33. עניני ברכת כהנים
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב מאיר קאופמן / ענינים כלליים

# עניני ברכת כהנים

## בדיןמנחהדתענית [סימן קכ"ט]

א] מבואר בגמ' תענית כ"ו: דדעת ר' יוסי שלא נושאים כפיים במנחה של תענית אטו מנחה של כל ימות השנה והגמ' שואלת למה היום נושאים כפיים והגמ' אומרת שכיון שזה סמוך לשקיעת החמה זה כמו תפילת נעילה והנה דעת הרמב"ם וסיעתו וכן נפסק בשו"ע שבזמן שיש נעילה אז במנחה אפילו אם מתפללים סמוך לשקיעת החמה לא נו"כ כי זה מתחלף בכל מנחה ורק מתי שאין נעילה בזה המנחה הוא כמו נעילה אמנם דעת הרמב"ן שהכונה שכל שהמנחה הוא סמוך לשקיעת החמה ממילא זה לא דומה למנחה של כל ימות השנה ונושאים כפים

והנה יש לדון מתי שמתפללים מנחה גדולה בתענית האם נושאים כפים ועיין חזו"א שכתב לדון שכיון שבזמן חז"ל התפללו מנחה סמוך לשקיעת החמה בתענית ממילא כבר נקבע שנושאים כפים ואפילו אם מתפלל מוקדם והנה בריטב"א מבואר שאם מתפלים מוקדם לא נושאים כפים אמנם כתב החזו"א שיתכן שדבריו שם לשיטת הרמב"ן שגם כשיש נעילה נושאים כפים במנחה אבל לא לדידן ועיין קה"י תענית שביאר שהגמ' אומרת שזה סמוך לשקיעת החמה ולדידן אפשר לבאר הכונה שזה תפילה אחרונה סמוך לשקיעה אבל לשטות שגם מתי שיש נעילה זה כך בהכרח כונת הגמ כפשוטה והנה לרש"י אין שום סיבה להוציא הגמ' מפשוטה רק שהוקשה לחזו"א שתמיד התפללו מנחה קטנה ולכן ביאר שכונת הגמ' אחרת אמנם עיין ר"ח ור"ג ובר"ן שכתבו מפורש הגמ' כפשוטה ממילא אין מקום לדברי החזו"א ועיין קה"י שכתב שיתכן שיש כאן קושיא שעד כמה שנושאים כפים תמיד במנחה במה זה נחשב שהלכה כר' יוסי שלא נושאים במנחה ולדידן הכונה שמתי שיש נעילה לא נושאים במנחה אבל לרמב"ן שגם כשיש נעילה יש במנחה בהכרח שהכונה שתלוי מתי מתפללים ע"ש

והנה עיקר דברי החזו"א שכונת הגמ' לומר שהיה תקנה דרבנן לדון שמנחה נושאים כפים ועיין קה"י שדימה להרבה תקנות דרבנן אמנם כאן מהיכי תיתי לומר שהיה כאן תקנה דרבנן אולי רק אמרו סברא שבכזו מנחה ר' יוסי לא התכוין והנה מצאנו ברא"ש בכמה מקומות שכתב על דין בגמ' שתלוי בטעם כגון שלא לתפור בחוט תוך ג' בציצית שהיום שרגילים לתפור בסוג חוט שלא ראוי לציצית זה לא שייך וכן הוא בשו"ע ועיין שם שגם אם תופר בחוט צבעוני שלא רגילים לעשות מזה ציצית ומשמע שלא דנים סתם שזה תקנה דרבנן אלא לפי הטעם וכמו לגבי סדין בציצית שהיום זה לא שייך ועוד הרבה מקומות ולכאורא לפ"ז ודאי שהכל תלוי בטעם אמנם יש לדון שהיום מתפללים מנחה קטנה תמיד סמוך לשקיעת החמה יש מקום לומר שזה כמו מנחה בזמן חז"ל ורק אם נימא שזה הנהגה שהנהיגו חז"ל יש לישא כפים וצ"ע

וראיתי מביאים שבשבט הלוי דייק מהמג"א שדן שבמקום שצמים עד חצות יאמרו אלקינו כיון שבדיעבד אם עלה לא ירד וכתב שכאן שזה מנחה גדולה זה לא שייך אמנם נראה שכאן שלא שייך הנשיאת כפים רק במנחה גדולה בזה חז"ל מעולם לא התירו לישא כפים דהינו שזה סברא שלא דיברו מעולם על כזה סוג צום וצ"ע

והנה עיין חזו"א שכתב שכיון שזה ספק ואם עלה לא ירד וכל הנידון האם לעלות יתכן שבזה בספק יש להקל

### בדין ברכת כהנים בעשרה

ב] מבואר בשו"ע שברכת כהנים בעשרה והנה עיין מ"ב שיש שביארו מצד שכל דבר שבקדושה צריך עשרה אמנם בר"ן מבואר שזה מצד שכתוב בני ישראל שזה עשרה והבה"ל בתחילת הסימן למד בכונת הר"ן שזה רק אסמכתא אמנם החיי אדם סימן ל"ב נסתפק בכונת הר"ן והנה עיין מ"ב שהביא מהפמ"ג להסתפק האם עוזר ישן ויש מקום לומר שזה תלוי בנ"ל שאם זה מצד דבר שבקדושה שזה השראת השכינה ממילא זה עוזר אבל אם יש הלכה של עשרה יתכן שבזה צריך עשרה משתתפים במצוה ויש לדון נפק"מ האם עם שאחורי הכהנים שהם לא בכלל ברכה האם מצטרפים לעשרה אמנם גם בכל דבר שצריך עשרה מי שכבר יצא צריך לדעת אם הוא מצטרף והנה צ"ב סברת הראשונים שלא ביארו מצד שזה דבר שבקדושה ויתכן שזה לא חפצא של קדושת ה' אמנם עיין טורי אבן שדן שתמיד דבר שבקדושה צריך שמי שמשתתף הוא זה שמצטרף וכאן הרי הכהנים מקימים המצוה והרי אין כאן עשרה כהנים אמנם כתב שאין זה מוכרח שכיון שהמצוה נעשית על ידי שמיעת הישראל זה גם נחשב שמשתתפים במצוה ולפ"ז ודאי שעם שאחורי הכהנים שלא משתתפים במצוה הם לא מצטרפים ויש לדון כשהוא אנוס שזה רק מועיל מדין עם שבשדות האם יכול להצטרף

והנה יש לדון האם כשמדרבנן אמרו שצריך עשרה יש איסור לעשות פחות מעשרה או שזה רק תנאים כדי לברך ועיין בה"ל בד"ה דזר שכתב שכיון שחז"ל תיקנו שלא לישא כפים שלא בתפילה משמע שיש בזה איסור וצ"ע שהמנהג שהכהן בפדיון הבן מברך את הילד ברכת כהנים ואולי אין כונתו למצות ברכת כהנים אלא זה סתם ברכה בתור מעלתו שיש לו כח ברכה וצ"ע

### הדברים המעכבים ובדין נ"כ בלילה

ג] הנה מצאנו בברכת כהנים כמה הלכות שחז"ל דורשים מפסוקים א.לשון הקודש ב. עמידה ג. נשיאת כפים ד. בקול רם ד. פנים כנגד פנים ויש לדון האם זה מעכב במצוה והנה לשון הקודש מסתבר שזה מעכב כיון שזה ילפותא מה הברכה אמנם שאר דברים שזה תנאי בצורה לברך יתכן שזה לא מעכב והנה הרמב"ם בפי"ד הי"א הביא את כל ההלכות יחד ועיין נודע ביהודה ס"ה שכתב שכמו שלשון הקודש מעכב ה"ה שאר דברים שמשמע שזה אותו דבר ולגבי עמידה מבואר בתוס' בסוטה שזה מעכב אמנם שם זה ילפותא מעבודה ושם זה מעכב ובשאר דברים יתכן שזה אחרת ועיין שבות יעקב ח"ב ס"א שרצה לומר שעמידה לא מעכב וזה נגד הראשונים ועיין כתב סופר תשובה י"ג שדיק מלשון הגמ' שנשיאת כפים מעכב ובמ"ב סק"נ כתב בשם רוב האחרונים שכל הדברים האלו מעכבים אמנם עיין גר"ז סכ"ג שכתב שקול רם ופנים כנגד פנים שזה נלמד מהפסוק אמור להם זה לא מעכב והוכיח מעיר שכולם כהנים שגם נושאים כפים והרי אמור להם הולך על הכהנים שיברכו את הישראל ויתכן שדרשא זה לא לעיכובא משא"כ שאר הדרשות לעיכובא וכן עיין עמק ברכה שנקט שזה לא מעכב מהראיה הנ"ל והנה יתכן שבאמת בעיר שכולם כהנים זה רק מסדר התפילה ולא מתקים בזה מצות ברכת כהנים אמנם נקטו הנ"ל שודאי שהסדר התפילה לעשות את החפצא של המצוה ואפילו שבמוסף לכאורא אין חיוב דאוריתא אבל עדין יש קיום וגם אם אין קיום אבל זה אותה צורת המצוה ולא בצורה שמעכב בדאוריתא והנה בעיר שכולה כהנים כתב הפר"ח שגם לא מתקים הדין שבשתים אומר כהנים ויתכן שזה מצד שנקט שכהן שקורא אין זה קריאה וכן מבואר בפמ"ג שלכן שם באמת זה לא בצורה של חיוב

והנה המ"ב הביא שלשון הרמב"ם לגבי כהן שמוסיף ברכה שזה גם אם זה בלחש חזינן שגם ללא פרטי המצוה שזה מעכב עובר על בל תוסיף אמנם אם נימא שזה לא מעכב אין להוכיח מזה

והנה בעיקר הדין עמידה דמבואר בגמ' שזה מצד שזה הוקש לעבודה עיין גמ' בתענית שלגבי יין זה לא הוקש אלא זה רק אסמכתא מצד שהוקש לנזיר ובפשוטו ה"ה לשאר דברים וכדחזינן שבעלי מומין מותר אמנם עיין רמב"ם שכהן שעבד ע"ז לא ישא כפיו כי זה הוקש לעבודה ועיין רא"ש סוף יומא שכתב שאין נשיאת כפים בלילה כיון שזה הוקש לעבודה ומקורו מהירושלמי וצ"ע למה לגבי זה הוקש יותר משאר דברים אמנם עיין הלכות יוה"כ לגבי נשיאת כפים בנעילה דהמהרי"ל כתב שהרי איברים ופדרים קריבים בלילה וא"כ יש נשיאות כפים בלילה וכן הוכיח מרב שנעילה זה בלילה עיין בראבי"ה אמנם להלכה נפסק שאין נשיאות כפים בלילה אבל לכאורא זה בגדר ספק ולא בגדר ודאי ולפ"ז בבי השמשות ודאי שראוי לצאת אבל אם עלה וקראו לו שודאי חייב מדין ס"ס לעשות המצוה שגם יכול לברך אמנם עיין עני י ס"ס ברכות שהבאינו דדעת המ"ב שרק אם ודאי חייב והנידון האם יוצא בצורה זו מברך אבל לא במקום שיש צד שלא חייב ואם נשא כפיו בבוקר שבזה אין לו חיוב לישא כפים א"כ יש כאן רק ס"ס שזה חפצא של מצוה וממילא חייב לברך אבל זה נחשב ס"ס על הברכה עצמה ועיין סימן תרכ"ג דהשער הציון לא הזכיר צד שיש נ"כ בלילה רק דן שבבין השמשות דר"י יש לצרף את ר"ת ולישא כפים ולפ"ז לדידן שמקילים דלא כר"ת בדאוריתא ודאי שאין לישא כפים וצ"ע המ"ב למה הקיל הרי בעלמא נקט שלא מברכים בס"ס

### בדין כהן אחד

ד] מבואר בגמ' שלשנים אומר כהנים ולאחד לא וזה נדרש מהפסוק של אמור להם דהינו שפשטות הפסוק שזה הולך על הכהנים שהם צריכים לומר לישראלים וכדחזינן שלומדים מזה שצריך קול רם ופנים כנגד פנים והנה היה מקום לומר שזה רק סדר בצורת הנשיאת כפים אבל החיוב נשיאת כפים הוא גם ללא אמירה וכן דעת רבינו מנוח אמנם הסכמת כל האחרונים שללא קריאה אין חיוב דהינו שבדרשא של אמור להם כתוב שכל החיוב של ברכת כהנים זה רק אם יש אמירה של הישראל והנה בכהן אחד מבואר שאין דין אמירה ועיין טור בשם רבינו פרץ שכהן אחד שלא נשא כפים הוא לא עובר והטור חלק עליו שודאי שזה דאוריתא ודעת הב"י שודאי שגם כאן זה רק אם היה אמירה ולפ"ז ההבדל בין יחיד לשתים זה בצורת הנשיאת כפים דהינו שזה ודאי שרצון ה' שיהיה נשיאת כפים וגם יחיד שנושא מקים המצוה וודאי שזה רצון ה' והצורה הרצויה שבשתים יקראו שיחול חיוב ובאחד ללא שיחול חיוב ובפשוטו לפ"ז מבואר שגם ללא אמירה מתקים המצוה

ועיין תוס' מנחות מ"ד. שכתבו שיחיד עולה לכל הפחות מדרבנן דהינו שמסדר התפילה שהוא צריך לעלות ומשמע שיש צד שיש חיוב מדאוריתא אפילו שאין שם אמירה שיעלה וכן הוא דעת הט"ז ויתכן שלכל השיטות אם הוא מברך הוא מקים בזה מצוה דאוריתא ויש כאן את כל הברכה רק שאין חיוב וכן הוא בשו"ת מהר"ם מינץ סימן י"ב

והנה מבואר בגמ' בר"ה שאין חיוב לברך אלא פעם ביום ואפילו אם זה ציבור אחר וכן הוא בריטב"א שם אמנם מדרבנן זה מסדר התפילה לישא כפים בכל תפילה ולכן שם ודאי שמברכים אמנם יש לדון אם נושא כפים בציבור אחר באותו תפילה ויתכן שכיון שאצלם זה סדר התפילה ממילא יש עליו חיוב אמנם יתכן שלא שייך חיוב יותר מפעמיים ועיין רעק"א שהלבוש נסתפק שלא יברך ובפשוטו כיון שמקים מצוה זה עצמו סיבה לברך ואפילו אם על מצוה קיומית לא מברכים אבל מצוה שיש בו חיוב ועושה אותה ללא חיב וודאי מברכים וכמו על תפילין שלובש פעם שניה[כן ביאר הברכי יוסף ובהעמק שאלה פק בהעלותיך] ובשו"ת מהר"ם מינץ דן שטעם הברכה מצד שזה כמו נשים דהינו שיש לו צד שכהן שכבר בירך פעם אחת שאר הברכה זה לא חיוב ואין לברך וצ"ע והנה צ"ע למה לברך עוד הפעם במוסף הרי הוא לא הסיח דעת ויתכן שהשמו"ע באמצע זה הפסק כמו בד' כוסות כיון שכאן זהו סדר התפילה אמנם אם נושא כפים באותה תפילה בשני מנינים צ"ב למה לברך הרי אין כאן היסח הדעת

והנה תוס בר"ה דימו לתקוע פעמיים ללברך ברכת כהנים פעמיים ועיין רעק"א שלכאורא זה לא דומה שבתקיעות אין בזה קיום מצוה אבל בברכת כהנים יש בזה קיום מצוה

ובעיקר הדין אמירה שזה רק בשתים יש לעיין אם אמרו לשתים ואחד רק מברך האם קיים המצוה או שהדין שתים זה צורה בקיום המצוה וכן יש לדון אם אמרו לאחד לברך אם עוד אחד האם זה מחיב אותו עוד יש לדון באמרו לו לברך ולא עקר ברצה ולא בירך האם יתקן בזה שיברך בציבור אחר או שחייב לעשות כפי האמירה שאמרו לו וכן יותר משמע סתימת הפוסקים שכתבו שביטל עשה ולא כתבו שילך למנין אחר

והנה מבואר בגמ' שאחד השתבח שתמיד בירך בנשיאת כפים ונתקשו המפרשים שהרי זה חיוב ועיין ביאור הגר"א שחזינן שזה לא חיוב לברך ולנ"ל יתכן הכונה במקום שהוא לא חייב לישא כגון שכבר נשא פעם אחת או שהוא יחיד ובזה כל דין הברכה זה כמו נשים שזה רק רשות אמנם יש לדון שכל שזה מסדר התפילה זה עצמו סיבה לברך אמנם יתכן שכל פרט שהוא מסדר התפילה זה לא סיבה לברך ורק מצד המצות ברכת כהנים זה סיבה לברך ואולי סדר התפילה הגדר שזה מחיב ברכת כהנים והנה המהר"ם מינץ שלא חייב ברכה מצד סדר התפילה חזינן שהמצות ברכת כהנים זה סיבת הברכה וכן הוא נוסח הברכה

והנה מבואר בפוסקים שאם היה עשרה בתחילת חזרת הש"ץ בכל אופן זה לא סיבה לעשות ברכת כהנים ויש לדון האם כשיבואו אחרים לברכת כהכנים כה"ג אפשר לעשות או שצריך עשרה שהם מכלל התפילה ומסתבר שאפשר לעשות, יש לדון בעשו כבר ברכת כהנים ובאו לפני שים שלום עוד עשרה שלא שמעו ברכת כהנים האם אפשר לעשות דהינו האם הגדר שזה רק מקום שבו אפשר לעשות ברכת כהנים או שזה חייב להעשות כסדר התפילה ומצד זה מסתבר שלא שייך פעמיים וכן יש לדון בשכחו יעלה ויבוא שצריכים לחזור לרצה האם עושים עוד הפעם וכן אם חזרו לראש לאחר שסימו שמו"ע ובשו"ת חת"ס כתב שלא עושים פעמיים בשחרית לאותו ציבור ובשם הגראי"ל ביארו שזה על אופנים הנ"ל

[**אב פ"א:** והנה ראיתי לדון בכהן שבירך ורק לאחר הברכה ראוי שהחזן כהן ואמרו כהנים האם הברכה עוילה כיון שבירך על דעת חיוב של יחיד ויש שדנו שהוי ברכה לבטלה שהרי הוא בירך על דעת מצוה דרבנן והתברר שאין כאן מצוה זו והנה אם נימא שגם ביחיד מקים מצוה דאוריתא וגם ללא אמירה א"כ זה אותה מצוה וודאי יצא בברכתו אבל אם נימא שבאחד זה דרבנן ואין קיום או שללא אמירה אין כאן קיום דאוריתא יש לדון כנ"ל ומסתבר שכיון שזה אותו מצוה וכל הבדל בחיובה חל כאן הברכה ולא הוי לבטלה וצ"ע]

### בפסולים מדרבנן האם יש ענין שיצאו

ה] עיין מ"ב שהפסולים מדרבנן בכל אופן יש ענין שיצאו וביאר רעק"א שמא מישהו יקרא להם ולמה לעקור דין דאוריתא והנה אם הגדר שרבנן עקרו המצוה זה ודאי לא שייך אמנם גם אם נימא שרבנן לא עקרו אבל חיוב לכאורא ודאי שאין וגם אם בדאוריתא זה נחשב חיוב אבל יש כאן את המרדכי שכיון שאדם אנוס אין ענין שלא להיות חייב וגם אם יש איסור דרבנן מסתבר שבדבר שזה קבוע זה לא שייך וכמו סדין בציצית שלא מצאנו שיש ענין שלא ללבוש בגד פשתן וצ"ע [ועיין מה שהארכנו בגדרי הדרבנן ביחס לדאוריתא בעניני הלכה]

### בדין מנעלים בברכת כהנים

ו] מבואר בגמ' שמתקנת ריב"ז שלא ישאו כפיים במנעלים והגמ' מבארת בתחילה שהטעם מצד כבוד הציבור וביאר רש"י שכיון שהם מרימים את בגדיהם רואים את מנעליהם שם מלוכלכים ולכאורא היום שלא לובשים בגד שמכסה את המנעלים א"כ אין כאן זלזול מיוחד עוד טעם מבואר בגמ' מצד שמא יתעסק אם הרצועה ולא ישא כפיים ויאמרו שהוא בן גרושה [וצ"ב למה הגמ' לא אומרת שעובר על ביטול מ"ע של ברכת כהנים] והנה יש לעיין האם התקנה רק על מנעל של עור או שכאן אין סברא שרק בשל עור אלא שבנעל שרגילים ללכת והנה מבואר בב"י שזה ודאי שגם מנעל שאין בו רצועה אסור מצד לא פלוג וע"ש שדן לגבי בתי שוקיים ובתחילה כתב שבעור ודאי אסור והנידון בשאר מינים ומשמע שעיקר הגזירה זה על עור [וכן מבואר בשו"ת פנים מאירות שדימה לגדרי מנעל ביוה"כ אמנם ע"ש בסופו שהסיק לא כך וצ"ע שם] אמנם עיין פר"ח שאם יש הטעם של לכלוך שזה הטעם הראשון זה גם סיבה וזה סיבה בכל סוגי המנעלים וצ"ב שאם גזרו רק במנעלים א"כ זה לא בכלל הגזירה ומה משנה מה טעם הגזירה וכמדומה שהמנהג להוריד בכל סוגי המנעלים

### האם ברכת כהנים זה מעכב בתפילה

ז] עיין עמק ברכה שהביא מההלכת קטנות שאם שכחו לברך ברכת כהנים וגמרו התפילה צריך לחזור לרצה ולעשות ברכת כהנים ועיין עמק ברכה שחלק עליו ולכאורא יש מקום לומר שעד כמה שיש כהנים זה לא רק מצוה שזה מקומה אלא שזה מסדר התפילה וכדחזינן שגם במוסף צריך אפילו שכבר היה פעם ביום אלא דבפשוטו כיון שכשאין כהנים לא צריך חזינן שזה לא לעיכובא אמנם יתכן שאם יש כהנים זה מעכב ולא מסתבר וכן הוא במאירי במגילה שאם שכחו ברכה כהנים לא יחזרו

### בדין נט"י לברכת כהנים

ח] מבואר בגמ שב"כ צריכה נט"י ודעת הרמב"ם שמועיל הנטילה בבוקר ודעת רש"י שצריך סמוך והנה עדין יש כמה נפק"מ דכאן זה כמו עבודה ולכן נקטו האחרונים שזה רק במים וכן שצריך כל היד אפילו שלגבי תפילה מעיקר הדין לא צריך כל היד וכן לכאורא לגבי חציצה בנט"י בבוקר זה לא מעכב וכאן זה מעכב [ובעולת תמיד כתב שזה לא מעכב דאל"כ מה כתב הב"י שאפשר לסמוך על הבוקר ודבריו צ"ע שאין שום סברא שזה לא יעכב דהגדר כמו עבודה והב"י הקשה כיון ששיטת הרמב"ם שגם לתפילה זה עד הזרוע וכן המנהג וכן מבואר בדגול מרבבה שזה סיבה לברך וכן לכאורא כל שאר הדינים כגון חציצה דכאן זה כמו לאוכל [וצ"ע על מה שהובא בדרשו שיש שהקלו בזה] אלא שבדעת הרמב"ם משמע שתמיד כתב דין נטילה גמור וגם במים אחרונים ולא חילק ביניהם והנה בדעת התוס' שצריך נטילה מיוחדת היה מקום לומר שעיקר המכוון שיהיה לצורך הברכת כהנים אבל לא שיש כאן דין להסמיך אמנם המ"ב כתב שהמכוון שצריך להסמיך ולפ"ז גם בנטילה לשחרית עדין צריך למוסף גם אם לא הסיח ידיו ובכל אופן משמע שזה לא לעיכובא [וצ"ע על המקור חים שכתב שזה לא מעיקר הדין] אבל מה שנטל בוקר ושמר ידיו משמע שזה מעיקר הדין והקלו הפוסקים בדיעבד רק מצד שיש לסמוך על הרמב"ם וצ"ע דלכאורא זה מעכב ולמה להקל בזה ובפרט שזה שאלה של ברכה לבטלה ואולי כיון שיש ודאי מצוה ורק שאלה האם רבנן עקרו ממילא כיון שעושה הדאוריתא זה מספיק סיבה לברך כמו שכתב הארצות החיים על סדין בציצית ודו"ק

והנה הטור כתב לברך והמג"א כתב שהמנהג לא לברך וכתב הא"ר שמא לא נתקן ברכה על נטילה זו וצ"ב הסברא

והנה בדין להסמיך הרי זה ודאי שלא שייך להסמיך לברכת כהנים עצמם דהרי יש את מודים ולכאורא הכונה להסמיך לעליה לדוכן וצ"ע מה שכתב הבה"ל למהר ברצה וצ"ל שכיון שהחיוב להיות בסוף רצה ממילא מאז נחשב שמתחיל הדין וצריך להסמיך לאז ועיין בה"ל שלא לדבר ויש לעיין אם דיבר האם ראוי לחזור וליטול כמו בנט"י לאוכל לחזו"א אמנם כאן שיש לסמוך על הרמב"ם לא צריך ליטול ידים

### שמיעת נשאית כפיים באמצע שמו"ע

ט] מי שעומד באמצע שמו"ע ושומע ברכת כהנים ראיתי מביאים דבמעשה רוקח הביא משו"ת ר"א בן הרמב"ם שאם עומד לפני שים שלום יכול אפילו לענות אמן כמו שיכול לענות קדושה עכ"ד אמנם אם עומד במקום אחר וודאי שלא יכול לענות אמנם יש לדן האם מותר להפסיק ולשתוק ומסברא כין שהוא עומד לפני המלך אסור להקשיב גם לברכה אחרת אמנם לגבי קדושה וקדיש תוס' הביאו שהמנהג להתיר וגם שם החולקים יתכן שזה מצד שזה גדר של שומע כעונה שזה כאילו מדבר אבל כאן זה לא דין שומע כעונה אלא זה רק הלכה שהוא מתברך וצ"ע

### בדין נשיאת כפיים ללא טלית

י] כהן שאין לו טלית בפשוטו המנהג ללבוש טלית זה לא דוחה המצוה של נשיאת כפיים אמנם לכאורא כיון שזה משונה מהדרך וכולם יסתכלו עליו ממילא זה סיבה לאיסור אלא שיש לדון האם רק שינוי של מום או מה שקבעו חז"ל או שכל שינוי זה סיבה והנה המ"ב כתב שאם יש לו מום לא יעזור שיכסה את ידיו כיון שזה עצמו שמשנה מהרגיל יסתכלו בו אבל שם זה סברא שחוזר האיסור של בעל מום אבל לא מצאנו שזה לבד סיבה והנה אם אמרו לו לעלות עד כמה שיש בזה חיסרון שהציבור מסיחים דעתם אפילו בדיעבד אסור לו לעלות וכהכרעת המ"ב לגבי בעל מום ושאר הפסולים מדרבנן