מנחה א
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן רלב - רלט מנחה וערבית

**שיעורי הלכה**

![](data:image/gif;base64...)![](data:image/gif;base64...)

**שיעורים מפי מו"ר**

**הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**..**

**תפילת המנחה**

**שיעור א**

**~ סימן רלב סעיף א ~**

[**סעיף א] אם השעה דחוקה, יתפללו בלחש ואחר כך יאמר שליח ציבור מגן, ומחיה, ויענה קדושה, ומסיים האל הקדוש, אם אין שהות ביום לגמור י"ח ברכות. הגה: ויש אומרים שיתפלל השליח צבור עם הקהל בקול רם, וכן נוהגין ועיין לעיל סי' קכ"ד סעיף ב'.**

# הטעם שנקרא 'תפילת מנחה'

התוס' בפסחים (קז, א ד"ה סמוך למנחה) הקשו מדוע קרו לתפילה זו 'תפילת מנחה' משום מנחה של בין הערביים, הרי גם בשחר היו מקריבין מנחת חביתין ומנחת תמיד ותירצו דלתפילת השחר יש שם אחר 'תפלת שחרית', ועוד תירצו דאמרינן בפרק קמא דברכות (דף ו, ב) הוי זהיר בתפלת מנחה שאף אליהו לא נענה אלא בתפלת מנחה, ושמא בשעת הקרבת מנחה נענה, ולכך קרי ליה תפלת מנחה שאז היה שעת רצון [והביאו המג"א בהקדמה לסימן זה, ע"ש שהוכיח מזה שעיקר זמן מנחה הוא במנחה קטנה ויבואר לקמן אי"ה].

# דין 'מנחה קצרה'

הנה השו"ע הביא את דעת השבלי הלקט שאם השעה דחוקה יתפללו מנחה קצרה, היינו שיתפללו בלחש את כל תפילת 'שמונה עשרה', ואח"כ יחזור הש"צ ויתפלל רק את הג' ברכות הראשונות וקדושה. ובביאור הגר"א כאן תמה ע"ד השבלי הלקט שהרי מבואר להדיא בגמרא שתיקנו שיחזור ויתפלל כדי להוציא את מי שאינו בקי, ומה שייך שם 'חזרת הש"ץ' אם הוא חוזר רק את ג' הברכות הראשונות ואינו יכול להוציא את מי שאינו בקי.

וכן כתב הרמ"א די"א שמתפלל 'מנחה קצרה' ע"י שכל הקהל יתחילו עם החזן בלחש והש"ץ אומר את התפילה בקול רם. וציין לסימן קכד (סעיף ב).ושם מבואר שהחזן אומר בקול עד הקל הקדוש והציבור אומרים עמו מילה במילה.

עוד מבואר שם ברמ"א שטוב שיהיה אחד שיענה אמן אחר ברכת הש"צ [והיינו מי שכבר התפלל קודם לכן שיוכל לענות אמן]. ומשמע שהש"ץ ממשיך להתפלל את כל הברכה בקול רם והציבור אומר עמו בלחש. ובביאור הלכה (שם ד"ה בלחש) תמה על המנהג שנהגו כיום שלאחר האל הקדוש גם הש"ץ מתפלל בלחש עם הציבור. וביאר דנהגו כן משום דכיום המנהג שהצבור ממתין מלהתחיל שמו"ע עד לאחר שיסיים הש"ץ האל הקדוש, וקשה להם להשיגו אח"כ לומר שומע תפלה ומודים בשוה, וא"כ אין שום תועלת אם יתפלל השליח ציבור בקול.

וכן הביא המשנ"ב שם (ס"ק ח) הביא מנהג נוסף שאם השעה דחוקה כל כך טוב יותר שיענו אמן ורק אחר כך שמסיים הקל הקדוש יתחילו הציבור מתחילת שמו"ע [וקצ"ב איך חשיב הג' ברכות של השליח ציבור כתפילת הציבור, הרי הוא מתפלל לבד, וצ"ל דכיון שמוציא אותם בקדושה חשיב הכל כתפילת הציבור].

# אם ל'מנחה קצרה' יש דין חזרת הש"ץ

עוד יש ליישב קושיא זו באופן אחר דהנה כתב החזו"א (סימן יט ס"ק ז ד"ה אם) שהשליח ציבור של 'מנחה קצרה' יהיה דווקא מי שעדיין לא התפלל, ואף שלעניין חזרת הש"ץ בעלמא אפשר שייגש כשליח ציבור גם מי שכבר התפלל (וכמו שהביא המשנ"ב סימן סט ס"ק יז), אך במנחה קצרה יכול להיות ש"ץ רק מי שעוד לא התפלל.

ונראה לבאר דבריו דהנה דעת השו"ע (סימן סט סעיף א) שאם יש עשרה שהתפללו כל אחד בפני עצמו ביחידות, פורסין על שמע ועובר לפני התיבה ואומר אבות וקדושה ואתה קדוש, אך המשנ"ב (שם ס"ק א) הביא דעת הרדב"ז שחלק על דברי השו"ע ולדעתו אין לעשות חזרת הש"ץ וקדושה אא"כ יש שם לכה"פ אחד שעדיין לא התפלל. והיינו דלדעת הרדב"ז אין דין 'חזרת הש"ץ' אלא באופן שכבר התפללו שם עשרה, אך כשכל אחד התפלל בעצמו אין דין 'חזרת הש"ץ'. וכ"כ החזו"א שם (ד"ה עשרה) שלא הייתה תקנת חז"ל להוריד ש"ץ שיחזור התפילה באופן שאין מי שאינו בקי בבית הכנסת, אלא רק בגוונא שהתפללו שם עשרה ביחד.

והנה יל"ע לפי שיטת הרדב"ז איך יכול לומר ג' ברכות וקדושה ב'מנחה קצרה' הרי אין שם עשרה שהתפללו יחד, ועל כרחך שאינו מדין 'חזרת הש"ץ', אלא שיש תקנה מיוחדת דכל שמתפלל ויש עשרה שעונים לתפילה שלו יכול לומר קדושה. ובזה מבוארים דברי החזו"א הנ"ל דלא ירד לפני התיבה מי שכבר התפלל, והיינו משום שאין כאן דין חזרת הש"ץ להוציא את מי שאינו בקי [שהרי לא התפללו שם עשרה קודם לכן], אלא רק שהמתפלל את תפילתו ועשרה שומעים אותו יכול לומר קדושה.

ונראה ליישב עפי"ז מ"ט נהגו לומר רק את הג' ברכות הראשונות בקול, דכיון דקיי"ל שתפילתו אינה נחשבת כ'חזרת הש"ץ', ואין על זה את התקנה להוציא את מי שאינו בקי, א"כ א"צ שיאמר בקול את כל התפילה שלו, שהרי הוא אומר בקול רק כדי לומר קדיש וקדושה. וגם לפי"ד החזו"א הנ"ל עכ"פ בשכולם בקיאים אין דין חזרת הש"ץ.

[ובאמת כ"ז הוא לדעת הרדב"ז, אך לדעת השו"ע בסימן סט שיש דין חזרת הש"ץ אף אם אין עשרה שהתפללו שם יחד קודם לכן, י"ל שגם על מנחה קצרה יש שם של 'חזרת הש"ץ', וממילא לדעת השו"ע יש לומר את כל הברכות בקול כדי לקיים דין 'חזרת הש"ץ', ואולי גם יוכל לגשת ש"צ שכבר התפלל ודוק].

# מתי עושים 'מנחה קצרה'

בשו"ע כאן מבואר דעושין תפילה קצרה 'אם השעה דחוקה', וכעי"ז מבואר בסימן קכד שיש לעשות כן רק אם הוא 'שעת הדחק'. וע"ש במשנ"ב (בסימן קכד ס"ק ו) דבלא שעת הדחק הסכימו הרבה מהאחרונים שלא לעשות כן, כי עקר התקנה היתה מדינא להתפלל מתחלה בלחש ואח"כ בקול רם.

# להתפלל מנחה קצרה כשאין י' שמכוונים לתפילת הש"ץ

אכן בהלכות הגר"א ומנהגיו (אות צב) הביא דבימינו שמצוי שאין עשרה שמקשיבים לחזרת הש"ץ ומכוונים לענות אחר הברכות, יש להתפלל 'מנחה קצרה' כדי שלא יהיו ברכותיו לבטלה. וכ"כ בערוך השולחן (סימן רלב סק"ז) שבבתי כנסיות שיש מניין מצומצם ויש חשש שלא יענו לברכות הש"ץ יעשו מנחה קצרה. [אכן לפי מה שיתבאר בסמוך דלדינא קיי"ל שאף אם אין עשרה שמכוונים ועונים על ברכותיו אין זה מעכב, לכאורה אין להקל ולהתפלל 'מנחה קצרה' אפילו כשאין עשרה שמכוונים לברכותיו של השליח ציבור].

# אם כשחושש שאין י' שמכוונים לתפילת הש"ץ יעשה תנאי

והנה במשנ"ב (סימן קכד ס"ק יט) כתב דבמקום שיש חלק מהשומעים שמשיחים ואינם שומעים את חזרת הש"ץ כראוי דבכה"ג טוב שיתנה הש"ץ בינו לבין עצמו בחזרת התפילה שאם לא יענו תשעה אמן אחריו ויכונו לברכותיו שיהא התפילה ההיא בתורת נדבה.

אמנם העירו ע"ד המשנ"ב דבשחרית בארץ ישראל שיש ברכת כהנים לכאורה עדיף שלא יתנה, שהרי אם מתנה שתהיה תפילתו נדבה יוצא שהברכת כהנים תהיה לבטלה. ואף בתפילת מנחה לכאורה עדיף שלא יתנה, כיון שאסור לומר קדושה בתפילת רשות [ואף דמבואר במשנ"ב (סימן נה ס"ק סב) שמספק יכול לענות קדיש וקדושה ואין בזה חשש שאומר לבטלה כיון שהם רק פסוקים, ומשמע שאין לחוש שעונה קדושה לבטלה, מ"מ ע"י התנאי הם מפסידים קדושה, וכיון דקיי"ל שיוצאים בדיעבד אפילו באופן שאין שם תשעה שמכוונים, א"כ ע"י התנאי מפסידים שלא מקיימים מצוות קדושה].

ועל כן נראה שנהגו שלא להתנות תנאי זה, משום דאף כשאין עשרה ששומעים יש דין לחזור ולהתפלל, ולכן אין לחוש שתהיה הברכת כהנים ברכה לבטלה, דיש תקנת חז"ל שיחזור ויתפלל כדי להוציא את מי שאינו בקי.

ויסוד זה מצינו בעמק ברכה (תפילה סימן ו) דלדינא לא מעכב שיהיו עשרה שומעים או עונים, והוכיח כן מדברי ההגהות מיימוניות (פרק ח מהלכות תפילה) שפסק שאם אחד עומד באמצע תפילתו ואינו יכול לענות עמהם אפ"ה הוא מצטרף לעשרה לדבר שבקדושה. וכן פסק השו"ע (סימן נה סעיף ד) דאם התחיל אחד מהעשרה להתפלל לבדו ואינו יכול לענות עמהם, או שהוא ישן, אפילו הכי מצטרף עמהם, והיינו משום שאינו מעכב שיהיה עשרה השומעים ועונים אחריו אמן.

אמנם עדיין יש להקשות מלשון הטור והשו"ע (סימן קכד סעיף ד) דכתבו שאם אין ט' המכוונים לברכותיו, קרוב להיות ברכותיו לבטלה, ומשמע שבעינן שיהיו עשרה השומעים ומכוונים לברכתו, וביאר העמק ברכה דהשו"ע כתב כן לרווחא דמילתא לחוש לדעת הראשונים דצריך שיהיו עשרה שומעים והוא דין לעיכובא, וכן מדקדק את הלשון דקרוב להיות ברכותיו לבטלה, והיינו דקרוב להיות אך אינו ממש ברכה לבטלה.

# לסיים מנחה קודם השקיעה

נתבאר כאן בדברי השו"ע שאם השעה דחוקה יתפללו 'מנחה קצרה'. ונראה דכל שלא יכול לגמור את התפילה עד השקיעה חשיב כמי שהשעה דחוקה לו, וכ"כ המשנ"ב בהלכות תפילה (סימן קכד ס"ק ז) דשעת הדחק היינו שלא יוכל לגמור הש"ץ כל י"ח ברכות תוך זמן התפילה.

וכן מבואר במשנ"ב לקמן (סימן רלג ס"ק יד) דלכתחילה צריך כל אדם ליזהר להתפלל קודם שקיעת החמה דוקא, דהיינו שיגמור תפלתו בעוד שלא נתכסה השמש מעינינו, ומוטב להתפלל בזמנה ביחידות מלהתפלל אח"כ בצבור.

ואמנם המשנ"ב (שם) כתב דבדיעבד יוכל לסמוך על דעת המקילים להתפלל אחר שקיעה עד רבע שעה קודם צאת הכוכבים, ומבואר שם בשעה"צ (ס"ק כא) דצירף בזה את דעת רבי יוסי, דס"ל דבין השמשות הוא כהרף עין ואינו מתחיל מיד שנסתלקה החמה, אלא רק כשהכסיף העליון והושווה לתחתון.

אכן הביאו משמיה דהחזו"א (דינים והנהגות פרק ח) שפסק דאם לא יכול לסיים תפילת מנחה לפני השקיעה לא יתחיל להתפלל. ושמעתי שדייק כן מהגמרא בברכות (כו, ב) שמבואר שם שאם נפרש דלדעת רבי יהודה תפילת המנחה עד פלג המנחה היינו עד בכלל, א"כ אין מחלוקת בין רבי יהודה לרבנן ע"ש, ומבואר דלרבנן יכול להתפלל רק עד גמר י"ב שעות ולא יותר ואינו תלוי אם הגיע הלילה. וכן נראה לדינא שכל שרואה שלא יתחיל להתפלל מנחה אם לא יוכל לסיים להתפלל עד השקיעה, ויתפלל ערבית שתיים [וע"ע לקמן בסמוך בעניין התנאי].

# נשיאת כפים ונפילת אפים אחר השקיעה

ולכן נראה דאם התפלל תפילת מנחה בתענית ונמשכה התפילה עד לאחר השקיעה, דהכהן לא ישא את כפיו כיון שיתכן שתפילת מנחה זו אינו עולה לחובה כיון שגומרה אחר השקיעה. [ובלא"ה אם הגיעו לנשיאת כפים לאחר השקיעה, אף בתפילת הנעילה שאפשר להמשיך את התפילה לאחר השקיעה, כבר כתב המשנ"ב (סימן תרכג ס"ק ח) שלא ישאו את כפיהם משום שאין נושאים כפים בלילה, ולעניין נשיאת כפים בבין השמשות מסתפק בשער הציון שם (ס"ק יא) אם מותר לישא כפים, דהרי בשירות בעינן יום ברור ולא ספק יום, ועיין שם שצירף גם דעת רבי יוסי]. ולעניין נפילת אפים אחר השקיעה דעת המשנ"ב (סימן קלא ס"ק יז) דאף שאין נופלים אפים בלילה, בבין השמשות נוהגין ליפול, אכן המנהג בירושלים שלא ליפול כלל אחר השקיעה (עי' הליכות שלמה פרק יג סעיף ד).

# להתפלל מנחה בין השמשות ולהתנות

כתב הביאור הלכה (סימן רלג סעיף א ד"ה דהיינו) בשם הספר סדר זמנים דבדיעבד כשמתפלל אחר שקיעה שיתפלל על תנאי שאם הוא עדיין יום יהיה נחשב לתפלת המנחה והתפלה שיתפלל אחר צה"כ יהיה לשם ערבית, ואם עכשיו הוא לילה יהיה תפלה זאת עולה לו לשם תפלת ערבית, והשניה שיתפלל אח"כ יהיה לתשלומין בשביל מנחה דחובה קודמת לתשלומין.

והדברים צ"ע דמה מועיל תנאי זה דאולי בתחילת תפילתו היה עדיין יום ובאמצע תפילתו נעשה לילה, ואינו יכול לעלות לא למנחה ולא לערבית. וצ"ל דעושים תנאי זה בצירוף שיטת רבי יהודה, היינו דכיון שלדעת רבי יהודה יכול להתפלל ערבית מפלג המנחה ואילך (כמבואר בשו"ע סימן רלג סעיף א), הרי הוא יכול להתנות שאם הוא לא יגמור את תפילתו לפני סוף היום, תיחשב תפילתו כתפילת ערבית כדעת רבי יהודה.

ועדיין יש להעיר דאם מועיל תנאי זה רק בצירוף שיטת רבי יהודה דאפשר להתפלל ערבית כבר מפלג המנחה א"כ קשה שהרי השו"ע (סימן רלג סעיף א) כתב דאפשר לעשות כרבי יהודה, ובלבד שיעשה לעולם כחד מינייהו, ופירש המשנ"ב (ס"ק ו) דאפילו למחר לא יעשה כן, וא"כ אם חלק מהימים הוא נוהג להתפלל מנחה אחר פלג המנחה, שוב לא יוכל לעשות תנאי זה דאין לעשות יום אחד כרבנן ויום לאחריו כרבי יהודה.

ובלא"ה נראה שאין לעשות תנאי זה שהרי מדברי החזו"א הנ"ל שהורה דאין להתפלל באופן שיגמור את התפילה אחר השקיעה, מוכח דלא ניחא ליה בתנאי זה.