז נדברו (ח"ט סי' מ"ט), יחוה דעת (ח"ה סי' נ'), מועדים וזמנים (ח"ב סי' קצ"א הע' ב'), קנין תורה בהלכה (ח"ב סי' קכ"ה), פסקי תשובות (סי' תרצ"ה אות ח' ד"ה וכאמר), מקדש ישראל (סי' שמ"ב), נטעי גבריאל (פרק ע"ד סעי' ג').
      1. הגר"א נבנצל שליט"א (ביצחק יקרא סי' תרצ"ה על סעי' ב') – "מי שעלול לבוא לידי הלבנת פנים, או שאר עברות, טוב שישתכר בצנעה".
   3. **הריגה בפורים** – עירובין (דף סה.), טור (חו"מ סי' תכ"ה, "יש תשובה לגאון על אחד שקם על חבירו בפורים כטוב לבו ביין ויהרגהו ונשא ונתן בדבר שלא לדונו בדין רוצח וסיום דבריו ועתה רבותי אל תתנו יד לפושעים להיות כל איש צורר כמתלהלה היורה זיקים ויאמר שוגג הייתי אך העמידו ב"ד והכו וענשו למיגדר מילתא").
   4. מראי מקומות – אנציקלופדיה תלמודית (חי"ב עמ' תשי"א ד"ה החובל, חי"ז עמ' תשע"ב אות פ"ג), שואל ומשיב (תנינא ח"ב סי' ט' ד"ה והנה מריש), עונג יו"ט (סוף סי' ט'), ארחות חיים (סי' תרס"ט ס"ק ג'), משנה הלכות (ח"ט סי' שצ"ד), מאיר נתיבים (עמ' 182).
2. *ברכת המזון, ברכות, תפילה.*
   1. ***תפילה, קריאת שמע – או"ח (סי' צ"ט), של"ה (מגילה ס"ק ט"ו), מקדש ישראל (סי' של"א).***
      1. ***כל השנה: מחבר.***
         1. ***פחות מרביעית: או שתה יותר מרביעית, אך שותה תוך כדי סעודה ומכיר בעצמו*** *שאין הדבר משפיע* ***על צלילות דעתו - מותר להתפלל.***
         2. ***יותר מרביעית: שמרגיש בעצמו שהשתיה משפיעה על צלילות דעתו, אבל יכול לעמוד לפני המלך - לא נכון להתפלל, ואם התפלל*** *תפלתו תפלה****.***
            1. ***רמ"א (סעי' ג') – "אין נזהרין ביינות שלנו, שאין חזקין, שמתפללין אף על פי ששתה רביעית ויותר".***
            2. ***רמ"א (סעי' ג') – "וכל שכן אם מתפללים מתוך סידור שבידו, שאין חוששין לשכרות מעט".***
            3. ***מ"ב (ס"ק ב') – "כתב המ"א בשם הסמ"ק יין שבתוך הסעודה אינו משכר ועיין עוד שם וכתב הפמ"ג דכ"ז הכל לפי מה שמבין בדעתו".***
            4. *אא"כ יבטל* ***תפילה בציבור, או זמני תפילה (מ"ב ס"ק ג'), או יו"ט שדרכו לשתות (מ"ב שם ס"ק י"ז, בשם היש"ש).***
         3. ***שיכור, שאינו יכול לעמוד לפני המלך -*** *תפילתו תועבה****, ואינו יוצא תפילתו.***
         4. ***שיכור כלוט - לאו כלום.***
      2. ***פורים: רמ"א.***
         1. ***מ"ב (ס"ק י"ז) – "כתב ביש"ש פ"ב דביצה וביו"ט יכול להתפלל מנחה אף על פי ששותה קצת דא"א להמתין עד שיפוג יינו".***
            1. ***מגן גבורים (אלף המגן ס"ק ח') – "ובי"ט אפי' שתה קצת יכול להתפלל מנחה דא"א להמתין עד שיפיג יינו דיעבור זמנו, יש"ש בביצה פ"ב ומ"א,*** *וה"ה בפורים****".***
            2. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות ק"ע) – "***במשנ"ב הזהיר לשיכור בפורים לא לשכוח מעריב וברהמ"ז וכו' ולא הזהיר מדין שתוי בתפילה, האם יש להוכיח שאף בפורים שתוי (שיכול לעמוד בפני המלך) מותר בתפילה כמו ביו"ט כפי שהביא המשנ"ב סימן צ"ט מהמהרש"ל. תשובה: אסור".***

הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות קע"א) – "כתב המשנ"ב סו"ס צ"ט וז"ל וביו"ט יכול להתפלל אע"פ ששותה קצת דא"א להמתין עד שיפוג יינו וכ"ש האידנא דבלא"ה אין מכונין כ"כ, האם זה גם בפורים דמשמע שיין מצוה קיל. תשובה: בקצת יש מקום להקל".

* + - 1. ***מ"ב (ס"ק י"ז) – "וכ"ש האידנא דבלא"ה אין מכוונין כ"כ שאין להקפיד בשתוי".***
    1. ***סיכום.***
       1. ***תפילה בציבור, זמני תפילה (מ"ב ס"ק ג'), או יו"ט שדרכו לשתות (מ"ב ס"ק י"ז) - מותר.***
       2. ***שיכור, שאינו יכול לעמוד לפני המלך - תפילתו תועבה, ואינו יוצא תפילתו.***
       3. ***שיכור כלוט - לא יצא כלל.***
    2. ***מראי מקומות –*** Halachically Speaking (שנה ט"ו מספר ד').
  1. *ברכת המזון: נשתכר כ"כ עד שאינו יכול לדבר לפני המלך****.***
     1. יברך, [ולכתחלה יזהר לברך קודם שיבוא לידי כך].
        1. לבוש (סי' קפ"ה סעי' ד', סעי' ה') – "ואפילו אם הוא שיכור עד שאינו יכול לדבר כראוי, חייב לברך ברכת המזון, שכן משמע לשון ושבעת וברכת שאפילו הוא שבע שביעה גמורה, ודרך שביעה גמורה לגרום שכרות אפילו הכי וברכת מכל מקום, אפילו נרדם ואינו מיושב בדעתו".
        2. ט"ז (סי' קפ"ה ס"ק ב') – "וצריך לישב בדוחק דהרב סמך עצמו כאן בס"ד על מ"ש בס"ה דיש ספק בשכור וכיון דב"ה דאוריי' אזלי' לחומרא ולא פטרינן ליה מלברך ב"ה".
        3. מג"א (סי' קפ"ה ס"ק ג') – "דלכתחלה יברך קודם שיבא לידי כך ואם אירע שנשתכר אעפ"כ יברך דהא דאורייתא הוא וגם פשט הירוש' משמע דיברך וכ"מ בזוהר תרומ' ע' רע"ג וכ"ש האידנא דבלא"ה אין מכוונים כ"כ".
        4. ח"א (כלל מ"ז סעי' י"ב) – "יברך קודם שישתכר. ובדיעבד אפילו כשהוא שכור, יכול לברך".
        5. גר"ז (סי' קפ"ה סעי' ה') – "ולכתחלה יש לחוש לסברא הראשונה ולברך קודם שבא לידי כך ואם אירע שנשתכר אעפ"כ יברך ברכת המזון כסברא האחרונה כי הוא **ספק של תורה** ולהחמיר".
        6. ערה"ש (סי' קפ"ה סעי' י"ד) – "העיקר לדינא דבכל עניין יכול לברך ברהמ"ז אם לא כשהגיע לשכרותו של לוט וגם מפרשי הש"ע [ט"ז ומג"א] הסכימו כן להלכה וכן מבואר מדברי רבינו הרמ"א ר"ס צ"ט ע"ש וכן מפורש בזוהר תרומה [ד' קנ"ג:] ושם מפרש טעם ההפרש בין תפלה לברהמ"ז ע"ש".
        7. מ"ב (סי' קפ"ה ס"ק ו', שעה"צ ס"ק ז') – "יברך ולכתחלה יזהר לברך קודם שיבוא לידי כך".
        8. ***פסקי תשובות (סי' קפ"ה אות ה') – "מסקנת הפוסקים להקל לו לכתחילה לברך בין שאר ברכות ובין ברהמ"ז בשעת הדחק, אף שהגיע למצב שאינו יכול לדבר לפני המלך (שלענין תפילה קיימ"ל שלא יתפלל), דהיינו שהוא מבולבל, אך אם הגיע לשכרותו של לוט הרי הוא כשוטה ופטור מן המצוות, ואפילו אם בירך כשהוא במצב כזה צריך לחזור ולברך כשמתפקח מיינו".***
     2. ***צריך לחזור ולברך.***
        1. ***א"ר (סי' קפ"ה ס"ק ה', עי' ס"ק ד' [לשונו מובא לקמן], א"ז ס"ק ג') – "מיהו לדינא כתב הב"ח בסימן צ"ט [סוף סעיף א] דנקטינן דצריך לחזור ולברך כמו בקריאת שמע ותפילה ככאם תמצא לומר דתוס' ומרדכי, ומשמע להדיא בין בברכת המזון בין בשאר ברכות, וכ"מ בנחלת צבי ועולת תמיד גופיה שם".***
     3. ***מראי מקומות.***
        1. ***הגרח"ק זצ"ל (אשי ישראל פרק כ"ב הע' ע"ב, מהדו"ב אות פ"ה) – "מ"ב סי' קפה ס"ק ו' ובביה"ל שם ד"ה או, מבואר ששיכור שלא יכול לדבר בפני מלך יקרא ק"ש ויברך ברכהמ"ז שהיא דאורייתא, ויל"ע האם גם ברכה רביעית שהיא מדרבנן. תשובה: כן".***
     4. ***שאלה****: מי ששתה יין, מה דינו בנוגע ברכת המזון [דעת המ"ב]. א)כשיכול לדבר כראוי, ב)כשאינו יכול לדבר כראוי, ג)כשאינו יכול לדבר לפני המלך, ד)הגיע לשכרותו של לוט.*
        1. ***תשובה****: א)יכול לברך ברכת המזון. ב)יכול לברך ברכת המזון. [נ"ל]. ג)לכתחלה יברך קודם שיבא לידי כך, ואם אירע שנשתכר אעפ"כ יברך. ד)כשוטה יחשב ופטור מכל המצות, וחייב לכו"ע לחזור ולברך.*
  2. **שאר ברכות: נשתכר כ"כ עד שאינו יכול לדבר לפני המלך**.
     1. יברך, [ולכתחלה יזהר לברך קודם שיבוא לידי כך].
        1. רמ"א (סי' צ"ט סעי' א') – "אבל שאר ברכות יכול לברך אף על פי שהוא שכור".
        2. א"ר (סי' קפ"ה ס"ק ד', א"ז ס"ק ג') – "והעליתי לדינא דאם הגיע לשכרותו של לוט אסור אף בשאר ברכות, ואם לא הגיע אם יכול לדבר לפני המלך אף שאין יכול לדבר כראוי מותר אף בברכת המזון, ואם אין יכול לדבר לפני המלך כלל מותר בשאר ברכות, אבל ברכת המזון יש ספק".
        3. גר"ז (סי' קפ"ה סעי' ה') – "ושאר כל הברכות כולן יכול לברך אף על פי שהוא שכור כמ"ש בסי' צ"ט ואף להאומרים שהכוונה מעכבת בכל הברכות מכל מקום השכור יש לו כוונה שהרי הוא כפקח לכל דבר ולכל עונשין שבתורה דינו כמתכוין כמ"ש בחושן משפט סימן רל"ה אלא לקריאת שמע ולתפלה שהן צריכות כוונה מעולה אין כוונת השכור חשובה כוונה ותועבה היא כיון שהיא משובשת שהרי אינו יכול לדבר לפני המלך בלא שיבוש אבל בשאר ברכות די בכוונה כל שהוא אף על פי שהיא משובשת".
        4. בה"ל (סי' קפ"ה סעי' ה' ד"ה או, עי' מ"ב סי' צ"ט ס"ק י"א) – "עיין בחידושי הרמב"ן בליקוטיו הנ"ל שגם הוא מסיק כן לעיקר הדין דמותר שיכור בכל הברכות לבד מתפלה מפני שהוא כעומד לפני המלך וראיה לזה מירושלמי כמו שכתב המ"א ע"ש. אמנם בביאור הגר"א בסימן צ"ט משמע ... ומ"מ אפשר דגם הגר"א מודה דבדיעבד אם נשתכר יברך בהמ"ז כדעת רב אסי שמתיר מקודם וכמו שפסק המ"א ושארי אחרונים".
        5. עי' מעדני אשר (ברכות סי' נ"א) – "ארחות חיים ... וכנראה סמך על טעמיו האחרים של המג"א ולכן התיר לברך בדיעבד גם בברכות דרבנן. ונלע"ד דהנוהג כן לא הפסיד (ובפרט דלד' הגר"ז עצמו שיכור שרי בשאר ברכות לכו"ע, והגם שתמהנו לעיל ע"ד מ"מ ודאי חזי לאצטרופי), ובפרט אם מברך מתוך סידור דבזה לד' הדרכ"מ (צ"ט סק"ג) אין לו דין שיכור אלא רק דין שתוי ומותר להתפלל".
     2. מראי מקומות.
        1. ט"ז (סי' קפ"ה ס"ק ב') – "וכיון דב"ה דאוריי' אזלי' לחומרא ולא פטרינן ליה מלברך ב"ה וא"כ בשאר ברכות לא יברך כשהוא שכור ועדיין קשה דרמ"א בסימן צ"ט השוה כל הברכות לחיוב בשכור וכאן לא כתב כלום וצ"ע".
        2. ארחות חיים (סי' קפ"ה ס"ק ג') – "ועי' בזה בס' דרכי חיים דף מ"ז ע"ב וכ' עו"ש דבשאר ברכות דרבנן היכא שכבר נתחייב בברכה כגון ברכה אחרונה או אשר יצר יברך אם נשתכר כ"כ שא"י לדבר לפני המלך אבל אם רוצה לחייב עצמו בברכה כגון ברכות הנהנין שרוצה להנות עתה אסור ליהנות ולברך רק לא יהנה כלל עד שתפיג יינו אם לא בצריך לרפואה".
  3. *מנין עשרה: באופן שאינו יכול לדבר לפני המלך****.***
     1. ***אין מצרפין אותו למנין עשרה.***
        1. ***מגן גבורים (אלף המגן סי' צ"ט ס"ק ה') – "אבל אין מצרפין אותו למנין עשרה ולענין ג' לזימון אפשר דשרי, שו"ת בית דוד סי' ה'".***
        2. ***בן איש חי (שנה א' פר' ויחי סוף אות ו') – "והשיכור אם אינו יכול לדבר בפני המלך, אינו מצטרף".***
        3. ***מ"ב (סי' צ"ט ס"ק י') – "אבל אין מצרפין אותו למנין עשרה ולענין ג' לזימון אפשר דשרי".***
        4. ***פסקי תשובות (סוף אות ז').***
     2. *מצטרף.*
        1. *פתחי עולם (סי' נ"ה ס"ק י"ט).*
        2. *כה"ח (סי' נ"ה ס"ק י"ד, סי' צ"ט ס"ק ט"ו).*
        3. *הליכות עולם (ח"א עמ' פ"ח אות ו'****) –*** *"מכל מקום מצטרף למנין עשרה לאמירת דברים שבקדושה, ואפילו אינו יכול לדבר לפני המלך. ורק אם הוא שיכור כלוט, שעושה ואינו יודע מה עושה, דינו כשוטה, ואינו מצטרף למנין, ופטור מן המצוות".*
        4. *ילקוט יוסף (סי' צ"ט סעי' ב'****) –*** *"מכל מקום מצטרף למנין עשרה לאמירת דברים שבקדושה, ואפילו אינו יכול לדבר לפני המלך, ורק אם הוא שיכור כלוט, שעושה ואינו יודע מה עושה, דינו כשוטה, ואינו מצטרף למנין, ופטור מן המצוות".*
  4. *מנין עשרה: הגיע לשכרותו של לוט - למיקילים לעיל****.***
     1. ***הרי הוא כשוטה, ואינו מצטרף – כה"ח (סי' נ"ה ס"ק י"ד, סי' צ"ט ס"ק ט"ו), הליכות עולם (ח"א עמ' פ"ח אות ו', לשונו מובא לעיל), ילקוט יוסף (סעי' ב', לשונו מובא לעיל).***
  5. *זימון****.***
     1. ***באופן שאינו יכול לדבר לפני המלך.***
        1. ***אפשר דמצטרף לזימון שלשה – מגן גבורים (אלף המגן סי' צ"ט ס"ק ה', "אבל אין מצרפין אותו למנין עשרה ולענין ג' לזימון אפשר דשרי, שו"ת בית דוד סי' ה'"), מ"ב (סי' צ"ט ס"ק י', "אבל אין מצרפין אותו למנין עשרה ולענין ג' לזימון אפשר דשרי").***
        2. ***מצטרף לזימון – פסקי תשובות (סי' קצ"ט סוף אות ז', הע' ל"ח, "ובכל אופן שמותר לו לברך ברהמ"ז אפשר גם לצרפו לזימון, וחייב הוא בזימון. [ועיין במשנ"ב סי' צ"ט סק"י ובכה"ח שם סקט"ו]").***
           1. ***מי שסובר שמצטרף למנין עשרה [עי' לעיל], לכאורה ה"ה לזימון של עשרה.***
     2. ***הגיע לשכרותו של לוט.***
        1. ***הרי הוא כשוטה, ואינו מצטרף.***
  6. **ההולך מבית לבית: אם יין צריך ברכה בכל בית. ועוד, מה הדין לשאר ממתקים שברכתם שהכל, אם הוא נגרר אחר היין**.
     1. אם נכלל בהולכי דרכים.
        1. נכלל.
           1. שערי הברכה (פרק ט' הע' מ"ו) – "ולאו דווקא כשאוכלים תוך כדי הליכה אלא ה"ה אם מתחילה בירכו על דעת לאכול בכמה מקומות ולא לרבוע בשום מקום, וכגון ההולכים בפורים וכדו' לאסוף צדקה וטועמים בכל מקום משהו שאין הליכתם נחשבת לשינוי מקום אף בדברים שא"צ ברכה במקומם, וכ"מ בחיי"א נ"ט סי"א, וע"ע בשו"ת שבט הקהתי ח"ד נ"ה".
        2. לא נכלל.
           1. קובץ הלכות (פורים פרק י"ח הע' כ"א, דפו"ח פרק ט"ז סעי' כ', הע' כ"ד) – "המסתובבים בפורים לצורך צדקה, שהולכים מבית לבית ואוכלין מזונות ושותין יין בכמה מקומות, אם אכלו או שתו כשיעור במקום אחד, איכא ספיקא לדינא אם חייבים לברך ברכה ראשונה על המזונות או היין שיאכלו במקום השני, והנכון שיברך ברכה אחרונה אחר אכילתו בכל מקום, ובזה הוי סילוק אכילה בכל מקום שאוכל, ונמצא דבזה שפיר מברך ברכה ראשונה וברכה אחרונה בכל מקום שאוכל. [דכיון שאוכלים ושותים בבתים שנכנסים ושוהים שם, נחשב שפיר שקובעים אכילתם באותו בית, ולא חשיבי הולכי דרכים בזה]".
     2. תלוי בהדין אם יין מהדברים הטעונים ברכה לאחריהן במקומן.
        1. מקדש ישראל (פורים, סי' של"ז).
     3. מראי מקומות – בנין שלום (שו"ת מועדים סי' מ"ט), וזאת הברכה (ליבון הברכה קובץ דינים א', עמ' קכ"ה).
        1. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' ל"א אות קט"ו) – "בחורי ישיבה שאוספים כסף בפורים מבית לבית ומכבדים אותם לאכול ונכנסים לשאלות של ברכה ראשונה ואחרונה **עצה טובה שבבוקר יטלו ידים ויברכו המוציא** ויאכלו פת לפחות כזית ואח"כ ישתו יין ויברכו הגפן וכן יברכו ברכת העץ והאדמה ושהכל על דברים שאינם באים מחמת הסעודה על דעת להמשיך לאכול בשאר מקומות וכך יוכלו לאכול בכל מקום בלא ברכה לפניה ואחריה ובסוף היום יברכו ברכת המזון. דאף ברכות שמברכים עליהם בשינוי מקום אם הם בתוך סעודת פת לא מברכים עליהם בשינוי מקום. ויזהרו שבתוך 72 רגעים תמיד יאכלו או ישתו משהו. וכל זה עצה טובה לאשכנזים אך לספרדים שנוהגים כדעת מרן לברך גם על פת בשינוי מקום, לא מועילה עצה זו לכתחילה, רק בדיעבד".
        2. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות קע"ג) – "שכיח בסעודת פורים שאכל סעודה ובירך בפה"ג ושתה יין ואח"כ הלך לבית אחר, דלסעודה שינוי מקום אינו הפסק, ויש לדון אם יברך שוב על יין דביין שינוי רשות הוה הפסק ואינו חלק מהסעודה וראיה מדצריך ברכה לפניו וא"כ יש בו הפסק להצריך שוב בפה"ג, או נימא דאחר שכבר שתה זה חלק מהסעודה וראיה מדנפטר בברהמ"ז. תשובה: כמדומה שאם ממשיך לאכול פת אינו שינוי לכל מה שאוכל בסעודה, (א.ה. ע' תוס' פסחים דף קא: ד"ה אלא וע' ביה"ל קעח.ב. ד"ה ואכל)".
     4. **לענין** שאר משקין, שהוא טפל ליין ונפטרים בברכה אחרונה של היין, א"צ לברך עליו.
        1. עי' שיעורי הגריש"א (ברכות דף נג: הע' ק"א, עמ' תרכ"ג) – "מבואר היטב בסברא: דדוקא בסעודת פת אע"פ שצריך לברך על הפירות לפניהם משם דאין נטפלים לפת, אבל לאחריהם הרי א"צ ברכה בפ"ע וברכתן ברהמ"ז. וא"כ חשיב שגם הם טעונים ברכה אחריהן במקומן. משא"כ כשאכל מיני דגן וגם פירות, הרי על הפירות טעון ברכה אחרונה בפ"ע, וכן על המשקה ששותה. וא"כ כלפיו חשיב שינוי מקום, ואינו בכלל אכילת המיני דגן - הרה"ג י. רוטשטיין. [ולפ"ז אם שתה יין וגם שאר משקים ושינה מקומו דנתבאר לעיל שא"צ לחזור ולברך על היין במקום השני, גם על שאר המשקים א"צ לברך מפני שהם נפטרים בברכה אחרונה של היין]".

"**אחד המרבה ואחד הממעיט ובלבד שיכוין לבו לשמים**"

רמ"א (סי' תרצ"ה סעי' ב')

**פורים קטן**

# סימן תרצ"ז

1. מקור.
2. **תפילה**: יום י"ד וט"ו שבאדר ראשון.
3. **הספד**: יום י"ד וט"ו שבאדר ראשון.
4. **תענית**: יום י"ד וט"ו שבאדר ראשון.
5. סעודה ושמחה.
6. שאר ענינים.
7. עתיד לבא.

**דור המלקטים** – ישמח ישראל (פרק א'), נטעי גבריאל (פורים פרק ט"ז).

1. מקור.
   1. משנה (מגילה דף ו:) – "קראו את המגילה באדר הראשון ונתעברה השנה, קורין אותה באדר שני. **אין בין אדר הראשון לאדר השני אלא קריאת המגילה, ומתנות לאביונים**".
      1. גמרא (מגילה דף ו:) – "ושוין בהספד ובתענית שאסורין בזה ובזה".
   2. חתם סופר (או"ח סי' ר"ח ד"ה ומ"ש, עי' סי' קס"ג) – "ומ"ש דפורים וחנוכה וכל ימי מגילת תענית לעשות זכר לנס ממות לחיים הוא דאורייתא ממש מק"ו כדאיתא פ"ק דמגילה, יעיין רמב"ן סוף שרש ב', מכל מקום היינו לעשות שום זכר לנס, אבל איכות וכמות הזכרון ההוא הוא מדרבנן, כגון קריאת מגלה ומשלוח מנות והדלקת נרות בחנוכה הכל מדרבנן, אבל לעשות שום זכר קצת ולכל הפחות לאסרו בהספד ותענית הוא דאורייתא מק"ו הנ"ל. ובזה נתיישב לי מ"ט וסברא לאסור בהספד ותענית בי"ד וט"ו באדר הראשון, ממה נפשך אם אין עושין אותו פורים ממש מה ענין לאוסרו בהספד ותענית. והנה בלא"ה נמי צריך עיון מה ראו באמת לקבוע פורים בשני משום מסמך גאולה לגאולה עדיף, הלא זריזין מקדימין למצות ואין מעבירין על המצות עדיף מעשות מצוה מן המובחר כמבואר בתשו' רדב"ז [הישנות סי' י"ג] ותשובת ח"צ סי' ק"ו ומשנה למלך הל' מגלה פ"א הל' י"א. ומיהו לזה י"ל דוקא במצוה שכבר מוטל עליו יש לו לזרז ולהקדים ולא להמתין, אבל מצוה שאנו מקבלים עלינו תחלה ועדיין לא נתחייבנו בה, לא שייך כל כך זריזין וטוב לקבוע ביום המובחר והיינו מסמך גאולה לגאולה, ואך לפי הנחה שהנחנו שעכ"פ **מדאורייתא מחוייבים** לעשות שום זכר לכל הפחות לאוסרו בהספד ותענית, א"כ מחוייבים לעשות מיד באדר הראשון משום אין מעבירין על המצות ובזה מודה ר' שמעון בן גמליאל לר' אלעזר ב"ר שמעון, אך מה שהוספנו אנחנו מגלה ושמחה ומשלוח מנות אנחנו קובעים ביום המובחר בשני למיסמך גאולה לגאולה, ועיין כל זה פ"ק דמגלה וי"ו ע"ב ויובנו דברי כי הקצרתי".
   3. **משנכנס אדר מרבין בשמחה, אם ה"ה באדר ראשון**.
      1. עי' סי' תרפ"ו, לשיטות ומראי מקומות.
2. **תפילה**: יום י"ד וט"ו שבאדר ראשון.
   1. **תחנון**.
      1. אין אומרים תחנון – הג' אשרי (מגילה פרק א' על סי' ז'), מחבר (סעי' א'), לבוש (סעי' א'), מטה משה (סי' תתרכ"ב), שלחן שלמה (סעי' א'), דרך החיים (דיני תחנון, סי' ל"ח סעי' י'), קיצור שו"ע (סי' קמ"ב סעי' י'), ערה"ש (סעי' ב'), מ"ב (סי' קל"א ס"ק ל"ג), כה"ח (ס"ק ג'), שבט הלוי (מבית לוי חט"ו עמ' י"ג, בענייני פורים עמ' ס"ב), נטעי גבריאל (פורים פרק ט"ז סעי' ו'), פורים וחודש אדר (עמ' י' סעי' ט"ז), פסקי תשובות (סי' קל"א אות כ"ו), ישמח ישראל (פרק א' סעי' ב').
      2. מהרי"ל (מנהגים, הלכ' פורים אות א') – "פורים קטן שחל במעוברת בט"ו באדר הראשון חל פעם אחת בששי בשבת, ובמנחה יום ה' שאל ש"צ את מהר"י סג"ל אם לומר תחינה, ואמר שמן הדין אין לומר תחנה. אך זכור הוא לו שנוהגין לומר תחנה במגנצא וכן עשו. ואמר מ"מ ישובים שאגפיה אין לומר תחנה באותה לילה. ובששי שחרית לא היו אומרים תחנה ולא למנצח. ובשבת שהוא שושן פורים קטן אין מזכירין נשמות וא"א צו"צ. פעם אחת חל פורים קטן ביום א' ובשבת היו אומרים צו"צ. וביום שני בשבת דשושן פורים קטן לא היו אומרים תחנה, כי אם אל ארך אפים. הג"ה ממהרא"ק: פורים קטן באדר ראשון מעוברת י"ל למנצח ואין נופלין בתחינה. ואף בפורים שושן קטן אין נופלין, ואין אומרים צו"צ. וראיתי כתוב שפעם אחת חזן היה בווינא בפורים קטן ולא אמר למנצח בב' ימים, והזכיר גדול שהיה באותו פעם בבה"כ. וגם באותו קובץ ישן ראיתי כתוב שפעם א' היה בקרימז"א וכמו כן לא אמרו למנצח בשני ימים הללו. ויש טעם כמ"ש לקמן על ט"ו דאדר השני, עכ"ה".
   2. **תחנון במנחה ביום י"ג**.
      1. אין אומרים תחנון – שלחן גבוה (ס"ק ג'), מ"ב (סי' קל"א ס"ק ל"ג, "בפורים. היינו בשני ימים וכן בפורים קטן בשנה מעוברת ובכל אלו אין אומרים גם במנחה שלפניו"), כה"ח (ס"ק ג'), שבט הלוי (מבית לוי חט"ו עמ' י"ג, בענייני פורים עמ' ס"ב), נטעי גבריאל (פורים פרק ט"ז סעי' ו'), פורים וחודש אדר (עמ' י' סעי' ט"ז), פסקי תשובות (סי' קל"א אות כ"ו), ישמח ישראל (פרק א' סעי' א').
   3. **תחנון פורים המשולש**.
      1. ***הגרח"ק זצ"ל (שיח אמונה גליון ו' עמ' ה' אות ז', בתוך קובץ גליונות פר' כי תשא תשפ"ב) – "שאלה: כאשר ט"ו אדר ראשון נופל בשבת, האם ביום א' שלמחרת אומרים תחנון או שמא יש בזה דין כפורים המשולש שגם בט"ז אין אומרים תחנון. תשובה: בבני ברק ובירושלים לא".***
   4. **קל ארך אפים: שאומרים בימים שני וחמישי קודם קריאת התורה**.
      1. אין אומרים – לבוש (סעי' א'), מקור חיים (חו"י), פמ"ג (א"א ס"ק א'), קיצור שו"ע (סי' קמ"ב סעי' י'), מ"ב (ס"ק ב', סי' קל"א ס"ק ל"ה), כה"ח (ס"ק ג'), שבט הלוי (מבית לוי חט"ו עמ' י"ג, בענייני פורים עמ' ס"ב), נטעי גבריאל (פורים פרק ט"ז סעי' ו'), פורים וחודש אדר (עמ' י' סעי' ט"ז), ישמח ישראל (פרק א' סעי' ב').
   5. **יהי רצון אחרי קריאת התורה**.
      1. אין אומרים – נטעי גבריאל (פורים פרק ט"ז סעי' ו'), פורים וחודש אדר (עמ' י' סעי' ט"ז), ישמח ישראל (פרק א' סעי' ג').
   6. **למנצח: יענך ה' ביום צרה**.
      1. אין אומרים – לקט יושר (או"ח עמ' קנ"ט ענין ה'), מחבר (סעי' א'), לבוש (סעי' א'), מטה משה (סי' תתרכ"ב), פמ"ג (א"א ס"ק א'), מחה"ש (סי' קל"א ס"ק ט"ו), שלחן שלמה (סעי' א'), קיצור שו"ע (סי' קמ"ב סעי' י'), ערה"ש (סעי' ב'), מ"ב (סי' קל"א ס"ק ל"ה), שבט הלוי (מבית לוי חט"ו עמ' י"ג), נטעי גבריאל (פורים פרק ט"ז סעי' ו'), ישמח ישראל (פרק א' סעי' ב').
   7. **על הנסים**.
      1. אין אומרים – מג"א (ס"ק א'), א"ר (ס"ק א'), ערך השלחן (ס"ק ב'), ח"א (כלל קנ"ה סעי' מ'), שע"ת (ס"ק א'), פתחי עולם (ס"ק א'), מ"ב (ס"ק א'), כה"ח (ס"ק ב'), שבט הלוי (מבית לוי חט"ו עמ' י"ג, בענייני פורים עמ' ס"ב), נטעי גבריאל (פורים פרק ט"ז סעי' ז'), פורים וחודש אדר (עמ' י' סוף סעי' י"ב), ישמח ישראל (פרק א' סעי' ד').
      2. **ואם אמרו**.
         1. אין מחזירין אותו – חמד משה (ס"ק א'), פתחי עולם (ס"ק א'), מ"ב (ס"ק א'), כה"ח (ס"ק ב'), שבט הלוי (מבית לוי חט"ו עמ' י"ג, בענייני פורים עמ' ס"ב), רבבות אפרים (ח"ד סי' קע"ג אות מ"א-ב'), נטעי גבריאל (פורים פרק ט"ז סעי' ז'), פורים וחודש אדר (עמ' י' סעי' י"ד), ישמח ישראל (פרק א' סעי' ד'), שגיאות מי יבין (פרק ס"ו סעי' ז', סעי' ט').
         2. מחזירין אותו – ערך השלחן (ס"ק ב', "ונר' דהוי הפסק וחוזר לכ"ע").
      3. מראי מקומות – תורת חיים (תשובת הגרי"ח זוננפלד, סי' נ"ג ד"ה ומדברי).
         1. הגרח"ק זצ"ל (מעשה כהן, מגילת אסתר אות כ"ו) – "**במשנ"ב הדגיש כמה פעמים דעל הניסים בט"ו לבן עיר וכן בפורים קטן אינו הפסק ואין מחזירין אותו, וצ"ב דאף בהפסק גמור בג' אחרונות קימ"ל דאין חוזר כשאי"ז כדי לגמור את כולה וכדפסק המשנ"ב בסימן ק"ד בשם מגן גיבורים והגר"א. תשובה: אם אומר י"א שחוזר, (א.ה. הכונה דאי"ז לשיטת המג"ג והגר"א על אף שהכריע כמותם)".**

***הגרח"ק זצ"ל (שיח אמונה גליון ו' עמ' ה' אות ט', בתוך קובץ גליונות פר' כי תשא תשפ"ב) – "שאלה: כתב המשנ"ב בסי' תרצ"ז ס"ק ג' שאם אמר על הניסים ביום י"ד אדר א' אינו חוזר, וצ"ע הא אפי' יאמר כן כל השנה ג"כ אינו חוזר כמבואר במשנ"ב סי' ק"ח סוס"ק ל"ח. תשובה: כונתו אפי' להמחמירים שם".***

* + - 1. פורים וחודש אדר (עמ' י' סעי' י"ד) – "ואם נזכר **באמצע** 'על הניסים', לא ימשיך ב'על הניסים'".
  1. **צדקתך: כשחל בשבת**.
     1. אין אומרים – פמ"ג (א"א ס"ק א'), פתחי עולם (ס"ק ב'), מ"ב (ס"ק ב'), כה"ח (ס"ק ג'), שבט הלוי (מבית לוי חט"ו עמ' י"ג, בענייני פורים עמ' ס"ב), הגר"א נבנצל שליט"א (ביצחק יקרא על מ"ב ס"ק ב'), נטעי גבריאל (פורים פרק ט"ז סעי' ו'), פורים וחודש אדר (עמ' י' סעי' ט"ז), ישמח ישראל (פרק א' סעי' ב').
     2. **צדקתך: במנחה שבת ביום י"ג**.
        1. אין אומרים – נטעי גבריאל (פורים פרק ט"ז סעי' ו'), פורים וחודש אדר (עמ' י' סעי' ט"ז), ישמח ישראל (פרק א' סעי' א').
  2. **אב הרחמים: כשחל בשבת**.
     1. אין אומרים – נטעי גבריאל (פורים פרק ט"ז סעי' ו'), פורים וחודש אדר (עמ' י' סעי' ט"ז), ישמח ישראל (פרק א' סעי' ב').
  3. **האם אָבל מתפלל לפני העמוד**.
     1. שלא יתפלל.
        1. לפי הפמ"ג (מגידות סי' פ"ג) – "ויראה דאין להתפלל אבל בראש חודש חנוכה ופורים, וכללא הוא דכל שאין אומרים למנצח וא"א אין לאבל להתפלל".
        2. לפי הבה"ל (סי' קל"ב מאמר קדישין) – "האבל מתפלל לפני העמוד אפילו בימים שאין אומרים בהם תחנון אבל בימים שאין אומרים בהם למנצח ואא"א אין להאבל להתפלל לפני העמוד".
     2. מתפלל לפני העמוד.
        1. עי' גשר החיים (ח"א פרק כ"ג אות ג' ס"ק ט', עמ' רי"ג).
        2. קהלות יעקב (חשוקי חמד מגילה ריש דף ו:) – "הגאון מרן בעל הקהלות יעקב זצ"ל נשאל אם מותר לאבל לעבור לפני התיבה בפורים קטן, וענה במושכל ראשון שאסור, כיון שאין בין אדר ראשון לשני אלא מקרא מגילה ומתנות לאביונים בלבד, אולם אח"כ אמר שבפורים אסור רק משום השמחה יתירה, אבל בפורים קטן מותר".
        3. הגריש"א זצ"ל (שערי פורים שער א' פרק ג' אות ג') – "שאבל יכול לגשת לעמוד בפורים קטן".
        4. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (הע' על ס' פני ברוך עמ' תצ"ד אות צ"ה) – "באר"י אין מקפידין שלא יתפלל בפורים קטן וערב פסח".
        5. נטעי גבריאל (פורים פרק ט"ז סעי' ח') – "והמנהג להתפלל לפני התיבה".

נטעי גבריאל (אבילות ח"ב פרק נ"ט סעי' ג') – "פורים קטן יש אומרים שאין האבל מתפלל לפני התיבה, שהכלל הוא שבימים שאין אומרים למנצח אין אבל מתפלל לפני התיבה, אכן מנהג העולם להתפלל".

* + - 1. פורים וחודש אדר (עמ' י"א סעי' כ"ד).
    1. מראי מקומות – פני ברוך (סי' ל"ה סעי' י"ג), פסקי תשובות (אות א', סי' קל"ב אות ל"א), מקראי קודש (פורים פרק י"ד סעי' י"א-א').
  1. **כל הפושט יד: בקשות ותפילות**.
     1. הגרח"ק זצ"ל (אשיחה ח"ב עמ' שפ"ו) – "האם גם בפורים קטן אמרינן את המאמר שמובא בספרים הקדושים: wכל הפושט יד נותנים לוw והכוונה שמבקש ושואל מאת הקב"ה שיפתח לו שערי שמים ברוחניות. תשובה: לא מצינו".

הגרח"ק זצ"ל (מה טובו גליון ט' עמ' ע"ו) – "שאלה: ***האם פורים קטן מסוגל במעט לתפילה. תשובה: כן".***

* + 1. ישמח ישראל (פרק א' הע' א') – "נטעי גבריאל פרק ט"ז סע י' בשם האדמו"ר מקלויזענבורג זצ"ל, שהרי חז"ל אמרו במגילה (ו:) אין בין אדר א' לב' אלא קריאת המגילה ומתנות לאביונים, משמע דבשאר הדינים הם שוים, נמצא דכל המעלות שיש בפורים שנחשב כיוה"כ, (וכמו שיש יום כפור קטן יש פורים קטן), וכל הפושט יד נותנים לו (לגבי בקשות שכל מי שיש לו בקשה מאת הקב"ה שיבקש ביום זה ונותנים לו בעזהי"ת וכו'), שייך גם בפורים קטן עכ"ד".

1. **הספד**: יום י"ד וט"ו שבאדר ראשון.
   1. **ראשונים**.
      1. מיקל, מותר בהספד – רא"ש (מגילה פרק א' סי' ז', "ושוין בהספד ותענית שאסורים בזה ובזה **פי' אם קראו** המגילה בארבעה עשר ובו ביום עברו השנה אסור בהספד ותענית אבל בשאר שנה מעוברת נראה לי שמותר בהספד ותענית"), הו"ד בטור (סעי' א'), תרומת הדשן (לקט יושר או"ח עמ' קנ"ט ענין ד'), אבודרהם (הל' פורים).
         1. מראי מקומות – חשק שלמה (מגילה דף ו:).
      2. מחמיר, אסור בהספד – רמב"ם (מגילה פרק ב' הל' י"ג), סמ"ק (מצוה קמ"ח), הג' אשרי (מגילה פרק א' על סי' ז').
   2. **הלכה**.
      1. מחמיר, אסור בהספד – עי' מחבר (סעי' א'. סתם וי"א, הל' כסתם), רמ"א (סעי' א', דר"מ ס"ק א'), לבוש (סעי' א'), מטה משה (סי' תתרכ"ב), שלחן גבוה (ס"ק ג'), פמ"ג (מש"ז ס"ק א'), ערך השלחן (ס"ק א'), שלחן שלמה (סעי' א'), ח"א (כלל קנ"ה סעי' מ'), קיצור שו"ע (סי' קמ"ב סעי' י'), ערה"ש (סעי' א', סעי' ב'), שבט הלוי (מבית לוי חט"ו עמ' י"ג, בענייני פורים עמ' ס"ב), נטעי גבריאל (פורים פרק ט"ז סעי' א').
   3. **חכם בפניו: בעת ההלויה**.
      1. מותר להספיד – נטעי גבריאל (פורים פרק ט"ז סעי' ב'), פורים וחודש אדר (עמ' י' סעי' י"ט).
   4. **אשת חבר**.
      1. אין להספיד – נטעי גבריאל (פורים פרק ט"ז סעי' ב').
      2. מראי מקומות – מהרי"ץ דושינסקי (ח"א סי' נ"ז).
   5. **אבילות**.
      1. נוהגים – א"ר (ס"ק א', א"ז ס"ק א'), פמ"ג (מש"ז ס"ק א'), מ"ב (ס"ק ג'), נימוקי או"ח (ס"ק א' אות ב' ד"ה וכן), פתחי עולם (ס"ק ג'), כה"ח (ס"ק ד'), ציץ אליעזר (חי"ח סי' מ"ג אות ב'), נטעי גבריאל (פורים פרק ט"ז סעי' ט'), פורים וחודש אדר (עמ' י"א סעי' כ"ג).
   6. **הליכה לביה"ק בסוף שבעה, בשלושים, וביארצייט**.
      1. מיקל, הולכים – פסקי תשובות (אות א').
      2. מראי מקומות – ציץ אליעזר (חי"ח סי' מ"ג אות ב'), פורים וחודש אדר (עמ' י"א סעי' כ"ה).
   7. **הקמת מציבה**.
      1. אין עושין הקמת מציבה, כיון שהדרך להספיד במעמד זה – נטעי גבריאל (פורים פרק ט"ז סעי' ג', הע' ה', "**ומדינא** אם אין מספידים ואין אומרים תחינות אין קפידא"), פורים וחודש אדר (עמ' י"א סעי' כ"ה), פסקי תשובות (אות א', "ואין עושין הקמת מציבה כיון שהדרך להספיד במעמד זה").
2. **תענית**: יום י"ד וט"ו שבאדר ראשון.
   1. **ראשונים**.
      1. מיקל, מותר בתענות – רא"ש (מגילה פרק א' סי' ז', "ושוין בהספד ותענית שאסורים בזה ובזה **פי' אם קראו** המגילה בארבעה עשר ובו ביום עברו השנה אסור בהספד ותענית אבל בשאר שנה מעוברת נראה לי שמותר בהספד ותענית"), הו"ד בטור (סעי' א'), תרומת הדשן (לקט יושר או"ח עמ' קנ"ט ענין ד'), אבודרהם (הל' פורים).
         1. מראי מקומות – חשק שלמה (מגילה דף ו:).
      2. מחמיר, אסור בתענות – רמב"ם (מגילה פרק ב' הל' י"ג), סמ"ק (מצוה קמ"ח).
   2. **הלכה**.
      1. מחמיר, אסור בתענות – עי' מחבר (סעי' א'. סתם וי"א, הל' כסתם), רמ"א (סעי' א', דר"מ ס"ק א'), לבוש (סעי' א'), מטה משה (סי' תתרכ"ב), שלחן גבוה (ס"ק ג'), פמ"ג (מש"ז ס"ק א'), ערך השלחן (ס"ק א'), שלחן שלמה (סעי' א'), ח"א (כלל קנ"ה סעי' מ'), קיצור שו"ע (סי' קמ"ב סעי' י'), ערה"ש (סעי' א' סעי' ב'), שבט הלוי (מבית לוי חט"ו עמ' י"ג, בענייני פורים עמ' ס"ב), נטעי גבריאל (פורים פרק ט"ז סעי' א'), פורים וחודש אדר (עמ' י' סעי' י"ז).
   3. **ביום חופת** **חתן וכלה**.
      1. י"ד אדר ראשון.
         1. אין מתענין.
            1. נימוקי או"ח (סוף ס"ק א', דרכי חיים ושלם אות תתל"ז) – "וכותב שם שחתן ביום חופתו בי"ד אדר א' לא יתענה".
            2. ערוגת הבושם (או"ח סי' קפ"ב).
            3. מנחת הקומץ (סי' ל"ג) – "בי"ד וט"ו אדר ראשון ... א"צ החתן להתענות".
            4. שרגא המאיר (ח"ז סי' קנ"ב).
            5. שבט הלוי (מבית לוי חט"ו ריש עמ' י"ד, בענייני פורים עמ' ס"ב) – "חתן אינו מתענה בימים י"ד וט"ו באדר ראשון".
            6. נטעי גבריאל (פרק ט"ז סעי' ד', שו"ת סי' ב' [לשונו מובא לקמן]) – "חתן וכלה, שעליהם להתענות ביום חופתם, אין מתענים בהם, וי"א שביום ט"ו מותר להתענות בערי הפרזות".
            7. פורים וחודש אדר (עמ' י' סעי' י"ז).
            8. הנשואין כהלכתם (ח"א פרק ו' סעי' ל"ח) – "אין החתן וכלה מתענים ... ימי י"ד וט"ו שבאדר ראשון".
            9. פסקי תשובות (אות א', סי' תקע"ג אות א') – "וה"ה שאין חתן מתענה בי"ד אדר ראשון".
            10. ישמח ישראל (פרק א' סעי' י').
      2. **ט"ו אדר ראשון: לבן עיר**.
         1. מתענה.
            1. ערוגת הבושם (או"ח סי' קפ"ב) – "נלע"ד בס"ד דיום ט"ו לבן עיר הקורא בי"ד יש לו להתענות תענית חתנים דהא ...".
         2. אין מתענין.
            1. מנחת הקומץ (סי' ל"ג) – "בי"ד וט"ו אדר ראשון ... א"צ החתן להתענות".
            2. עי' שרגא המאיר (ח"ז סי' קנ"ב).
            3. שבט הלוי (מבית לוי חט"ו ריש עמ' י"ד, בענייני פורים עמ' ס"ב) – "חתן אינו מתענה בימים י"ד וט"ו באדר ראשון".
            4. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ב אות ד') – "כשיום החופה חל בט"ו באדר א' אפשר להקל שהחתן והכלה לא יתענו".
            5. נטעי גבריאל (פרק ט"ז סעי' ד' [לשונו מובא לעיל], שו"ת סי' ב') – "לכן מכל הלין טעמים יש לפסוק שאין החתן רשאי להתענות בפורים קטן בין ביום י"ד ובין ביום ט"ו. ואחרי כתבי כ"ז מצאתי בנמוקי או"ח סימן תרצ"ז שפסק בפשיטות שאין לחתן להתענות יום י"ד שבאדר ראשון מטעם שנפסק ברמ"א שאסור בהספד ותענית וא"כ הה"ד גם בט"ו, וכ"כ מפורש בשו"ת מנחת הקומץ (מהגאון ר' קלמן צוקערמאן) או"ח סימן ל"ג עיי"ש. והצעתי כ"ז למו"ר מפאפא זצ"ל ופסק כן הלכה למעשה שאין החתן מתענה בפורים קמן אפילו ביום ט"ו".
            6. פורים וחודש אדר (עמ' י' סעי' י"ז).
            7. הנשואין כהלכתם (ח"א פרק ו' סעי' ל"ח) – "אין החתן וכלה מתענים ... ימי י"ד וט"ו שבאדר ראשון".
         3. מראי מקומות.
            1. פסקי תשובות (אות א', עי' סי' תקע"ג אות א') – "אבל בט"ו אדר ראשון מתענה ויש אומרים שהמקיל בזה אף בט"ו לא הפסיד".
            2. ישמח ישראל (פרק א' סעי' י') – "וי"א שביום ט"ו מותר להתענות בערי הפרזות, אבל מי שמיקל לא להתענות לא הפסיד".

* 1. **אם נדר בפירוש להתענות בפורים קטן**.
     1. חל נדרו – פמ"ג (מש"ז ס"ק א'), פתחי עולם (ס"ק ג'), מ"ב (ס"ק ג'), כה"ח (ס"ק ה').
  2. **תענית אסתר**.
     1. לא עושים – תשב"ץ (קטן, סי' קע"ח, "וששאלת אם יש לעשות פורים ראשון באדר הראשון ולהתענות ביום שלפניו לא כי אין לעשות בו פורים כלל וכל שכן שאין צריך להתענות ביום שלפניו"), הג' תשב"ץ (קטן, סי' קע"ח, "ומיהו אין להתענות בשלשה עשר של אדר ראשון").

1. סעודה ושמחה.
   1. **ראשונים**.
      1. אין ענין להרבות.
         1. תוס' (מגילה דף ו: ד"ה ורבי) – "ולא נהירא דהא אמרינן בגמרא הא לענין הספד ותענית זה וזה שוין מכלל דשמחה ומשתה ליכא דע"כ לא תליא הא בהא דאי תליא הא בהא לאשמעינן דמשתה ושמחה נהגו בהו וממילא נאסר בהספד דהא הימים האמורים במגילת תענית האסורים בהספד אין בהן משתה ושמחה וכן הלכה שאין צריך להחמיר לעשות משתה ושמחה באדר הראשון".
      2. ירבה.
         1. מהרי"ל (מנהגים, הלכ' פורים אות י"ט [עי' נימוקי או"ח, ריש הסי']) – "עושים פורים קטן בי"ד ימים לאדר הראשון ודינו לעיל דאין שינוי בו רק משתה ושמחה".
         2. הג' תשב"ץ (קטן, סי' קע"ח) – "מיהו כבר נהגו רבותינו לעשות פורים באדר ראשון בי"ד בו לענין אכילה ושתיה ולעשות סעודה גדולה. מדתנן אין בין אדר הראשון לאדר השני אלא מקרא מגילה ומתנות לאביונים ומסיק תלמודא דהכי קאמר אין בין ארבעה עשר של אדר הראשון לארבעה עשר של אדר השני אלא מקרא מגילה ומתנות לאביונים הא לענין הספד ותענית בי"ד של אדר הראשון כמו בארבעה עשר של אדר שני. ודקדקו רבותינו שבדורות האחרונים כיון דלענין הספד ותענית זה וזה שוין א"כ **יש להרבות בסעודה בארבעה עשר של אדר ראשון כמו בארבעה עשר של אדר השני**. וכן היה רגיל רבינו יחיאל מפרי"ש להרבות בשמחה ובסעודה בארבעה עשר של אדר ראשון ולהזמין בני אדם עמו כדמשמע נמי לשון המשנה דאין בין וכו' **מיהו סעודה גדולה א"צ לעשות**".
   2. **הלכה**.
      1. אין ענין להרבות.
         1. ב"י (ס"ק א') – "ועכשיו לא נהגו להרבות בסעודה לא בי"ד ולא בט"ו שבאדר הראשון".
      2. **ירבה קצת**.
         1. רמ"א (סעי' א') – "י"א שחייב להרבות במשתה ושמחה בי"ד שבאדר ראשון (טור בשם הרי"ף) ואין נוהגין כן, מ"מ ירבה קצת בסעודה כדי לצאת ידי המחמירים; וטוב לב משתה תמיד".
         2. לבוש (סעי' א') – "ומצוה להרבות בהם משתה ושמחה קצת משום דיומי נס נינהו".
         3. מטה משה (סי' תתרכ"ב).
         4. יוסף אומץ (אות תתש"ו) – "פורים קטן גם בו מצוה להרבות קצת בסעודה ובשמחה ורחמנא לבא בעי שאם כוונתו בסעודתו לשם שמים ולא רק למלא בטנו ותאות נפשו בודאי סעודתו רצויה ומקובלת".
         5. ח"א (כלל קנ"ה סעי' מ').
         6. קיצור שו"ע (סי' קמ"ב סעי' י') – "וביום י"ד מרבים קצת בסעודה".
         7. ערה"ש (סעי' ב').
         8. דברי ישראל (ח"א סי' רט"ו) - לשונו מובא לקמן.
         9. שבט הלוי (מבית לוי חט"ו עמ' י"ג, בענייני פורים עמ' ס"ב).
         10. נטעי גבריאל (פורים פרק ט"ז סעי' י"א).
         11. מקדש ישראל (פורים סי' ת') – "ירבה קצת במשתה ובשמחה בי"ד (אבל לא בט"ו)".
         12. פורים וחודש אדר (עמ' י' סעי' ט"ו, עמ' י"א סעי' כ"ו).
      3. **ירבה, כמו אדר ב'**.
         1. ט"ז (ס"ק ב') – "בהג"ה תשב"ץ סי' קע"ח כ' דיש להרבות ורבינו יחיאל מפרי"ש רגיל **להרבות ולהזמין** בני אדם כמשמעות לשון המשנה אין בין אדר כו' ושפיר מסיים רמ"א כאן וטוב לב משתה תמיד".
         2. הו"ד בשע"ת (ס"ק ב').
         3. שלחן שלמה (סעי' א') – "וחייב להרבות במשתה ולהזמין ב"א אף שיש חולקין טוב לב משתה תמיד".
         4. פתחי עולם (ס"ק ה').
         5. מ"ב (ס"ק ה') – "בהגהת תשב"ץ כתב דיש להרבות ורבינו יחיאל מפריש רגיל **להרבות ולהזמין** ב"א וזהו שסיים הרמ"א וטוב לב משתה תמיד היינו שטוב להרבות לכבוד הנס שנעשה בעתים הללו".
      4. מראי מקומות.
         1. דרכי חיים ושלם (אות תתל"ז) – "כשהי' השנה מעוברת סעד בסעודה בי"ד אדר ראשון שהוא פורים קטן עם אנ"ש ותלמידיו עיין מזה בספרו (נמוקי או"ח סי' תרצ"ז) ... (וזמרו שושנת יעקב)".
   3. **ליל י"ד**.
      1. אין ענין – הגרח"ק זצ"ל (לוח דבר בעתו, "אע"פ שזריזים מקדימים למצוות, מכל מקום כיוון שסעודת פורים שעשאה בלילה לא יצא ידי חובתו, הרי ב'פורים קטן' אין גם ענין למשתה ושמחה בלילה"), ישמח ישראל (פרק א' הע' י').
   4. **באיזה יום שמחים**.
      1. רק ביום י"ד.
         1. ר' פרץ (הג' סמ"ק מצוה קמ"ח אות ב') – "וכן נוהגים גדולים לעשות משתה ושמחה בי"ד של אדר ראשון. אמנם בט"ו צ"ע שהרי גם באדר השני אין ט"ו נוהג כי אם מטעם לאסור של זה בזה, וגם בתלמודא קאמר אין בין י"ד שבאדר ראשון וכו' וט"ו לא הזכיר, מיהו שמא נקט אותו שהו' עיקר וה"ה ט"ו וגם העולם לא נהגו לעשו' משתה כי אם בי"ד של אדר הראשון לבד".
         2. רמ"א (סעי' א').
         3. מטה משה (סי' תתרכ"ב).
         4. עטרת זקנים (על רמ"א).
         5. ח"א (כלל קנ"ה סעי' מ').
         6. קיצור שו"ע (סי' קמ"ב סעי' י') – "וביום י"ד מרבים קצת בסעודה".
         7. מ"ב (ס"ק ד') – "בי"ד. אבל לא בט"ו אף לכרכים המוקפין חומה".
         8. שבט הלוי (מבית לוי חט"ו עמ' י"ג, בענייני פורים עמ' ס"ב) – "וביום י"ד בלבד בין לפרזים ובין למוקפים".
         9. מקדש ישראל (פורים סי' ת') - לשונו מובא לעיל.
      2. אף ביום ט"ו.
         1. סמ"ק (מצוה קמ"ח) – "אבל הספד ותענית אסור בין בארבע עשר וחמשה עשר של אדר הראשון בין בי"ד וט"ו של אדר השני והוא הדין לעשות משתה ושמחה".
         2. א"ר (ס"ק א', א"ז ס"ק א') – "להרבות בהם וכו'. משמע אף בט"ו, וכן משמע במנהגים [סוף מנהג פורים]. אבל לשון רמ"א ומכל מקום חייב להרבות בי"ד וכו', משמע אבל לא בט"ו. ואפשר שנכלל במה שסיים וטוב לב משתה תמיד [משלי טו, טו]".
         3. הו"ד בפמ"ג (מש"ז ס"ק ב').
         4. ערך השלחן (ס"ק ג').
         5. בגדי ישע (על הסי') – "יש לצאת ידי כל הדיעות".
         6. ערוגת הבושם (או"ח סי' קפ"ב).
         7. קהלות יעקב (ארחות רבנו ח"ג עמ' ס"ה אות קי"א, דפו"ח ח"ג עמ' קצ"ה אות ג') – "אני ישבתי אצל מו"ר (שליט"א) זצוק"ל בט"ו אד"א תשל"ח כאן בב"ב בעת שאכל סעודת צהרים ואמר לי מו"ר יש להרבות במשתה ושמחה היום וטוב לב משתה תמיד ויש להוסיף מאכל בסעודה. (זה לא כמ"ב תרצ"ז ס"ק ד' שכתב דלא בט"ו)".
         8. פורים וחודש אדר (עמ' י' סעי' ט"ו).
      3. מראי מקומות – פתחי עולם (ס"ק ד'), כה"ח (ס"ק ח'), מנחת יצחק (ח"י סי' נ"ח), בירור הלכה (קמא, סי' תקצ"ז ד"ה מ"ב [עמ' ת"י]), נטעי גבריאל (פורים פרק ט"ז סעי' י"ג), פורים וחודש אדר (עמ' י"א סעי' כ"ו), פסקי תשובות (אות ב'), ישמח ישראל (פרק א' סעי' ו').
   5. **בירושלים [כרכים המוקפים]: זמן השמחה**.
      1. יום י"ד.
         1. פמ"ג (א"א ס"ק א') – "וסבור הייתי לומר דזה לעיירות, אבל מוקפין מרבין בשמחה בט"ו בראשון, אלא ממה שכתב הב"י [שם] מדאמר תלמודא פרק קמא [מגילה ו, ב] עלה דמתניתין אין בין אדר ראשון, דהכי קאמר, אין בין י"ד שבראשון, שמע מינה בט"ו לא, מוכח אף לכרכין, דאם לא כן סתמא היה לומר אין בין ראשון לשני".
         2. פתחי עולם (ס"ק ד').
         3. מ"ב (ס"ק ד') – "בי"ד. אבל לא בט"ו אף לכרכים המוקפין חומה".
         4. שבט הלוי (מבית לוי חט"ו עמ' י"ג, בענייני פורים עמ' ס"ב) – "וביום י"ד בלבד בין לפרזים ובין למוקפים".
         5. ***הגרח"ק זצ"ל (שיח אמונה גליון ו' עמ' ה' אות ו', בתוך קובץ גליונות פר' כי תשא תשפ"ב) – "***שאלה: במ"ב תרצ"ז סק"ד [כתב] וריבוי משתה ושמחה באדר ראשון זה רק בי"ד ולא בט"ו ואף לכרכין המוקפין חומה ע"ש, וצ"ב למה מוקפין דעיקר הפורים ביום ט"ו לא תקנו זה בט"ו כמו באדר ב', ובלא"ה איסור הספד ותענית נוהג בי"ד וט"ו באד"ר א"כ לפחות יהא מוקפין ביום ט"ו. תשובה א'. שזה חומרא בעלמא. תשובה ב'. עי' בפמ"ג בא"א שהביא ראי' לזה".
      2. יום ט"ו.
         1. משנת חנוך (סי' ל"א) – "בפמ"ג ... ודבריו תמוהין מאד ... עכ"פ במוקפין ודאי אף להסמ"ק צריך לעשות ימי משתה ושמחה גם בט"ו שבאדר ראשון, ודלא כהפמ"ג והמשנה ברורה".
         2. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה פורים פרק י"ט הע' כ"ח) – "ולענין פורים קטן שכתב המ"ב סי תרצ"ז סק"ד בשם פמ"ג שאין נוהג בט"ו אף לכרכין המוקפין, אמר רבנו דלא נקטינן הכי כמו שכבר העירו בזה על דברי המ"ב".
         3. אבן ישראל (על מ"ב אות א', ח"ט סוף סי' ס"ג, הליכות אבן ישראל מועדים ח"ב פרק ס"ג אות א' [עמ' תס"ד]) – "אף שהפמ"ג כתב כן, מ"מ ראיתו אינה מוכחת כלל, ולא מסתבר כלל לחלק דבמוקפין חומה אין מרבין בסעודה אף למוקפין כיון שזה הפורים שלהם, ומ"מ גם הפמ"ג כתב להלן דמה שכתב הרמ"א מ"מ ירבה קצת בסעודה הוא גם למוקפין בט"ו עיי"ש, וחידוש שהמ"ב לא הביאו, וצ"ע".
         4. זה השלחן (סוף ח"ג, מה טובו גליון ט' עמ' כ"ב אות ב') – "בסי' תרצ"ז סק"ד כתב המ"ב בשם הפרמ"ג, דבט"ו לאדר א' אין מרבים בסעודה אפילו בכרכים. ולא אבין על מה ולמה לחייב הכרכים באדר ראשון בסעודה בי"ד (למאן דמחמיר בזה) ולפטור בט"ו. והנה המקור לזה הוא בהג"מ שכתבו בשם הסמ"ק (בב"י סי' תרצ"ז) שהעולם לא נהגו לעשות משתה ושמחה כי אם בי"ד שבאדד"א, וטעמא משום דאמר תלמודא אין בין י"ד שבאדר"א ולא הזכיר ט"ו ושמא נקט אותו שהוא עיקר, ע"ד. והנה אף שהג"מ בעצמם הרגישו בקושי שבדיוק הזה, וכתבו דשמא נקט אותו שהוא עיקר, (כאשר הוא כן האמת לדעתי בלי ספק) מ"מ אפילו הכי יש לקיים מנהג העולם הנ"ל שלא להרבות אלא בי"ד, כי הרי הסמ"ק מדבר בלי שום ספק ממנהג העולם בחו"ל שהיו כולם מערי הפרזות, ולכן כיון שכל עיקר עשיית סעודה בט"ו גם בפורים גדול להפרזים אינו כ"כ חיוב, א"כ נייהב להו עכ"פ למנהגם שלא לעשות כלום בט"ו שבאדר א', כל שמצאו איזה רמז ודיוק דק מלשון המשנה לפטורא. אבל על קהל ערי המוקפים בזה לא דיברו הסמ"ק והגהות מיימוניות כלום. **ובזה לדעתי פשוט מאד** שאם באו להחמיר כסברת המחייבים סעודה בפורים קטן, בודאי מחוייבים לעשות בט"ו ולא בי"ד, דאין בזה שום סברא לומר שיעשו בי"ד, דהרי דעה זו המחייבת מבוססת על הדיוק שאין בין י"ד שבאדר א' וכו' אלא מקרא מגילה בלבד, דמשמע שחיוב שמחה הוא בשניהם. וא"כ כמו שחיוב השמחה בפורים גדול הוא בט"ו לגבם הוא הדין שבפורים קטן, ואין להאריך בזה. וראיתי בפרמ"ג כאן בא"א אות א' שבאמת שנה פסקו על דיוק לשון המשנה הנ"ל. ואין בדיוק הזה כדאי לבנות דין כזה וכנ"ל. ולכן בודאי הוא שבמוקפים מרבים בסעודה ביום ט"ו שבאדר א' ולא ביום י"ד. שוב נודע לי שידידי הג"מ רח"ז גרוסברג שליט"א כבר האריך למעניתו ג"כ בהלכה זו לתמוה על זה, בספרו אגרת הפורים, ובקשתי ממנו שישלח לי הספר הנ"ל ולא היה לו, ולעומת זה שלח לי העתק ממה שהדפיס פעם בעתונות בדין זה, וראיתי שכל דבריו הם כמעט אותם הדברים שכתבתי רק שהאריך בהם מעט יותר. ובמסקנתו שם כתב וז"ל, ועכ"פ במוקפין ודאי אף להסמ"ק צריך לעשות ימי משתה ושמחה גם בט"ו שבאדר א' ודלא כהפמ"ג והמ"ב, ע"כ. ומדכתב גם בט"ו, משמע שלא נתנו לבו לבטל החיוב מיום י"ד, ודלא כמו שכתבתי לעיל. וזה כנראה בהסתמך על סיום דברי הרמ"א, וטוב לב משתה תמיד".
         5. בירור הלכה (קמא, סי' תקצ"ז ד"ה אבל [עמ' תי"ב]) – "אבל בני ירושלים המוקפת חומה מימות יהושע בן נון, אין להם בזה הוראת הרמ"א להרבות קצת בי"ד ולא בט"ו, שהרמ"א מיירי דוקא לבני עיירות בחוץ לארץ, כן נראה לענ"ד עיקר לדינא".
         6. היכל הוראה (ח"ג הוראה מ"ז) – "שיש לעשותו גם ביום ט"ו ...".
      3. מראי מקומות – מנחת יצחק (ח"י סי' נ"ח), נטעי גבריאל (פורים פרק ט"ז סעי' י"ג), פורים וחודש אדר (עמ' י"א סעי' כ"ו), מעדני יו"ט (ח"ה סי' קל"ד).
         1. הגר"א נבנצל שליט"א (ביצחק יקרא על מ"ב ס"ק ד') – "יש אומרים שהוא הדין בט"ו באדר ראשון, והטעם הוא שאין בין אדר א' לאדר ב' אלא מקרא מגילה ומתנות לאביונים".
         2. פסקי תשובות (אות ב') – "ובמ"ב (סק"ד, בשם פמ"ג) אבל לא בט"ו אף לכרכים המוקפים חומה. והפמ"ג הוכיח זאת מלשון הגמ"יי בשם סמ"ק המובא בב"י. ויש שכתבו שבעיון בסמ"ק (סי' קמ"ח) רואים אנו שכותב שחייבים במשתה ושמחה בין בי"ד ובין בט"ו שבאדר ראשון וצריך להגיה בב"י הג' סמ"ק (והוא הג' רבינו פרץ על הסמ"ק) שכותב שאין מנהג העולם כן אלא רק בי"ד עושין משתה ושמחה ולא בט"ו, אמנם גם לדבריו אין כוונתו אלא לבני עיירות שפורים שלהם בי"ד, אבל לבני כרכים מוכח ברור מדבריו שגם בט"ו יש להרבות במשתה ושמחה".
   6. **יין, בשר, ועוד**.
      1. עושים מאכל אחד יותר לכבוד פורים קטן.
         1. לקט יושר (או"ח עמ' קנ"ט ענין ה') – "ונהג לעשות בו **תבשיל יתירה** וגם אכל תאנים".
         2. משנת יוסף (חי"א סי' קכ"ד) - לשונו מובא לקמן.
      2. מעט יין.
         1. קהלות יעקב (ארחות רבנו ח"ג עמ' ס"ה אות קי"א, דפו"ח ח"ג עמ' קצ"ה אות ג') – "אמר לי הגרח"ק שליט"א [***זצ"ל]*** שאביו מו"ר (שליט"א) זצוק"ל בפורים קטן **שותה קצת יין** בבוקר ולא יותר. אמנם אני ישבתי אצל מו"ר (שליט"א) זצוק"ל בט"ו אד"א תשל"ח כאן בב"ב בעת שאכל סעודת צהרים ואמר לי מו"ר יש להרבות במשתה ושמחה היום וטוב לב משתה תמיד ויש להוסיף מאכל בסעודה. (זה לא כמ"ב תרצ"ז ס"ק ד' שכתב דלא בט"ו)".
         2. הגרח"ק זצ"ל (לוח דבר בעתו) – "אמר לי שאביו (הגאון ב' 'קהלות יעקב' מסטייפלה זצ"ל) נהג לשתות היום מעט יין, לכבוד שמחת היום".
         3. ***הגרח"ק זצ"ל (שיח אמונה גליון ו' עמ' ה' אות ג', בתוך קובץ גליונות פר' כי תשא תשפ"ב) – "שאלה: מהו גדר ירבה בשמחה קצת. תשובה: ייקח קצת יין".***
      3. **אכילת בשר**.
         1. מועד לכל חי (סי' ל"א ס"ק כ"ב) – "כשחל פורים קטן בערב שבת, הגם דאין דרכו **לאכול בשר** בערב שבת, הן כהיום הזה ליכול וליחדי, אך לא ימלא כריסו בשביל סעודת שבת".
         2. עי' **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ב אות ג') – "בפורים קטן אני נוהג לאכול סעודה בשרית [עם בשר ודגים] לכבוד היום".
      4. מראי מקומות – נטעי גבריאל (פורים פרק ט"ז סעי' י"ב), ישמח ישראל (פרק א' סעי' ז').
         1. הגרח"ק זצ"ל (מה טובו גליון ט' סוף עמ' ע"ו) – "שאלה: **מי שנזהר לא לכול בשר בשני וחמישי**, כיצד בפורים קטן שחל בשני או חמישי האם יכול לאכול בשר כי לא אומרים תחנון. תשובה: יכול".
   7. **פורים קטן משולש**.
      1. ***הגרח"ק זצ"ל (שיח אמונה גליון ו' עמ' ה' אות ח', בתוך קובץ גליונות פר' כי תשא תשפ"ב) – "***שאלה: ברמ"א תרצ"ז ס"ב דבשנה מעוברת גם בפורים קטן יש להרבות קצת בסעודה, ונסתפקתי כגון השנה (תשע"ד) שט"ו אד"א חל בשבת, אי יש להרבות בסעודה ביום א' - כמו פורים שחל בשבת שעושים הסעודה אחר השבת. תשובה: לא שמענו".
      2. משנת יוסף (חי"א סי' קכ"ד) – "ש'ירבה קצת' היא הוספת מאכל לכבוד פורים קטן, עושים זאת בשבת קטן באד"ר, ולמחרת בט"ז כבר אין ענין של סעודה, שהרי מתחילה לא נתחייבנו בסעודה כ"א בהוספת מאכל, וזה אפשר בשבת כמו בר"ח כשחל בשבת".
      3. היכל הוראה (ח"ג הוראה מ"ז) – "פורים קטן משולש ... שיש לעשותו גם ביום ט"ו ... אבל לא ביום ראשון ט"ז אדר א' יום שלא אירע בו הנס".
   8. מראי מקומות – שואלין ודורשין (ח"א סי' ל"ט), מבקשי תורה (חל"ט עמ' ס').
      1. שפת אמת (מגילה דף ו: על תד"ה ור"א) – "אפשר דאין נכון לעשות סעודת פורים באדר א' כיון דבדיעבד יצא א"כ עי"ז פוטר עצמו מסעודת פורים דשני שהיא העיקר רק [באופן] **שלא יכוין** לפטור מצות סעודת פורים".
      2. תורת חיים (תשובת הגרי"ח זוננפלד סוף סי' נ"ג) – "והנה למאן דס"ל דנהוג משתה באדר ראשון לא תקשי האיך מקדימין עשיה לזכירה, דצ"ל ...".
2. שאר ענינים.
   1. **משלוח מנות**.
      1. אין צריך.
         1. ר"ן (מגילה דף ג: ד"ה אלא) – "אבל לענין לשלוח מנות כיון דדמו למתנות לאביונים דליתנהו אלא בשני משמע נמי דאף משלוח מנות אינו אלא בשני".
         2. ב"י (ס"ק א') – "הר"ן".
         3. דברי ישראל (ח"א סי' רט"ו, עי' ח"ב סוף הספר עמ' כ"ו) – "בכ"ס ... לא נהגו להרבות בסעודה בפורים קטן רק עושים סעודה קטנה כדי לצאת דעות המחמירים וע"כ לא נהגו לשלוח מנות לרעים ג"כ ...".
         4. ציץ אליעזר (חכ"ב סי' ל"ט אות ד') – "להכתב סופר ... והוא חידוש נפלא שלא ראיתי מי שירגיש בזה. וגם לרבות **שלא שמעתי מי שיתנהג בכזה**".
      2. מראי מקומות – קנין תורה בהלכה (ח"ו סי' נ"ז אות ב'), ישמח ישראל (פרק א' סעי' ח').
         1. כתב סופר (סוף פר' תצוה) – "אבל **לולי הר"ן** הי' נראה לי לומר ע"פ שמסבירים דמשלוח מנות שייך לסעודה כרעים האהובים בעת שמחתם יושבי' ואוכלי' משלחי' זה לזה מתוך הסעודה כן הדבר הזה, ובאמת מובא בש"ע דמי שאינו סועד לעצמו אינו מחויב לשלוח מנות היינו טעמא כי העיקר ניתקן ע"פ הטעמי' הנ"ל ושייך למשתה ושמחה, ומעתה אתי שפיר דתוספת לא חקר רק על משתה ושמחה וממילא הא דשלוח מנות בהא תלי' חייב במשתה חייב לשלוח מנות כנ"ל **ולפ"ז מי שמחמיר להרבות בשמחה יתנהג ג"כ לשלוח מנות ולא יאחז החבל בשני ראשין להתענג נפשו ולא יתהנה אחרי'** ומי לבו רע להנו' אחרי' לא ירבו במשתה לעצמו ג"כ והיינו דמסיי' וטוב לב שאין לבו רעה להנות אחרים משתה תמיד מקבל עליו חומרת הפוסקים וק"ל".
   2. **פנים חדשות לשבע ברכות**.
      1. אין נחשוב פנים חדשות – נימוקי או"ח (ס"ק א' אות ב' ד"ה והנה), נטעי גבריאל (פורים פרק ט"ז סעי' י"ד), פורים וחודש אדר (עמ' י"א סעי' כ"ח).
      2. מראי מקומות – שלחן העזר (ח"ב סי' י"ב סעי' ג' סוף ס"ק י"ד, קי"ד-ד'), מעדני יו"ט (ח"ג סי' צ"א).
         1. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח תשובה תשצ"ח) – "שאלה: אם פורים קטן הוי פנים חדשות לשבע ברכות שנוהג בו שמחה. תשובה: אולי".

הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א תשובה תשצ"ה) – "שאלה: אם פורים הוי פנים חדשות לשבע ברכות כמו שבת ויו"ט. תשובה: אולי".

* 1. **מלאכה**.
     1. מחמיר.
        1. אבודרהם (הל' פורים) – "ואם תהיה השנה מעוברת, בארבעה עשר ובחמשה עשר מאדר ראשון מתפללים כמו ביום ב' של פורים שאמרנו וגם הנשים נוהגות שלא לעשות בהם מלאכה".
     2. מיקל.
        1. סמ"ק (מצוה קמ"ח) – "אבל עשיית מלאכה אין איסור כי גם בשני אין איסור מלאכה רק במקו' שנהגו".
        2. **פוסקים** – ב"י (ס"ק א'), דר"מ (ס"ק ג'), א"ר (ס"ק א', א"ז ס"ק א'), פמ"ג (מש"ז ס"ק א', א"א ס"ק א'), עטרת זקנים (על רמ"א), שע"ת (ס"ק א'), בגדי ישע (סי' זה), ערה"ש (סעי' ב'), פתחי עולם (ס"ק ד'), כה"ח (ס"ק ו').
  2. **לדרוש בענייני המגילה ופורים בפורים קטן**.
     1. ***הגרח"ק זצ"ל (שיח אמונה גליון ו' עמ' ה' אות ז', בתוך קובץ גליונות פר' כי תשא תשפ"ב) – "*שאלה: פורים קטן האם יש לדרוש מעניני** מגילה ופורים ביום זה. תשובה: אין חיוב".
  3. **צדקה בפורים קטן**.
     1. קהלות יעקב (ארחות רבנו ח"ג עמ' ס"ה אות קי"ב, דפו"ח ח"ג עמ' קצ"ה אות ד') – "י"ד אד"א (פורים קטן) תשמ"א מו"ר (שליט"א) זצוק"ל נתן לי סכום כסף צדקה משום שנאבדו לי הטו"ת אמרתי למו"ר היום פורים קטן מו"ר צחק ואמר אינם מעותי רק קבלתי לחלק ואפי' הי' מחויב לתת לא הייתי יוצא".

**לעתיד לבא**

* 1. ימי הפורים אינם בטלים: מקור**.**
     1. **מדרש (משלי פרשה ט' סי' ב') – "אף ערכה שלחנה. שערכה לה שלחן בעולם הזה ובעולם הבא, ואי זה, זה שם טוב שקנתה לה בעולם הזה ובעוה"ב, שכל המועדים עתידים בטלים,** וימי הפורים [אינם בטלים לעולם**, שנאמר וימי הפורים] האלה לא יעברו מתוך היהודים (אסתר ט כח). אמר ר' אלעזר אף יום הכפורים אינו בטל לעולם, שנאמר והיתה זאת לכם לחקת עולם לכפר על בני ישראל מכל חטאתם אחת בשנה (ויקרא טז לד)".**
     2. **רמב"ם (הלכות מגילה וחנוכה פרק ב' הל' י"ח) – "כל ספרי הנביאים וכל הכתובים עתידין ליבטל לימות המשיח חוץ ממגילת אסתר הרי היא קיימת כחמשה חומשי תורה וכהלכות של תורה שבעל פה שאינן בטלין לעולם, ואף על פי שכל זכרון הצרות יבטל שנאמר (ישעיהו ס"ה) כי נשכחו הצרות הראשונות וכי נסתרו מעיני, ימי הפורים לא יבטלו שנאמר +אסתר ט'+ וימי הפורים האלה לא יעברו מתוך היהודים וזכרם לא יסוף מזרעם".**
        1. **ראב"ד (שם) – "כל ספרי הנביאים והכתובים עתידין ליבטל. א"א דבר הדיוטות הוא זה, כי לא יבטל ספר מכל הספרים שאין ספר שאין בו למוד, אבל כך אמרו אפילו יבטלו שאר ספרים מלקרות בהם מגילה לא תבטל מלקרות אותה בצבור".**
     3. **רבינו בחיי (דברים פרק ל"א סוף פסוק כ"א) – "אמרו עוד בפירוש במדרש משלי: (משלי ט, ב) 'טבחה טבחה מסכה יינה אף ערכה שלחנה', זו אסתר שזמנה להמן ועשתה לו משתה, אף ערכה שלחנה, ערכה לה שלחן בעוה"ז ובעוה"ב, שכל המועדים בטלים וימי הפורים לא יבטלו, שנאמר: (אסתר ט, כח) 'וימי הפורים האלה לא יעברו מתוך היהודים וזכרם לא יסוף מזרעם'".**
     4. **ספר חסידים (סי' שס"ט) – "אל תזכרו ראשונות (ישעי' מ"ג י"ח) אלו מועדות הראשונות שבימי משה אבל פורים אינו בכלל המועדות הראשונות שכל הנסים אינם דומות לפורים שהרי במצרים גזרו כל הבן הילוד היאורה תשליכהו (שמות א' כ"ב) הבן להמית והבן להחיות אבל הפורים מנער ועד זקן טף ונשים כל היהודים לכך ימי הפורים לא יהיו נבטלים. ויש אומרים יום הכפורים וכפרה על השגגות ואל תתמה שהרי אף הנשמות לאחר מיתה חוטאים ונענשים כרוחו של נבות שאמר לי' הקדוש ברוך הוא צא ממחיצתי".**
     5. **רשב"א (ח"א סי' צ"ג ) – "שאלת מה שאמרו במדרש ספר משלי בפסוק (משלי ט) טבחה טבחה. שכל המועדים בטלים וימי הפורים לא יהיו בטלים שנאמר (אסתר ט) וימי הפורים האלה לא יעברו מתוך היהודים וזכרם לא יסוף מזרעם. ומי הוא זה שיאמר שיבטל מן התורה אפילו אות אחת ואפילו קוצו של יו"ד. ורבו המפרשים הגדה זו באזני ולא נכנס בה אחד מהם הודיעני פירושה. תשובה דברים נוספים עוד בהגדה זו. והוא שאמרו שם אמר רבי אף יום הכפורים אינו בטל לעולם שנאמר (ויקרא טז) והיתה זאת לכם לחקת עולם. ואם כן זה קשה יותר שהרי גם בפסחים כתב חקת עולם שנאמר (שמות י"ב) והיה היום הזה לכם לזכרון וחגותם אותו חג לה' לדורותיכם חקת עולם תחגוהו. וכתוב (שם) ושמרתם את היום הזה לדורותיכם חקת עולם. על כן נראה לי פירושו שכל המועדים לא הבטיח עליהם יתברך שלא יגרום החטא ביטולם באחד מן הזמנים. וכמו שכתב (איכה ב) שכח ה' בציון מועד ושבת. אבל בימי הפורים הבטיח הכתוב (אסתר ט) לא יעברו מתוך היהודים וזכרם לא יסוף מזרעם. לא יעברו ולא יסוף עשאום הבטחה לא אזהרה. וכן יום הכפורים והיתה זאת לכם הבטחה שתהיה לחקת עולם. שהיום יכפר ואפילו לא ישמרוהו. ודעת רבי כאן כדעתו בגמרא דאמר יום הכפורים מכפר בין על השבים בין על שאינן שבים. אבל חקת עולם האמור בפסח אזהרה לא הבטחה דכתוב (שמות י"ב) חקת עולם תחגוהו ושמרתם לדורותיכם".**
     6. **רדב"ז (חלק ב' סי' תרס"ו ) – "נראה לי בזה דברים כפשוטן כי לימות המשיח הלמוד יהיה מפי הגבורה כאשר היה בימי משה רבינו ע"ה ולא יהיו שם ספקות והויות אלא כך אמר פלוני משם פלוני עד מפי הגבורה שנאמר וכל בניך לימודי ה' ולא יצטרכו אז ללמוד דבר מפי הקבלה שהם נביאים וכתובים אלא הכל יהיה מבואר בחמשה סדרי תורה ולא יהיה דבר נלמד משום ספר כאשר היה קודם שנתנו וזהו שאמר ר' יוחנן הנביאים והכתובים עתידין ליבטל שלא ילמדו מהם דבר זולת תורה שבכתב שממנה נלמד הכל וכל דקדוקי' מפי הגבורה. ובא ר"ל ואמר אף מגלת אסתר והלכות אין עתידין ליבטל הלכות לא יתבטלו שאפילו בזמן שהיו לומדים מפי השמועה היו כותבין הלכות והיו קורין להם מגלת סתרים מפני השכחה וגם מגלת אסתר לא תתבטל שכן אמרו במדרש כל המועדים בטלים וימי הפורים אינם בטלים שנאמר וימי הפורים האלה לא יעברו וגו'. והרשב"א נשאל על זה סי' צ"ג ע"ש וגם אני כתבתי על זה כי ח"ו שיתבטלו המועדים דהא כתוב לא תוסיף עליו ולא תגרע ממנו אלא שבזמן ההוא תרבה הטובה והשמחה והמנוחה עד שיהיו כל הימים שוים אצל בני אדם כאלו נתבטלו המועדים אבל ימי הפורים יהיו נזכרים ונעשים אף על פי שאינם מן התורה כי יהיו ישראל זוכרים הצער וכי נמכרו למיתה וכל מה שאירע להם באותו זמן וזו היתה כוונת ר"ל דאמר דמגלת אסתר אינה בטלה ומה שנראה מכוונת הרב ז"ל כי כל ספרי הנביאים והכתובים נכתבו ונסדרו על הצרות שעברו או על הצרות אשר עתידים להיות וכל דברים אלו ישתכחו ויתבטלו אבל מגלת פורים לא תשתכח ולא תתבטל וזהו שכתב אף על פי שכל זכרון הצרות יתבטל שנאמר כי נשכחו הצרות הראשונות וכי נסתרו מעיני ימי הפורים לא יבטלו שנאמר וימי הפורים האלה לא יעברו מתוך היהודים וזכרם לא יסוף מזרעם ע"כ. משמע שכוון הרב ז"ל לתת טעם לשני המאמרים דוק ותשכח ומה שכתבתי למעלה מתישב שפיר על גרסת הירושלמי וכל הדברים חוזרים אל מה שכתב המגיד ז"ל עד שיבוא מורה צדק."**
     7. **מנחת אלעזר (ח"ב סי' מ"ה ) - הצרות הראשונות ישתכחו ויהי' עיקר רק נס מחיית עמלק וחירות משיעבוד מלכיות לספר בזה והוא ימי הפורים מחיית עמלק כנז'. ובזה יובן מ"ש במדרש שכל המועדים יהיו בטלי'. לא שיתבטלו לגמרי דהא לא תהא תורה אחרת או מוחלפת. רק כמו שארז"ל בברכות שיהי' חירות משיעבוד מלכיות עיקר ויציאת מצרים טפל והנה כל המועדים המה זכר ליציא"ת מצרי"ם ובפרט חג הפסח והסכות ע"כ יהיו לעתיד רק טפל כמו נר שבטל בפני האבוקה שנק' בט"ל (אף שאינו בטל בעצם) כיון שיציאת מצרים יהי' טפל לגבי הצלה ממלכיות ועמלק בראשם והא ע"ז נוסד שמחת פורים ע"כ ימי הפורים לא יבטלו לעתיד ויהיו עוד ברביא סגיא כשימחו זכר עמלק לגמרי מתחת השמים ויהי' שמו שלם וכסאו שלם ב"ב עכ"ד בשער יששכר בעה"י. והיוצא לנו מזה שהרמב"ם נשמר כדי שלא יוקשה דהא לא תהא תורה מוחלפת מאתו ית' ע"כ שפיר לא הביא כל לשון המדרש היינו גם דכל המועדים יהיו בטלים דלא יוקשה כנז'. ופי' בכונת המדרש רק כמו שכתבנו ע"כ כ' העיקר בלשונו "ואף על פי שכל זכרון הצרות יבוטלו ימי הפורים לא יבוטלו" ולכאו' זכרון הצרות מה בעי הכי. אולם כונתו היינו כמשרז"ל בפ"א דברכות הראשונות לא תזכרנה כהאי מעשה צרות הזאב והדוב וכו' כנז' ושיהי' זכר יציאת מצרים טפל לגבי חירות משיעבוד מלכיות לעתיד שהוא מחיית עמלק לגמרי שיהי' רק לעתיד וע"כ שמחת פורים יהי' אז העיקר כנז' וזהו שפיר שכתב הרמב"ם שם בתחלה שכל הנביאים והכתובים יתבטלו ותמהו עליו שם ובזה יובן היינו שהנו"כ המה סיפור צרות ישראל וקורותיהם ונסים שנעשו להם בכל דור מצרותיהם ונבואת הנביאים על צרותיהם ותוכחתם וכיוצא וכיון שכל אלו הצרות ישתכחו ויתבטלו לגבי מלחמת גוג ומגוג ע"כ שפיר כתב שיתבטלו הנו"כ סיפורי' האלו בדרך ביטול הנר בפני האבוקה לגבי מגילת אסתר שהוא מחיית עמלק. ודו"ק כי הוא נכון וקרוב לאמת כפשוטו הוא. וכמו שפירשתי לד' הרמב"ם כן י"ל דהרשב"א ג"כ כפי מה שהקשה לו השואל דהא דבר א' מן התורה לא יתבטל והנה לשון המדרש משלי דימי הפורים לא נבטלים הוא עה"כ אף ערכה שלחנה וזה שערכה לה שלחן בעוה"ז ובעוה"ב שכל המועדים יהיו בטלים וימי הפורים לא נבטלים לעולם שנאמר וימי הפורים וכו' והשואל ברשב"א סבר דעיקר דיוק המדרש על לעת"ל ושיתבטלו אז שאר המועדים וכאשר סברו העולם וע"ז הקשה שפיר והשיב לו הרשב"א דעיקר דיוק המדרש שהעריכה שלחנה בעוה"ז ובעוה"ב היינו שגם "בעוה"ז" שגרם החטא שנמצאו צרות רבות ורעות בעו"ה באורך הגלות וטלטולים ממקום למקום וגודל הגזירות מאו"ה לבטל מצות התורה עכ"ז על פורים נאמר הבטחה בקרא שלא יארע לעולם בשום שנה שום סיבה בזו שיתבטלו או שישכחו מלעשות ימי הפורים האלו גם בעבדותינו וגלותינו ועיקר הרבותא שגם בעוה"ז בכל אורך השנים כנז' אבל לעת"ל לעוה"ב בודאי לא יבוטלו וגם שאר המועדים לא יבוטלו כמו שפירשנו לעיל לדעת הרמב"ם שאדרבא אז יהי' דעת רחבה יותר לשמור תורת ה' בלי מניעות כמ"ש הרמב"ם בה' מלכים רק שיהי' זכר מחיית עמלק גדול הרבה יותר כנז' ודו"ק".**
     8. **תורה תמימה (אסתר פרק ט' הע' מ"ד ) – "כפי דמשמע מרמב"ם סוף הלכות מגילה הוי הפי' שזכרון הצרות מכל המועדים יהיו בטלים שלא יזכרו עוד, כמש"נ כי נשכחו הצרות הראשונות, אבל זכרון ענין פורים לעולם ישאר קיים, ואם קבלה היא נקבל, ומפי אבא מארי שליט"א שמעתי לפרש דהכונה היא דבזה חלוק נס פורים מנסי שאר המועדים, יציאת מצרים, מתן תורה וענני כבוד בסכות, דבעוד שהם היו נסים גלוים שאין להסתפק בהם, הנה נס פורים אף על פי שהכל היה מאת ה' אף על פי כן היה כל ענינו בדרך הטבע באופן שמי שלבו חלק מאמונת ה' יכול לפרש הכל בדרך הטבע, וזהו שאמר אם גם נסים גלויים כמו בכל המועדים יפסקו, אבל נסים הכמוסים בדרכי הטבע לעולם לא יבטלו וכפי שיראה בכל דור ודור המסתכל בהליכות עולם בכלל ובחיי ישראל בפרט".**
     9. **ארץ צבי (הובא בדף על הדף בבא מציעא דף קיא עמוד ב) בשם ר' צדוק מלובלין - "עוד הקשה הגה"ק מקוז'יגלוב זצ"ל בארץ צבי (שם): בהא ענינא קשה לי קצת, דאיתא (מדרש משלי) דפורים לא יבוטל לעתיד: "אפילו אם - כל המועדים, יהיו בטלים, אבל ימי הפורים לא יבטלו" הרי בזמן שעושין רצונו של מקום יקויים הקרא: "אפס כי לא יהיה בך אביון" (עי' ברש"י דברים ט"ו, ד'), ואיך יקיימו אז מצוות מתנות לאביונים עכ"ל. וי"ל בזה עפ"י מש"כ הגה"ק רבי צדוק הכהן מלובלין זצ"ל בספרו פרי צדיק, דהא דאיתא דפורים לא יתבטל, ר"ל כמו שאחז"ל לגבי יוהכ"פ דעיצומו של יום מכפר, ה"נ יום הפורים שהוא כיוהכ"פ כדאיתא בתקוני הזוה"ק, ג"כ לא יתבטל עצומו של יום עכתד"ק. ולפי"ז נראה פשוט, דרק עצם היום ישאר, אך דיני היום, כמו משלוח מנות וכדו' לא יהי' כלל לעת"ל, ולפי"ז א"ש קושית הארץ צבי הנ"ל ודו"ק".**
     10. **עשה לך רב (ח"ח סי' מ"ה ) – "ולענ"ד ההסבר להתמדת ימי הפורים גם בימי הגאולה לעתיד - לבוא, נובעת ממהות הנס שנעשה לישראל באותם ימים. בימי גזירת המן היו כל ישראל מרוכזים במלכות אחשורוש, ואם גזירת "להשמיד להרוג ולאבד את כל היהודים" היתה יוצאת אל הפועל היתה נשקפת סכנת השמדה פיסית מלאה לעם ישראל, כי בכל שנות הגלות הארוכות אחרי חרבן הבית השני, לא נשקפה סכנה כזאת, משום הפיזור הגדול של ישראל בעולם כולו, על דרך שאמרו רבותינו (בפסחים פז ב) צדקה עשה הקדוש ברוך הוא עם ישראל שפזרם בין האומות, ומבואר שם בהמשך הסוגיא כי בכך נמנעת השמדה מוחלטת של עם ישראל. ולכן הנס בפורים היה כה גדול שגם הגאולה העתידה עם כל הנסים שיתלוו אליה לא יחלישו את עצמתו וחשיבותו ההיסטורית. והוא עתיד להשאר יום שמחה לישראל לדורות עולם. אלא שניצבים בפנינו דברי ר' אלעזר הסובר שגם יום - הכפורים לא יתבטל לעתיד לבוא, וכאן הקושי גדול מכיוון אחר, שכיון שלעתיד לבוא בגאולה העתידה הבטיחנו הקדוש ברוך הוא ע"י נביאו יחזקאל (פרק ל"ו פסוקים כו - כז) ונתתי להם לב חדש ורוח חדשה אתן בקרבכם וגו' ונתתי לכם לב בשר, ואת רוחי אתן בקרבכם ועשיתי את אשר בחקי תלכו ומשפטי תשמרו ועשיתם, ועיין דברי רבותינו בברכות (לב) ואין באפשרותי להעתיק הדברים, ולפי זה ייעקר היצר - הרע, וחטא לא יהיה יותר, מה מקום בכלל למציאותו של "יום הכפורים", שכל עיקרו לא בא אלא כדי לכפר חטאים ועונות, שיותר כלל לא יהיו. ונראה לי לפרש דברי ר' אלעזר עפ"י דברי רבותינו חכמי האמת, פירוש שהוא בהיפך ממה שהבינו גדולי הראשונים שציננו לעיל (הרשב"א והרדב"ז) וגדולי אחרונים, והכל בדרך אפשר בלבד, כי אין אתנו יודע עד מה להבין עומק האמת בדברי חכמי האמת. וזו לשון תיקוני - הזוהר (תקון כ"א דף פ"ו עמוד א): פורים איתקריאת על שם יום הכפורים, דעתידין לאיתענגא ביה ולשנויי לה מעינוי לעונג, ומה דאיהי שכינתא אסור ביה נעילת הסנדל, בהוא זימנא איתמר בה מה יפו פעמיך בנעלים בת נדיב, ועינוגא וחדוה וכמה טבין מזומנין לגבה, ודא יהא בזמנא דפורקנא בעגלא עכ"ל. וכתב שם הרב כסא מלך וזו לשונו: לאיתענגא ביה בכפור במקום התענית והעינוי. תענוג במאכל ומשתה עכ"ל. הנה כי כן לדברי רבותינו חכמי האמת עתיד יום - הכפורים להיות ליום - טוב, עונג וחדוה, דוגמת ימי הפורים שהם ימי משתה ושמחה. ולפי"ז יום - הכפורים לא יתבטל בעתיד, אין הכונה שישאר יום תענית ותפלה לכפרת עונות, אלא הכונה שלא יתבטל מקדושתו ליהפך ליום חול משום שאין בו צורך, אבל יהיה יום - טוב גדול ומפואר, בעינוג שמחה וחדוה. ואין זה ביטול מצוה ממצוות התורה בעתיד, משום שהמציאות תשתנה במדה ולא יהיה צורך יותר בכפרת עון, כשם שלא יהיה צורך בעולם שלעתיד לבוא מצות הענשת פושעים (שהיא מצוה מן התורה), וכן לא יהי' צורך בקרבנות הבאים לכפרה (עיין מלאכי ג' פסוק ד', ובתו"כ פרשת שמיני אות כ"ג ובמלבי"ם שם ואיני יכול להעתיק הדברים) משום שלא יהיו פושעים ולא יהיו חוטאים ולא יהיה צורך בקרבנות כפרה. וכשם שמצות מחיית עמלק אינה מעשית בימינו משום שאין עמלק בעולם. כמו"כ לא תהיה יותר מצות וידוי משום שלא יהיה חטא, ולכן לא יהיה צורך בעינוי יום - הכפורים שבא לשם כפרה, אבל עצם היום כיום - טוב מקרא קודש לא יתבטל. וההבדל בינו לבין יתר המועדים הוא ברור, שיתר המועדים שהם זכר ליציאת מצרים יתמעטו בערכם ויאבדו מחשיבותם לעומת נסי הגאולה וכאמור לעיל, משא"כ יום - הכפורים שדוקא משום שפעם היה צום ועינוי, ועתיד ליהפך ליום - טוב ועונג, תורגש עוד יותר חשיבות הגאולה העתידה, וכי אותו לב חדש ורוח חדשה אשר יטע הי"ת בישראל לשמור חוקיו ומשפטיו בלב שלם, יהיה הסבה להפיכת יום - הכפורים ליום שמחה ועונג כימי הפורים."**
     11. **תשובות והנהגות (ח"ג סי' רכ"ד ) – "ולע"ד דברי הרמב"ם כפשוטו. דהנה באמת כל מוסרי הנביאים מרומזים בתורה גופא, וכמו שאמרו בגמרא תענית דף ז' ליכא מידי דכתיבא בכתובי ולא רמיזי באורייתא [וברש"י שם שהחומש הוא יסוד נביאים וכתובים], רק שעינינו חשכו מראות ע"כ נכתב בנביאים בארוכה כדי להסביר ולהדגיש הדברים, אבל כשיבוא משיח צדקנו נראה הכל בתורה הקדושה גופא, ולא נצטרך לנביאים אף שלא יתבטלו ח"ו, משא"כ מגלת אסתר שכולה ישועה בדרך הטבע ואנו קורין במגילה כמו קריאה בתורה, שאסתר ביקשה כתבוני לדורות כדאיתא במגילה ומצאו בקרא סיוע לזה לכתוב בספר כבקשתה, וכוונתה היתה שסיפור זה לא יהיה בכלל כל ספורי הסטוריה ודברי הימים, רק תהא כתורה גופא, ודין מגילה כספר תורה, להורות לדורות שגם ישועה בדרך הטבע תורה היא, וראוי להזכירה כמו נס. וא"ש דברי הרמב"ם שלע"ל לא נקרא בכתובים, כיון שנמצא בתורה גופא, אבל מגלת אסתר נשאר כתורה שכך נקבע לכתחילה שיקראוה לדורות, ואף שבימות המשיח בריבוי נסים יתבטלו המועדים מחשיבותם כיון שנראה נפלאות גדולות יותר, מ"מ ימי הפורים יישארו, שעיקרם להורות שהנהגת הקדוש ברוך הוא היא גם בטבע כבנס, וזה יזכירו אפילו בריבוי נסים דימות המשיח, וחובה זו נקבעה על ידי מרדכי ואסתר כתורה שיישאר כמקודם, ונקרא המגילה בציבור ליהוי כמו קריאת התורה ממש. ונראה, שזהו הטעם שראוי לקרוא מגילה בציבור דליהוי דומיא דקריאת התורה, ומצוה מיוחדת היא לקרותה בציבור, ונראה דבנשים שלא נתחייבו בקריאת התורה (וכבר תמהו על מסכתא סופרים דלא משמע כן) אין בהן חיוב לקרוא בציבור, ולכן במגילה בין הכתובים לא מועיל דלא ניכר ייחוד וחשיבות מגילת אסתר בכך. ולפי האמור דברי הרמב"ם נפלאים, שמגילת אסתר היא כתורה גופא, ותקנת מרדכי ואסתר ברוח הקדש לדורות היא שנדע שטבע כנס, ויישאר לנצח שמרומז בתורה, וחז"ל הביאו על זה פסוק "ואנכי הסתר אסתיר" כרמז על אסתר, והסכים הקדוש ברוך הוא שנס פורים שקיבלו התורה מחדש תהא כתורה גופא ולנצח, משא"כ נביאים וכתובים לא נצטרך ויתבטלו שנמצא אז בתורה הכל. ואסיים בדבר נאה ששמעתי מפי הגאון רבי יחזקאל אברמסקי זצ"ל, שבמגילה מסיים "וכל מעשה תקפו וגבורתו ופרשת גדולת מרדכי אשר גידלו המלך הלוא הם כתובים על ספר דברי הימים למלכי מדי ופרס" ותמוה מה איכפת לן שהסיפור כתוב בפרטיות בדברי הימים של מלכי מדי ופרס, רק רצה להדגיש דמי שמחפש הסטוריה אין צריך מגילת אסתר, שדברי הימים והסטוריה של התקופה מבואר יותר בדברי הימים של מלכי מדי ופרס, אבל מגילת אסתר אינו סיפור מעשה, רק נכתבה ברוח הקודש וגנוז בה סודות הרבה, אף שלא נמצא שם שמו יתברך, ויישאר לנצח, ואינו סיפורים בעלמא כנראה מרהיטת המגילה".**
     12. **ספר כד הקמח (פסח [ג] ) - והוא שאמרו במדרש בפסוק (משלי ט) טבחה טבחה מסכה יינה זו אסתר שע"י משתה שעשתה נגאלו, ואף ערכה לה שולחן בעוה"ז ובעוה"ב, וכל המועדים בטלים לעתיד לבא וימי הפורים לא יבטלו שנא' (מגילה ט) וימי הפורים לא יעברו מתוך היהודים וגו', וביאור המדרש הזה לפי שהפורים הוא מועד של שמחה וכענין שכתוב (שם) ימי משתה ושמחה. ושמחת הנפש עם הגוף שבאותו זמן לא תתבטל לעולם, והיא היא הפורים שלה בשמחה ובתענוג שאין להם סוף והוא זמן תחיית המתים. והנה המעלה הזאת הגדולה והנפלאה המעותדת לנפש שבחה שלמה בחכמתו וקראה אהבה בתענוגים הוא שאמר (שיר השירים ו) מה יפית ומה נעמת אהבה בתענוגים:**
     13. **ר' צדוק הכהן מלובלין (פרי צדיק שמות פורים ) - ובאמת מצינו גם כן בלשון הכתוב (אסתר ט', כ"ח) והימים האלה נזכרים ונעשים בכל דור וגו' והוה ליה לכתוב יזכרו ויעשו כיון דקאי לעתיד. אך הענין דאיתא במדרש (משלי סימן ט') שכל המועדים יהיו בטלין וימי הפורים לא יהיו נבטלין לעולם שנאמר (אסתר ט', כ"ח) וימי הפורים האלה לא יעברו מתוך היהודים וזכרם לא יסוף מזרעם אף ימי הכפורים אינן בטלין לעולם שנאמר (ויקרא ט"ז, ל"ד) והיתה זאת לכם לחוקת עולם. וכבר נשאל על זה הרשב"א ז"ל (תשובות ח"א סימן צ"ג) שבודאי אף קוצה של יו"ד מן התורה לא יבטל לעתיד ואיך יבטלו המועדות. גם לבד זה קשה אפילו אם יצויר שיתבטלו המועדות אף שהם מצוות עשה מן התורה איך יתכן שאז לא יבטל פורים שהוא מדברי קבלה ותקנת אנשי כנסת הגדולה. גם הרשב"א ז"ל הקשה על מה שהביאו הראיה ליום הכפורים שלא יבטל מדכתיב ביה חוקת עולם הא גם בפסח כתיב חוקת עולם תחוגוהו וכן ושמרתם וגו' לדורותיכם חוקת עולם. ומפרש הרשב"א שהוא הבטחה לישראל שאף בזמן הגזירה שיבטלו המועדות כעין מה שנאמר (איכה ב', ו') שכח ה' בציון מועד ושבת מכל מקום ימי הפורים לא יבטלו והוא הבטחה. וכן יום הכפורים והיתה וגו' הבטחה שתהיה לחוקת עולם שהיום יכפר אפילו לא ישמרוהו והיינו שבודאי שבשעה שהכריחו ישראל לבטל מועד ושבת לא יניחום לקיים גם מצות יום הכפורים רק דאתי כמאן דאמר דעיצומו של יום מכפר אפילו לא התענה ולא קראו מקרא קודש (שבועות י"ג א). וגירסת הרשב"א במדרש אמר רבי אף יום הכפורים וכו' וכתב דאתי רבי כדעתיה (שם) דיום הכפורים מכפר אף על שאינן שבים אבל חוקת עולם דפסח אזהרה הוא כלשון תחגוהו ושמרתם לדורותיכם ולא הבטחה עיין שם. אבל עדיין קשה שבפורים גם כן בשעת הגזירה בודאי לא הניחו לקיים מצוותיה בקריאת מגילה ומשתה ומשלוח מנות ומתנות לאביונים ומה זה ההבטחה שלא יבטלו לעולם. אבל הענין הוא דכתיב (אסתר ט', כ"א) להיות עושים את יום ארבעה עשר וגו' ואת יום חמישה עשר בו וגו' כימים אשר נחו וגו' וכן למעלה כתוב (שם, י"ט) עושים את יום ארבעה עשר וגו' שמחה וגו' ואם המכוון על מצוות הנוהגות בפורים הוה ליה לכתוב עושים ביום ארבעה עשר שמחה וגו'. אכן פירוש הכתוב דבזמן הנס כתוב ונוח מאויביהם וגו' ועיקר הנייחא הוא מאויב הידוע שהוא היצר הרע כמו שדרשו (בראשית רבה נ"ד, א') ברצות ה' דרכי איש גם אויביו ישלים אתו זה יצר הרע וכמו שאמרו בגמרא (סוכה נ"ב א) שלמה קראו שונא. וזה עיקר מחיית עמלק הוא לשרש אחר הרע שבלב יצרא בישא קטיגורא דבני נשא דנקרא עמלק כמו שמובא בזוהר (ח"ג ק"ס א) וזוכין להנייחא והמנוחה מהיצר הרע. והנה במחיית עמלק איתא (תנחומא תצא ד') אמרו ישראל רבונו של עולם אין אנו יכולין בו אמר להם הקדוש ברוך הוא תהיו אתם מזכירין שמו מלמטה ואני מוחק שמו מלמעלה וכו' ועל ידי ההזכרה דלמטה נעשה המחייה על ידי ה' יתברך. וכן המנוחה מהיצר הרע כח עמלק נעשה גם כן על ידי ה' יתברך כמו שנאמר (תהלים ל"ז, ל"ג) ה' לא יעזבנו בידו דאלמלא הקדוש ברוך הוא שעוזר לו אינו יכול לו (סוכה נ"ב ב) רק האדם צריך להשתדל בכל כוחו. וכן בכל שנה נעשה בימים אלו מחיית עמלק למעלה על ידי שמזכירין שמו מלמטה. וישראל עושים בכל שנה הימים האלה שיהיה בהם מחיית עמלק וממש הם עושים את הימים דהיינו כח הימים כנ"ל.**
  2. קריאת זכור לעתיד לבא**.**
     1. **מנחת חינוך (מצוה תר"ג ס"ק א') – "ואפשר אף בביאת משיחנו שיכרת עמלק מכל וכל ולא יהי' זכר להם מ"מ הזכירה יהי' תמיד מ"ע לזכור ולא לשכוח".**
     2. **רבינו בחיי (סוף פר' כי תצא) – "והפרשה הזו התחילה בזכרון וסיימה בשכחה, להורות שעתיד זכרם להשתכח מן העולם, וזה בזמן המשיח. ואף על פי שפשוטו של מקרא לפי התיבות שלא ישכח, בא הרמז בו לפי הטעמים שיבא זמן שישכח, ועל כן תמצא טרחה במלת "לא" ומלת "תשכח" היא בפני עצמה, ויש דגש באות התי"ו, כלומר הנה ימים באים שתשכח כשיאבד זכרם מן העולם, הוא שאמר דוד ע"ה: (תהלים ט, ז) "האויב תמו חרבות לנצח וערים נתשת אבד זכרם המה", ואז יהיה השם שלם והכסא שלם, וזהו שכתוב אחריו: (תהלים ט, ח) "וה' לעולם ישב כונן למשפט כסאו".**
     3. **הגרח"ק זצ"ל (דולה ומשקה עמ' רמ"ג) – "שאלה: לעתיד לבוא כשימחה זרעו של עמלק מן העולם, האם ינהג מצות קריאת זכור שהרי אין למי למחות. תשובה: עי' נדה ע' ב'".**
  3. **'עד דלא ידע' לעתיד לבא**.
     1. **לא יהא נוהג.**
        1. **שפע חיים (דרשות חומש רש"י תשד"מ עמ' רצ"א) – "בזה יש גם ליתן טעם למה שתקנו חז"ל (מגילה ז, א) לבסומי בפוריא עד דלא ידע בין ארור המן לברוך מרדכי. דהנה מה שאמרו חז"ל (ספר החיים, חלק ג, פרק ז בשם חז"ל: עטרת זקנים, סימן תרעו**; **מגיד מישרים, פרשת ויקהל, ד"ה שנת ש"ך) שימי הפורים אינם נבטלין היינו רק מצוות היום של קריאת המגילה וכו', אבל החיוב של לבסומי, לקלקל הדעת, לא יהא נוהג עוד לעתיד לבוא כשיתקיים מקרא שכתוב (ישעיה יא, ט) כי מלאה הארץ דעה את ה' (ראה מגיד מישרים, שם). וזהו, מיחייב איניש לבסומי בפוריא, אולם חיוב זה של קלקול הדעת יהא קיים רק עד הדור דלא ידע בין ארור המן לברוך מרדכי, היינו הדור של עקבתא דמשיחא שלא ידעו להבחין בין צדיק לרשע כי כולם יהיו שוים, שגם מי שיהא נראה כצדיק שכוונתו לשם שמים, הרי כשיתבוננו היטב במהותו יראו שהוא ריק מכל וכל כוונתו לצבור הון ועושר, וכשיגיע דור כזה ויבוא משיח צדקנו, אז לא יהיה החיוב של לבסומי, והבן".**
        2. הגרשז"א זצ"ל (ירושלים במועדיה פורים סוף עמ' קל"א, שלמי מועד עמ' ד"ש) – "כתבו שימי הפורים האלה לא יעברו מתוך היהודים גם בימות המשיח, אמר רבינו שדבר אחד מדיני פורים כן **יעבור בעתיד**, והוא החיוב לשתות עד דלא ידע. והסביר, הטעם לכך הוא, שהחיוב לשתות בזמנינו הוא מפני שיש כ"כ הרבה צרות בעולם בפרט ובכלל, ואי אפשר לשמוח אלא אם מגיעים למצב של 'עד דלא ידע'. אבל בימות המשיח הרי נזכה שתהיה שמחת עולם על ראשם, ולא יהיה צורך להיות במצב של 'עד דלא ידע' אלא להיפך".
     2. ***מראי מקומות – פרדס יוסף החדש (פורים אות תק"ס, עמ' ת"י).***
  4. **מתנות לאביונים לעתיד לבא**.
     1. הגרשז"א זצ"ל (ירושלים במועדיה פורים עמ' קל"א אות נ"ז [לשונו מובא לקמן], שלמי מועד עמ' ד"ש הע' קל"ט) – "שמתנות לאביונים לא ינהג לעתיד לבוא, דלא ימצא בישאל אביון".
     2. ***הגרח"ק זצ"ל (***אשיחה ח"א עמ' ש"נ, ח"ב עמ' שצ"ג) – "כל המועדים אומרים חז"ל בטלים לעתיד לבוא חוץ מימי הפורים שלא יהיו בטלים. צ"ב איך יהי' אפשרות לקיים מצות מתנות לאביונים הרי אז יקויים מאמר הכתוב 'לא יהי' בך אביון'. תשובה: לא יחדל אביון מקרב הארץ. ואם לא יהי' יפקיר את נכסיו".
     3. ***הגר"א נבנצל שליט"א*** (ירושלים במועדיה פורים עמ' קל"א אות נ"ז) – "בגמרא שבת (קנא, ב) איתא שלעתיד לבא לא יהיו עניים, ולפי זה נמצא שלעתיד לבא לא יהיה נוהג בפורים מצוות 'מתנות לאביונים', אך צ"ע, שהרי הרמב"ם (פ"ב ממגילה הי"ח) כתב 'ימי הפורים לא יבטלו לעולם, שנאמר 'וימי הפורים לא יעברו מתוך היהודים וזכרם לא יסוף מזרעם'. ובאמת שמעתי מאדמו"ר זללה"ה שלעתיד לבא באמת לא יהיה אפשר לקיים מצוה זו. ומשכבר הימים הצעתי קמיה אדמו"ר שיש אופן לקיים המצוה אף אם לא יהיו עניים, על ידי ששני יהודים יפקירו נכסיהם וכולם יתנו להם מתנות לאביונים, אך אדמו"ר לא הסכים לזה".
     4. ***מראי מקומות – פרדס יוסף החדש (פורים אות תקס"ז, עמ' תי"ד).***

"**וטוב לב משתה תמיד** (משלי ט"ו, ט"ו)"

רמ"א (סוף שו"ע)

**דור המלקטים**.

1. אג"מ (שמעתתא דמשה).
2. אגרת הפורים (ספטימוס).
3. אדר ופורים (שוורץ).
4. באר המועדים (אדר ופורים, קויתי).
5. בלילה ההוא (מנדלבוים).
6. בנתיבות ההלכה (גליון כ"ח, גליון ל"ד-א').
7. דברי הפורים האלה (שלזינגר).
8. דברי הפורים (כאלפון).
9. דברי הפורים (ראטה).
10. דיני פורים וארבע פרשיות (הייזלר).
11. הגר"א נבנצל שליט"א (ירושלים במועדיה, פורים).
12. הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח, פורים).
13. הגרשז"א זצ"ל (שלמי מועד, הליכה שלמה מועדים ח"ב).
14. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ"א - מ"ט).
15. הלכה ערוכה (פורים, דקה).
16. הל' חג בחג (קארפ).
17. חוט שני (פורים, קרליץ).
18. חזון עובדיה (פורים).
19. יד בפורים (פלדשטיין).
20. ילקוט יוסף (מועדים, פורים).
21. ימי הפורים (ליברמן).
22. ימי משתה ושמחה (פאק).
23. ישמח ישראל (דרדק).
24. כמוצא שלל רב (רוזנטל).
25. מאורות נתן (קופרשטוק).
26. מועדים לשמחה (ח"ג, פריינד).
27. מנהג ישראל תורה (לעווי).
28. קונ' מצוות הפורים (סנדר).
29. מקדש ישראל (פורים, הארפענעס).
30. מקראי קודש ישראל (פורים, הררי).
31. נטעי גבריאל (פורים, ציננער).
32. פורים וחודש אדר (כהן).
33. פסקי הלכות (וגשל).
34. פסקי שמועות (פורים, גולדברג).
35. פסקי תשובות (רבינוביץ).
36. פרדס אליעזר (דמשק).
37. קובץ הלכות (קמנצקי).
38. קובץ המועדים (מכון ירושלים).
39. שבות יצחק (ח"ז, דרזי).
40. שבט הלוי (מבית לוי בענייני חנוכה ופרים).
41. שושנת ישראל (פורים, קנר).
42. שערי יושר (פורים, חנניה).
43. שערי ימי הפורים (טשזנר).
44. תורת המועדים (פורים, יוסף).