דעת ר_ יהודה בטהרת קושי
קטגוריות: ש_ס / נ נדה / נדה - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים מהדו_ק / ענינים שונים

אור ליום ה' ט"ו מרחשון תשס"ו

א] נדה דל"ח., תניא ר' יהודה אומר משום ר"ט די' חדשה ויש בדבר להקל ולהחמיר, כיצד קשתה ב' בסוף שמיני וא' בתחילת תשיעי ואפי' בתחילת תשיעי ילדה, ה"ז יולדת בזוב, אבל קשתה יום א' בסוף שמיני וב' בתחילת תשיעי ואפי' בסוף תשיעי ילדה אין זו יולדת בזוב, אמר ר"א בר אהבה ש"מ קסבר ר' יהודה שיפורא גרים, איני והאמר שמואל אין אשה מתעברת אלא לרע"א יום או לרע"ב יום או לרע"ג יום וכו'.

והנה בד' התוס' מבו' דהמקור מהך ברייתא דיולדת לתשעה יולדת למקוטעין, הוא מהא דתניא ואפי' בתחילת תשיעי ילדה.

אמנם בד' רש"י ד"ה ואפי' מבו' בע"א, דמהא דס"ל לר' יהודה דדי' חדשה, הוא דש"מ דקסבר ר"י דשיפורא גרים,
ז"ל, כלומר החודש התשיעי גורמת לידת הולד דמכי עייל הוי זמן לידה, הלכך כל הדמים שרואה בו בקושי אינו אלא מחמת הולד וכו' ואפי' בתחילת תשיעי הוי מחמת הולד דיולדת לתשעה יולדת למקוטעין, עכ"ל.

והנה בחי' הרשב"א פירש כן מתחילה, ותמה ע"ז, ז"ל, וקשיא לי דא"כ למה אמרו כן גבי הא דר' יהודה יותר מדר' מאיר ור' יוסי ור' שמעון, דהא לדידהו נמי הא מטהרין קושי שהתחיל ארבעים וחמשים או שבועים קודם לידה למר כדאית ליה ולמר כדאית ליה ולא הו"ל לרב אדא למימר אלא מדברי כולם נלמוד דיולדת למקוטעים וכו', ועוד דאם איתא דאין לטהר אלא קושי שראוי הולד לצאת בו ולחיות א"כ היכי מטהר ר' מאיר ארבעים וחמישים יום והא לכ"ע בן שמונה אינו חי ואין קושי לנפלים, עכ"ל.

אמנם הנה בד' רש"י מבו' להדיא הישוב לזה, ז"ל, ואע"ג דתשיעי כולו בשופי וכו', ולא אמרי' כיון דשופי סמוך ללידה נטמאנה בדם הקושי דקסבר ר' יהודה שיפורא גרים וכו', הלכך כל הדמים שרואה בו בקושי אינו אלא מחמת הולד אע"ג דאיכא שופי בתרייהו וכו', עכ"ל.

ומבו' להדיא בד' רש"י, דהמקור מהא דר' יהודה דיולדת לט' יולדת למקוטעין, הוא מהא דס"ל דכל שקשתה בתחילת ט' אינה יולדת בזוב הגם דשפתה אח"כ, ומזה הוא דשמעינן דס"ל דטהרת קושי אי"ז משום דהוי זה תחילת הלידה שילדה בסוף, אלא אף היכא דל"ה הקושי משום תחילת הלידה, מ"מ כל קושי מחמת הולד טהור, והא דאינו טהור אלא בחודש הט', הוא משום דטהרת קושי דמחמת הולד, הוא רק בדהוי זה בזמן לידה, וע"כ מזה שמעינן דס"ל דיולדת לט' יולדת למקוטעין, וע"כ הוא דמטהר קושי מתחילת ט', דכבר הוי זה זמן הלידה.

והרשב"א שתמה בזה, הוא משום דפליג ע"ד רש"י, וס"ל דאף ר' יהודה אינו טהר היכא דשפתה אח"כ, דומיא דאידך תנאי, והיינו משום דלדעתו הא דס"ל לר' יהודה די' חדשה אי"ז משום דהוי זה הזמן הראוי ללידה, אלא הוא משום דס"ל דמתחילת חודש הלידה מתעורר הולד לצאת, וכמש"כ כן הרשב"א להדיא, וע"כ מתחילת החודש הוי הדם משום תחילת הלידה, וע"כ לדעתו אין ללמוד מד' ר' יהודה דמתחילת החודש ראוי' לילד בן קיימא, וז"פ.

וניחא לפ"ז הא דהעמידה הגמ' לכ"ז על ר' יהודה דברייתא, דמהא דאמר ר' יהודה במתני' דדי' שעתה אין ללמוד כלל דס"ל דשיפורא גרים, ורק מהא דאמר ר' יהודה בברייתא דכל שקשתה בתחילת ט' אינה יולדת בזוב הגם ששפתה אח"כ הוא דשמעינן דס"ל דשיפורא גרים, וביותר ניחא למש"נ להלן סק"ה בהערה בדעת רש"י, דר' יהודה גופי' ס"ל דאם שפתה קודם הלידה אין הקושי מטהרה, ורק משמי' דר' טרפון הוא דקאמר לה, עיי"ש.

ב] ובזה מתישב משה"ק התורי"ד ע"ד רש"י דר' יהודה מטהר אף היכא דשפתה אח"כ, והק' הרי"ד, ז"ל, ואינו נ"ל דלא חזינן דפליגי תנאי בהא מילתא דאם שפתה וכו' אותו הקושי מטמא בזיבה, ולא פליגי אלא היכא דקשתה ולא שפתה כלל וילדה מתוך הקושי דמר סבר אפילו נ' ימים מטהר הקושי ומר סבר דוקא תשיעי מטהר אבל טפי לא ומר סבר לא מטהר אלא שתי שבתות אבל מקמי הכי אע"ג דלא שפתה כלל הויא יולדת בזוב, אבל היכא דאיכא שופי סמוך ללידה ליכא מאן דפליג דלא תיהוי יולדת בזוב, דלא אלים חדשה לר' יהודה מסמוך ללידה דהני תנאי, עכ"ל, וגם בחי' הרשב"א פליג ע"ד רש"י מה"ט.

אך לפמש"נ בדעת רש"י א"ש היטב, דאי"ז פלוגתא נוספת בין ר"י לאידך תנאי, אלא הוי הכל חדא פלוגתא, והיינו משום דלדעת אידך תנאי טהרת הקושי הוא משום היכא דהוי זה תחילת הלידה, וע"כ ס"ל לחד מ"ד דעד מ' או נ' יום חשבי' לי' כתחילת הלידה, ואידך מ"ד דרק ב' שבועות מצי חשיב כתחילת הלידה, אך ר' יהודה דפליג וס"ל דדי' חדשה, אי"ז משום דס"ל דמתחילת חודש זה מצי חשיב כתחילת הלידה שלבסוף, אלא הוא משום דס"ל דטהרת הקושי אינו משום דהוי תחילת הלידה, אלא הוא משום דהוי בזמן הראוי ללידה, וע"כ די' חדשה שכל אותו החודש הוי הזמן הראוי ללידה, ובזה תלוי פלוגתייהו אם טהור הקושי אף היכא ששפתה, דאידך תנאי דס"ל דטהרת הקושי תליא במה דהוי תחילת הלידה שלבסוף, הרי דכל ששפתה ואיגלאי מילתא שאי"ז תחילת הלידה, אין הקושי טהור, אך ר' יהודה דס"ל דלטהרת הקושי ל"ב שיהא תחילת הלידה, אלא כל דהוי הקושי בזמן הראוי ללידה ה"ה טהור, הרי דמה"ט אף היכא דשפתה אח"כ ואיגלאי דל"ה הקושי תחילת הלידה, מ"מ הקושי טהור.

אמנם ילה"ע בזה, שהרי לעיל דל"ז: פליגי ר' חסדא ור' חנינא בשפתה מזה ומזה, דלר' חסדא טמאה ולר' חנינא טהורה, ופירש"י שם, דטעמא דר' חנינא הוא, דכי שפתה מן הצער ורואה דם איגלאי מילתא דמקמי הכי הוי חזיא נמי בלא קושי, עכ"ל,[[1]](#footnote-2) ומבו' לפ"ז דלדעת ר' חנינא הא דשופי מבטל טהרת הקושי, הוא משום דע"י השופי איגלאי דאין הדם כלל מחמת הקושי, ולפ"ז הדר קשיא דמ"ט דר' יהודה דמטהר הקושי אף היכא ששפתה אח"כ, הרי ע"י הקושי איגלאי מילתא דאין הדם כלל מחמת הקושי, והניחא לדעת ר' חסדא, אשר לדידי' הא דשופי מבטל טהרת הקושי הוא משום שפסק הלידה, ונמצא דלא הי' הקושי תחילת הלידה שלבסוף, הרי דע"כ לדעת ר' יהודה דטהרת הקושי לא תלי בהא דהוי תחילת הלידה, אלא בהא דהוי בזמן הראוי ללידה, ל"ש כל דינא דשפתה, אך לדעת ר' חנינא קשיא.

אמנם הנה באמת בפירש"י כתב, ז"ל, ואע"ג דתשיעי כולו בשופי חוץ מב' ימים, אי"ז יולדת בזוב, "בלבד שלא תראה דם כל ימי השופי" וכו', עכ"ל, ומבו' בחי' הרשב"א דהיינו משום דאם ראתה דם ג' ימים בימי השופי נעשית זבה, ובערול"נ נסתפק בביאור ד' רש"י, עיי"ש, והנה כיון שהעמידה רש"י בגונא שלא ראתה דם כל ימי השופי, הרי נמצא דלדעת ר' חנינא אי"ז כלל בכלל שופי, שהרי שפתה אף מן הדם, ושפיר י"ל דהיכא דלא שפתה מן הדם מודה ר' יהודה שאין הקושי מטהר, כיון דאיגלאי מילתא דלא הי' הדם מחמת הקושי.

אמנם אכתי תיקשי, דא"כ דאיירי דשפתה אף מן הדם, א"כ הרי נמצא דלדעת ר' חנינא אי"ז כלל בכלל שפתה, וכה"ג אף לאידך תנאי הקושי מטהר, וא"כ היכי שמעינן מינה דס"ל לר' יהודה דשיפורא גרים, אשר מבו' מד' רש"י דהוא מהא דס"ל דהקושי מטהר אף היכא דשפתה אחריו וכמש"נ לעיל, וזה צ"ע, שהרי כיון ששפתה אף מן הדם אי"ז בכלל שפתה, ושו"ר שעמד בזה הערול"נ שד' רש"י אינם מתישבים לדעת ר' חנינא.

אמנם נ', דאף לדעת ר' חנינא דהיכא דשפתה אף מן הדם אי"ז מבטל טהרת הקושי, כ"ז הוא בששפתה מעל"ע, אך היכא ששפתה זמן מרובה ודאי ה"ז מבטל טהרת הקושי, שהרי הא דס"ל לר' חנינא דשפתה מזה ומזה טהורה, הוא משום דמשך למלך שיצא וחיילותיו לפניו בידוע שחיילות של מלך הן, אך אלמלי ה"ט הי' מודה דאף שפתה מזה ומזה טמאה, וכיון שכן נ' דל"ש ה"ט היכא ששפתה זמן מרובה, דבזה ודאי אמרי' דלא הוי הקושי תחילת הלידה שבסוף.

ולפ"ז ניחא, דמהא דמטהר ר' יהודה היכא דקשתה בתחילת ט', אף דתשיעי "כולו" בשופי, ש"מ דס"ל דטהרת הקושי הוא אף היכא דאין הקושי תחילת הלידה שלבסוף, אלא כל היכא שקשתה בזמן הראוי ללידה טהורה.

ג] והנה התוס' בד"ה והאמר שמואל, כתבו דל"מ למימר דר' יהודה בנפלים איירי, מדנקט שמיני ותשיעי ולא נקט ג' וד'.

והנה מחודש בד' התוס', דהא דס"ל לר' יהודה דדי' חדשה, אינו במסוים בחודש הט', אלא הוא בחודש הלידה, ואם הפילה בחודש הד' מטהרינן הקושי שמתחילת חודש זה.

והיינו משום דיסוד הדין דדי' חדשה, הוא כמש"כ בחי' הרשב"א בתו"ד, ז"ל, ואין ולד מתעורר לצאת אלא בחדשו, עכ"ל, והיינו דס"ל דאין הלידה מתחלת אלא בחודש הלידה, וע"כ ה"נ בהפילה בחודש הד', מטהרינן להקושי שמתחילת חודש זה.

אמנם לדעת רש"י אין מקום לזה, שהרי לדעתו הא דס"ל לר' יהודה דדי' חדשה הוא משום דהוא הזמן הראוי ללידה, ולפ"ז אי"ז שייך רק בחודש התשיעי, וז"פ, וא"כ לדעתו אין לישב כתי' זה דהתוס'.

אך נ' פשוט דלדעת רש"י מעיקרא ל"ק קו' התוס', דלדעתו בע"כ דסבר ר' יהודה דאין קושי לנפלים, דאם יש קושי לנפלים, אין טעם להצריך שיהא הקושי בחודש התשיעי הראוי ללידת בן קיימא, שהרי כלל ל"ב לידת בן קיימא לטהרת הקושי, ובע"כ דס"ל דאין קושי לנפלים ורק ולד בן קיימא מטהר הקושי, וע"כ ס"ל דבעי' שיהא הקושי בזמן הראוי ללידת בן קיימא, וכ"ה מבו' להדיא בד' הרשב"א לדרך זו, עיי"ש.

אמנם נ' לדון, דכ"ז הוא היכא שבשעת הקושי כבר הי' הולד נפל, אך היכא שהי' הולד בן קיימא, י"ל דמטהר ר' יהודה אף אם לבסוף הפילה, שהרי לפמש"נ דעת ר' יהודה דטהרת הקושי אינו משום דהוי תחילת הלידה שלבסוף, אלא משום דהוי בזמן הראוי ללידה, ולפ"ז י"ל דלדעתו אין טהרת הקושי תלוי' כלל בהלידה שלבסוף, ואף אם לבסוף הפילה הקושי מטהר, ולפ"ז י"ל דגם הא דאמרי' לקמן דמ"א. דאם יצא הולד דרך דופן אינו מטהר הקושי, אי"ז כדעת ר' יהודה, דלדידי' לא תליא טהרת הקושי כלל בהלידה שלבסוף, וצ"ע עוד בזה.

אמנם התוס' לטעמייהו אזלי, דפירשו דהא דשמעינן מהך ברייתא דסבר ר' יהודה דיולדת למקוטעין, אינו מעיקר הדין דדי' חדשה, אלא הוא מהא דתניא דאפי' בתחילת תשיעי ילדה, וע"ז הקשו דשמא אף דאינה יולדת למקוטעין וכל שילדה בתחילת תשיעי הוי נפל, מ"מ מטהר ר' יהודה דס"ל דיש קושי לנפלים.

ד] והנה ילה"ע בד' רש"י, דמ"ט לא פירש דמקור הגמ' דס"ל לר' יהודה דיולדת למקוטעין הוא מהא דתניא ואפי' בתחילת תשיעי ילדה, אשר מפורש בזה דיולדת למקוטעין, ומ"ט הוצרך לפרש דמקור הגמ' הוא מהא דאין השופי מבטל טהרת הקושי.

וי"ל בזה, דלישנא דברייתא דאפי' בתחילת תשיעי ילדה יש לפרשו דאפי' לא קשתה אלא בתחילת תשיעי וילדה בסופו, וכמש"כ כן הרשב"א בדעת חד אמורא בירושלמי, וע"כ אין להביא מזה דיולדת למקוטעין.

אך נ', דס"ל לרש"י דאי משום הא הרי י"ל דאיירי בהפילה, וס"ל לר' יהודה דיש קושי לנפלים וכמשה"ק כן התוס', וע"כ בהכרח דהמקור דיולדת למקוטעין הוא מהא דאין השופי מבטל טהרת הקושי, אשר מזה נלמד דלר' יהודה טהרת הקושי תליא בזמן הראוי ללידה, ומינה נשמע דס"ל דיולדת לט' יולדת למקוטעין, וז"ב.

ה] ויש להוסיף עוד בזה, דהנה בד' ר' יהודה נתחדש עוד, דהיכא שראתה ב' בסוף ח' וא' בתחילת ט' הויא יולדת בזוב, והגם דראי' שלישית הויא בזמן הראוי ללידה ובדין שיהא בה טהרת קושי, אך כיון שרוב זיבה בח' הואי שאין הולד מטהר, שדינן חד יומא בתר תרין וה"ה זבה.[[2]](#footnote-3)

ומבו' בפירש"י סוד"ה להקל, דה"נ איפכא, היכא שקשתה יום א' בסוף שמיני וב' בתחילת תשיעי, איכא טהרת קושי גם על הראי' שבסוף השמיני, כיון שרוב הזיבה הויא בתשיעי, וזה מחודש דאף שבזמן הקושי שבסוף ח' לא הי' לנו לטהרו, מ"מ ע"י שאח"כ איכא רוב דמטהר לי' קושי, ה"ז מטהר אף לראי' זו.

אך הנה בחי' הרשב"א, ז"ל, כיצד קשתה ב' בסוף שמיני וכו', פי' לפי שהכל הולך אחר הרוב, ואע"פ שלא נעשית זבה אלא בצירוף יום אחד של חדש תשיעי, כיון שרוב ראייתה בשמיני היתה ואין ולד מתעורר לצאת אלא בחדשו, ש"מ האי לאו דם קושי של ולד, והילכך וכו' הרי זו יולדת בזוב, אבל קשתה יום א' בסוף שמיני ושנים בתחלת תשיעי, אע"פ שהתחיל הקושי קודם חדשה אין זו ראי' שיהא קושי שלא מחמת ולד, אלא כיון שרוב ראייתה בחדשה אין זו יולדת בזוב, עכ"ל, ומ' בד' הרשב"א, דאף בכה"ג דקשתה יום א' בסוף שמיני לא מטהרינן לראי' זו, ואך דמ"מ אי"ז ראי' על הראי' שראתה בתשיעי שאינה מחמת ולד.

והנה אידך תנאי לא ס"ל להך דינא דאזלי' בתר רוב, וכאשר כ"ה מפורש בברייתא לעיל דיש מקשה ק"נ יום, וכן בברייתא להלן דיש מקשה כ"ה יום, דאף דרוב זיבה הויא בזמן שאין הולד מטהר, מ"מ כיון שהראי' השלישית היתה בזמן שהולד מטהר לא שדינן חד יומא בתר תרין, ובפשוטו הוי זה פלוגתא נוספת בין ר"י לאידך תנאי.

אך לפמש"נ בדעת רש"י י"ל דאזלי לטעמייהו, וע' בשלמי יוסף שכתב כתבו כעי"ז ובנוס"א, דלדעת אידך תנאי דטהרת הקושי הוא משום דהוי תחילת הלידה, והא דאין הקושי מטהר יותר מנ' יום או יותר מי"ד יום, הוא משום דיותר מזמן זה ל"ה תחילת הלידה, ומזמן זה הוי זה תחילת הלידה, הרי דע"כ ל"ש כלל למיזל בזה בתר רוב, דהקושי שהוא תחילת הלידה טהור והקושי שאינו תחילת הלידה טמא, ורק לדעת ר' יהודה דלדעתו טהרת הקושי אינה משום דהוי תחילת הלידה, אלא אף שאין הקושי תחילת הלידה מ"מ דינא הוא דקושי שבזמן לידה טהור, וקושי שבחודש ח' שאינו בזמן לידה טמא, הרי דע"כ לדעתו כל שראתה ג' ימים ואתינן לדון על ראיית ג' ימים הללו אם הוו ראיית זיבה בזמן לידה או הוו ראיית זיבה שלא בזמן לידה, בזה הוא דאזלי' בתר רוב, ודו"ק.

אך כ"ז הוא לדעת רש"י, אך לדעת ש"ר אין לומר כן, שהרי לדעתם גם לדעת ר' יהודה עיקר טהרת הקושי תליא במה דהוי הקושי משום תחילת הלידה, וס"ל דהולד מתעורר לצאת בתחילת החודש, והא דס"ל דאזלי' בתר רוב הוא משום דעי"ז איגלאי דהאי לאו דם קושי של ולד הוא וכמש"כ הרשב"א, וה"ט שייך גם לדעת אידך תנאי, ולדעתם בע"כ דהוי זה פלוגתא נוספת בין ר"י לאידך תנאי, וז"ב.

ו] והנה לעיל דל"ו: תניא דאם שפתה ב' וקשתה יום א' אי"ז יולדת בזוב, והרש"ש שם כתב, ז"ל, נראה דברייתא זו פליגא על הא דר"י משמי' דר' טרפון לקמן קשתא ב' בסוף ח' וא' בתחילת ט' וכו' ה"ז יולדת בזוב, וע"ש בפירש"י, ורואה אני שהדברים ק"ו בראתה ב' בשופי דשדינן חד יומא דקושי בתר תרין דשופי, ויש לדון בזה, עכ"ל.

והנה כבר נת' לעיל דרק ר' יהודה ס"ל דאזלי' בתר רוב, אך אידך תנאי לא ס"ל להך דינא, וא"כ שפיר י"ל דאף הך ברייתא פליגא על הך דינא.

אמנם לפמש"נ נ' לחלק, דלא אזלי' בתר רוב אלא כד דייני' אם הראי' היא בזמן לידה או לא, ובזה הוא דאזלי' בתר רוב, אך משא"כ היכא שראתה ב' ימים בשופי ויום א' בקושי, ודאי לא אזלי' בתר רוב לטמאות אף היום שראתה בקושי.

אך מד' הרש"ש נ' שפירש, דהא דאזלי' בתר רוב היינו, דכל דרוב הראי' לית בה לטהרת קושי אזלי' בתרה ומטמאי' אף להראי' שהי' מן הדין לטהרה, וע"כ שפיר למד מינה בק"ו דכ"ש היכא דרוב הראי' ל"ה כלל בקושי דלא מטהרי' למקצת הראי' שהיתה בקושי.

ונ' עוד, דאף הא דס"ל לר' יהודה דכל שראתה ב' בסוף ח' וא' בתחילת ט' אזלי' בתר רובא, הוא דוקא משום שראתה בסוף ח' בקושי, וכלישנא דר' יהודה "קשתה" ב' בסוף שמיני, דבכה"ג אזלי' בתר רוב ואמרי' דקושי זה אינו בזמן לידה, ואין הולד מטהרו, אך משא"כ אילו ראתה ב' ימים בסוף ח' בשופי ויום א' בתחילת ט' בקושי, י"ל דלא אזלי' בזה בתר רובא, דראיית הקושי הויא כולה בתוך ט' והולד מטהרה, ודו"ק, ולפ"ז ודאי לא פליגא הך ברייתא אדינא דר' יהודה.

1. וילה"ע, דלכאו' לדעת ר' חנינא הי' בדין, דכ"ה דאם שפתה מן הצער ולא מן הדם בטל טהרת הקושי משום דאיגלאי מילתא דמקמי הכי הוי חזיא נמי בלא קושי, ה"נ היכא דתחילה ראתה דם בשופי ושוב בא לה קושי והמשיכה לראות דם, נמי נימא דלי"ב לטהרת דם קושי, דגם בזה י"ל דכ"ה שראתה תחילה דם, ה"נ בתר הכי הוי חזיא נמי בלא קושי, ואילו בברייתא לעיל דל"ו: תניא דשפתה יום א' וקשתה ב' או ששפתה ב' וקשתה יום א' אי"ז יולדת בזוב, והרי דשופי שלפני הקושי אינו מבטל טהרת הקושי, וצ"ב הטעם בזה. [↑](#footnote-ref-2)
2. ויש לתמוה בזה, במה שפירש"י במתניתין לעיל דל"ו: ז"ל, די' חדשה אבל קשתה ג' בתוך י"א ימי זיבה בחודש השמיני, ואפי' מקשה והולכת כל תשיעי ה"ז יולדת בזוב מחמת ג' ימים של שמיני, עכ"ל, ותמוה טובא במש"כ רש"י שאם קשתה ג' ימים בחודש השמיני ה"ז יולדת בזוב, שהרי להדיא אמר ר' יהודה בברייתא דאף אם קשתה ב' ימים בסוף ח' ויום א' בתחילת ח' הויא יולדת בזוב,

   ובאמת שכן פירש"י גם ביבמות דפ"ג. ד"ה די' חדשה, ז"ל, אין הולד מטהר אלא דמים שראתה מר"ח ואילך שאין באה על ידו לזיבה אם לא ראתה ג' ימים רצופים קודם ר"ח וכו', עכ"ל, ועיי"ש בערול"נ שכבר תמה על ד' רש"י בזה.

   עוד תמה הערול"נ שם במה שפירש"י שם, דאם שפתה מן הצער סמוך ללידה יום א' אף מזיבה לא טהרה וה"ה יולדת בזוב, עכ"ל, וזה סותר למה שפירש"י בסוגיין דלר' יהודה אין השופי מבטל טהרת הקושי.

   ועיי"ש בערול"נ שדן לומר דס"ל לרש"י דר"י משמי' דר' טרפון הוא דקאמר לה, אך ר' יהודה גופי' לא ס"ל להנך ב' דינים, ותמה ע"ז מנ"ל לעשות פלוגתא בזה.

   ולפמש"נ יש מקום לדון בזה, דהנה מלישנא דמתני' מ' דלא שרי ר' יהודה אלא היכא שלא שפתה, דהרי ברישא דמתני' תנן דשפתה וכו' וילדה ה"ז יולדת בזוב, ולא תני פלוגתא בזה, ובסיפא דמתני' פליג ר' יהודה בשיעור הזמן שהקושי מטהר, ומזה מ' דמודה ר' יהודה דכל ששפתה קודם הלידה אין הקושי מטהר, וע"כ ס"ל לרש"י דה"נ פליג ר' יהודה אדינא דר' טרפון דאזלי' בתר רוב, וזה לפמש"נ למעלה דהנך תרי מילי תליין זב"ז, והא דס"ל לר' טרפון דאזלי' בתר רוב, הוא לטעמי' דס"ל דהקושי מטהר אף אם שפתה קודם הלידה, ומשום דכל קושי בזמן הראוי ללידה טיהרי' רחמנא, וע"כ ס"ל דלקבוע אם חשיב הקושי כקושי בזמן לידה אזלי' בתר רוב, ולפ"ז נמצא דלר' יהודה דמתני' דס"ל דאם שפתה קודם הלידה אין הקושי מטהר, אף ליכא למיזל בתר רוב, אמנם כ"ז רחוק מן הפשט, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-3)