מראי_מקומות_שח_יז-יח
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב יהושע ננקינסקי

**שח יז-יח**

המבחן יתקיים אי"ה ביום חמישי ב' בשבט על סי' שח ס"ח עד סי"ח, [כולל]

★"לבנים דאשיתור מבנינא".

בפשטות דברי הגמ' משמע דלא בעי יחוד, וכן בגמ' בדף מג, וכן נראה מרש"י "ומהשתא לא קיימי לבנין אלא לישב עליהם וכו', וכן נקט בפמ"ג [א"א מא] בדעת הרמב"ם דלא בעי מחשבה כלל.

אמנם בשו"ת הרא"ש [כלל כב-ח] מבואר **דבעי מחשבה** וז"ל "ולבני דאשתיור מבנינא דחזי למזיגא עליהו **סגי בנמלך עליהו וזה** משום דלהכי עבידי נמי וכו'".

וכן בהקדמת הב"י וז"ל "יש דברים שמותר לטלטל ע"י **מחשבה** כמו חריות של דקל וכו' ולבנים שנשארו מהבנין".

וע"ע במשנ"ב [עג] שמביא בזה מחלוקת, א"ר ותוספת שבת.

ולכאורה הטעם דלא בעי מחשבה, דהיות ומצד עצמו **עומד לישיבה** וכלשון רש"י ומהשתא לא קיימי לבנין אלא **לישב עליהם**, ולכן נעשו מעצמו כלי למרות שמתחילה יחדם לבנין.

ויל"ע בזה"ז דלא עומד לישיבה י"ל דאסור, ואפי' מחשבה י"ל דלא מהני להוציא מידי מעשה [דמתחלה נעשו מוקצים לבנין ע"י מעשה], דהרי מחשבה אינה מוציאה מידי מעשה, והא דהכא מחשבה מוציאה מידי מעשה י"ל דעדיפי ממחשבה גרידא, היות ומצד עצמו ראוי וחשיב כלי, משא"כ בזה"ז.

★"שרגינהו ודאי אקצינהו"

הא דהוי מוקצה [אפי' לר"ש] עיין ריטב"א "אלא טעמא דנפגמות במעט ונפסדות והוה ליה **כמוקצה מחמת חסרון כיס".**

ועיין מהרש"א ביצה [לא: "ד"ה "איני והאמר ר"נ"] דתלה ד"ז בר"ש ור"י.

ולכאורה קשה דהרי לדידן דקיי"ל כר"ש צריך לחלוק על "שרגינהו ודאי אקצינה" ולדינא נפסק דהוי מוקצה וצ"ע [קושית השעה"מ פכ"ו מהל' שבת ה"ב].

וע"ע בר"ח בסוגיין "והא דאמר ר"נ אמר שמואל לענין לבני דאשיתר מבנינא שרגינא ודאי אקצינהו אפילו לר"ש **דהני כגרגרות וצימוקים דמי.**

וע"ע במג"א [סקל"ט] ובפמ"ג [א"א שם] מביא כונתו דנאסר אפי' לגו"מ **ובטיל מתורת כלי** ובמשנ"ב [ס"ק עד] ודינהו **כדין אבנים** [כ"ז דלא כריטב"א הנ"ל].

**סי"ח**

מקור האי דינא מסוגיא בדף מב דמבואר דבמקום נזק שרי איסור דרבנן וכן מלאכה שאינה צריכה לגופה לסוברים דהוה דרבנן.

ובגמ' דף ל נאסר כיבוי נר בשביל החולה וכן נפסק בשו"ע [רעח-א] והקשה הפמ"ג [רעח-א"א-א] דהרי הותר משאצל"ג במקום נזק.

ומתרץ "דוקא ברה"ר **נזקא דרבים** לא גזרו הא של יחיד חולה שאין בו סכנה איסור שבות חמור מלאכה שאינה צריכה לגופה" [הובא שם בביאה"ל ד"ה החולה].

וקשה מזה שהותר [שח-ו] "כלי זכוכית שנשברו על השולחן במקום שהולכים כדי שלא יזקו בהם".

מתרץ הפמ"ג [א"א שח-לז] **דמוקצה** אף משום יחיד התירו, משא"כ טלטול בכרמלית כרמלית וכן כיבוי גחלת לא התירו ליחיד רק היזק דרבים.

וע"ע בגר"ז [שח-כח] גבי שברי כלי זכוכית הנ"ל וז"ל "כדי לפנותם **שלא ינזקו בהם רבים וכו'**.

ובמ"ב [ס"ק ע"ז] חילק בין איסור מוקצה דקיל יותר לאיסור טלטול דבעינן דוקא רבים [כפמ"ג ודלא כגר"ז].

וקשה "ממפיס מורסא שהותר [שכח-רח] גם מפני **צער דיחיד.**

והנה קושיא זו הקשה המאירי [כט: ד"ה זהו] דמ"ש מפיס מורסא דמותר לר"ש מפני צער וכיבוי נר אסור.

ותירץ "דאין כיבוי הנר חשיב כהסרת הנזק בידים, ועוד שאין הנזק מבואר כ"כ שיבוא מצד הנר, ועוד **דאפשר לו בצדדים אחרים** כגון מחיצה והדומין לה".

וע"ע בביאה"ל [רעח סד"ה מותר].

ולהנ"ל יותר כיבוי נר [אפי' ליחיד] במקום שא"א באופן אחר, ולדינא לא מצינו קולא זו בכיבוי.

וא"כ הדרא קושיא מ"ש מפיס מורסא שמותר וכן גבי אשה שמצערה החלב הותר לאיבוד וכיבוי נר דאסור [של-ח].

★עיין מג"א שמצדד לאסור אבן ברה"ר היכא דהיה לסלקה מאתמול.

ובא"ר [סקמ"ה] מקשה, דמשמע דמיירי במונח מע"ש.

ובמ"ב [סקע"ו] מביא את פלוגתת המג"א וא"ר, וע"ע בביאה"ל "קוץ".

★עיין פרישה [יח] שמביא מהרש"ל דכשיש גוי עדיף שגוי יטלטל מאשר ישראל [אפי' במקום היזק].

לכאורה ס"ל דהיתר במקום נזק הוי דחויה, לא "במקום היזק לא גזרו". [דמשמע דכלל לא גזרו והוי הותרה במקום היזק].

יל"ע אם יכול לסלק את הנזק ע"י טלטול מן הצד אי שרי טלטול גמור.

וכן יל"ע אי יכול בקל למנוע את ההיזק, כגון למנוע מלילך דרך שם וכדו', אי שרי טלטול בכה"ג.

★יל"ע הא דשרינן מפני **היזק דרבים** כמה נחשב רבים, יש דס"ל ד-**ג** נחשב רבים, יש דס"ל רק **בעשרה** ויל"ע.

★ע"ע בסימן [תקיח-ג] דהותר "לשמוט ולהניח בקרן זוית" [מוקצה] כדי שלא **ינזקו בו**" ועי"ש במ"ב [סק"ב] "אלא שומטו מהר בגרירה **וטלטול מן הצד**" [ובס"ק כ"א] מחלק המ"ב דמקום היזק דרבים לא הצריכו טלטול מן הצד, אבל הכא **נזק של יחיד מותר טלטול מן הצד.**

וע"ע התם בביאה"ל "אלא שומטו".

ויל"ע מה חשיב התם טלטול מן הצד.

ואמאי לא הותר בלי קולת היזק מדין טלטול מן הצד שהותר לצורך דבר המותר וגם התם הוי דבר המותר דהרי מפריע לשימוש במקום.