33 פסולי שחיטה במיעוט קנה ובמיעוט ושט
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / חולין

אור ליום ועש"ק ויחי ט"ו טבת תשע"ז

**א**

א] חולין ד"ל: החליד במיעוט סימנים מהו, ופירש"י, ז"ל, החליד במיעוט סימנים לאחר ששחט רובו בהכשר, מי אמרינן הא אישתחיט שפיר ברוב סימנים, או"ד כולה חדא שחיטה היא ואית בה חלדה, ובמיעוט קמא פשיטא לן דנבילה ודאי, עכ"ל.

והנה במש"כ רש"י דבמיעוט קמא פשיטא לן דנבילה ודאי, נחלקו רבוותא, דהנה בד' התבו"ש בסימן כ"ג סק"ט נראה שפירש דדבריו קיימי על מיעו"ק דושט, וכ"כ התפארת יעקב בסוגיין, והיד יהודה בסימן כ"ג סקי"ב.

אך הנה הביה"ל בח"ג סימן כ"ו סוסק"א כתב לדקדק מד' רש"י דאף במיעו"ק דקנה פסול, דרק בפסול שהי' חילק הכא ולקמן ל"ב א' בין מיעו"ק דקנה למיעו"ק דושט.

וכבר נחלקו בזה הראשונים, דבד' הראבי"ה סימן אלף פ"ו משמע שנקט בדעת רש"י דאין פסולי שחיטה פוסלין במיעו"ק דקנה, אך הרי"ד בפסקיו בסוגיין ובס' המכריע סימן ה' פירש בד' רש"י דחלדה פוסלת אף במיעו"ק דקנה,[[1]](#footnote-2) וכן משמע קצת בסה"ת הל' שחיטה סו"ס ה'.[[2]](#footnote-3)

ב] ועיקר הך מילתא דחלדה פוסלת אף במיעו"ק דקנה, כ"נ גם בד' הרא"ש בסוגיין בשם ר"ת, דהאיבעיא דהחליד במיעוט סימנים היא כשתחב הסכין תחת מיעוט קמא ושחטו מלמטה למעלה ואח"כ שחט את הרוב כדרכו, ובאיבעיא דשהה במיעוט סימנים פירש דהוא במיעוט קמא "דושט" וכו', וממה שסתם באיבעיא דהחליד במיעוט סימנים וכתב דהוא במיעוט קמא, ולא כתב דהוא דוקא בושט, משמע דאיירי אף במיעו"ק דקנה, וזה כד' הרא"ש שבתשו' הרשב"א, שנקט דפסולי שחיטה פוסלין אף במיעו"ק דקנה.

ג] ובטעם הסוברים דפסולי שחיטה פוסלין במיעו"ק דקנה, נראה דהוא משום דאף דאם הי' חצי קנה פגום ושחט והשלים לרוב כשר, מ"מ לאו היינו דכל עיקר השחיטה היא במה שהושלם הרוב, דודאי היתר השחיטה הוא מכח מה דכל הרוב שחוט, וכאשר כן חזינן מהא דאיכא למ"ד דבעינן שחיטה מפורעת, ובעינן שיהא שחיטת רוב הקנה יחד, והרי דהיתר השחיטה הוא ע"י הא דכל הרוב שחוט,[[3]](#footnote-4) ואך דלהכשר השחיטה סגי במה דעביד מעשה שחיטה על השלמת הרוב, אך מ"מ כיון דהחפצא דשחיטה הוא במה דכל הרוב שחוט, ע"כ שפיר י"ל דיש תורת מעשה שחיטה אף על תחילת שחיטת הקנה, וכל שנעשה בפסול, נפסלה כל השחיטה.

**ב**

ד] והנה לדעת הסוברים דחלדה פוסלת במיעו"ק דקנה, צ"ע דמ"ש משהי' דאינה פוסלת במיעו"ק דקנה, וכמש"כ רש"י בסוגיין ולקמן דל"ב., וכאשר כן תניא להדיא לעיל דכ"ט..[[4]](#footnote-5)

והב"י בסימן כ"ד כתב בשם שחיטות אשכנזיות, ז"ל, אפי' למ"ד דשהי' כשרה במיעו"ק דקנה, אפ"ה דרסה אסורה, לפי שנעשה הפסול בשעת שחיטה ובמעשה שחיטה, אבל שהי' כיון ששהה אזיל לי' מעשה קמא והוי כמו מצא חצי קנה פגום, עכ"ל.

ולכאו' המכוון בזה, דאף דפסולי שחיטה פוסלין אף במיעו"ק דקנה, הרי כ"ז הוא כשעשה בו מעשה שחיטה והוא מכלל עיקר השחיטה, וע"כ כל ששהה ונתחלק המעשה הראשון מעיקר השחיטה, אינו מכלל השחיטה, ואין פוסלין בו פסול שחיטה.

ה] וצ"ע אם זה מתישב בד' רש"י שפירש להאיבעיא דשהה במיעוט סימנים דהוא כששהה במיעוט בתרא, והרי כל מה דיש לפסול בפסולי שחיטה במיעוט בתרא, הוא משום דהוי זה מכלל השחיטה, ואם אמרינן דאף דפסולי שחיטה פוסלין במיעו"ק דקנה, מ"מ שהי' אינה פוסלת משום דעי"ז אזיל לי' מעשה קמא ואינו מכלל השחיטה, הי' לנו לומר כן גם בשהי' במיעוט בתרא, דע"י דשהה נתחלק מעשה זה מן השחיטה, ואינו מכלל השחיטה, וי"ל.

**ג**

ו] עוד יש להעיר בזה, דהנה לכאו' לפ"ז הא דשהי' פוסלת במיעו"ק דושט, ולא אמרינן דכיון דשהה אזיל לי' מעשה קמא, היינו משום דאף דאזיל לי' מעשה קמא, ואי"ז מועיל לפסול את כל השחיטה, מ"מ כיון דאזיל לי' מעשה קמא, הו"ל ככל נקובת הושט דהויא נבילה או טריפה.[[5]](#footnote-6)

ויש לפרש עוד בזה, לפ"מ שצידד הגרע"א בגליון סימן כ"ז בסו"ד, דאף דבקנה סגי להכשר שחיטה בהשלמת הרוב, מ"מ בושט לא סגי בהשלמת הרוב, וע"כ אף לדעת הסוברים דנקובת הושט הויא טריפה, מ"מ כל ששחט במקום חתך הויא נבילה, כיון שלא שחט את כל הרוב, עיי"ש, ולפ"ז י"ל דע"כ לא מצינו להכשיר מכח הא דאזיל לי' מעשה קמא ואינו מכלל השחיטה, דא"כ ה"ה פסולה משום דלא שחט את כל הרוב, - וגם י"ל, דכל הא דאמרינן דע"י דשהה אזיל לי' מעשה קמא, הוא רק בקנה, דל"ב שיעשה מעשה שחיטה על המיעוט קמא, ובזה הוא דאמרינן דכל דשהה אחר שחיטת המיעוט לא חזינן לשחיטת המיעוט כמעשה שחיטה, אך בושט דבעינן דיעשה מעשה שחיטה על המיעוט קמא, הרי דאף אם שהה אחר שחיטת המיעוט, חזינן לשחיטת המיעוט כמעשה שחיטה.

ז] ונפ"מ בין ב' הדרכים הוא לדעת הסוברים דנקובת הושט הויא טריפה, אם ה"נ כששהה אחר שחיטת מיעוט ושט ל"ה אלא טריפה, או דבכה"ג הויא נבילה, דלדרך קמא דלעולם אף כששהה אחר שחיטת מיעוט ושט אמרינן דאזיל לי' מעשה קמא ואינו מכלל השחיטה, ואך דמ"מ הו"ל ככל נקובת הושט, הרי דל"ה אלא טריפה, אך לדרך בתרא אף דנקובת הושט הוי טריפה, מ"מ בכה"ג ששהה אחר שחיטת מיעוט ושט הו"ל נבילה.

ח] אמנם צ"ע אם ב' דרכים אלו מתישבים בד' ר"ת, דהנה בספר הישר לר"ת סימן תמ"ג פירש באיבעיא דשהה במיעוט סימנים, ז"ל, כגון ששחט מיעוט ושט ושהה כשיעור שהי' וחזר ושחט הרוב מהו, כיון שבתורת שחיטה הוא ולא הפסיק שחיטתו לא גמירי שהי' במיעוט דמנבלא בי' כגון בין סימן לסימן וכו', אבל במידי דמטרפא בי' כגון ושט דהוי כנקובת הדקין טריפה ולא נבילה ולא גמירי שהי', וטריפה נמי ל"ה דבדרך שחיטה קעביד, כ"ה דל"ה שהי' בעור לענין מום בקדשים, או לא אפי' במידי דמיטרפא גמירי שהי', עכ"ל.

ומבו' בד' ר"ת, דאף אם לא גמירי שהי' במידי דמיטרפא בי', מ"מ נתחלק מעשה זה מן השחיטה ואינו מכלל השחיטה, וע"כ הי' בדין דתהא טריפה, וכל הא דל"ה טריפה, הוא משום דנעשה זה בדרך שחיטה, ודמי להא דבשחיטת קדשים אין הבהמה נעשית בע"מ בחתיכת העור.[[6]](#footnote-7)

ט] ובפשוטו מבו' לפ"ז מד' ר"ת, דלקיום דין שחיטה בושט סגי בהשלמת הרוב, ול"ב שיעשה מעשה שחיטה על כל הרוב, שהרי להצד דלא גמירי שהי' במידי דמיטרפא בי', מהניא השחיטה, אף דאזיל לי' מעשה קמא ואינו מכלל השחיטה, שהרי חזינן דאלמלי הך דינא דכל שנעשה בדרך שחיטה ל"ה טריפה, הוה חשבינן לה כנקובת הושט דטריפה, והרי דמעשה השחיטה דמיעוט קמא דהושט, אינו מכלל השחיטה.[[7]](#footnote-8)

ולפ"ז תיקשי לדעת ר"ת דאי נימא דכל פסולי שחיטה פוסלין במיעו"ק דקנה, וכמו שנקט הרא"ש בדעתו, והא דשהי' אינה פוסלת במיעו"ק דקנה הוא משום דאזיל לי' מעשה קמא, א"כ מ"ט היא פוסלת במיעו"ק דושט, - ואין לומר דהוא משום דע"י דאזיל לי' מעשה קמא הו"ל נקובת הושט דטריפה, שהרי לפ"ד ר"ת לא מטרפא עי"ז כיון דהוי בדרך שחיטה, - וגם אין לומר דהוא משום דבושט בעינן לשחוט את כל הרוב, שהרי בד' ר"ת מבו' דל"ב לשחוט את כל הרוב, וכנ"ל.

י] ובאמת דבד' ר"ת מבו' להדיא, דהצד דאיכא פסול שהי' במיעו"ק דושט, אי"ז משום דאזיל לי' מעשה קמא, אלא הוא משום דמכח השהי' נפסלה כל השחיטה, - שהרי לפי דבריו זהו דמיבע"ל אם נאמר פסול שהי' במידי דמיטרפא בי', והרי אף להצד דלא נאמר בזה פסול שהי', מ"מ אי"ז מצטרף לשחיטה, וכנ"ל, והרי דהצד דאיכא פסול שהי', הוא דמכח השהי' נפסלה כל השחיטה, - וצ"ע דמ"ש ממיעו"ק דקנה דאין פוסל בו שהי', אף דשאר פסולי שחיטה פוסלין בו.

**ד**

יא] והנה בעיקר מש"כ ר"ת לפרש בהאיבעיא דשהה במיעוט סימנים, דהוא אם שהי' פוסלת במיעו"ק דושט, או דלא גמירי שהי' אלא במידי דמינבלא בי', יש להעיר, דלענין החליד במיעוט סימנים פירש ר"ת בע"א, דמיבע"ל אם פוסל חלדה תחת מיעוט סימנים, ומ"ט לא פירש גם בזה דהאיבעיא היא אם גמירי חלדה אף במידי דמיטרפא בי'.[[8]](#footnote-9)

והיד יהודה בסימן כ"ד סקט"ו כתב לפרש בזה, דהוא משום דבחלדה דהוי מעשה שחיטה פסול, ודאי דה"ז פוסל אף במיעו"ק דושט, דכיון דמעשה זה פסול, הו"ל ככל נקובת הושט, ורק בשהי' דמעשה השחיטה נעשה בהכשר, ובאנו לפסול משום השהי', הרי דבזה י"ל דלא גמירי לפסול זה אלא במידי דמינבלא בי', עכ"ד.

יב] אמנם הנה אי"ז מתישב בד' ר"ת גופי' דס"ל דאף אם ניקב את הושט בדרך שחיטה לא מיטרפא בהכי, וע"כ אם הכניס את הסכין בתוך הושט וכו', לא מיפסלא משום נקובת הושט, וא"כ הרי אין לפסול בהחליד במיעוט ושט, משום דמעשה זה נעשה בפסול והויא כנקובת הושט, דלא גרע החליד במיעוט ושט, מהיכא דניקב את הושט בדרך שחיטה דלא מיטרפא בהכי.

ובע"כ מד' ר"ת, דהא דפסלינן בהחליד במיעוט ושט, הוא משום דכל שנעשה מקצת מן השחיטה בחלדה, נפסלה כל השחיטה, וע"כ הוא דגרע מהיכא דניקב את הושט בדרך שחיטה דלא מיטרפא בהכי.[[9]](#footnote-10)

ולפ"ז הרי שפיר הי' מקום לפרש, דכ"ה דמיבע"ל בשהה במיעוט סימנים אם גמירי שהי' במידי דלא מנבלא בי', ה"נ מיבע"ל בהחליד במיעוט סימנים אם גמירי חלדה במידי דלא מנבלא בי', - דאף דודאי דאף במידי דלא מנבלא בי', אין הכשר שחיטה על חלדה, הרי לא סגי בזה לפסול, דלא גרע מניקב את הושט דרך שחיטה דכשרה, אלא באנו לפסול, משום דע"י שנעשה מקצת מן השחיטה בחלדה נפסל כל השחיטה, ובזה שפיר יש מקום להסתפק דשמא לא גמירי להך פסולא במידי דלא מנבלא בי', - והדק"ל דמ"ט לא פירש ר"ת להאיבעיא דהחליד במיעוט סימנים דמיבע"ל אם חלדה פוסלת במיעו"ק דושט, כמו שפירש להאיבעיא דשהה במיעוט סימנים, וי"ל.

**ה**

יג] והנה בספה"י לר"ת שם כתב, דלהצד דאין שהי' פוסלת במיעו"ק דושט, אין שהי' פוסלת בעוף כלל, והביאוהו התוס' והרא"ש.

והאמרי משה בסימן ב' הק', דאף להצד דאין שהי' פוסלת במיעו"ק דושט, משום דלא מנבלא בי', מ"מ שפיר משכח"ל פסול שהי' בעוף לדעת ר' יהודה דמכשיר בשחט הגרים ושחט, וכל ששחט שליש והגרים שליש ושהה אח"כ, הרי כבר הוי מידי דמנבלא בי', ויש בזה לפסול שהי', וקשיא כן טפי ע"ד הרא"ש שנקט לעיקר לעיל בפ"ק דקי"ל כדעת רב יהודה, ובפירקין הביא לד' ר"ת דלהצד דאין שהי' פוסלת במיעו"ק דושט, אין שהי' פוסלת בעוף כלל.[[10]](#footnote-11)

יד] ועד"ז הק' האור גדול במש"כ התוס', דבקנה בעוף אין שהי' פוסלת כלל, וכ"כ הרמב"ם בפ"ג משחיטה, וקשיא דלדעת רב יהודה שפסק הרמב"ם כוותי' משכח"ל פסול שהי' בעוף כששהה אחר ששחט שליש והגרים שליש.[[11]](#footnote-12)

טו] והביה"ל בח"ב סימן כ"ד סק"ד כתב לדון דמשכח"ל עוד, אי נימא דלמ"ד דבעינן שחיטה מפורעת, אם שחט תחילה בב' וג' מקומות, ואח"כ צירפם יחד שפיר דמי, ובכה"ג שפיר משכח"ל פסול שהי' בעוף בקנה, וה"ז פוסל אף להצד דאין שהי' פוסלת אלא במידי דמנבלא בי', והראש יוסף לקמן דל"ב. כתב בד' התוס' דבאמת לא כתבו דלא משכח"ל שהי' בעוף, אלא לדעת רב דל"ב שחיטה מפורעת, (אך דבריו לא קיימי לדעת השאילתות בדין שחיטה מפורעת, אלא לדעת רש"י).

טז] והביה"ל שם סק"ו הק' ע"ד ר"ת, דמ"ט לא פשיט לאיבעיא זו מהא דס"ל לר"ע לקמן דל"ב. דפסוקת הגרגרת הוא טריפה ולא רק נבלה, ולדידי' הרי לעולם פסול שהי' הוא במידי דמיטרפא בי', שהרי אף בין סימן לסימן אינו רק טריפה, ומדר"ע נשמע לרבנן, ועיי"ש מש"כ בזה.[[12]](#footnote-13)

**ו**

יז] והנה מעיקר ד' ר"ת, שכתב דאף אם לא גמירי פסול שהי' במידי דמיטרפא בי', מ"מ אין מעשה זה מצטרף לשחיטה, וע"כ הי' בדין דתהא טריפה בנקיבת הושט, וכל הא דל"ה טריפה הוא משום דדינא הוא דאינה נעשית טריפה בנקיבת הושט דרך שחיטה, מבו' דהא דשהי' מועלת לחלק את המעשים, ודאין המעשה הראשון מצטרף לשחיטה, הוא אף בלא פסולא דשהי'.[[13]](#footnote-14)

ועד"ז מצינו בד' הרא"ה שבשטמ"ק לעיל ד"כ., דשהי' פוסלת במליקה משום דכבר נטרפה בחתיכת השדרה ומפרקת או בחתיכת מיעוט ושט, ותו ל"מ להכשירה, וכ"כ הר"ן שם, ומשמעות דבריהם, דאף דכל פסולי שחיטה לא נאמרו במליקה, מ"מ שהי' פוסלת בזה מסברא, משום דאין המעשה הראשון מצטרף למליקה, וע"כ הו"ל טריפה, ולא ס"ל כד' ר"ת, דאף אם נתחלק המעשה הראשון ע"י השהי', מ"מ כיון דהוי זה בדרך שחיטה לא מיטרפא בהכי, (וגם בד' רש"י לעיל ד"כ: ד"ה וכי, ולקמן דל"ב. ד"ה שהה, מבו' דפליג בזה ע"ד ר"ת, ואכמ"ל).

יח] והאמרי משה בסימן ב' והנאות יעקב בסימן י"ז הקשו, דא"כ למאי הלכתא בעינן לההלכתא דשהי', הרי בלא"ה יש לפסול משום דאזיל לי' מעשה קמא ואינו מכלל השחיטה, עיי"ש בדבריהם.

ויש שכתבו דנפ"מ בזה לדינא דשהיות מצטרפות, דליכא בזה לדין הפסק, וכן נפ"מ בזה לדין שהי' במיעוט בתרא, דהצד דה"ז פוסל הוא רק מכח ההלכתא דשהי' פוסלת, - אך לא נתישב בזה עיקר הקו', שהרי לקמן דל"ב. מיבע"ל בדינים אלו, ותיקשי דלהצד דאין שהיות מצטרפות ודאין שהי' פוסלת במיעוט בתרא, מ"ט בעינן לההלכתא דשהי' פוסלת.[[14]](#footnote-15)

יט] ובנאות יעקב שם כתב לישב בדעת הרא"ה, די"ל דס"ל דנקובת הושט הויא טריפה, ומכח פסול שהי' הו"ל נבילה, וכאשר כ"ה מבו' בפשוטו בל' ר"ת בספר הישר שם, דאף דנקובת הושט הויא טריפה, מ"מ כל ששהה אחר מיעוט קמא דושט הויא נבילה, והביאוהו המכריע בסימן ה' והאו"ז בסימן שע"ח.

אך אי"ז מתישב בד' הר"ן שהביא לד' הרא"ה, ואיהו גופי' כתב לעיל ד"כ: דנקובת הושט הויא נבילה, עיי"ש, - וגם לא נתישבו בזה ד' ר"ת שפירש דמיבע"ל אם שהי' פוסלת במיעו"ק דושט, ותיקשי דלהצד דאין שהי' פוסלת במיעו"ק דושט, מ"ט בעינן לההלכתא דשהי', ותיפו"ל משום דאזיל לי' מעשה קמא ואינו מכלל השחיטה.[[15]](#footnote-16)

**ז**

כ] ונראה לישב, דהנה בעיקר ד' ר"ת דמיבע"ל דילמא לא גמירי שהי' אלא במידי דמנבלא בי', מבו' בד' הגרע"א בגל' יו"ד סימן כ"ז שפירש דהיינו דמיבע"ל דכיון דאף אם יהא בזה פסול שהי' ל"ה אלא טריפה, ע"כ לא גמירי בה פסול שהי', ועיי"ש דבפי' קמא כתב דהיינו דאף שהשלים שחיטתו במקום זה עצמו, מ"מ גם אם הי' פסול שהי' ל"ה אלא טריפה, ובפי' בתרא כתב דהוא רק משום דאם הי' שוחט מתחת מקום זה, ל"ה אלא טריפה, (אך כשהמשיך ושחט במקום זה עצמו, אם איכא פסול שהי' הו"ל נבילה, משום דלא שחט את כל הרוב).

אך הנה בד' ר"ת שלפנינו בספר הישר סימן תמ"ג מבו' דאף אם לא גמירי פסול שהי' במידי דמיטרפא בי', מ"מ הי' בדין דתהא טריפה, ואך דל"ה טריפה משום דנעשה הנקב בדרך שחיטה, ולפ"ז נראה לכאו' דלהצד דגמירי בה שהי' הו"ל נבילה, וכאשר כ"ה מבו' בפשוטו בהמש"ד ר"ת שם שכתב דנקובת הושט טריפה אם לא ע"י שהיית מקצת סימנים בתורת שחיטה, ונמצא דאם הי' בזה פסול שהי' היתה נעשית נבילה,[[16]](#footnote-17) - ולפ"ז צ"ב דמ"ט מיבע"ל דלא גמירי בזה פסול שהי'.

**ח**

כא] ונראה לדון בזה, דהנה הגרע"א שם הוכיח מד' ר"ת אלו דנקובת הושט ל"ה אלא טריפה, ול"ד לפסוקת הגרגרת דהויא נבילה, וכמה מן האחרונים דנו לדחות לזה, אך באמת הוא מפורש כן בד' ר"ת בספר הישר, דנקובת הושט ל"ה אלא טריפה, וכ"ה בתוס' הרא"ש לקמן דל"ב: שהוכיח כן מד' ר"ת.

ובד' הגרע"א נראה דהטעם לחלק בזה הוא, משום דהא דפסוקת הגרגרת הויא נבילה, הוא משום דאחר שנפסק הסימן א"א לחזור ולשחטו דכמנח בדיקולא דמי, וע"כ כ"ז הוא כשנפסק כל הסימן, אך בנקובת הושט, דעדיין ל"ה כמנח בדיקולא ושפיר שייך לשחטו, ל"ה אלא טריפה.

אך הנה בד' תוס' הרא"ש לקמן דל"ב: מצינו טעם אחר בזה, ז"ל, ולא מסתבר למימר דע"י נקיבת הוושט במשהו הויא נבילה וכו', ודוקא פסוקת הגרגרת שאינה יכולה להתקיים כלל אין שחיטתה מטהרתה וכו', וכן פירש ר"ת לעיל וכו' ול"ד לרוב גרגרת דאינה מתה מיד כמו רוב גרגרת, עכ"ל.

ומבו' בד' הרא"ש, דהא דנקובת הושט ל"ה נבילה, הוא משום דהא דפסוקת הגרגרת הויא נבילה, הוא משום שאינה יכולה להתקיים כלל והיא מתה מיד, אך בנקובת הושט דאינה מתה מיד, ל"ה אלא טריפה.[[17]](#footnote-18)

כב] ולפ"ז נראה, דזהו הא דמיבע"ל דשמא אין שהי' פוסלת אלא במידי דמנבלא בי' ולא במידי דמטרפא בי', דלאו היינו דאין שהי' פוסלת אלא אם עי"ז תהא נבילה, אלא היינו דהרי עיקר החפצא דשחיטה הוא מעשה הממית, ונמצא דכששחט מיעוט קמא דושט, דאי"ז מעשה המנבל, אכתי לא קעביד לעיקר השחיטה, וע"כ י"ל דאין פוסל בזה שהי', - די"ל דפסול שהי' הוא רק כשמפסיק בתוך עיקר השחיטה, וכ"ז הוא כשכבר שחט מידי דמנבלא בי', וכבר התחיל עיקר השחיטה, אך כל שלא שחט אלא מידי דמטרפא בי', ועדיין לא התחיל עיקר השחיטה, י"ל דלא פסלה בזה שהי'.

כג] ולפ"ז נראה, דמה"ט כל מקום הספק בזה הוא רק בפסולא דשהי', דהוי הפסול מכח שהפסיק ב"תוך השחיטה", ובזה הוא די"ל דכ"ז דעדיין לא קעביד לעיקר השחיטה, לא פסלה בזה שהי', אך שאר פסולי שחיטה ודאי פוסלין אף בזה, דכיון דאף שחיטת המיעו"ק דושט הויא בכלל השחיטה, ע"כ כל שנעשו בפסול, ה"ז פוסל לכל השחיטה.

**ט**

כד] ולפ"ז נראה, דמה"ט הוא דשהי' אינה פוסלת במיעו"ק דקנה, אף אם שאר פסולי שחיטה פוסלין במיעו"ק דקנה, והיינו משום דאף דשחיטת המיעו"ק דקנה הויא מכלל השחיטה ופוסל בזה פסולי שחיטה, מ"מ פסול שהי' דהוא רק כשהוא ב"תוך השחיטה", הרי דכ"ז הוא רק אחר שחיטת מיעו"ק דושט דכבר התחיל הוצאת החיות דהבהמה, אך אחר שחיטת מיעו"ק דקנה דעדיין לא התחיל הוצאת החיות דהבהמה, ועדיין אינו בתוך עיקר השחיטה, אין שהי' פוסלת.

ויש להוסיף טעם בזה, שהרי לדעת ר"ת מיבע"ל בשהי' שמא אינה פוסלת אלא במידי דמנבלא בי' ולא במידי דמטרפא בי', וע"כ אף להצד דשהי' פוסלת גם במידי דמטרפא בי', כ"ז הוא עכ"פ במידי דמטרפא בי', דג"כ חשיב דהוא בתוך השחיטה, אך במידי דאף לא מטרפא בי', ודאי דאין שהי' פוסלת, - ומשא"כ בשאר פסולי שחיטה דפשיטא לן דהם פוסלין אף במידי דלא מנבלא בי', ה"נ הם פוסלין אף במידי דלא מטרפא בי'.[[18]](#footnote-19)

וכ"נ להדיא בל' רש"י לעיל דכ"ח., ז"ל, ושהה בה כו' כשרה, משום דחצי גרגרת "לאו התחלת שחיטה היא" שאפי' נקרע חציו לא מיטרפא בהכי, עכ"ל, ובל' רש"י לקמן דל"ב., ז"ל, ובמיעוט קמא אי דגרגרת "לאו מידי עביד ולא שהי' היא, עכ"ל, ונראה להדיא דהא דאין שהי' פוסלת בזה, אי"ז משום דאף אחר שנפסל ע"י שהי', מ"מ לא גרע מחצי קנה פגום, אלא הוא משום דליכא בזה לעיקר פסול שהי', כיון דעדיין אי"ז התחלת שחיטה, ולאו שהי' היא.

ושו"ר הדברים מפורשים כן בד' הפמ"ג בסימן כ"ג שפ"ד סק"ב, ז"ל, גם אין ליתן טעם דשהי' פסולה דכי שהה הוה מה דשחט ניקב הוושט שכבר הלך לו אותה שחיטה, דליתא אלא גזירת המלך, ואפ"ה שהה במיעוט קמא דקנה כשר דלאו מידי עביד מידי דהוה אחצי קנה פגום "דשהי' לא גמירי אלא בדבר שהחיות תלוי בו".

אך אי"ז מתישב היטב בל' התוס', דנראה להדיא דהא דאין שהי' פוסלת במיעו"ק דקנה, הוא משום דאף אחר שנפסל ע"י שהי' לא גרע מחצי קנה פגום, וכ"נ גם בל' הרמב"ם בפ"ג משחיטה ה"ז, - אמנם באמת גם הפמ"ג מדמי לה לחצי קנה פגום, אף שפירש דהטעם דלא פסלה שהי' הוא משום דאכתי לאו מידי עביד, וליכא בזה לההלכתא דשהי', וצ"ע.

כה] ולפ"ז ניחא משה"ק הביה"ל בהא דמיבע"ל אם שהי' פוסלת במידי דמטרפא בי', דתפשוט לה מדר"ע דס"ל דאף פסוקת הגרגרת ל"ה נבילה, ואי נימא דלר"ע בע"כ דשהי' פוסלת אף במידי דמטרפא בי', א"כ הרי לדידי' ודאי דשהי' פוסלת במיעו"ק דושט, ומה קשיא להו להתוס' מהתוספתא, הרי י"ל דהתוספתא אתיא כדעת ר"ע, ולהנ"ל נראה, דהרי דעת ר"ע היא דאף שחט את הושט ופסק את הגרגרת טריפה, והרי דלדעתו מהני שחיטת סימן א' לטהר מידי נבילה, וא"כ ודאי דיש על שחיטת סימן א' תורת שחיטה, וע"כ שהי' פוסלת בין סימן לסימן, ועוד, דנראה לפ"ז דמודה ר"ע דפסוקת הגרגרת הוי מעשה המנבל, (וע"כ מהני שחיטת סימן הראשון לטהר מידי נבילה), ואך דס"ל דאפ"ה מהני שחיטת הסימן הב' לטהר מידי נבילה, ואכמ"ל, אך מ"מ כיון דשחיטת סימן א' הוי מעשה המנבל, ע"כ פוסלת בזה שהי'.

**י**

כו] ולפ"ז נראה לדון, דע"כ אם שחט שליש והגרים שליש ושהה אח"כ אין שהי' פוסלת בזה, אף דכבר הוי מידי דמנבלא בי', - דהאמנם אם אין שהי' פוסלת במיעוט קמא דקנה, וגם מיבע"ל דאינה פוסלת במיעוט קמא דושט, הוא משום דאף אחר פסולא דשהי', לא גרע מחצי קנה פגום, וגם מיבע"ל דאינה פוסלת במיעוט קמא דושט, משום דאף אם יהא לפסול שהי' ל"ה אלא טריפה, הרי דבכה"ג דשחט שליש והגרים שליש ושהה הי' לנו לפסול, - אך אם הא דאין שהי' פוסלת במיעו"ק דקנה, הוא משום דאי"ז שהי' בתוך השחיטה, דאכתי לא התחיל עיקר השחיטה, הרי דגם בשחט שליש והגרים שליש, כיון שלא שחט אלא שליש, אשר בפנ"ע לאו מידי הוא, וההגרמה אינה מצטרפת כלל לשחיטה, (דמה"ט פסל רב יהודה בהגרים שליש ושחט שליש), אכתי לא התחיל עיקר השחיטה, וליכא בזה לפסולא דשהי'.[[19]](#footnote-20)

כז] ועד"ז נראה לדון גם בדינא דשחיטה מפורעת, דהנה במק"א נת' דהצד דאם שחט בב' וג' מקומות ואח"כ השלים שחיטתו כשרה, ולא אמרינן דבשעה ששחט רוב הויא השחיטה פסולה ול"מ להכשירה אח"כ, הוא משום דהא דפסלינן כששחט בב' וג' מקומות, אי"ז פסול בשחיטה, אלא הוא דין בהל' צירוף, דבכה"ג אין חלקי השחיטה מצטרפין, וע"כ כל שצירפם אח"כ שפיר דמי.

ולפ"ז יש מקום לחדש, דכיון דכששוחט בב' וג' מקומות אין חלקי השחיטה מצטרפין, הרי י"ל דאם שהה אחר שחיטה זו, ליכא בזה לפסול שהי', דכיון דכל חלק מחלקי השחיטה בפנ"ע לאו מידי הוא, חשיב דעדיין לא התחיל עיקר השחיטה, וליכא בזה לפסול שהי', וצ"ע בזה.

**יא**

כח] ובמש"נ להקשות דמ"ט בעינן לפסול שהי', תיפו"ל דאי"ז מצטרף, נראה לישב, ובהקדם, דהנה בפירש"י לעיל ד"כ: כתב, ז"ל, אא"ב טריפה בעלמא הואי אי נשברה בלא מליקה וכו', משו"ה הויא מליקת סימנין מליקה וטריפה ליכא למימר שזה דרך הכשרה, דאם לא שהה והניחה לאחר שעשה בה מעשה אין כאן טריפות, וכן בכל השוחטין משניקב הוושט יש כאן מעשה טרפה וכי גמר שחיטתו מיתכשרא אם לא שהה שיעור שהי' וכו', עכ"ל.

ויש להעיר קצת במה שלא הביא רש"י אלא מהא דל"ה טריפה בכל שוחט בנקיבת הושט, ולא הביא מהא דל"ה טריפה בפסיקת הגרגרת, אף דאינה מתכשרת אלא כששחט גם את הושט.

כט] ונראה לישב, דהנה באמת עיקר מש"כ רש"י לדון מ"ט אינה נעשית טריפה בנקיבת הושט, והוצרך לפרש דהוא משום שזהו דרך הכשירה, יש בזה חידוש, דבפשוטו הי' מקום לומר דכל שיצא החיות ע"י שחיטה, אי"ז כלל מעשה המטריף, דעיקר טריפה הוא שיצא חיותה במקצת שלא ע"י שחיטה, אך כל דיצא החיות ע"י שחיטה אי"ז טריפה כלל, ודמי להא דאין מקום לדון, דמ"ט כל בהמה שנשחטה מותרת, ואינה נעשית נבילה מכח שנחתכו בה ב' הסימנים.

ובפשוטו צ"ל דהוא משום דבשעה שהתחיל לשחוט את הושט, אכתי אין ע"ז הכשר שחיטה, וע"כ הו"ל כמעשה המטריף, ורק משום דבסופו הוי זה מכלל השחיטה, ע"כ אינה נעשית טריפה בכך.[[20]](#footnote-21)

ל] ונראה די"ל, דכ"ז הוא רק בשחיטת מיעוט סימן, דמבו' בד' ר"ת דאכתי לא חשיב שנעשה בו מעשה שחיטה, כיון דאי"ז מעשה הממית, וע"כ בשעתו אין ע"ז תורת מעשה שחיטה, ורק ע"י שגומר שחיטתו והוי זה מכלל השחיטה, הוא דל"ה טריפה, - אך בשחיטת סימן שלם, דהוי זה מעשה הממית, הרי דאף קודם ששחט את הסימן השני, כבר יש ע"ז תורת מעשה שחיטה, ואי"ז מעשה המטריף כלל.

ואשר ע"כ לא הביא רש"י מהא דבכל שוחט ל"ה טריפה בפסיקת הגרגרת, דזה אינו מעשה המטריף כלל, ולא הביא אלא מהא דל"ה טריפה בנקיבת הושט.

לא] ואמנם לכאו' אי"ז מתישב לרש"י לטעמי' דס"ל לקמן דל"ב: דנקובת הושט דמי לפסוקת הגרגרת דהויא נבילה, ולפ"ז לכאו' אין מקום לחלק ביניהם.

אך נראה דגם לדעת רש"י יש לחלק בזה, דשאני שחיטת סימן א' דנעשה בו השחיטה הגמורה דסימן זה, וע"כ אף דלא סגי בזה להתיר את הבהמה, דבעיא שחיטת ב' סימנים, מ"מ יש ע"ז תורת מעשה שחיטה, - ומשא"כ בשחיטת מיעוט ושט, דאכתי לא נעשה השחיטה והוצאת החיות הגמורה דהושט, עדיין אין עליו תורת מעשה שחיטה, שהרי לא נשלמה הוצאת החיות של אותו מקום ששחט, דהרי בעינן שישחוט את רובו ויוציא את חיותו לגמרי, - וע"כ דוקא במה ששוחט תחילה מיעוט ושט, יש מקום לדון מ"ט ל"ה טריפה, ומשא"כ כששוחט תחילה סימן א', דודאי ל"ה מעשה טריפה.

ויש להוסיף טעם בזה, שהרי נת' לעיל מד' ר"ת, דגם בושט סגי שיעשה את השלמת הרוב במעשה שחיטה, ול"ב שישחוט את כל הרוב, והרי דאף דבשחיטת ב' סימנים בעינן שישחוט את שניהם, ולא סגי במה ששחט את השני והשלים את שחיטת שניהם, וכמבו' כן בסוגיית הגמ' לקמן דל"ב:, מ"מ בשחיטת הסימן עצמו סגי בהשלמת הרוב, - וזה מתפרש ע"פ הנ"ל, דגם בושט ע"י שמשלים הרוב, ה"ה מוסיף בהוצאת החיות של כל הסימן, ורק בזה הוא שמתקיים דין השחיטה דסימן זה, וע"כ סגי במה שעושה מעשה שחיטה בהשלמת הרוב, ומשא"כ בב' סימנים דכל א' לחודי' קאי, ואין שחיטת השני שייכת להוצאת החיות שהוציא מן הסימן הראשון, וע"כ בעינן שיעשה מעשה שחיטה בשניהם, - וע"כ ודאי מסתבר כמש"נ, דשחיטת סימן א' חשיב כמעשה שחיטה גמור על סימן זה, ושחיטת מיעוט סימן אינו מעשה שחיטה גמור אף על מה ששחט.[[21]](#footnote-22)

לב] ויש להביא מקור לעיקר החילוק בזה, ממש"כ הרשב"א לעיל דכ"ט: בדעת רבה, דאף למ"ד דישנה לשחיטה מתחילה ועד סוף, לא פסלינן אלא כשמלק סימן א' למטה וסימן א' למעלה, אך אם מלק מיעוט סימן למטה וגמרו למעלה, כשר, עיי"ש, - וזה מתפרש ע"פ הנ"ל, דמליקת מיעוט סימן אין ע"ז תורת מעשה מליקה גמור, דעדין לא הושלם הוצאת החיות דסימן זה.

ועד"ז מצינו גם בד' הרשב"א בתוה"ב בית ב' שער ג' ל., שנראה להדיא בדבריו דמה שאמרו לקמן דל"ב: דאין טריפות לחצי דאין טריפות לחצי חיות, היינו רק אחר שחיטת רוב סימן, אך אחר שחיטת מיעוט קמא דושט ודאי פסיל טריפות, וכ"נ גם בל' הרשב"א לקמן שם, וכן נקטו התבו"ש והצל"ח, אך הגרע"א לקמן שם נקט דלא כן, ועיי"ש משה"ק לפ"ז בסוגיא דלעיל ד"ח., וזה מתפרש כנ"ל, דרק כששחט סימן שלם דהוי זה מעשה שחיטה והוצאת חיות גמורה דסימן זה, הוא דאמרינן דאין טריפות לחצי חיות, ומשא"כ בשחיטת מיעוט סימן, דאכתי אין בזה להוצאת החיות הגמורה דסימן זה, וע"כ לא אמרינן בזה דאין טריפות לחצי חיות.[[22]](#footnote-23)

**יב**

לג] והנה בפירש"י שם כתב דהא דל"ה טריפה בכל שוחט שנוקב את הושט דרך שחיטתו, הוא "אם לא שהה שיעור שהי'", ונראה דלא אתי לפרש דהוא דוקא אם ליכא פסול בשחיטתו, ודע"כ אם שהה שיעור שהי' ויש פסול בשחיטתו הויא טריפה, אלא מכוון ד' רש"י, דכיון דכל הא דל"ה טריפה הוא משום דמעשה זה מצורף לשחיטה, ע"כ אם שהה שיעור שהי' ואין מעשה זה מצורף לשחיטה, ה"ה נעשית טריפה בכך, ול"ב בזה לפסול שהי', אלא כיון דאין מעשה זה מצורף לשחיטה, הדר דינא דהיא נעשית טריפה בכך.

ולפ"ז נראה, דכל מש"כ הרא"ה דגם בלא פסול שהי', יש לפסול משום שכבר נעשית טריפה בשבירת השדרה ומפרקת או במיעוט ושט, הוא רק במעשים אלו דאין עליהן תורת מעשה מליקה בפנ"ע, והם בפנ"ע הוו מעשה המטריף, וכל הא דבכל מליקה ל"ה טריפה, הוא משום דהם מצטרפים למליקה, וע"כ כל ששהה שיעור שהי' וכבר אינם מצטרפים למליקה, ה"ה נעשית טריפה בכך, - אך משא"כ כששהה אחר שחיטת סימן א', אין לפסול מכח הא דאי"ז מצטרף ואזיל לי' מעשה קמא, דכיון דמעשה קמא אית לי' מצ"ע שם מעשה שחיטה, אף בלא צירופו לשחיטת הסימן השני, וע"כ אף שנתחלק סימן ראשון מסימן שני לא מיטרפא בכך, ומצד עיקר הכשר השחיטה, שפיר הי' לנו להכשיר אף שנתחלקה השחיטה, דלא מצינו דאיכא הלכתא שיהא כל השחיטה במעשה א' בלא הפסק, וע"כ בעי' בזה לההלכתא דשהי'.[[23]](#footnote-24)

**יג**

לד] בפירש"י לקמן דל"ב. כתב, ז"ל, ובמיעוט קמא וכו' ואי דוושט דנקובתו במשהו מיטרפא ממ"נ, דהא כיון דשהה אזיל לי' מעשה קמא והו"ל נקב בעלמא וטריפה, עכ"ל.

ולכאו' מכוון דבריו, דהי' מקום לפרש דהאיבעיא דשהי' במיעוט סימנים היא במיעו"ק דושט, דשמא אין פוסל בו שהי', וע"ז כתב דודאי דפוסל בזה שהי' משום דע"י דשהה אזיל לי' מעשה קמא והוי טריפה.

וכמדומה דדבריו מתפרשים לפמש"נ לעיל סקל"ג בדעתו, דכל הא דשוחט שנוקב את הושט ל"ה טריפה, הוא רק משום דלא שהה שיעור שהי', ונת' דהיינו דכל ששהה שיעור שהי', הרי דגם בלא פסול שהי', מ"מ כיון דאי"ז מצורף להשחיטה, הו"ל טריפה.

לה] והעירוני דלפ"ז יש מקום לפרש מש"כ רש"י דמיטרפא ממ"נ וכו' והו"ל נקב בעלמא וטריפה, וי"ל דמש"כ דמיטרפא הוא בדוקא, אף דדעת רש"י גופי' דנקובת הושט הויא נבילה, - והיינו משום דהרי טעם הא דנקובת הושט הויא נבילה, פירש"י לקמן דל"ב: דהוא משום דאיתרע מקום שחיטה דידהו, - ולפ"ז י"ל, דע"כ להצד דלא גמירי שהי' במיעו"ק דושט, הרי דשפיר מצטרף המיעו"ק לשחיטה, וממילא דל"ה נבילה, דל"ש לומר דאיתרע מקום שחיטה דידהו, שהרי אדרבה אף שחיטת המיעו"ק הויא מכלל השחיטה, וע"כ ל"ה אלא טריפה, שהרי מבו' בד' רש"י לעיל דבכל שוחט הי' בדין שיהא טריפה בנקיבת הושט, וכל הא דל"ה טריפה הוא משום דהוא מצורף לעיקר השחיטה, וע"כ כל ששהה ואינו מצורף לעיקר השחיטה, הוי טריפה, ודו"ק.

הרי היינו משום דאיתרע מקום שחיטה

1. ובתשו' הרשב"א ח"א סימן שס"ז הביא להרא"ש, דבמיעו"ק דקנה דאפי' אם הי' חצי קנה פגום ומשלימו לרוב כשר, לא תהא חלדה ושהי' פוסלת יותר מפגימתו בקוץ או בדבר אחר, עכ"ד, ולא נתברר לן אם כונתו לפרש כן בד' רש"י, ומש"כ רש"י דבמיעו"ק פשיטא לן דנבילה ודאי, הוא במיעו"ק דושט, או דכונתו לחלוק בזה ע"ד רש"י, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-2)
2. ובפסול שחיטת גוי, מצינו באו"ז סימן שס"ז שכתב דלמ"ד דישנה לשחיטה מתחילה ועד סוף, אם שחט הגוי מיעו"ק דקנה ובא ישראל וגמרה ה"ה אסורה באכילה, והובא בהג"א בסימן ה'. [↑](#footnote-ref-3)
3. וצ"ע אם ד"ז הוא אף לדעת רב הונא דהגרים שליש ושחט שליש כשרה, ובד' כמה מקמאי נראה דטעמו הוא משום דעיקר השחיטה הוא בהשלמת הרוב, וע"כ ל"ב שיהא כל הרוב במקום שחיטה, וי"ל. [↑](#footnote-ref-4)
4. והרש"פ אמר לישב בזה, לפמש"כ הראב"ן בסימן ר"ט דפסול שהי' הוא משום דכל ששוהה בשחיטה מחלשת הבהמה ואזלא לה חיותא וכי גמר השחיטה באיסור גמיר, - ולפ"ז הרי דל"ש כלל פסול שהי' אחר מיעו"ק דקנה, שאינו מוציא כלל את החיות, דאף אם הי' חצי קנה פגום מכבר, כשרה, - ומשא"כ בשאר פסולי שחיטה, שפיר הן פוסלין אף במיעו"ק דקנה, דהוי ג"כ בכלל השחיטה.

   אך לכאו' ד"ז אינו מתישב בדעת רש"י גופי' דמיבע"ל דשהי' פוסלת במיעו"ב, ולפ"ד הראב"ן, הרי דעיקר פסול שהי' הוא דמה ששוחט אחר השהי' ל"מ, וליכא טעם לפסול בשהי' במיעו"ב. [↑](#footnote-ref-5)
5. ועד"ז מצינו בד' רש"י לקמן דל"ב., ז"ל, ובמיעוט קמא וכו', ואי דושט דנקובתו במשהו מיטרפא ממ"נ, דהא כיון דשהה אזיל לי' מעשה קמא והו"ל נקב בעלמא וטריפה, עכ"ל, ומשמע דהיינו דאף אם ליכא לפסול שהי' במיעו"ק, מ"מ כיון דאזל לי' מעשה קמא ונתחלק מן השחיטה, הו"ל כנקב בעלמא וטריפה, אך בד' רש"י אלו נראה, דלהצד דשהי' פוסלת במיעוט בתרא, אף היא פוסלת במיעוט קמא, ול"ב לה"ט דהו"ל נקב בעלמא וטריפה, ולא הוצרך רש"י לה"ט, אלא להצד דאין שהי' פוסלת במיעוט, וזהו שכתב רש"י דמיטרפא "ממה נפשך". [↑](#footnote-ref-6)
6. וזה כמש"כ ר"ת לעיל מינה, דאף אם ניקב את הושט בדרך שחיטה, ל"ה טריפה, ומדמי לה להא דלא חיישינן לגבי קדשים להמום שבחתיכת העור, - ואך דהכא הוסיף ר"ת להא דל"ה שהי' בעור לענין מום בקדשים, ונראה דמכוון דבריו הוא, דאף אם חתך את העור ושהה ואח"כ שחט את הבהמה, ל"ה בעלת מום, דכיון דליכא בזה לפסול שהי', דפסול שהי' הוא רק באמצע השחיטה, הרי דאף דנתחלק מעשה חתיכת העור מן השחיטה, מ"מ כיון דעשה לזה בדרך שחיטה, ל"ה בע"מ, וה"נ הכא דכוותה, אם לא גמירי שהי' במידי דמטרפא בי', הרי דאף דנתחלק מעשה זה מן השחיטה, ל"ה טריפה, ולא אמרינן דכיון דשהה ונתחלק מעשה זה מן השחיטה, לא חשיב כלל כנעשה בדרך שחיטה, וה"ה נעשית טריפה עי"ז. [↑](#footnote-ref-7)
7. אך העירו דלכאו' אי"ז מוכרח כלל, דלעולם י"ל דאף אם שהה ואזיל לי' מעשה קמא, מ"מ יש עליו תורת מעשה שחיטה, וה"ה מצטרף להכשר השחיטה, דלהכשר שחיטה ל"ב שתהא כל השחיטה ע"י מעשה אחד, ואף אם נעשית השחיטה ע"י ב' מעשים ה"ה כשרה, ואך דמ"מ הי' בדין שתהא טריפה עי"ז, כיון דמעשה זה בפנ"ע אין עליו הכשר שחיטה, וזה כמש"כ רש"י בכ"ד לדון מ"ט בכל שוחט לא מיטרפא בנקיבת הושט, ונת' להלן ענף י"א.

   ואמנם אכתי יש לדון להוכיח בזה ממש"כ ר"ת לעיל מינה דבהחליד במיעוט סימנים איירי כשהכניס סכין בתוך מיעוט סימנים ושחט הרוב כהלכתו, וכתב דליכא למיחש לנקיבת הושט כיון דהוא דרך שחיטה, - ואי נימא כמו שצידד הגרע"א דבושט בעינן דיהא מעשה שחיטה על כל הרוב, ל"ה לנו להכשיר בהך גוונא, שהרי לא נעשה כל הרוב ע"י שחיטה, דתחילתו נעשה ע"י הכנסת הסכין, אך שמא הכנסת הסכין נעשית באורך הסימן, והשחיטה הרי נעשית ברוחב הסימן, ונמצא דכל שחיטת הרוב נעשית ע"י השחיטה, (דבהכנסת הסכין, לא נחתך הסימן כלל ברחבו), - ויש לדחות, דאף אם בעינן לשחוט את כל הרוב, מ"מ י"ל דאף אם ניקב מיעוט ושט ושחט אח"כ עוד רוב, שפיר דמי, אך הגרע"א שם נקט דאם בעינן לשחוט את כל הרוב, ל"מ מה ששחט אח"כ עוד רוב, דכשהושלם שחיטת הרוב כבר הוי כמנחא בדיקולא, וא"א להכשיר ע"י המשך השחיטה, ונת' במק"א.

   אמנם נראה דיש ללמוד לזה ממש"כ ר"ת שם בתו"ד, ז"ל, אבל נקובת הושט טריפה אם לא ע"י שהיית מיעוט סימנין בתורת שחיטה, עכ"ל, והרי דרק ע"י שהי' משכח"ל שתהא נקובת הושט נבילה, אך בלא"ה לעולם ל"ה אלא טריפה, ונראה להדיא דאף אם השלים שחיטתו במקום החתך, ל"ה אלא טריפה. [↑](#footnote-ref-8)
8. ואמנם התוס' והרא"ש כתבו בשם ר"ת בדרך בתרא דהאיבעיא דהחליד במיעוט סימנים היינו כשתחב הסכין תחת מיעוט קמא ופסקו מלמטה למעלה אח"כ שחט הרוב, ובחי' הגרע"א מבו' שפירש דאיירי בושט, ומיבע"ל אם חלדה פוסל במיעו"ק דושט, וכן צידד הראש יוסף, ולפ"ז נמצא דלפי' זה באמת כ"ה דמיבע"ל אם גמירי שהי' במידי דמיטרפא בי', ה"נ מיבע"ל אם גמירי בזה חלדה.

   אך הנה בד' ר"ת שלפנינו בספה"י, לא כתב לפי' זה, וגם בד' התוס' והרא"ש שכתבו לפי' זה, משמע להדיא בל' הרא"ש דאין האיבעיא דשמא לא גמירי חלדה במיעו"ק דושט, אלא האיבעיא דשמא ל"ה חלדה כיון דאי"ז אלא תחת מיעוט הסימן, וכן פירש הפר"ח והביאו הפמ"ג במש"ז סימן כ"ד סק"ו, וכן נראה בד' המעדיו"ט בסק"ד ובד' הב"ח בסימן כ"ד שפירשו כן, עיי"ש.

   והעירוני דיש לסייע לדרך זו, ממש"כ התוס' והרא"ש דאח"כ שחט "את הרוב", ומשמע דלא סגי במה שאח"כ ישלים לרוב, אלא בעינן שישחט רוב אחר, וזה ניחא לדרך זו דהא דמכשרינן הוא משום דמיעו"ק לא עביד חלדה משום דהוי כחתוך, וע"כ כ"ז הוא כששחט אח"כ את רוב אחר, אך כל שלא שחט רוב אחר והוי מיעוט זה מכלל השחיטה, א"א לחשבו כחתוך, וה"ז פוסל משום חלדה. [↑](#footnote-ref-9)
9. והך מילתא דכל שעשה מקצת מן השחיטה בפסול נפסלה כל השחיטה, מבו' כן בפשוטו מדעת רש"י ודעימי' דמיבע"ל אם פסולי שחיטה פוסלין במיעוט בתרא, אי לא דנימא דהתם היינו משום דכל ששחט את כל הסימן לא חייל היתר השחיטה אלא ע"י שחיטת כולו, וכ"ה מבו' גם מדעת הסוברים דפסולי שחיטה פוסלין במיעו"ק דקנה, - וכ"ה מבו' גם מדעת הסוברים דפסולי שחיטה פוסלין במיעוט בתרא דסימן קמא, ומדעת הסוברים דפסולי שחיטה פוסלין במיעו"ק דקנה אם כבר שחט את הושט, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-10)
10. ואמנם ד"ז תליא בפלוגתת רבוותא בדין פסוקת הגרגרת במקום הגרמה, אם הויא נבילה או טריפה, דהכס"מ והפר"ח דקדקו בד' הרמב"ם דאינה אלא טריפה, ולפ"ז ניחא, וקו' האמר"מ היא לפ"ד הפליתי שכתב דהויא נבילה.

    ויש להוסיף, דאף למשמעות ד' הרמב"ם דל"ה אלא טריפה, י"ל דהוא משום דס"ל דהא דפסוקת הגרגרת הויא נבילה הוא משום דנעשה בה מעשה מיתה בסימנים, וע"כ כל שנפסקה שלא במקום שחיטת הסימנים ל"ה נבילה, - אך למש"כ התוס' הרא"ש לקמן דל"ב: בדעת ר"ת דהא דפסוקת הגרגרת הויא נבילה הוא משום דהיא מתה מהר, מסתבר דה"ט שייך גם כשנפסקה במקום הגרמה, וכמו שנקט הפליתי. [↑](#footnote-ref-11)
11. שו"ר שכבר עמד ע"ז היד יהודה בסימן כ"ג סקי"א, והביא גם מד' הפמ"ג בשפ"ד סימן כ"ד סקט"ז שכתב דבכה"ג פוסלת שהי', וכתב דמכוון הרמב"ם הוא דבשוחט בדרך שחיטה, ליכא פסול שהי' בקנה. [↑](#footnote-ref-12)
12. עיי"ש שכתב לדון דאף דלר"ע בע"כ דפסול שהי' הוא גם במידי דמיטרפא בי', מ"מ לפ"מ דקי"ל דלא כר"ע אין לנו מקור מההלכתא דפסול שהי' הוא אף במידי דמיטרפא בי', - אך הק' ע"ז, דא"כ מאי קשיא להו להתוס' מהתוספתא דשהי' פוסלת במיעו"ק דושט, הרי י"ל דהתוספתא אתיא כר"ע, ועיי"ש מש"כ בזה. [↑](#footnote-ref-13)
13. וכ"נ בד' רש"י לקמן דל"ב., דבפשוטו מבו' בדבריו, דאף אם אין שהי' פוסלת במיעוט סימנים, ומכח זה הי' בדין דאף לא תפסול במיעו"ק דושט, מ"מ יש לפסול משום דאזיל לי' מעשה קמא והויא טריפה, - אך אין הדבר ברור דמכוון רש"י הוא לכך, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-14)
14. גם בעיקר הדברים נראה, דמהני הא דשהיות מצטרפות אף לדין הפסק, דאל"כ נמצא לפ"ד הרא"ה דבמליקה לא יהא לדינא דשהיות מצטרפות ואי"ז במשמע, - ועוד, דא"כ מ"ט כתב רש"י לקמן דל"ב. דבמיעו"ק דושט מיטרפא ממ"נ וכו', הרי אכתי יש להסתפק אם יש בזה לדינא דשהיות מצטרפות.

    ובנאות יעקב שם בסו"ד הביא מירושלמי שדנו אף לענין שהי' בקר"ש אם שהיות מצטרפות, ומבו' דמהני הא דשהיות מצטרפות אף לענין הפסק. [↑](#footnote-ref-15)
15. אך שמא י"ל, דאלמלי ההלכתא דשהי', ל"ה פסלינן אף בשהה בין סימן לסימן, דאף דאזיל לי' מעשה קמא, מ"מ אינה נעשית נבילה עי"ז, כיון דהוי זה דרך שחיטה, - אך לכאו' מסתבר טפי דמש"כ ר"ת דאף אם ה"ז מתחלק מן השחיטה מ"מ אינה נעשית טריפה בכך משום דהוא דרך שחיטה, אי"ז אלא אלא לענין מידי דמיטרפא בי', ולא לענין מידי דמנבלא בי'. [↑](#footnote-ref-16)
16. וד' ר"ת אלו לא היו לפני רבינו הגרע"א, כאשר כ"ה מבו' גם בל' הגרע"א בחידושיו בסוגיין דאח"כ באו לידו ד' ר"ת בספר הישר, שהרי הגרע"א שם כתב דלהצד דלא גמירי שהי' במידי דמטרפא בי', הא דל"ה טריפה, הוא משום דליכא בזה כלל לדין שהי' וה"ז מצטרף להשחיטה, ובד' ר"ת מפורש דלא כן, אלא הטעם הוא משום דאינה נעשית טריפה בנקיבת הושט דרך שחיטה. [↑](#footnote-ref-17)
17. ועד"ז מצינו בד' הרשב"א לעיל ד"כ: והר"ן שם, ובד' הרשב"א לקמן דמ"ב. דס"ל דאף נקובת הושט הויא נבילה, ומבו' בדבריהם דהוא משום דהו"ל מעשה המנבל, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-18)
18. ולפ"ז נמצא תוספת טעם לדעת ר"ת, בהא דלא מיבע"ל בשאר פסולי שחיטה אם הן פוסלין במיעוט קמא דושט, כ"ה דמספק"ל בזה בפסול שהי', - ולפי הנ"ל הרי אין מקום להסתפק כלל בשאר פסולי שחיטה, שהרי הם פוסלין אף במיעוט קמא דקנה דאף ל"ה מידי דמטרפא בי', וכל הספק בזה הוא בפסול שהי' דודאי אינו פוסל אלא כשכבר התחיל את הוצאת החיות, ובזה הוא דמספק"ל דשמא הוא דוקא כשכבר עשה מעשה דמנבלא בי', וכמש"נ. [↑](#footnote-ref-19)
19. אך יש להעיר דלמש"כ ר"ת דאף אם לא גמירי בה שהי', מ"מ אי"ז מצטרף לשחיטה, וכל הא דל"ה טריפה הוא משום דהוא דרך שחיטה, הרי צ"ל כן גם בשחט שליש והגרים שליש ושהה, דאף דליכא בזה לפסול שהי', מ"מ אי"ז מצטרף לשחיטה, והא דל"ה נבילה, הוא משום דהוא דרך שחיטה, - וזה מתישב רק אי נימא דגם לגבי מעשה המנבל אמרינן דכל דהוא בדרך שחיטה לא מנבלא בהכי, ולעיל סקי"ט בהערה נת' לצדד דלא כן, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-20)
20. ובקובץ שמועות כתב ללמוד מסוגיית הגמ' לקמן דק"מ: דכששחט מיעוט ושט, יש עלי' תורת טריפה בשעתה, ורק אח"כ כשגומר שחיטתו פקע תורת טריפה מינה, וכתב לחדש לפ"ז דהחלב שיצא ממנה באמצע השחיטה אסור, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-21)
21. וי"ל עוד, דכיון דהכשר השחיטה הוא רק ע"י שעשה מעשה שחיטה בב' הסימנים, ע"כ ודאי דשחיטת סימן א' יש עליו תורת מעשה שחיטה גמור, שהרי כל הכשר השחיטה הוא ע"י מעשה השחיטה שנעשה בו, ומשא"כ בשחיטת מיעוט ושט, דל"ב לו להכשר השחיטה, ע"כ י"ל דאין עליו תורת מעשה שחיטה. [↑](#footnote-ref-22)
22. וי"ל עוד, דהוא משום דבשחיטת מיעוט סימן הרי גם הוצאת חיות זו שיצאה ע"י שחיטתו, הי' בדין דתעשה טריפה, וכל הא דאינה עושה טריפה הוא משום דזהו דרך הכשירה, וע"כ ל"ש בזה כלל הא דאין טריפות לחצי חיות, דהוא רק מכח דיצאה החיות ע"י שחיטה, ואי"ז הוצאת חיות המטרפת כלל, וע"כ אינה נעשית טריפה במה שיצאה אח"כ החיות ע"י דבר אחר, ודו"ק. [↑](#footnote-ref-23)
23. אמנם לפ"ז תיקשי ממה שאמרו בזבחים דס"ה: דלדעת ראב"ש שהי' פוסלת במליקה בין סימן לסימן, וכיון דפסולי שחיטה לא נאמרו במליקה, הרי בע"כ דהא דשהי' פוסלת בין סימן לסימן, הוא משום דאזיל לי' מעשה קמא, והרי דאף אחר מליקת סימן שלם יש לפסול מכח ה"ט.

    אך באמת חזינן דהראשונים לא הביאו מסוגיא דהתם דשהי' פוסלת במליקה, והרשב"א לעיל ד"כ. כתב דאין שהי' פוסלת במליקה, ולא עמד דהוא דלא כסוגיא דהתם, וי"ל כמש"נ במק"א, דאין מכוון הגמ' דפלוגתא דרבנן וראב"ש היא אם שייך פסול שהי' בין סימן לסימן, אלא פלוגתייהו הוא אם איכא כלל פסול שהי' במליקה, ואך דלדעת הרא"ה אף לרבנן דליכא פסול שהי' במליקה, מ"מ כל ששהה קודם מליקת סימן א', יש לפסול, משום דנעשית טריפה בשבירת השדרה והמפרקת, או במליקת מיעוט ושט, ולדעת הרשב"א אין לפסול מכח זה. [↑](#footnote-ref-24)