טז - בהא דכל דחלוקין לחטאות אין מצטרפין
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / שגגות / הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / קונטרס בענייני שגגות

יום א' י"ז מנ"א תשע"ט

**א**

א] שבת ע"א א', דבעי ר' זירא מר' אסי וכו' קצר וטחן חצי גרוגרת בשגגת שבת וזדון מלאכות וחזר וקצר וטחן חצי גרוגרת בזדון שבת ושגגת מלאכות מהו שיצטרפו, א"ל חלוקין לחטאות ולא מצטרפין, וכל היכא דחלוקין לחטאות לא מצטרפי והתנן וכו' ואמר ר"ל הכא במאי עסקינן כגון שאכלו בב' תמחויין ור' יהושע היא דאמר תמחויין מחלקין וכו', קמ"ל דלקולא לא אמר לחומרא קאמר, והא הכא דחלוקין לחטאות וקא מצטרפי, א"ל וכו' אנן אסיפא מתנינן לה וכו' דא"ר יהושע בין לקולא בין לחומרא וכו'.

והרמב"ן בשבועות כ"ב א' כתב דהעיקר הוא כהך לישנא דתמחויין מחלקין אף לקולא, משום דכל היכא דחלוקין לחטאות אין מצטרפין, עיי"ש.

ב] והנה בטעמא דמ"ד דאף דחלוקין לחטאות מ"מ הן מצטרפין, כתב הר"ן דהוא משום דזיתים שלמים חשובין וראויין להתחלק ומשו"ה מחלקן אפי' חילוק קטן, ומשא"כ בב' חצאי זיתים שמתוך שכל אחד שיעור קטן אינו ענין בפנ"ע ונגרר אחר חבירו ואינו מתחלק ממנו אלא בחילוק גדול.

ובפשוטו בזה עצמו הוא דפליג אידך מ"ד וס"ל דכל דחלוקין לחטאות אף אינם מצטרפין, דס"ל דאין לחלק בין דין החילוק בזיתים שלמים לדין החילוק בב' חצאי זיתים, וכ"ה דבזיתים שלמים מהני חילוק זה לחייב עליהן ב' חטאות, ה"נ מהני לחלקם שלא יצטרפו, וכ"כ האבנ"ז בחו"מ סימן קצ"ב.

ג] והאבנ"ז שם כתב לפ"ז, דלמ"ד דשבתות כגופין, אם כתב אות אחת בשבת זו ואות אחת בשבת אחרת בשגגת שבת ושגגת מלאכות, אינם מצטרפין, דאף דבכה"ג אינם חלוקין לחטאות, לפ"מ דקי"ל דהעלם זה וזה בידו אינו חייב אלא אחת, וה"נ בכה"ג כיון דאיכא גם שגגת שבת ל"מ הא דשבתות כגופין, (ומאידך כיון דאיכא שגגת מלאכות ל"מ הימים שבינתים לחלק),[[1]](#footnote-2) מ"מ לענין לצרפם אזלינן לקולא בתר שגגת מלאכות, ואין מצטרפין.

**ב**

ד] אך הנה האגודת אזוב שגגות אות כ"ג נקט דבכה"ג דכתב אות אחת בשבת זו ואות אחת בשבת זו בשגגת שבת ושגגת מלאכות, ה"ה מצטרפין לחייב, כיון דבכה"ג אינם חלוקין לחטאות, - ונראה מזה דס"ל דהא דאינם מצטרפין בכה"ג דחלוקין לחטאות, הוא בתולדה מהא דחלוקין לחטאות, והיינו דכיון דלענין חיוב חטאות הוי כל מעשה סיבת חיוב לעצמה, (דחלוקין הן לחטאות), ע"כ א"א לצרפן, וע"כ בכה"ג דבפועל אינם חלוקין לחטאות, שפיר הן מצטרפין.

ה] ובחי' הגרז"ס בכריתות י"ז א' האריך לפרש כן, דהא דכל דחלוקין לחטאות אין מצטרפין היינו דאף דמצ"ע ל"מ שינוי השגגות שלא יצטרפו, מ"מ כיון דחלוקין הן לחטאות אינם מצטרפין,[[2]](#footnote-3) וכן נקט האפיקי ים בח"ב סימן ד' ענף ט', והמשנת ר"א בסימן י' סקט"ו.

ועיי"ש שפירשו לפ"ז למה שאמרו בכריתות שם דבכתב אות אחת בשבת זו ואות אחת בשבת זו, דבשגגת מלאכות אין מצטרפין משום דשבתות כגופין דמו, והיינו דאף דל"ה כב' מלאכות ממש, דא"כ אף בשגגת שבת לא היו מצטרפין, מ"מ כיון דבשגגת מלאכות הן חלוקין לחטאות, אינם מצטרפין.[[3]](#footnote-4)

**ג**

ו] ונראה ללמוד לזה, דהנה בשבועות כ"ב א' תניא, שני קונמות מצטרפין שתי שבועות אין מצטרפות, ומפרשינן התם דהא דב' שבועות אין מצטרפות הוא משום דהן חלוקות לחטאות, ובחי' הר"י מיגש שם כתב, ז"ל, שאני שבועות מתוך שחלוקות לחטאות אין מצטרפות וכו', כיון דגופין מוחלקין הן חלוקין הן לחטאות, שאם אכל כזית תאנים וחזר ואכל כזית ענבים בהעלם אחד מתחייב ב' חטאות וכו' אע"פ ששם אחד הן שהרי שניהם בשבועה אחת כללן ונעשו שתיהן איסור אחד, כיון דגופין מוחלקין הם וכו' מתחייב ב' חטאות, כמו שנתחייב מי שאכל חלב ודם בהעלם אחד וכו', וכיון דחלוקין הן לחטאות משו"ה לא מצטרפי, אבל ב' קונמות שאין שם חיוב חטאת כלל אלא מלקות בלבד הוא שמתחייב במזיד, אין שם דרך לומר חלוקין הן ולא מצטרפין, שהרי לענין מזיד אפי' מי שאכל כזית תאנים וחזר ואכל מאותן תאנים עצמן שהוא שם אחד וגוף אחד מתחייב הוא מלקות על כל אכילה ואכילה, וכיון שכן לגבי תאנים וענבים אין כאן דרך לומר דכיון דחלוקין לחטאות לא מצטרפי שהרי אפי' תאנים וענבים חלוקין הן ולא מצטרפי ומתחייב על כל אכילה ואכילה ואפ"ה לענין אצטרופי מצטרפי, עכ"ל, ועמש"נ בזה בסימן י"ד ענף ה'.

ועד"ז מצינו גם בד' הריא"ז בקונט' הראיות בשבועות שם, ז"ל, דלעולם כשאמר אכילה משתיהן עלי מוקמינן לה, ודכוותה גבי שבועות בשנשבע שלא לאכול משתיהן, ושתי שבועות הן וכו', וכן בקונמות נמי ב' נדרים הן, וחייב שתי מלקיות, מיהו אע"ג דחייב שתים, מ"מ שם אחד הן וראויין להצטרף חצי זית מזה וחצי זית מזה, דהא לקמן בסמוך בעינן למימר דאיכא מאן דלית ליה דרב פנחס ואע"פ שמוחלקות לחטאות מצטרפין לכזית הואיל ושם איסור אחד הן, מיהו רב פנחס ס"ל דבודאי קונמות שאין חלוקין לחטאות שהרי אין בהם חיוב קרבן, ואפי' למ"ד יש מעילה בקונמות, הרי ב' קונמות כב' הקדשות הן והנהנה מכמה הקדשות בהעלם אחד אינו חייב אלא קרבן אחד, לפיכך מצטרפין ב' קונמות לכזית בין לקרבן בין למלקות, דאע"ג דחלוקין למלקיות שם איסור אחד הן הואיל ואין חלוקין לחטאות, אבל שבועות שחלוקות לחטאות, חילוק החטאות עושה אותם כב' שמות, ודמו לחלב ודם, שאין מצטרפין חצי זית מזה וחצי זית מזה, עכ"ל.

ז] והנה למש"כ הר"י מיגש והריא"ז דהא דב' קונמות מצטרפין הוא לענין מלקות, הרי ודאי דאף הא דב' שבועות אין מצטרפין הוא אף לענין מלקות, והא דחלוק בזה דין שבועות מדין קונמות, הוא משום דב' שבועות הן חלוקין לחטאות, וע"כ אף אינם מצטרפין למלקות, ומשא"כ ב' קונמות דאין חלוקין זמ"ז, כיון דאין בקונמות חיוב חטאת, שפיר הן מצטרפין למלקות.

והנה אי נימא דהא דכל דחלוקין לחטאות אינם מצטרפין היינו דמאותו הטעם שהן חלוקין לחטאות אף אינם מצטרפין, הרי דאין מקום לחלק בזה בין שבועות לקונמות, והדין נותן דכ"ה דב' שבועות אין מצטרפין, להר"י מיגש משום דהוו גופין מוחלקין, ולהריא"ז משום דהוו ב' שבועות, ה"נ ב' קונמות אין מצטרפין, - ובע"כ מדברי הר"י מיגש והריא"ז דהא דאינם מצטרפין הוא בתולדה מהא דחלוקין הן לחטאות, וע"כ הוא דלענין שבועות דחלוקין הן לחטאות אינם מצטרפין, ולענין קונמות דאינם חלוקין זמ"ז, שפיר הן מצטרפין.[[4]](#footnote-5)

**ד**

ח] והנה בכריתות ט"ז ב' אמרינן דלמ"ד דשבתות כגופין, הרי דאם כתב אות אחת בשבת זו ואות אחת בשבת זו בשגגת מלאכות, אינם מצטרפין.

והעירו בזה, דהרי הא דשבתות כגופין יליף לה ר"א מק"ו מנדה, והיאך ילפינן מינה לקולא דאף לא יצטרפו ב' שבתות.

ולמש"נ נראה, דאמנם אם הא דב' שבתות אינם מצטרפין הוא משום דכגופין דמיין, ל"ה מצינו למילף לה בק"ו מנדה, אך אם הא דב' שבתות אינם מצטרפין הוא בתולדה מהא דחלוקין הן לחטאות, הרי דכיון דילפינן מנדה דחלוקין הן לחטאות, תו ממילא אינם מצטרפין.[[5]](#footnote-6)

**ה**

ט] בכריתות ט"ו א' ת"ר בא עלי' וחזר ובא עלי' וחזר ובא עלי' חייב על כל אחת ואחת דברי ר"א, ודעת רבה שם דאף בקצר וקצר מחייב ר"א על כל אחת ואחת.

והאפיקי ים בח"ב סימן ד' ענף י' כתב דאף דאם קצר וקצר חייב ב' חטאות, וכן אם אכל ב' זיתי חלב בזאח"ז חייב ב' חטאות, מ"מ שפיר מצטרפין ב' חצאי זית דחלב לחיוב, ולא אמרינן בזה דכל דחלוקין לחטאות אין מצטרפין, דדוקא אם חלוקין הן משום שמות או גופין מוחלקין הוא דאינם מצטרפין, עיי"ש.

ובפשוטו הי' נראה דהטעם בזה הוא, דהא דמחייב ר"א ב' חטאות בקצר וקצר, או באוכל ב' זיתי חלב בזאח"ז, הוא משום דס"ל דל"ב חילוק כלל לחטאת, וכל שעשה ב' איסורים חייב ב' חטאות, וע"כ ל"ש בזה הא דכל דחלוקין הן לחטאות אין מצטרפין, שהרי אין חילוק ביניהם לחטאת, אלא דאף בלא חילוק הוא חייב ב' חטאות.

י] אמנם הנה בסימן י' נתבאר שנחלקו בזה הראשונים, ודעת רש"י דהא דמחייב ר"א בקצר וקצר, הוא משום דהמעשים מחלקין לחטאת, עיי"ש, ולפ"ז תיקשי דמ"ט לא אמרינן בזה דכל דחלוקין לחטאות אין מצטרפין.

וצ"ל דרק לדעת רבנן דבעינן חילוק גמור כדי לחייב ב' חטאות, הרי דכל דחלוקין הן לחטאת משום דיש חילוק גמור ביניהם, אף אינם מצטרפין, אך ר"א דס"ל דסגי בחילוק המעשים, הוא משום דס"ל דכדי לחייב ב' חטאות ל"ב שיהא חילוק גמור ביניהם, אלא כל שיש חילוק כ"ד ביניהם ול"ה עשי' אחת ממש, חייב ב' חטאות, וכיון דאי"ז חילוק גמור, אי"ז גורם שלא יצטרפו.[[6]](#footnote-7)

**ו**

יא] בחולין פ"ג א' מוקמינן להא דתניא דאכל ב' גידין מב' ירכות מב' בהמות סופג שמונים, ר' יהודה אומר אינו סופג אלא ארבעים, דאיירי בדלית בי' כזית, ות"ק ס"ל דגיד הוי ברי' וחייבין על אכילתו אף כשאין בו כזית, ור' יהודה ס"ל דאין חייבין על אכילתו אלא כשיש בו כזית, ובפירש"י שם כתב, ז"ל, ואית דמפרשי דלית ביה כזית בחד מינייהו אלא בתרוייהו, ואין נראה בעיני שיהו ב' התראות מצטרפות וכו', עכ"ל.

ובד' הרמב"ן משמע דפירש בדבריו דהיינו, דאם ליכא כזית אלא בשניהם יחד, הרי דכיון דאיירי בזאח"ז ובב' התראות, ל"ה מחייב ר' יהודה כלל, דאין ב' הגידין מצטרפין לחייבו, כיון דהתראות מחלקות,[[7]](#footnote-8) וכ"כ המאירי בשם יש מי שאומר, והרמב"ן נחלק ע"ז דמשום התראות שהם שנים אינו מפסיד צירוף אכילתו, וכ"כ הרשב"א, וכ"כ המאירי בשם גדולי המפרשים.

יב] והנה הקה"י בחולין סימן כ"ה סק"ד כתב בטעם הסוברים דב' התראות אין מצטרפין לחיוב, דהוא למש"כ הר"ן בנדרים י"ז א' דהתראות מחלקות המעשים אף לענין תנאי דנזירות, וע"כ ה"ז מחלק המעשים אף שלא יצטרפו לכזית.

אך הנה כבר נתבאר בסימן ו' דמש"כ הר"ן דהתראות מחלקות המעשים לענין תנאי דנזירות, לאו היינו דבלא חילוק ההתראות הו"ל אכילה אחת ממש, וע"י חילוק ההתראות נעשו כב' אכילות, דודאי דאף בלא חילוק ההתראות אי"ז אכילה אחת ממש, וכדחזינן מהא דבנודע וחזר ונודע חייב ב' חטאות, ואך דהן מצורפין להתחייב עליהן מלקות אחד וקרבן אחד, - והא דלענין תנאי דנזירות ג"כ בעינן לחילוק התראות, הוא משום דענין התנאי התם שהוא שקיבל על עצמו שלא לאכול, ואם יעבור על תנאו ויאכל יחול עליו נזירות, וכאשר כ"ה מבו' בד' הר"ן שם, וע"כ הוא דאמרינן דכל שהוא בהתראה אחת, ובדיני התורה אינו חייב בכה"ג אלא אחת, הרי דה"נ במה שחייב עצמו כשעובר על התנאי, אינו חייב אלא אחת.

ולפ"ז נמצא דהא דהתראות מחלקות הוא במסוים לענין לחייב עליהן ב' מלקיות, ושפיר י"ל דל"מ ההתראות לחלק שלא יצטרפו לכזית.

יג] ובדעת הסוברים דמהני חילוק התראות שלא יצטרפו לכזית, נראה דהוא ע"ד הא דכל דחלוקין לחטאות אין מצטרפין, וה"נ כיון דב' התראות חלוקין הן למלקיות, אף אינם מצטרפין.

ובדעת הרמב"ן ודעימי' דאף דהן חלוקין למלקיות מ"מ הן מצטרפין, י"ל דהוא משום דהך דינא דכל דחלוקין הן אינם מצטרפין, הוא רק היכא דחלוקין הן לחטאות, אך הא דחלוקין הן למלקיות אי"ז מועיל שלא יצטרפו, וכאשר כ"ה מבו' בד' הריא"ז בשבועות כ"ב א', ונת' לעיל סק"ז ובהערה שם.

יד] וי"ל עוד בזה, דהא דב' התראות מצטרפין לחייב, הוא משום דהחצי השני נאכל גם בהתראה הראשונה, ומה דנוספה עוד התראה אי"ז מגרע, - והיינו דל"מ חילוק התראות אלא לענין לחייב ב' מלקיות, דכיון דהמעשה השני יש עליו התראה בפנ"ע, מצינו לחייב עליו כמעשה בפנ"ע, אך מאידך הרי כיון דנעשה גם בהתראה הראשונה, מצינו לחשבם כמעשה אחד, וע"כ שפיר הן מצטרפין לחייב.

טו] ועד"ז נראה במשה"ק הישועות מלכו בפ"א מאיסו"ב ה"א על מש"כ התורי"ד בקידושין ע"ז ב' דאם תלש חלב מה' בהמות יש בזה לחילוק גופין, אף דבשעת עשיית האיסור כבר אי"ז בע"ח, מהא דתניא במעילה ט"ז א' דחצי זית מפרה וחצי זית מגמל בין בחיי' ובין במיתתה מצטרפין, והיינו בין בחיי שניהם ובין במיתת שניהם, (דחיי זה ומיתת זה אין מצטרפין כדתניא ברישא), ואי נימא דבאבר מן החי ובשר מן החי איכא חילוק גופין, היאך הן מצטפרין, הרי כל דחלוקין לחטאות אין מצטרפין, ועמש"כ בזה האפיקי ים בח"ב סימן ו'.[[8]](#footnote-9)

וי"ל בזה, דכיון דבאכל חלב מב' בהמות שחוטות ליכא חילוק גופין, הרי דכל הא דכשתלש מהן בחייהן ואכל איכא חילוק גופין, היינו דבכה"ג יש צד חילוק ביניהם, וסגי בהכי לחייב ב' מלקיות, אך גם בכה"ג יצטרפו לכזית, דלא גרע היכא שתלש מהן בחייהן ואכל מהיכא שאכל מב' בהמות שחוטות דהן מצטרפין לכזית, וע"כ שפיר מצטרפין אבר מן החי ובשר מן החי מב' בהמות לכזית, ואכתי צ"ע בזה.

1. אך הפנ"י לעיל ע' ב' נקט דבכה"ג הוא חייב לכו"ע על כל שבת ושבת, וזה מתפרש למש"כ התוס' שם דהא דהעלם זה וזה בידו אינו חייב אלא אחת, הוא משום דשגגת שבת עיקר, - והראש יוסף לעיל ס"ז ב' נקט דלמ"ד דשבתות כגופין הוא חייב בכה"ג על כל שבת ושבת, דמשום שגגת שבת הוו הימים שבינתים ידיעה לחלק, ומשום שגגת מלאכות הוו השבתות כגופין, ולמ"ד דשבתות לאו כגופין אינו חייב אלא אחת, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-2)
2. ועיי"ש שכתב דר' זירא דמיבע"ל אם הן מצטרפין, אי"ז מכח הא דחלוקין הן לחטאות, שהרי איהו לא ס"ל להך מילתא דכל דחלוקין לחטאות אין מצטרפין, וכדפריך עלה מהא דתמחויין מחלקין לחומרא ולא לקולא, אלא משום די"ל דמצ"ע אין מצטרפין כיון דב' שגגות הן, אך ר' ירמי' שהשיב דחלוקין לחטאות ואין מצטרפין היינו דלעולם מצ"ע הם ראויין להצטרף, ואך דכיון דחלוקין הן לחטאות אינם מצטרפין. [↑](#footnote-ref-3)
3. אך אי"ז במשמעות ל' רש"י בכריתות שם ד"ה והא דתני שכתב דהא דפטור הוא משום דהוי כעושה ב' חצאי מלאכות שאינן דומות זל"ז בהעלם אחד, וכתב עוד בד"ה אלא באחת על האריג דהוי כחורש חצי שיעור וזורע חצי שיעור, ולדרך זו הרי הא דפטרינן בזה הוא משום דכל דחלוקין לחטאות אין מצטרפין, ול"ד להא דפטרינן בעושה ב' חצאי מלאכות דהוא משום דלא שייך בזה צירוף כלל.

   והראש יוסף לעיל ע' ב' נסתפק בגונא ששכח עיקר שבת וכתב אות אחת בשבת זו ואות אחת בשבת זו, די"ל דאינם מצטרפין, אף דבכה"ג אינם חלוקין לחטאות, ומשום דאף בזה הי' ראוי לחייב על כל שבת ושבת, לדעת התוס' דהא דימים שבינתים הוו ידיעה לחלק הוא מגזה"כ, ואף דילפינן מקרא דאין ימים שבינתים מחלקין, אין לך בו אלא חידושו, ואף דאין ימים שבינתים מחלקין לחייבו ב', מ"מ הן מחלקין שלא להצטרף לחיוב, - אך אי נימא דמה שאמרו בכריתות דאין מצטרפין הוא בתולדה מהא דחלוקין לחטאות, הרי דכיון דבשוכח עיקר שבת אינם חלוקין לחטאות, שפיר הן מצטרפין. [↑](#footnote-ref-4)
4. ומה"ט מבו' בד' הר"י מיגש, דאם אף לענין מלקות הוה בעינן לחילוק גופין, לא היו ב' קונמות מצטרפין, ורק משום דלענין מלקות ל"ב לחילוק גופין, דבלא"ה הוא מתחייב מלקות על כל אכילה ואכילה, הוא דב' קונמות מצטרפין, והיינו דאם לענין מלקות הוה בעינן לחילוק גופין, הי' בזה לדינא דכל דחלוקין הן אינם מצטרפין, ורק משום דלענין מלקות ל"ב לחילוק גופין, ואין חילוק גופין מועיל בזה כלום, ע"כ הן מצטרפין.

   אך בד' הריא"ז מבו' דאף דס"ל דגם לענין מלקות בעינן לחילוק הקונמות, מ"מ שפיר הן מצטרפין, דכל הא דינא דכל דחלוקין הן אינם מצטרפין הוא רק היכא דחלוקין הן לחטאות, דמכח זה הוא דחשבינן להו כב' שמות, אך כל דאינם חלוקין לחטאות, אף דחלוקין הן למלקות, ל"מ זה לחשבן כב' שמות, ושפיר הן מצטרפין, - ולמש"נ בסימן י"ד סקי"א בהערה י"ל דלא פליגי הר"י מיגש והריא"ז, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-5)
5. אך העירו בזה, דלדעת רבה בכריתות ט"ו א' דלר"א אף אם קצר וקצר בהעלם אחד חייב ב' חטאות, הרי נמצא דלדידי' לענין לחייב ב' חטאות ל"ב להא דשבתות כגופין דמי, וא"כ ל"ש בזה דינא דכל דחלוקין לחטאות אין מצטרפין, ועוד, דכיון דכל הנפ"מ בהא דשבתות כגופין הוא לקולא שלא יצטרפו ב' שבתות, לא מצינו למילף לה בק"ו מנדה, ומשמעות הגמ' בכריתות י"ז א' דלדעת רבה פטר ר"א גופי' בכותב ב' אותיות בב' שבתות, וכמו שאמרו שם דלדעת רבה ר"ג כר"א ס"ל דשבתות כגופין, ודנו במה פליג עלי', והרי דר"א גופי' פטר בכותב ב' אותיות בב' שבתות מכח הא דשבתות כגופין דמי, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-6)
6. ויש להוסיף טעם בזה, דהנה נתבאר בסימן י"ג סקכ"ה בדעת הרא"ש, דבחילוק גופין דאינו מועיל לענין קרבן אלא לענין מלקות, לי"ב לדינא דכל דחלוקין אין מצטרפין, והן מצטרפין אף לענין מלקות, כיון דאינו חילוק גמור, וכדחזינן דאינו מועיל לחלק לענין קרבן דההעלמה מצרפתן, - וי"ל דעד"ז הוא לדעת ר"א דס"ל דחילוק המעשים מועיל אף לענין קרבן, ולדידי' דמי דין החילוק דבעינן למלקות לדין החילוק דבעינן לקרבן, וכמש"נ בסימן ז' סקי"א בהערה, דאי"ז חילוק גמור, ואם הי' מודה להא דההעלמה מצרפת, ל"ה סגי בחילוק זה, וע"כ אי"ז מועיל שלא יצטרפו. [↑](#footnote-ref-7)
7. אך התוס' הרא"ש שם פירש לדבריו בע"א, דכיון דאכלן בתוך כדא"פ הו"ל כאכלן בב"א ומ"ט דרבנן דסופג שמונים, ועמש"נ בזה בסימן י"א, ועמש"נ שם בהערה ב' במש"כ הראש יוסף דמשמעות ל' רש"י הוא כפי' התוס' הרא"ש. [↑](#footnote-ref-8)
8. ואין לישב למש"כ הר"י מיגש דלענין מלקות ל"מ חילוק גופין ותמחויין שלא יצטרפו, דלדעת התורי"ד דמהני חילוק גופין דמכח זה הוא חייב כמה מלקיות, הדין נותן דאף לא יצטרפו, - אך י"ל כמש"נ לעיל מד' הריא"ז דרק הא דחלוקין הן לחטאות מהני שלא יצטרפו, אך הא דחלוקין הן למלקיות ל"מ שלא יצטרפו. [↑](#footnote-ref-9)