א.בעניין חנטה
קטגוריות: ש_ס / ז מעשרות / מעשרות עניינים - הרב מאיר קאופמן

ט"ז אלול ס"ז

סימן א

בעניין חנטה

**א]ביאור הגמ' ר"ה י"ב ע"ב דילפינן עונת המעשרות משביעית שיטת תוס' רא"ש ור"ש והרמב"ם בזה**

**ב]בדין זיתים וענבים האם הולכים לפי שליש או חנטה**

**ג]מהו הזמן הקובע לשנת המעשרות ושביעית האם שבט או ר"ה לעניין שליש וחנטה**

**ד]ביאור סוגית הגמ' י"ג ע"ב לעניין אורז וחביריו ובביאור גמר פרי**

בעניין אתרוג [גמ' ט"ו ע"א ע"ב]וביסוד דין פטור שביעית ממעשר

**ה]ביאור רש"י ותוס' בדברי רבה ור"א וביאור הסוגיא לשיטתם**

**ו]ביאור הבעה"מ והראב"ד והריטב"א בסוגין וביאור דבריהם**

**ז]בדברי הבעה"מ דביוצא לשמינית חייב במעשר אע"ג שזה היה הפקר ובדין ירק כה"ג ודיוק לשון הר"מ בזה וראיה לזה מדברי הראשונים בר"ה**

**ח]בדין פטור מעשר בשביעית**

**ט]המקורות לפטור פיר"ש ממעשר ונפק"מ להנ"ל**

**י]ראית המהרי"ט מהמשנה בידים לנ"ל ונידון החזו"א האם זה גם באופנים שמדאוריתא אין שביעית ויש מעשר ובראיה מתוס' ב"ק לנ"ל**

**י"א]ביאור הירושלמי ביכורים בעניין אתרוג ונפק"מ לדין פירות עכו"ם בשביעית ודעת הרי"ד והר"מ בזה**

**י"ב]ידון בקושית החזו"א מה ההבדל בין אתרוג שנכנס לשישית שפטור ממעשר לתוס' לבין חנט לאחר ר"ה של שמינית**

**י"ג]בקושית האחרונים שאם זה פטור מצד שביעית תיפו"ל מצד הפקר וחידוש הקה"י בדין ההפקר שזה לא קשור לדין קדושת הפירות**

**י"ד]שיטת הר"מ באתרוג לעניין מעשר ושביעית**

מהו חנטה וביאור דעת הר"מ

**ט"ו]שיטת הר"מ שחנטה זה עונת המעשרות ודעתו לעניין ערלה**

**ט"ז]הראיות מהראשונים דלא כר"מ**

**י"ז]הראיות שהביאו האחרונים דלא כר"מ**

**י"ח] לעניין הלכה ובביאור חנטה לדעת הראשונים**

**י"ט]יחקור בתבואה שלפי שליש או אילן לר"מ שזה לפי עונת המעשרות האם זה קשור לחלות החיוב ובזמן חלות קדושת פירות שביעית ויביא ראית המקד"ד וראיה מלשון הר"מ ומה שיש לדון משאר הראשונים**

**א]גרסינן ר"ה י"ב ע"ב תנן התם התבואה וזיתים משיביאו שליש דהינו שזמן עונת המעשרות הוא הבאת שליש מנה"מ והגמ' מביאה את המקור מהא דלעניין קדו"ש שתבואה שהביאה שליש בשביעית אפילו שהמשיכה לגדול וקצרו אותה בשמינית יש לזה קדו"ש והנה מבואר ריש מסכת מעשרות שיעורים נפרדים לכל אילן מתי הוא עונת המעשרות של כל אחד וצ"ע א"כ שהגמ' רק הביאה מקור לתבואה וזיתים שזמנם בשליש כמו לעניין שביעית אבל הגמ' לא הביאה מקור לכל שאר הדברים עוד קשה שהרי לעניין שביעית בשאר אילנות הולכים לפי חנטה שזה זמן קודם עונת המעשרות חזינן שלא לומדים עונת המעשרות משביעית וא"כ למה לעניין תבואה כן לומדים עונת המעשרות משביעית ונאמרו בזה כמה ביאורים בראשונים ונבארם בס"ד**

**א,עיין תוס' ישנים שם ונראה שזה גם שיטת הר"ש שביעית פ"ב מ"ז דלעניין עונת המעשרות מסברא השיעור כשהדבר ראוי לאכילה חשיב פרי והוא חייב במעשר ולא קודם ולכן הגמ' לא חיפסה מקור לשאר דברים ורק תבואה וזיתים הוקשה לגמ' שהרי זה ראוי גם קודם הבאת שליש ועל זה הגמ' הביאה מקור משביעית שאפילו שבעלמא הקובע של הפרי הוא חנטה ובכל אופן לעניין תבואה וזיתים לא החשיבה התורה את שנת הדבר אלא לפי שליש דהיינו שאין לזה חשיבות קודם א"כ גם לעניין עונת המעשרות מסתבר שאין לזה חשיבות קודם והקובע הוא שליש**

**ב, עיין רא"ש במעשרות פ"א מ"ד ולכאורא כוונתו שבאמת כל השיעורים שבמשנה זה הבאת שליש ואת הכל לומדים משביעית שלעניין תבואה זה תלוי בהבאת שליש ומה שהמשנה אמרה רק בתבואה וזיתים שזה תלוי בהבאת שליש או כי בשאר דברים אפשר לומר שיעור ניכר משא"כ באלו או שכאן יש הדגשה מיוחדת שאע"ג שזה ראוי קודם וכנ"ל בכל אופן אין זה עונת המעשרות עד שליש והנה צ"ב איך לומדים לכל האילנות שזה שליש משביעית אחרי ששביעית עצמו זה אחרת ולכאורא כוונתו שזה וודאי שכאן מסברא זה תלוי בזמן שזה ראוי ולא קודם אלא שזה עצמו הנידון מאיזה זמן הוא כבר דרגא של ראוי ולכן מאילו שבשביעית זה תלוי בחנטה אין זה עניין כלל לכאן אמנם מה שמצאנו בשביעית שזה תלוי בשליש זה מצד ששם קבעה התורה שזה יהיה לפי הזמן שהוא חשיב ראוי ובשיעור שליש החשיבה התורה לראוי ודבר זה אפשר ללמוד לכל הדברים והנה מבואר במשנה שיש דברים שמתחילתם הם ראויים וצ"ל שלומדים רק לדבר שיש לו שלבים בראוי אבל פה שזה חשיב ראוי לגמרי אין ללמוד משם**

**ג, והנה עיין תוס' בר"ה שם ותוכן דבריהם דהקשו מה המקור לעניין ענבים שהשיעור הוא באושים וכן מה המקור לשאר אילנות ותירצו שבאמת כל שיעורי המשנה זה שליש ורק שבכולם אפשר לומר שיעור יותר מפורש ולכן נקטה המשנה שיעור אחר משא"כ בתבואה וזיתים וחזרו והקשו איך אפשר ללמוד משביעית לעניין זמן עונת המעשרות הרי מצאנו אילנות שהולכים לפי חנטה אע"ג שזה עדיין לא הגיע לעונת המעשרות ואולי גם כאן אע"ג ששליש זה קובע לשביעית אבל לעניין עונת המעשרות זה שיעור יותר מאוחר וכתבו דבכולם ניחא דחזו כשיעור המפורש בהם אבל תבואה וזיתים קודם הבאת שליש זה כבר ראוי והוסיפו ומהאי טעמא ניחא שלגמ' קשה רק על אלו ולא על כולם דכאן זה ראוי קודם ולזה הגמ' אומרת ק"ו משביעית וכנ"ל מהתו"י והר"ש**

**והנה צ"ב בקושיתם למה רק הקשו אולי לענין תבואה השיעור של עונת המעשרות יותר מאוחר ולא הקשו איך אפשר ללמוד משביעית מתבואה לכל הדברים הרי בשביעית עצמו השיעור בכל הדברים זה אחרת וצ"ל כנ"ל ברא"ש שידעו שזה וודאי שפה זה נידון של שם פרי ולכן לא לומדים שם מהשיעור של חנטה ורק שליש שזה מצד השם פרי אלא שזה עצמו הוקשה להם אולי גם השיעור שליש הוא עדיין לא פרי ורק לעניין שני שביעית וכמו חנטה ועל זה תירצו שאדרבא כאן מסברא זה שם פרי קודם ולכן מסתבר שהשיעור שליש הוא גילוי שרק אז יש לו שם פרי והנה קצת משמע שנשארו כבתחילתם שכולם זה שיעור שליש ולומדים משביעית ולפ"ז כוונתם על דרך הרא"ש אמנם יותר נראה לומר מתוכן דבריהם שבאמת כוונתם כתו"י וחזרו בהם שבכולם לא צריך מקור כי אז הוא השיעור פרי ורק כאן שמסברא יש לזה שם פרי גם קודם לכן צריך ילפותא ק"ו משביעית וצ"ע**

**ד,ועיין רמב"ם פ"ב ממע"ש ה"ב שמבואר מדבריו בפשוטו שהשיעור חנטה זה אותו שיעור של עונת המעשרות המובא במשנתינו ויבואר לקמן סקט"ו ואילך בעזהשי"ת וביאר שם המהרי"ק שמקורו בסוגין שהוקשה לו שהגמ' לומדת משביעית לעונת המעשרות והרי בשביעית הוא לפי חנטה ומזה למד שהשיעורים של עונת המעשרות זה עצמו החנטה ולפ"ז א"ש שהכל אותו שיעור ולא קשה מידי**

**ב]בגמ' מובא שהמקור לשביעית שבתבואה הקובע הוא שליש מהפסוק ועשתה את התבואה לשלש השנים אל תקרי לשלש אלא לשליש ומצאנו בראשונים כמה שיטות מה לומדים משם**

**א, דעת רש"י והר"ש בשביעית הנ"ל והר"ן והתורי"ד דהפסוק הולך גם על זיתים וענבים שזה כלול בלשון תבואה ובכולם הקובע שליש לעניין שנת השביעית וכן לעניין שנת המעשר וכן לעניין עונת המעשרות אלא קשה שהגמ' אומרת ר"ה י"ג ע"ב אמור רבנן תבואה וזיתים בתר שליש אילן בתר חנטה ומשמע כל אילן ולא אמרה שענבים זה כמו תבואה ובר"ש כתב ביאור אחד שהשיעור שיבאישו זה דומה לשיעור הראוי של תבואה וזיתים עוד ביאר שהשיעור שליש זהו שיבאישו והגמ' לא הזכירה אגב לשון המשנה התבואה והזיתים ובתוס' רי"ד כתב שתלוי מה כוונתו בענבים שאם רוצה ליין כה"ג השיעור הוא שליש ועל זה התורה דיברה ואם רוצה לאוכלם השיעור הוא קודם והוא משיבאישו ובפשוטו כוונתו גם לעניין שנת המעשר ושביעית ועונת המעשרות וצ"ע האם הקובע זמן הנטיעה או תחילת הגידול**

**ב, דעת תוס' בר"ה י"ב ע"ב ובתוס"ר ובתוס' ישנים שם דזיתים השיעור הוא שליש לעניין שנת המעשרות ושביעית וכלשון הגמ' י"ג ע"ב אבל ענבים שיעורם בחנטה כשאר אילנות בין לשביעית ובין לשנת המעשרות וצ"ב מהיכי תיתי לחלק הפסוק ואם הלשון תבואה כולל זיתים א"כ זה כולל גם ענבים וביאר התו"י שקים להו לחז"ל שענבים זה ראוי כבר קודם משליש א"כ לא מסתבר שעל זה הולך הפסוק וממילא הדרינן שזה כמו שאר אילנות שלפי חנטה אלא שלכאורא כל זה שייך לשיטתו שהשיעור שיבאישו זה קודם שליש אבל לתוס' שזה שליש א"כ זה אותו שיעור א"כ וודאי צ"ע מהיכי תיתי לומר שזיתים הקובע שליש וענבים הקובע חנטה וצ"ע**

**ג, עיין ריטב"א י"ב ע"ב ד"ה תנן וי"ג ע"ב ד"ה תבואה שנקט שרק תבואה לפי שליש אבל זיתים וענבים זה לפי חנטה כמו כל האילנות ולשון הגמ' תבואה וזיתים זה אגב לשון המשנה לעניין עונת המעשרות אבל באמת זה אינו כן והנה עיין בירושלמי שביעית פ"ב ה"ז וז"ל בפירות הלכו אחרי שליש וכו' שנאמר מגרנך ומיקבך מגרנך ולא כל גרנך ומיקבך ולא כל יקבך וכו' הרי מפורש שהביא את הפסוק של גורן ויקב ונקט שהשיעור הוא שליש וזה דלא כהריטב"א וכן סתימת הדברים שזה על כל יקב ולא רק על שמן וזה דלא כתוס' וצ"ע ועיין מלבושי יו"ט קונטרס חובת קרקע סימן ט"ו וכל דבריו שם אין זה במשמעות דברי הריטב"א**

**ד, לדעת הר"מ הנ"ל שחנטה זה עונת המעשרות ושיעור שנת השביעית ומשנה לחברתה הוא כמו עונת המעשרות א"כ כוונת התורה רק על תבואה וזה שיעור של פרי וילפינן מכאן לכל מקום שכשיש לו שם פרי נקבע דינו**

**והנה הגמ' בר"ה ט"ו ע"ב אומרת ת"ר אילן שחנטו פירותיו קודם ט"ו בשבט מתעשר לשנה שעיברה אחר ט"ו בשבט מתעשר לשנה הבאה אמר ר' נחמיה בד"א באילן שעושה שתי בריכות בשנה אבל אילן העושה בריכה אחת כגון דקלים זיתים וחרובים אע"פ שחנטו פירותיהן קודם ט"ו בשבט מתעשרין לשנה הבאה עכ"ל הגמ' והנה מבואר בגמ' שכוונת ר' נחמיה דכה"ג אזלינן בתר לקיטה**

**והקשו התוס' שמבואר שנחלקו גם לעניין זיתים והרי מבואר בגמ' לעיל שהולכים לפי שליש וכתבו שבחינם נקט שליש והנה צ"ב קושיתם אבל פה ר' נחמיה ס"ל שהולכים לפי לקיטה ולרבנן לפי שליש וצ"ל שכוונתם דבאופן זה של הבריתא שזה רק חנט קודם שבט אבל השליש היה לאחר שבט אין מחלוקת והנה כל קושיתם לשיטתם שזיתים לפי שליש אבל לריטב"א הנ"ל שלפי חנטה א"ש שגם בזה נחלקו ר' נחמיה ורבנן**

בדין חנטה ושליש לעניין מעשר ושביעית האם זה בשבט או בר"ה

**ג]הנה לעניין שנת המעשר זה וודאי שתבואה שהולכים לפי שליש וירק שהולכים לפי לקיטה הקובע הוא ר"ה כמבואר בגמ' ר"ה י"ב ע"א שזה כוונת המשנה שאחד בתשרי הוא ר"ה לירקות ולמעשרות וכן לעניין אילן שהולכים בתר חנטה וודאי שהקובע שלהם הוא ט"ו בשבט כמבואר במשנה ר"ה ב ע"א באחד בשבט ר"ה לאילן כדברי ב"ש וב"ה אומרים בחמשה עשר בו ובגמ' י"ד ע"א וכן ט"ו ע"ב מפורש שזה לעניין שנת המעשר ויש לעיין בזיתים וענבים מה דינם והנה לדעת הריטב"א הולכים לפי חנטה א"כ וודאי שזה כשאר אילנות שהולכים לפי שבט וכן לרמב"ם שחנטה זה שיעור עונת המעשרות א"כ אין שום סברא לחלק בין כל האילנות וכן סתימת דבריו שכל האילנות זה לפי שבט אמנם לשיטת הר"ש והר"ן והתורי"ד שזיתים וענבים לפי שליש או לתו"י שרק זיתים לפי שליש יש לדון האם זה כמו תבואה שהולכים לפי ר"ה או כמו אילנות שהולכים לפי שבט**

**ועיין תוס' ישנים ר"ה י"ד ע"א שביאר הסברא שהולכים לפי ט"ו בשבט כי זה חונט מכח הגשמים של לפני תשרי וגבי תבואה שהקובע זה שליש הולכים לפי הזמן שזה מביא שליש בפועל וביאר שתבואה שהתורה כתבה שליש א"כ מפורש גם מתי זה הביא בפועל משא"כ לעניין אילן שמצאנו שהולכים לעניין ערלה לפי הגשמים שאם זה חנט קודם שבט זה שייך לשנה הקודמת ה"ה לעניין מעשר ושביעית והוסיף שגם זית שהולכים לפי שליש אבל לומדים משאר אילנות שהולכים לפי שבט [[1]](#footnote-2)**

**אמנם מאידך עיין חידושי הר"ן שם שהביא בשם רש"י שהקובע הוא חנטה והטעם שזה דומה לתבואה שעיקר גדילתה ממה שגדלה עד השליש ובאילן זה חנטה והקשה כנ"ל למה גם לא לומדים שהקובע הוא תשרי כמו תבואה והוסיף שאין לומר שלומדים מערלה שא"כ גם לעניין זיתים נלמד מערלה שהשיעור הוא חנטה ולא שליש ולכן כתב שבאמת לא לומדים מערלה וזיתים וענבים לעניין מעשר הקובע הוא ר"ה ורק שאר אילנות שזה דרבנן לא הלכו לפי שליש כיון שרוב האילנות לא מביאים שליש כאחד לכן קבעו לפי חנטה ומה שעשו לפי שבט הוא דומיא דערלה עכ"ד והנה צע"ג לביאורו למה בשביעית שזה דאוריתא הולכים לפי חנטה והרי עיקר הפסוק של מעשר הוא בשביעית[[2]](#footnote-3) ואולי בזה באמת לומדים מערלה וס"ל שגם זיתים וענבים הולכים לפי חנטה וודאי לפי שבט וכדנקט בקושיתו שאם לומדים מערלה את הכל לימדים מערלה וצ"ע**

**ועיין תורי"ד שגם נקט לעניין מעשר בזיתים וענבים שהקובע הוא שליש שהולכים לפי ר"ה ונראה ברור שגם לר"ש שכל המקור של זיתים וענבים משביעית ושם הדוגמא של התורה זה תשרי א"כ הקובע הוא תשרי וכן סתימת דבריו שביאר המקורות לכל דבר וכאן לא טרח כלל משמע שזה כמו תבואה ורק לתו"י שיש מקור שענבים זה אחרת יתכן שה"ה זיתים ועדיין צ"ע שאולי לגבי זה לומדים מערלה**

**ובאמת שלדעת הר"מ צ"ע מה המקור שלעניין מעשרות הולכים לפי שבט ואין לומר מערלה ורבעי ששם השיעור לא חנטה אלא משיוציא וכדלקמן ס"ק י"ד ואולי לגבי הנידון האם לפי סיבת הגדילה או הגדילה בפועל לומדים מערלה וצ"ע**

**והנה יש לדון כנ"ל לעניין שביעית שהולכים באילן לפי חנטה מה הזמן האם ר"ה או שבט ועיין חזו"א ס"ז סקי"ג שהביא ברור מדברי הר"מ שהולכים לפי ר"ה וע"ש הטעם אמנם ע"ש שהביא מהר"ח ר"ה ט"ו ע"ב וכן הוא בר"ש ורא"ש בהעתיקם את התו"כ בשביעית פ"ב מ"ה[[3]](#footnote-4) וכן הוא בתו"י הנ"ל וכן בר"ש וראב"ד על התו"כ שהולכים לפי שבט והראב"ד כתב רק לחומרא לעניין מה שחנט בשמינית קודם שבט ע"ש והנה בפשוטו כיון שמבואר בר"ש שהמקור של חנטה הוא מערלה א"כ זה כמו ערלה וכן נראה בר"ן שעד כמה שלומדים מערלה זה לגמרי כמו ערלה ועיין תוס' י"ד ע"ב שביארו שאתרוג הולכים לפי חנטה כיון שלומדים מערלה וכן הוא בעוד ראשונים שם ומסתבר כנ"ל שלגמרי זה כמוהו ואין להביא מדעת הר"מ שלדבריו שחנטה זה עונת המעשרות א"כ אין זה ילפותא מערלה ואין סיבה שיהיה כמו ערלה**

**אמנם אין אין זה מוכרח וכמו שביאר הקה"י שהגדר שהולכים לפי שבט שמה שהתורה אמרה ששנה השניה זה מעשר שני מה נקרא שנה שניה לעניין אילנות משבט לשבט אבל לעניין שביעית לא שייך לומר זה דוודאי שנת השמיטה זה מר"ה לר"ה ועוד שדין הפירות הוא מחמת קדושת הקרקע ולא רק מצד דיני הפירות א"כ וודאי הקובע לפי הקרקע ואע"ג שמבואר שהטעם שהולכים לפי שבט כי זה מגשמי שנה שעברה אבל אין זה סברא עצמית אלא שלכן כך נקבע דיני השנה ולכן גם עם לומדים מערלה שהקובע הוא חנטה אבל אין ללמוד לעניין התאריך ואין זה קשור לר"ן לעיל שנקט שאם לומדים מערלה זה גם על התאריך שלעניין מעשר אפשר ללמוד וזה דומה לערלה וע"ש בקה"י מה שהביא עוד מהר"ן בגדר הדין של שבט**

**אמנם עיין קה"י שכתב להוכיח מדברי רש"י שהקובע הוא ר"ה דבסוכה ל"ט ע"ב כתב על אתרוג שנלקט קודם סוכות שיש בו קדו"ש דבהכרח הולכים לפי לקיטה דהרי הוא לא יכול להספיק לחנוט אחרי ר"ה ולגדול ומבואר שאם זה היה חונט אז דינו היה כשביעית אע"ג שזה לפני שבט ומבואר שהקובע הוא ר"ה**

**ועיין חזו"א שהביא שבגמ' מבואר לעניין אתרוג שאם הולכים לפי לקיטה גם לעניין שביעית אבל הקובע הוא ר"ה והרי לעניין מעשר מבואר בגמ' שהקובע הוא שבט ובהכרח שלעניין שביעית אין מושג של שבט וע"ש מה שביאר ויתכן שכאן שזה דאוריתא אם הולכים לפי לקיטה בהכרח לפי ר"ה כמו ירקות ורק במעשר שזה דרבנן רצו שזה יהיה כמו שאר אילנות וצ"ע**

**והנה העולה מהנ"ל א, דלעניין אילנות שהולכים בתר חנטה לעניין מעשר הקובע הוא שבט ולעניין זיתים וענבים שהקובע הוא שליש התו"י נקט שזה שבט וכן הוא וודאי לדעת הר"מ שזה תמיד עונת המעשרות אמנם הר"ן והרי"ד וכן הוא בפשוטו לר"ש שהקובע הוא ר"ה**

**ב,ולעניין שביעית דעת הר"מ ורש"י וכן הוכיח הפאת השולחן מהרדב"ז וכן הוא ברש"ס ריש פ"ה וכן הוא ברעק"א וכן נקטו לדינא הפא"ש והחזו"א שהכל לפי ר"ה אמנם דעת ר"ח והערוך והתו"י שהקובע הוא שבט באילנות ולעניין זיתים וענבים כנ"ל במעשר ודעת הר"ש והראב"ד בתו"כ שלחומרא הולכים לפי שבט דהיינו מה שחנט לאחר ר"ה של שמינית יש בו קדו"ש וצ"ב ולפ"ז אין ראיה מרש"י דלא כנ"ל ובר"ש וברא"ש גם מבואר שמה שחונט עד שבט של שמינית זה קדוש בקדושת שביעית וכן נקט השל"ה כדבר פשוט**

**ד]מבואר שביעית פ"ב שהאורז והדוחן והפרגים והשומשמין שהשרישו לפני ר"ה מתעשרין לשעבר ואם לאחר ר"ה מתעשרין להבא והגמ' שואלת מה הטעם ועונה מתוך שעשוין פרכים פרכים אזלי רבנן בתר השרשה וביארו הראשונים שירק אפילו אם אין הלקיטה כאחת אבל לא מתערב מה שלקטו היום אם מה שלוקטים מחר אבל כאן שמשאירים את זה להתיבש מתערבים הנלקטים היום אם הנלקטים מחר וכן אם צריך ללכת לפי שליש אין זה באותו זמן לכן קבעו שילכו לפי השרשה שכולם יהיה שייך לאותה שנה ועיין רש"י שכיון שמעשר דברים אלו הוא דרבנן לכן יכלו לקבוע כך והקשו הראשונים הרי המשנה אמרה את זה גם לעניין שביעית ושם זה דאוריתא ועיין רשב"א ורא"ש בשביעית וכן בר"ן שכיון ששביעית בזמן הזה דרבנן לכן קבעו כך אמנם בתוס' ובר"ש הביאו על זה פסוק שכאן הולכים לפי השרשה וכן הוא ברמב"ן. והריטב"א הביא שמסרן הכתוב לחכמים לקבוע הזמן ועיין רמב"ן שדן שאולי מדאוריתא אין שביעית אלא אם גדל בחיוב ונלקט בחיוב ולדעת הר"מ שגם מעשר דברים אלו הוא דאוריתא בהכרח שזה סברא דאוריתא**

**והנה הגמ' ממשיכה ושואלת א"ל אביי ויצבור גרנו לתוכו ונמצא מעשר מהחדש על החדש ומהישן על הישן מי לא תניא ר"י בן כיפר פול המיצרי שזרעו לזרע מקצתו השריש לפני ר"ה ומקצתו לאחר ר"ה אין תורמין ומעשרין מזה על זה כיצד הוא עושה צובר גרנו לתוכו ונמצא מעשר מן החדש על החדש ומן הישן על הישן והגמ' עונה שהוא סובר יש בילה אבל רבנן סוברים שאין בילה והנה בפשוטו כוונת הגמ' לשאול שאין סיבה לקבוע שהולכים לפי השרשה כי אפשר לבלול ולפ"ז קשה מה הגמ' עונה אין בילה הרי ר"ש ס"ל שיש בילה והוא גם אמר שפול הולכים לפי השרשה והתוס' הניחו בקושיא**

**והבעה"מ ביאר שבאמת הוא סובר שהולכים לפי לקיטה שהוא גמר פרי וכמו ששמואל אמר ולדבריהם דרבנן קאמר שהולכים לפי השרשה שיעשו בילה ועיין בר"ן שהסכים עמו אמנם הרשב"א הקשה שזה מאוד דחוק בגמ' ועוד הקשה מהתוספתא**

**ובתו"י וכן בריטב"א בשם הראב"ד ביארו שזה וודאי שזה לא סיבה להשאיר לפי לקיטה כי יעשה בילה דהרי אולי הוא לא יבלול יפה וגם שזה טירחא אלא הגמ' רק שואלת שמשמע שאם זה קרה לו אין לו תקנה והרי הוא יכול לבלול והגמ' מתרצת שזה כרבנן שאין בילה**

**וברמב"ן ביאר שפול המיצרי אין את הסברא של פרכים פרכים ולר"ש וודאי שאין זה הסיבה אלא שס"ל שהשרשה בדברים אלו זה דומה לחנטה אבל רבנן שמחלקים בין אורז לפול בהכרח שזה לא הטעם וביארה הגמ' מצד שעשוי פרכים וכו'**

**הגמ' אומרת ששמואל אומר הכל הולך אחר גמר פרי ודעת הרמב"ן והריטב"א שזה הולך רק על פול המיצרי וביארו שלפ"ז שמואל כרבנן ובאמת אורז הולכים לפי השרשה אמנם דעת רש"י ותוס' ורשב"א ותורי"ד ותו"י וכן הר"מ והראב"ד שהכוונה גם באורז וחבריו ואדרבא מזה ששמואל לא אמר הלכה כרבנן בהכרח שזה גם לא כרבנן שס"ל שאורז לפי השרשה ושמואל ס"ל שהולכים לפי גמר פרי**

**אלא שצ"ב למה הולכים לפי גמר פרי ועיין תוס' רי"ד ור"ן ורשב"א וריטב"א ותוס'[[4]](#footnote-5) שביארו שבאורז וחבריו מעיקר הדין זה כירק והולכים לפי לקיטה ולקיטה הכוונה גמר פרי רק שתמיד לוקטים בזמן הגמר וכאן שמשאירים את זה להתיבש נקטה הגמ' גמר פרי אמנם עיין השגות הראב"ד על הבעה"מ שלקיטה זה כפשוטו וכן הוא ברמב"ם וכן נקט הרמב"ן כאן ובפירושו עה"ת ולפ"ז צ"ע למה הולכים לפי גמר פרי ועיין רמב"ן שביאר ששליש בתבואה יסודו שזה הגמר פרי שהוא זורע ומצמיח וגם כאן למדו משם שהשיעור הוא גמר פרי והתו"י נקט שכאן מסברא זה כמו תבואה שהולכים בתר שליש ולפ"ז אין לבאר שהדין גמר פרי הוא לקיטה כי כאן אין סיבה ללכת אחרי לקיטה וביאר שזה רק במעשר דרבנן אבל באמת לעניין שביעית הולכים בתר השרשה ע"ש**

**ובעיקר הדברים שנקטו הראשונים הנ"ל שאורז זה כמו ירק שבתר לקיטה עיין רמב"ן שחלק על זה וכן הוא בירושלמי ששואל למה בתר השרשה ולא בתר שליש וכן הוא בתוספתא שביעית שקטנית זה כתבואה לפי שליש**

**והנה לשון רש"י וכן הוא ברי"ד שהגמר פרי או ההשרשה בסוגין זה נידון כללי לעניין קטניות ואפילו אם השרשה שזה מצד פרכים זה לא בכולם אבל הדין גמר פרי הוא כן בכולם וזה דלא כדחילק הרמב"ם שקטנית לפי שליש וכאן לפי גמר פרי**

**ועיין רמב"ם פ"א ממעשר שני ה"י וכן בראב"ד שם הלכה ח שנקטו שפול המיצרי שהולכים לפי גמר פרי הכוונה שליש ובפשוטו גם באורז זה כך אמנם זה לא יתכן כמו שהקשה החזו"א שהגמ' אומרת שאם שמואל היה אומר הכל הולך אחר גמר פרי הייתי אומר שזה גם בתבואה וזיתים חזינן שהשיעור גמר פרי הוא לא אותו שיעור של שליש ולכן ביאר שדברי הר"ם רק בפול וע"ש בביאור הסוגיא וכ"ז צ"ע**

העולה מהנ"ל

**א)אורז ודוחן ושומשמין ופרגין דעת הרמב"ן וריטב"א שהולכים לפי השרשה[[5]](#footnote-6) ודעת שאר ראשונים לפי גמר פרי**

**ב)פול המיצרי לפי גמר פרי**

**ג)מהו גמר פרי התוס' בעה"מ רשב"א ריטב"א ר"ן תוס' רי"ד ור"ש נקטו שזה שיעור של לקיטה והרמב"ן ורמב"ם וראב"ד נקטו שלקיטה זה כפשוטו וכאן זה קודם וברמב"ן כתב שזה דומה לשיעור שליש ובר"ם וראב"ד כתבו שפול זה שליש**

**ד)שאר קטניות לשון רש"י והרי"ד שזה לפי גמר פרי והר"מ הביא מהתוספתא שזה כמו תבואה לפי שליש וכן מבואר מהירושלמי שאורז מעיקר הדבר זה כמו תבואה**

בעניין אתרוג [ט"ו ע"א ע"ב]

**ה]גירסת רש"י שרבה ס"ל שאתרוג שחנט בשישית ונלקט בשביעית אין לו קדושת שביעית והוא פטור ממעשר ואביי שאל בשלמא סיפא לחומרא אלא רישא פטורה מן הביעור אמאי דאמרינן זיל בתר חנטה אי הכי תיחייב במעשר וביאר רש"י שהכוונה שאפילו אם זה ספק מובן למה בסיפא פטור מהמעשר שכיון שלמעשה מספק הוא מפקיר ממילא זה פטור ממעשר אבל רישא כיון שאומר שזה פטור מן הביעור א"כ ס"ל שזה וודאי שישית לעניין שביעית א"כ אין סיבה לפטור ממעשר שכל הסיבה ששביעית פטור כי זה הפקר אבל כאן שזה לא הפקר אין סיבה לפטור מהמעשר אפילו שלעניין שנות המעשר זה שביעית וכן ביארו הרשב"א ר"ן ותורי"ד ותו"י והגמ' אומרת שיש כאן סברא מיוחדת כי יד הכל ממשמשים בה זה כמו הפקר ורב המנונא חולק על סברא זו וס"ל שזה חייב במעשר ולעניין שביעית שנכנס לשמינית יש בו קדו"ש וחייב בביעור ופטור ממעשר**

**והגמ' שואלת מר"ש שס"ל שאתרוג שישית שנכנס לשביעית פטור מן הביעור ופטור מהמעשר וביאר רש"י מצד הסברא של יד הכל ממשמשים בה ושביעית שנכנס לשמינית גם פטור מהביעור ופטור ממעשר ועיין רש"י שביאר הטעם שהפסוק של ביעור מדבר בשביעית ומשמע שבאמת יש לזה קדו"ש אלא שזה פטור מביעור וא"ש שזה פטור ממעשר דזה באמת הפקר ועיין תוס' שביארו או כנ"ל שזה דין מיוחד בביעור ולפ"ז נקטו שזה בכל האילנות אמנם ביארו עוד וכן הוא בשאר ראשונים שזה דין מיוחד באתרוג וכה"ג גם אין לו קדו"ש והנה לפ"ז צ"ב למה זה פטור ממעשר ואולי גם פה יש את הסברא שיד הכל ממשמשים אמנם בחידושי הר"ן ביאר שכיון שבשביעית זה היה הפקר אפילו שעכשיו חזר וזכה בזה הוא פטור ממעשר כדין מפקיר שדהו שחזר וזכה אפילו במחובר פטור ממעשר [[6]](#footnote-7)**

**והגמ' שואלת שהרישא קשה על רב המנונא והסיפא קשה על שניהם והגמ' עונה שמצאנו תנאי דאמר רבי יוסי אבטולמוס העיד משום חמשה זקנים שאתרוג לעניין שביעית הוא כאילן שהולכים בתר חנטה ולעניין מעשר הוא כירק ורבותינו נמנו באושא ואמרו אחר לקיטתו בין למעשר ובין לשביעית ומבואר מת"ק שס"ל שלגמרי בתר חנטה דהיינו גם לביעור והם ס"ל כמוהו והגמ' אח"ז מביאה דר' יוחנן ס"ל שבין לעניין מעשר ובין לעניין שביעית באתרוג של שישית שנכנס לשביעית הוא כדין שישית**

**והנה צ"ע שר' המנונא עדין נסתר מר"ש שבשישית שנכנס לשביעית אע"ג שהוא פטר משביעית בכל אופן הוא פטר ממעשר וביאר רש"י מצד שיד הכל ממשמשים בה ואולי הלשון לשביעית משמע לכל נידוני שביעית גם לפטור ממעשר**

**ועיין תוס' שחלקו על רש"י ונקטו שכל מה שצריך להגיע ליד הכל ממשמשים זה רק לר"א שאתרוג הוא לגמרי כאילן אבל לר"ג שלעניין מעשר הוא לפי לקיטה א"כ הוא פטור ממעשר כי הוא שנת שביעית דהיינו דס"ל ששביעית פטור ממעשר לא רק מצד הפקר והנה צ"ע מי אמר לאביי שהוא דיבר לפי ר"א שאין הלכה כמותו ועוד מה הגמ' שואלת מר"ש שקשה מהרישא על רב המנונא הרי הם רק נחלקו לר"א אבל אם לעניין מעשר הולכים לפי לקיטה לכו"ע פטור ור"ש ס"ל כר"ג ועיין חזו"א סק"ט שביאר שמדרבנן צריך לגזור ומחלוקתם גם לדידן ולפ"ז ביאר שאחרי שהגמ' נקטה שרבנן חלקו על הסיפא של ר"ש זה גם תירוץ על הרישא לר"א דלר"ש אין סיבה לגזור כמו שס"ל לעניין סוף שביעית שכל צד לא שביעית הוא קובע משא"כ לרבנן וכ"ז דוחק ולא משמע בלשונם וצ"ע**

ביאור הבעה"מ בסוגיין

**ו] אמנם עיין בעה"מ שגרס בדברי רבה שאתרוג שביעית שיוצא לשמינית הוא חייב בביעור והוא חייב במעשר ונקט שגם רב המנונא מודה לעניין יוצא לשמינית וכל מה שחולק לעניין נכנס לשביעית שזה חייב במעשר ולפ"ז הגמ' שואלת מר"ש מהסיפא שיוצא לשמינית הוא פוטר ממעשר וגם משביעית והגמ' עונה שהם ס"ל כאבטולמוס והוא אמר שלעניין מעשר הולכים לפי לקיטה וכלול בזה גם שביעית שיוצא לשמינית שזה חייב במעשר וע"ש שדן למה הגמ' הביאה את אבטולמוס ולא את ר"ג וביאר דבפשוטו משמע שלעניין מעשר בתורת וודאי הולכים לפי לקיטה וא"כ זה כרבה ששישית שנכנס לשביעית פטור מהמעשר ולכן הגמ' מביאה את הבריתא שבסיפא מובא רבנן שס"ל שבין למעשר בין לשביעית הולכים בתר לקיטה ולעניין שביעית וודאי הכוונה רק לחומרא כגון שישית שנכנס לשביעית אבל גם שביעית שיוצא לשמינית חייב וא"כ ה"ה לעניין מעשר ונפק"מ לחייב ביוצא לשמינית אבל לא לפטור ביוצא לשמינית עכת"ד**

**והנה המעיין היטב בדבריו מבואר שס"ל שיסוד הפטור ממעשר הוא ששנת השביעית פטורה ממעשר ולא מצד הפקר וכן לא מצד הקדושת הפירות אלא שזהו דין גידולי שביעית ולפ"ז הנידון של קביעית השנים יש לו שלשה נידונים א,לעניין קדושת שביעית ב,לעניין הדין פטור מעשרות בשביעית ג,לעניין קביעת שנת המעשרות והנה אביי ס"ל שהנידון של שנת המעשר לעניין פטור שביעית הוא אותו נידון של שנת הקדושת שביעית ולכן אמר לו שבשלמא סיפא שחייב במעשר זה לחומרא לחוש שלעניין שנת הפטור ממעשר בשביעית הקובע הוא לקיטה אבל לומר את זה גם לקולא אפילו שוודאי אין לזה קדו"ש ומצד שלעניין זה החנטה קובעת זה לא יתכן ורבה ענה לו שיש פה סברא ליפטור שיד הכל ממשמשים בה ונראה שהכוונה שגם לשיטתך יש כאן עוד סיבה לפטור אבל עיקר טעמו דהוא ס"ל שלעניין שנת שביעית לעניין מעשרות הקובע הוא בתורת וודאי לקיטה וכדיבואר לקמן וע"ז הגמ' מביאה כתנאי שמבואר שהקובע לעניין פטור מעשרות בשנה השביעית זה לקיטה אלא שרבה ס"ל שזה בתורת וודאי וממילא גם בשישית שנכנס לשביעית פטור ורבה ס"ל שלעניין זה הוא ספק ומה שהבריתא אמרה בתורת וודאי דלענין שנת המעשר לעניין מעשר שני ומעשר עני זה וודאי לפי לקיטה**

**והנה הבעה"מ נקט שגם לרב המנונא חייב ביוצא לשמינית במעשר וזה מאוד דחוק דהלשון לעולם שביעית וכמו שאמר לעולם שישית הכוונה גם לעניין מעשר ה"ה כאן ונראה קצת מלשונו של הבעה"מ שלא גרס רק ששישית שנכנס לשביעית לעולם שישית והכוונה שחייב במעשר**

ביאור הראב"ד והריטב"א

**אמנם עיין בראב"ד בכתוב שם בהשגותיו על הבעה"מ שכתב שרבה ורב המנונא בתרתי פליגי ונראה כוונתו שרבה ס"ל ששישית שנכנס לשביעית פטור ממעשר אבל שביעית שיוצא לשמינית חייב במעשר ור"א ס"ל ששישית שנכנס לשביעית חייב במעשר ושביעית שיוצא לשמינית פטור מהמעשר ומבואר בדבריו שיסוד הנידון כנ"ל מהבע"מ שהדין פטור מעשרות הוא הלכה בגידולי שביעית ונחלקו האם הנידון של הפטור ממעשרות בשביעית זה וודאי לפי לקיטה או וודאי לפי חנטה ורבה ס"ל שוודאי לפי לקיטה ור"א ס"ל שוודאי לפי חנטה והוסיף שנחלקו במחלוקת אבטולמוס והנמנו באושא שאבטולמוס ס"ל שלעניין שביעית הולכים בתר חנטה ומשמע גם לעניין נידון פטור המעשרות בשביעית ובאושא שאמרו לעניין שביעית בתר לקיטה הכוונה לעניין שנת השביעית הפוטרת ממעשר וזה כרבה אלא שהם ס"ל שגם לעניין קדו"ש הקובע הוא לקיטה וכמבואר בגמ' בסוכה אבל רבה סובר כמוהם רק לעניין שנת המעשר והנה בפשוטו היה מקום לומר ששנת המעשר לעניין פטור שביעית הוא אותו זמן של קדושת שביעית ולפ"ז אין להוכיח מאושא אמנם הגמ' סברא שזה נידון נפרד ודו"ק וע"ש שהוסיף שלמסקנא שרבה כאושא לא צריך לטעם שיד הכל וכו' והיה מקום לומר שגם בתחילה אמר סברא זו רק לשיטת רב המנונא וכן הוא במאירי וכנ"ל בבעה"מ אמנם הראב"ד ביאר שזה חזרה מדבריו בתחילה וכנ"ל**

**ועיין ריטב"א שגרס כראב"ד וביאר שפשטות דברי רבה כנ"ל ששנת המעשר לעניין פטור שביעית תלוי בלקיטה ואביי שאל שאין סברא לומר כל אלא לחומרא ולא לקולא וכנ"ל בבעה"מ והגמ' אומרת שיש סברא שיד וכו' והיה מקום לומר שכוונתו לשיטתך וכנ"ל ור"א ס"ל שזה וודאי לפי חנטה כמו הנידון של קדושת הפירות והגמ מביאה את אבטולמוס שס"ל כרבה וכר"א שביעור הוא וודאי לפי חנטה ולא ביאר ע"ד הראב"ד שאושא כרבה ודו"ק שם**

**והנה לפי ביאורים אלו א"ש מה שהקשינו לעיל שקשה עדיין מר"ש על רב המנונא בשישית לשביעית שטעם ר"ש שהולכים לפי שניהם לפטור ובזה עצמו רבנן חולקים ורק רש"י שס"ל שכל הנידון לפטור מצד הפקר בהכרח שטעם ר"ש מצד שיד הכל וכו' ודו"ק בכ"ז**

בדין לקיטה בשביעית האם זה נקבע למפרע

**ז] והנה בהא דמבואר בראשונים שאם הולכים בתר לקיטה לעניין מעשרות זה סיבה ששביעית שנכנס לשמינית יהיה חייב במעשרות צ"ע כמו שהקשה בחזו"א ס"ז סקי"ד דהרי בשביעית זה היה וודאי הפקר וא"כ גם אם עכשיו הוא חוזר וזוכה בזה הרי הדין שהפקיר שדהו וחזר וזכה בה פטור ממעשר [ודוחק לומר שס"ל כהני ראשונים שדוקא אם הפקיר גם את הקרקע וחזר וזכה בפירות לבד]וכבר הובא לעיל סק"ד מהר"ן שזה טעם ר"ש שפוטר משביעית וגם ממעשר אמנם עיין ריטב"א שבאמת זה גזירה דרבנן אטו שאר שני שבוע**

**והנה בעיקר הדבר לעניין ירק שהולכים בתר לקיטה ונלקט בשמינית האם זה הפקר או שזה למפרע לא הפקר וזה חייב במעשרות לכאורא מדברי הר"ן הנ"ל מבואר שזה היה הפקר ורק מכאן ולהבא משתנה דינו אמנם בדברי הבעה"מ מבואר שזה למפרע וגם אם נימא שזה דרבנן אבל מדרבנן תמיד זה יתחייב מאותו טעם ועיין חזו"א סי"א סק"ז שפשיטא ליה שירק שהגיע זמן הביעור והוא נאסר במחובר אפילו שיצא לשמינית הוא נשאר באיסורו דהיינו שזה לא הפקעה למפרע ועיין קה"י זרעים סימן ג שנקט מסברא שרק ע"י הלקיטה נפקע מזה קדו"ש אמנם הביא מהחזו"א שעצם זה שיצא שנת השביעית פוקע מזה הקדו"ש וכן מסתברא לכאורא והנה עיין ר"מ בפיה"מ בביכורים פ"ב לעניין אתרוג וז"לואמרו בשביעית כמו שאבאר אם נגמרו הפירות בשנה השביעית ונכנסו לשמינית ועדיין הו באילן הרי אותו האתרוג הפקר כשאר פירות שביעית וכו' עכ"ל ופשטות לשונו שאם היו הולכים לפי לקיטה זה לא היה הפקר ולכאורא לא משמע כי חוזר וזוכה אלא כי זה קובע למפרע וצ"ע**

**ועיין תוס' ר"ה ושאר ראשונים הנ"ל שביארו כוונת הגמ' בשלמא סיפא לחומרא הכוונה שכיון שמספק נוהג דין שביעית א"כ זה הפקר ולכן זה פטור ממעשר ועיין קה"י שהקשה דאם נימא שבשנת השביעית עצמה זה היה וודאי הפקר א"כ זה לא מספק אלא בודאי דהרי גם אם הולכים בתר לקיטה הרי בשביעית זה היה קדוש ואז זה היה הפקר ואפילו אם עכשיו נפקע זה לא סיבה להתחייב במעשר ולכאורא מוכח שזה מיתלא תלי מתי ילקטו את זה אמנם זה וודאי שאפשר ללקט את זה שכן פשטות הדברים דע"י זה נקבע שזה הפקר וזה עצמו מחיוב הבעלים ואין זה דומה לדברים שנקבעים לפי מחשבה אם זה לעיצים או או למאכל שכתב החזו"א שאין זכות לאדם ללקוט לאכילה ולקבוע שזה הפקר אלא הבעלים קובע וז"פ אמנם הדבר מחודש לומר שזה תלוי ועומד ואולי אפש"ל דכיון דכאן מעיקר דין ההפקר זה תלוי ועומד מתי יזכו בזה א"כ עד כמה שלא מלקטים בשביעית ההפקר פוקע מעצמו וזה סיבה שלא יפטר ממעשר וצ"ע**

בגדר פטור מעשר בשביעית

**ח]והנה ידוע הנידון לעניין פטור שביעית ממעשרות האם זה מצד הפקר או שזה מדיני שביעית וגם אם יהיה סיבה שזה לא הפקר זה יפטר ממעשרות והנה לנ"ל נחלקו בזה הראשונים שדעת רש"י והר"ן והרשב"א והרי"ד דכל הפטור מצד הפקר ולכן ביארו שקושית אביי שכיון שפירות שישית אין לזה קדו"ש אין זה הפקר ואין סיבה כלל לפטור ממעשר אמנם דעת הבעה"מ והראב"ד[[7]](#footnote-8) שיסוד הפטור מצד שנת השביעית ולכן רבה פטר כה"ג וגם ר"א שחייב דלעניין הנידון של חיוב מעשרות זה נקבע לפי חנטה ולא שזה תלוי בדין ההפקר והנה הבאינו ששיטת התוס' שכיון שלעניין שנת המעשר הולכים לפי לקיטה א"כ וודאי שאתרוג של שישית פטור ממעשרות ומדבריהם גם חזינן שיש פטור מצד גידולי שביעית אלא שמבואר עוד שזה לא נידון נפרד אלא שזה אותו קובע של שנת המעשר משא"כ לדעת הראב"ד והבעה"מ הוא נידון נפרד ולכל הפחות יש צד שזה כמו דיני שביעית ולא כמו שנת המעשר**

**והנה בעיקר הסוגיא לכאורא גם אם נבאר כרש"י שהגמ' שואלת שעד כמה שלא נוהג בזה שביעית ה"ה שזה צריך להתחייב במעשר אין הכרח שזה תלוי בהפקר אלא יתכן שוודאי שזה הלכה שגידולי שביעית הקובע אלא שפשוט לגמ' שיסוד הפטור זה לא סתם דין שגידולי שביעית פטור אלא אותם גידולים שיש להם דין גידולי שביעית יש להם דין פטור ממעשר וגם אם יהיה סיבה שלא יהיה קדושת שביעית כגון פירות עכו"ם לב"י בכל אופן זה יהיה פטור ממעשר אבל דבר שהוא נחשב לעניין שביעית שהוא שנה השישית אין שום סיבה לפטור ממעשר ואין זה עניין לנדון שנת המעשר לעניין מעשר עני ומעשר שני ועיין תו"י שביאר הסוגיא כרש"י אמנם לא הזכיר בלשונו כלל מדין הפקר ויש לכוין בדבריו כנ"ל ועיין תוס"ר שבתחילה ביאר כתוס' שאפילו אם זה שישית לעניין שביעית אבל זה פטור ממעשר אמנם אח"ז כתב וז"ל א"נ אכתי צריך להאי טעמא דיד הכל ממשמשין דהא דקאמר לאחר לקיטה למעשר היינו לעניין חדש וישן אבל לעניין שישית הנכנסת לשביעית כיון דמדאוריתא אין לו דין שביעית א"כ לאו הפקר מלכא הוא לפוטרו מטעם שביעית וכו' והנה פשטות לשונו שדן שכל סיבת הפטור זה ההפקר אמנם יתכן לדחוק בלשונו שהפטור של שביעית הוא לפי שנת ההפקר דזהו סיבת הפטור של שביעית דביסודו הוא הפקר**

**ט]והנה בעיקר פטור שביעית ממעשר מצאנו שני דרשות אחד במכילתא שמות כ"ג פסוק י"א הובא ברש"י עה"ת ויתרם תאכל חית השדה מה חיה אוכלת ופטורה מהמעשר אף אדם פטור עוד מצאנו בספרי על הפסוק דברים כ"ו י"ב בשנה השלישית שנת המעשר שנה שחייבת במעשר יצאה שנה שביעית שאינה חייבת במעשר ועיין חזו"א ס"ט סקי"ח שלכאורא מהא דיש עוד דרשא חזינן שזה לא פטור מדין הפקר אמנם כתב לדון שמכאן ילפינן לדין הפקר אמנם הביא דהר"ש בפאה פ"ו מ"א הביא דרשא אחרת מצד ובא הלוי וגו' שידך וידו שוין וכן הובא בראשונים בכמה דוכתי דרשא זו חזינן שלא ילפינן משביעית ובהכרח הדין שביעית זה עוד פטור חוץ מהדין הפקר ועיין תוס' נדרים מ"ד ע"ב ד"ה תרויהו צריכי שביארו את הגמ' שהפקר פטור מהמעשרות שיש שני מקורות אחד ובא הלוי ואחד בשביעית והוסיפו ותרויהו צריכי ובפשוטו משמע ששביעית פטור מדין הפקר ועיין חזו"א שם שביאר שהייתי אומר שלא אמרה תורה להקל ולפוטרו מהמצוות וצ"ע[[8]](#footnote-9)**

**י]והנה מבואר פ"ד ממסכת ידיים שרבנן תיקנו מעשר בעמון ומואב ונחלקו שם תנאים האם צריך מעשר עני או מעשר שני ועין מהרי"ט סימן מ"ג שאם נימא שכל פטור שביעית ממעשר זה רק מדין הפקר א"כ שיוכיחו מהמקרים שאין בזה דין שביעית וחייב במעשר כגון פירות עכו"ם מה שצריכים לעשר אז אלא בהכרח שמדאוריתא שביעית פטור ממעשר גם אם זה לא הפקר ולכן גם אם יהיה מקרה שאין בו קדו"ש הוא פטור ממעשר ואין להוכיח מזה[[9]](#footnote-10)**

**והנה עיין חזו"א שם שהוכיח מזה כתוס' שבאתרוג גם אם אין בזה קדו"ש אבל זה פטור ממעשר אמנם לנ"ל אין זה מוכרח כלל דגם אם זה פטור מצד שנת השביעית אבל זה נקבע לפי הקובע לעניין שביעית וכמבואר בראב"ד וכנ"ל**

**ועיין שם בחזו"א שבתחילה רצה להוכיח ששנת שביעית זה פטור לא רק מצד הפקר מזה שלא מצאנו מה הדין לעשר בשביעית אמנם ע"ש שמנה כמה דוגמאות שלכאורא אין סיבה לפטור גם אם שביעית זה פטור לא מצד הפקר א,למ"ד קידשה לעתיד לבוא אבל לעניין שביעית צריך רוב יושביה עליה שכה"ג מדאוריתא זה חייב במעשר ופטור משביעית ב,גם אם לא קידשה לעתיד לבוא אבל כשגלו שבט ראובן דבטל יובל ועדיין לא בטל שביעית דהיינו שמסברא פשיטא ליה שגם אם זה פטור אבל זה רק בזמן שנוהג שביעית וע"ש שכתב שאולי כיון שלולי החטא זה היה פטור ממעשר זה נקבע ששביעית פוטר בכל מצב[[10]](#footnote-11)**

**ועיין חזו"א שם שהביא שדעת ב"ש שאין נטע רבעי נוהג בשביעית כיון שאין בו מעשר שני ובירושלמי [הובא תוס' ב"ק ס"ט ע"ב] הקשה שא"כ גם שלישית ושישית אין בו מעשר שני ודוחה ששם יש מעשר עני ואם נימא ששביעית אם לא יהיה פטור הפקר יהיה חייב במעשר א"כ גם שנת שביעית יש בה מעשר אלא בהכרח ששביעית פטור בעצם ולא מצד הפקר**

בביאור דברי הירושלמי בביכורים

**י"א]והנה עיין תוס' י"ד ע"ב ד"ה ולשביעית שהביאו מהירושלמי שאתרוג שישית הנכנס לשביעית הוא לבעלים כאילן שבתר חנטה ופטור ממעשר כירק שבתר לקיטה ומבואר שזה פטור מצד שביעית אפילו אם זה לא הפקר עוד מבואר שהקובע הוא כמו שנת המעשר**

**אמנם ע"ש בירושלמי שכך אמרו בא"י שהביאור במשנה שמדובר על אותה שנה לעניין מעשר ושביעית אבל הירושלמי שואל על זה א"כ גם אם ביוצא משביעית לשמינית זה יהיה חייב במעשר ובשביעית וזה לא יתכן כי זה הפקר ולכן הירושלמי חולק ואומר שרק בשאר שני שבוע הוא כירק אבל בשביעית הוא כאילן ולכן אם חנט בשישית זה מעשר עני ואם חנט בחמישית זה מעשר שני והנה מבואר מהירושלמי שלא שכה"ג לעניין שנת השביעית זה חייב במעשר אמנם לעניין הקובע בשנת המעשר יש דין לשנת השביעית אלא שכה"ג גם לעניין שנת המעשר הולכים לפי חנטה דהיינו שאפשר לדון לקבוע שנת המעשר לפי חנטה ואפשר לפי לקיטה ונאמר בתורה דין עדיפות ועד כמה שאי אפשר שנה זו ממילא הקובע לפי חנטה ובפשוטו גם מזה מוכח שאין דין מעשר בשביעית דאם יש דין מעשר ויש לו שנה או מעשר שני או עני א"כ היה צריך ללכת לפ"ז וצ"ע**

**והנה לר"א שאתרוג שישית שנכנס לשביעית שחייב במעשר מבואר בתורי"ד שהוא חייב במעשר שני וע"ש שביאר דעיקר דין המעשר הוא שני אלא שבשישית ושלישית נאמר דין עני [ועיין בשנות אליהו ידיים שגם ביאר כך המשנה לעניין הנידון של עמון ומואב בשביעית ע"ש] וזה דלא כירושלמי אמנם ברמב"ם כתב שזה כשישית לעניין מעשרות ומשמע שזה מעשר עני וא"ש כדברי הירושלמי**

**והנה לעניין פירות עכו"ם בשישית אם נימא דהוא חייב במעשר עיין רמ"א שהביא מהב"י בשם הכפתור ופרח שזה מעשר עני כמו עמון ומואב וצ"ע ששם זה רק תקנה מיוחדת מצד שהניחו לעניים אבל הרי חזינן שבבל נוהג מעשר שני ובפשוטו הביאור שעיקר הדין הוא מעשר שני וכן ביאר שם במשנה אחרונה וכנ"ל מהגר"א וצ"ל שלשון המשנה הלכה למשה מסיני שעמון ומואב מעשרין מעשר עני בשביעית והרי כל הדין מעשר הוא דרבנן ובהכרח שזה ההלכה ששנת המעשר בשביעית הוא עני ולכן כל מקום שדנים שמעיקר הדין הוא חייב במעשרות הוא עני אמנם לכאורא זה דלא כירושלמי הנ"ל וכן דלא כתוס' הנ"ל וכן דלא כתורי"ד וצ"ע**

**י"ב]והנה החזו"א סי' ט' סקי"ח דן לעניין פירות שחנטו בשמינית קודם ט"ו בשבט שלעניין שנת המעשרות זה שביעית אמנם לעניין שנת השביעית זה שמינית וכנ"ל סק"ג מהרמב"ם ועיין שם שכתב שזה מעשר שני דאל"כ נפטור אותו לגמרי וכתב וצריך טעם לחלק בין זה לאתרוג שנכנס לשביעית שהוא פטור מהמעשר וצ"ב החילוק**

**ולכאורא אפש"ל שבשישית שנכנס לשביעית כיון שלעניין מעשר הקובע הוא לקיטה א"כ גם לעניין הנידון של הפטור ממעשרות של שנת השביעית זה גידולי שביעית והרי יש דברים בשביעית שהקובע שלהם הוא לקיטה אבל לעניין אחר ר"ה שלעניין שנת שביעית הקובע הוא מר"ה עד ר"ה א"כ אפילו אם כאן הקובע כמו מעשר אבל אין זה יכול לקבוע שזה שנת השמיטה כמו שתמיד לא קובעים את החנטה לפי שבט והטעם דהדין קביעה לפי שבט הכוונה שלעניין מע"ש באילנות זמן זה הוא מע"ש אבל כאן שלא שייך לומר שאחרי שביעית זה שנת השביעית א"כ ה"ה לעניין זה וצ"ע[[11]](#footnote-12)**

**והנה הנידון הנ"ל האם שביעית זה פטור רק מצד הפקר או שזה מדיני שביעית וגם אם אין בזה קדו"ש נפק"מ א,אם ננקוט שעציץ נקוב או זריעה תוך הבית יש בזה חיוב מעשר ואין בזה קדו"ש ב,דבר שגדל בחו"ל בשביעית והגמר מלאכה היה בא"י שבעלמא חייב מדרבנן דאם כל הפטור מצד הפקר א"כ כאן אין סיבה לפטור אבל אם מצד גידולי שביעית גם כאן יהיה פטור ויש לעיין**

**י"ג]והנה הקשה הטורי אבן ר"ה ט"ו ע"א ועוד אחרונים מה צריך להגיע לפטור של שביעית הרי תיפו"ל מצד הפקר והנה אם נימא שגם כה"ג שמדאוריתא חייב במעשר ופטור משביעית זה יהיה פטור וכנ"ל מהחזו"א כגון למ"ד קידשה לעתיד לבוא ולא יהיה רוב יושביה עליה א"ש אבל אם כה"ג חייב דהרי אין זה גידולי קרקע שיש בה שביעית א"כ צ"ע[[12]](#footnote-13) [[13]](#footnote-14) ועיין קה"י שרצה לחדש שהדין הפקר לא נובע מהדין קדו"ש אלא זה הלכה נפרדת שגידולי שביעית זה הפקר ולפ"ז כתב שירקות שגדלו בשישית ולקטו אותם בשביעית שזה קדוש בקדו"ש אבל זה לא יהיה הפקר אלא מה שגדל בשביעית וכן איפכא אילן שחנט בשביעית והוא גדל בשמינית אע"ג שנוהג בו קדו"ש אבל זה לא יהיה הפקר אלא החלק שזה גידולי שביעית ולכן צריך להגיע לפטור המיוחד של שביעית כגון בירק שגדל קודם שביעית ונלקט בשמינית או תבואה שהביאה פחות משליש קודם ר"ה ורק לאחר ר"ה הביא שליש שההפקר לא חל אלא על הנוסף וכה"ג זה יהיה טבל וחולין מעורבים זה בזה וכן נפק"מ באילן שחנט בשביעית והגיע לעונת המעשרות לאחר שביעית שמצד הפקר אינו אלא על הגדל בשביעית אמנם מצד קדו"ש הכל פטור**

**והדברים מחודשים מאוד ור' יוחנן אומר אפילו הביא כזית קודם ר"ה זה חייב במעשר וודאי משמע שהכל חייב כמו שהעיר הקה"י וכן הראשונים כתבו כולם שאם חנט בשביעית ויצא למוצאי שביעית פטור מצד הפקר וכנ"ל הרי מפורש שכה"ג הכל הפקר והר"ש בשביעית העמיד המשנה שלקוט לי ירק בשביעית שאין בו איסור ספיחים שתחילת גידולו בשישית ויש לשון בראשונים ששליש בישולו בשישית והרי כה"ג אין הכל הפקר אלא וודאי שהפקר תלוי בקדושת שביעית וע"ש מה שהוכיח מפ"ו בשביעית ועיין סוגית ספיחין שביארנו דברי הר"ש כפשוטם ע"ש ועיין לעיל סק"ז שהבאינו להוכיח מתוס' שלעניין ירק שבתר לקיטה זה מיתלא תלי מתי ילקטו את זה ושם מדובר על הדין הפקר חזינן שזה קשור לדין קדו"ש וז"ב[[14]](#footnote-15)**

שיטת הרמב"ם

**י"ד]כתב הרמב"ם פ"ד משמיטה הי"ב וז"ל הירק בשעת לקיטתו והאתרוג אפילו היה כפול קודם ר"ה ונעשה ככד בשביעית חייב במעשרות כפירות שישית ואפילו היה ככד בשישית הואיל ונלקט בשביעית הרי הוא כפירות שביעית ומתעשר כפירות שישית להחמיר עכ"ל וכן הוא בהלכות מע"ש פ"א ה"ה ו' והנה פסק כאושא שאחר לקיטתו למעשר ולשביעית אלא שרצה שזה לא יסתור לר' יוחנן שאמר שחייב במעשר ולכן כתב שלחומרא זה חייב במעשר אלא שצ"ב למה בנלקט בשמינית גם כתב שזה קדוש בקדושת שביעית ועיין כס"מ שביאר שמספקא ליה לעניין מעשר האם לפסוק כר"א או כר"ג וכן לעניין שביעית האם לפסוק כאושא או כר"ג והנה זה פלא דהרי לעניין שנת המעשר בשלישית ורביעית פסק כר"ג בתורת וודאי ובפשוטו צ"ל שפסק כר"ג אלא שלעניין שביעית נסתפק ולכן החמיר לעניין מעשר או כמו שביאר הבעה"מ שכל דברי אושא זה רק לחומרא ולא לקולא דלא באו לחלוק לגמרי על ר"ג וכנ"ל סק"ה וכן הוא בביאור הגר"א על השו"ע ולפ"ז גם בשביעית שיוצא לשמינית יצטרך לעשר ואין זה במשמעות לשון הר"מ כמו שדיק החזו"א שבדין יצא לשמינית לא הזכיר חומרא זו ועיין חזו"א שביאר שעיקר הדין זה וודאי לפי חנטה ולכן ביוצא לשמינית פטור ממעשר ורק לעניין נכנס לשביעית זה גדר של חומרא**

**אלא שצ"ע כיון שצריך להחמיר שנוהג בזה קדו"ש א"כ זה הפקר ומצד זה שיפטר ממעשר וכמו שכתבו תוס' ד"ה בשלמא והרי משמעות דברי הר"מ וודאי שהדין שביעית הוא בוודאי ושלמעשה כמו שתמיד צריך להפקיר גם כאן צריך להפקיר והחזו"א סקי"ד כתב שאסור לאחר לזכות בזה כיון שזה רק ספק וצ"ע והקה"י רצה לומר לנ"ל סקי"ג שההפקר לא תלוי בקדושת שביעית א"כ כאן זה וודאי לא הפקר אפילו אם זה וודאי קדוש כיון שזה לא גידולי שביעית וכיון שלחומרא דנים שזה לא שביעית לכן זה חייב במעשר ועיין לעיל**

**והנה בתוס' ורש"י ושאר ראשונים נקטו שהדין מעשר תלוי בדין שביעית ולדבריהם וודאי שאין הלכה כאושא אלא כר"י וכמו שהשיג הראב"ד וכן הוא בריטב"א ור"ח ובתוס' ישנים ועיין חזו"א סק"י שהעיקר לדינא דלא כר"מ אלא שנהגו להחמיר כר"מ**

בביאור חנטה

שיטת הרמב"ם

**ט"ו]עיין סוגית הגמ' ר"ה י"ד ט"ו דמבואר שלעניין שנת המעשרות באילן הולכים בתר חנטה ובגמ' י"ג ע"ב מבואר שהולכים גם לעניין שביעית בתר חנטה וכן הוא לשון נגמ' ט"ו ע"ב לעניין אתרוג לעניין שביעית שהנידון האם ללכת לפי לקיטה או חנטה ועיין רמב"ם הלכות מעשר שני פ"א באריכות לעניין שנת המעשרות שכתב שהולכים לפי עונת המעשרות המובא בריש מסכת מעשרות וכן עיין פ"ד משמיטה ויובל ה"ט לעניין שביעית שהולכים לפי עונת המעשרות ועיין מקד"ד וח' ר' אריה לייב מאלין שהר"מ פסק שיעור אחר מהגמ' ע"ש דבריהם אמנם המחוור בזה מה שביארו המהרי"ק וכן הוא בחזו"א ובמלבושי יו"ט קונטרס חובת קרקע דהר"מ ס"ל שחנטה פירושו עונת המעשרות ומקורו עיין לעיל סק"א דהגמ' לומדת לעונת המעשרות משביעית ומשמע שזה אותו שיעור[[15]](#footnote-16)**

**והנה עיין רמב"ם פ"ט ממע"ש ה"י לעניין ערלה וז"ל הנוטע אילן מאכל בחמשה עשר באב משנה עשירית ביובל הרי הוא בתוך שני ערלה עד חמשה עשר בשבט משנת שלש עשרה וכל מה שיוציא האילן תוך זמן זה הרי הוא ערלה אע"פ שנגמרו לאחר כמה ימים עכ"ל ומבואר בר"מ שהקובע הוא שיוציא ועיין חזו"א ס"ז סק"כ ובמלבושי יו"ט קונטרס חובת קרקע שזה סמדר בשאר אילנות ובוסר בענבים וחרובים כמבואר בהלכות שביעית ומבואר שכאן הקובע זה לא עונת המעשרות ועיין חזו"א שביאר כיון שכבר חל על זה איסור זה לא חוזר וניתר וצ"ע אבל למה מה שגודל אח"ז גם אסור והנה וודאי שכן משמעות הדברים שבשיעור זה הוא נאסר ולא חוזר וניתר והנה צ"ב לפ"ז שהזמן של שבט נקבע גם לעניין מעשר וגם לעניין ערלה אע"ג שזה שיעור אחר ויש לעיין**

שיטת רוב הראשונים

**ט"ז]והנה מדברי שאר הראשונים יש להוכיח דלא ס"ל כך אלא שחנטה הוא שיעור יותר מוקדם מעונת המעשרות א,עיין רש"י עה"ת במדבר י"ז כ"ג עה"פ ויוצא פרח ויוצא ציץ וז"ל דציץ הוא חנטת הפרי כשהפרח נופל עכ"ל והנה זמן זה הוא סמדר והרבה קודם עונת המעשרות וכן עיין בדבריו ר"ה י"ב ע"ב שהגמ' מביאה מקור ששליש זה עונת המעשרות בזיתים וכתב אבל שאר פירות שזה לפי חנטה מעשר שלהם דרבנן ועד כמה שזה אותו שיעור של עונת המעשרות א"כ את זה עצמו אפשר ללמוד משם**

**ב, עיין תוס' י"ב ע"ב וכן בר"ש פ"ב משביעית הובא לעיל סק"א וכן בתוס"ר ותוס"י ותורי"ד שהקשו איך הגמ' לומדת משביעית לעונת המעשרות הרי לעניין אילנות לשביעית הולכים לפי חנטה וזה שיעור אחר מעונת המעשרות חזינן שפשוט להם שזה לא אותו שיעור**

**ג,עיין חידושי הר"ן י"ב ע"ב שהעתיק דברי רש"י שאילן בתר חנטה כי זה דרבנן וכן עיין דבריו י"ד ע"א שמה שהולכים באילן בתר חנטה כי זה דרבנן ואין השליש שווה בכל האילנות אלא חנטה וודאי שאין כוונתו לעונת המעשרות שהרי זה זמן קרוב וכן כל תוכן דבריו שזה תחילת הפרי**

**ד,וכן עיין ריטב"א י"ב ע"ב שהקשה למה הלכו באילנות בתר חנטה ולא בתר עונת המעשרות והביא לישב בשם רבו חזינן שפשיטא להו שזה לא אותו זמן**

**ה, עיין רשב"א קידושין נ"ד ע"ב שנקט שזה אפילו קודם סמדר ועיין לקמן סקי"ח**

**ו,עיין לשון הבעה"מ י' ע"א שלעניין ערלה הולכים בתר חנטה ובפשוטו לערלה וודאי שזה לא עונת המעשרות וכנ"ל מהרמב"ם ולא יתכן שהראשונים נקטו לשון של חנטה שזה עונת המעשרות וכן לא יתכן שלשון זה סובל שני משמועיות שונות אלא וודאי דעת כל הראשונים דלא כרמב"ם וחנטה לחוד ועונת המעשרות לחוד**

**י"ז]והנה עיין רש"ס ריש פ"ה דשביעית שכתב להוכיח מכמה דוכתי דלא כר"מ ויש לדון מעוד כמה דוכתי ונבאר המקומות בס"ד א,לשון הגמ' י"ג ע"ב אמור רבנן תבואה וזיתים בתר שליש ואילן בתר חנטה ומבואר שהוא שיעור אחר והנה תוס' נקטו שעונת המעשרות זה שליש וכן דייק החזו"א ס"ז סקי"ב מדברי הר"מ פ"ב ממעשר שני ה"ז ואם חנטה זה עונת המעשרות למה לא אמרו שיעור כולל שהולכים לפי עונת המעשרות**

**ב,עיין שביעית פ"ד בסופו מאימתי אין קוצצין את האילן משיוציאו וחרובין משישלשו ומבואר שם שעונת המעשר זה שיעור יותר מאוחר שאז כבר מותר לקצוץ פירות שביעית ועיין ירושלמי שם שחרובין שלשולן זהו חנטן הרי מפורש שחנטה זה לא עונת המעשרות ודין זה הובא בירושלמי בסתמא מעשרות פ"א ה"ב וכן לקמן פ"ה ה"א והעתיקוהו הראשונים ללא חולק**

**ג,עיין ירושלמי פ"ה ה"א תני רשב"ג אומר מן צאת העלים ועד הפגים נ' יום מן הפגין ועד השיתין הנובלות נ' יום מן השיתים הנובלות ועד התאנים נ' יום לקט תאנה ואינו יודע אימתי חנטה אמר ר' יונה מונה מאה יומין למפרע אם חל לתוכן חמשה עשר בשבט הוא יודע אימתי חנטה ע"כ הרי מבואר שזמן חנטה הוא הפגים שזה סמדר כמבואר בגמ פסחים נ"ב ע"ב וזה הקובע לעניין מעשרות והרי זה רשב"ג שהוא תנא ועיין ר"ח ר"ה ט"ו ע"ב שהביא ירושלמי זה להלכה**

**ד,לשון הפסוק התאנה חנטה פגיה משמע שחנטה זה שיעור של פג ועיין חזו"א שצריך לומר שלשון תורה לחוד ולשון רבנן לחוד וכל זה דוחק שחז"ל נתנו מקום לטעות ללא לבאר לנו ויש ליישב**

**ה, עיין רש"ס שהקשה מהירושלמי שקלים פ"ג ה"א וז"ל הירושלמי אמר ר' ייסא מעשר בהמה לא עשו אותו לא בחנט ולא בשליש אם בחנט ליתני כל המעוברים עד כ"ט אלול ואם בתר שליש ליתני כל הנולדים עד כ"ט אלול ע"כ ומבואר שחנט זה כמו תחילת העיבור וזה התחלת יציאת הפירות ולא כמו עונת המעשרות שזה דומה לשליש ועיין חזו"א שכוונת הירושלמי לחנטת אתרוג ותפוח שזה משיוציא[[16]](#footnote-17)**

**והנה עיין חזו"א סקי"ט שכתב ליישב שזה מחלוקת בירושלמי והנה דבריו שם מאוד דחוקים בדברי הירושלמי וכל המפרשים שם לא ביארו כך בירושלמי והמלבושי יו"ט נקט שהבבלי ר"ה י"ב ע"ב חולק על הירושלמי והר"מ פסק כבבלי ע"ש**

לעניין הלכה

**י"ח]והנה לכאורא אחרי שדעת רוב רבותינו הראשונים חלקו על הר"מ וכן הוא פשטות הירושלמי והבבלי אי אפשר להקל כדעת הרמב"ם והחזו"א ס"ז סקט"ז לא הכריע בזה אמנם בסימן ז' סקי"ב כתב שהשו"ע הכריע כהר"מ וצ"ע שהשו"ע בהלכות מעשרות העתיק את לשון הר"מ ללא להכריע ולדון בזה כלל**

מהו חנטה לראשונים הנ"ל

**והנה יש לעיין מהו חנטה לראשונים הנ"ל והנה דרך הפרי שבתחילה יוצא פרח ואחרי זה יוצא כמו פרי קטן ועדיין הוא לא ניכר כיון שיש שם עלים ואחרי זה העלים נובלים ואז ניכר הפרי ועיין רש"י פסחים נ"ב ע"ב ד"ה דאמר שבשלב זה שהפרי ניכר חשיב סמדר וכן הוא ברש"י בברכות ל"ו ע"ב ד"ה סמדר [ועיין בדבריו ב"ק נ"ט ע"א] ומבואר בגמ' פסחים וברכות הנ"ל ששלב אחרי זה הוא בוסר ובענבים זה גודל של פול הלבן ויש לעיין איזהו שלב הוא החנטה**

**ועיין מאירי ריש ר"ה וז"ל וחנטה הוא הוצאת פרי קטן והוא שאמרו אילן שחנטו פירותיו שהדבר מוכיח שעל הפרי עצמו אומר כן ויש מפרשים בעניין חנטה שהוא קודם שיצא הפרי כלל אלא הוצאת מה שהוא כעין פרחים עכ"ל ועיין רשב"א קידושין נ"ד ע"ב שנראה מדבריו שזה קודם הסמדר והוא בזמן הוצאת העלין ועיין תורי"ד ר"ה י"ג ע"ב שדימה השרשה לחנטה באילן ומשמע שזה קודם התחלת הפרי**

**אמנם עיין לשון רש"י הובא לעיל סקט"ז שזה בזמן הסמדר דהיינו שהפרי יוצא והוסיף שהעלין נפלו וניכר הפרי ועיין תוס' ר"ה י"ד ע"ב שהביאו את לשון הגמ' אתרוג אפילו כזית וכתבו ששיעור חנטה זה קודם וכתבו שאולי שיעור חנטה זה בכזית באתרוג והנה כל זה שייך אם השיעור בהוצאת פרי א"כ יתכן שיש שינוי בגודל הפרי לפי כל פרי אבל אם זה תלוי בהוצאת פרח וודאי לא מסתבר שבאתרוג צריך התחלת פרי וכן הכריע הרש"ס שם שהוא התחלת פרי ולא יציאת הפרח**

**והנה הובא לעיל ס"ק ט"ז מהירושלמי שחרובין שלשולן זהו חנטן והנה מבואר שם לעניין זמן האיסור קטיפת פירות שביעית שיש כבר שם פרי והוא הפסד שבענבים זה יגריעו והגמ' אומרת שזה בוסר וחרובין משישלשלו וזיתים משיניצו ובשאר פירות משיוציאו ועיין חזו"א סימן ז' סקט"ז בסופו שכמו ששיעור חרובין זה חנטה ה"ה כל שאר השיעורים והנה בביאור משיוציאו[[17]](#footnote-18) מבואר בגמ' פסחים שזה קודם בוסר עוד מבואר שהיה כפניות של שביעית והגמ' דנה שיוציאו זה שיעור זה והוא סמדר כמבואר בסוגיא שם ולפ"ז בכל האילנות החנטה זה בשיעור סמדר וכן הוא לשון רש"י עה"ת וכנ"ל וכן מבואר בירושלמי הובא לעיל סקט"ז שפגי תאנה זה חנטה ופגים זה סמדר וכמבואר בסוגיא בפסחים וכן הוא לשון התורה התאנה חנטה פגיה ועיין לשון הרמב"ן ר"ה י"ג ע"ב הא בדברים שזרען נאכל והם אינם נאכלים אחר התחלת הפרי הלכו בהן כגון חנטה באילן ושליש בתבואה וזיתים עכ"ל ומבואר שזהו שיעור התחלת פרי ואולי דעתו כר"מ[[18]](#footnote-19)**

**י"ט]הנה יש לעיין לדעת הר"מ שהקובע הוא עונת המעשרות וזהו חנטה האם הביאור שהקובע הוא הזמן שחל החיוב מעשר ולכן ערלה שחל קודם גם השנה נקבעת קודם או שגם לדבריו אין זה עניין אלא שהשיעור שזה ראוי לאכילה זה קובע את שנת הפרי[[19]](#footnote-20)**

**והנה עיין ירושלמי פ"א דחלה ה"ג שהדין שחלה חל החיוב גם קודם שליש שגם הדין חדש וישן נקבע לפי המצב שזה כבר לא עשבים אלא ראוי לעשית בצק ומבואר שהדין תבואה לפי שליש זה מצד שאז חל חיוב מעשר ולכן בדבר שהוא קודם אז גם הקובע של השנה הוא קודם אמנם אין זה מוכרח דיתכן שהקובע הוא שיעור חשיבות שזה בשליש אלא שעד כמה שחל כבר הדין קודם זה סברא לקבוע את דינו**

**והנה אין להקשות מירק שהולכים לפי לקיטה אפילו שוודאי שגם קודם זה כבר זמן מעשר או שביעית וכנ"ל סק"ז דשם נאמר שיעור אחר אבל פה שהשיעור הוא שליש כמו עונת המעשרות יתכן כנ"ל [ואם נימא שזה מיתלא תלי עיין לעיל סק"ז א"כ אין שום מקום שכבר חל הדין וזה משתנה ולעניין מעשרות עד התלישה וודאי לא חל קדושה ויש לדון לפי זה בהרבה מהדברים לקמן]**

**והנה אם כנ"ל אז גם לעניין קדו"ש לא חל קדו"ש בתבואה לפני שזה הביא שליש או באילנות לדעת הר"מ קודם שזה הגיע לעונת המעשרות[[20]](#footnote-21) והנה מבואר במשנה בשביעית פ"ד בסופו שאסור לקטוף פירות האילן בשביעית מזמן בוסר או סמדר וביארו הראשונים מצד לאכלה ולא להפסד ומבואר שכבר חל על זה קדו"ש כבר קודם ובכל אופן הקובע לשנת שביעית הוא עונת המעשרות לדעת הר"מ אמנם עיין בר"מ בפיה"מ שביאר שם בטעם האיסור כי הוא גוזל את הבני אדם שמפסיד להם ומשמע שמצד הקדו"ש אין זה חיסרון ורק כיון שזה עומד להשביח ולהיות לבן אדם לכן אסור ואפש"ל בדרך דומה שכיון שזה עומד להגיע לקדו"ש גם עכשיו אסור להפקיע מצב זה ונפק"מ שאם יתלשו את זה באמת אין לזה קדו"ש וכן יתכן נפק"מ האם מותר עכשיו למכור את זה לעכו"ם או שיש כאן איסור סחורה**

**ועיין מקד"ד סימן ס' שהוכיח מהדין פ"ה ממעשרות שאסור למכור פירות שביעית משיגיעו לעונת המעשרות ומשמע שלפני זה אין לזה קדו"ש אמנם החזו"א סי"ט סקכ"ב הקשה כן וכתב שצ"ל שלעניין שביעית זה עונת השביעית וע"ש שהכריח כן שהרי אפילו אם אין קדושה אבל למעשה יש איסור ע"ש [[21]](#footnote-22)**

**והנה הירושלמי שם דן האם בדברים שמותר לתלוש קודם כגון ענבים בשדה האם מותר להשתמש למלוגמא והספק האם האכילה בשדה זה סוג אכילת אדם וגם פה שייך המיעוט לאכלה ולא למלוגמא או שכאן אין לזה חשיבות של אכילת אדם ומבואר שיש על זה קדו"ש דאל"כ מה הנידון ומשמע שכבר תלש ועוד שזה לא סיבה לאסור לתלוש שהרי עכשיו זה וודאי לא קדוש וז"ב והנה החזו"א ס"ז סק"כ ד"ה ר"מ וסימן י"ג סק"י ד"ה בר"ש דן שאולי אין לזה קדו"ש מדין מאכל אדם אלא מדין מאכל בהמה אמנם בסימן ז סקי"ב במוסגר הוכיח מהירושלמי הנ"ל שדן לאסור מלוגמא שזה קדוש מדין מאכל אדם**

**והנה לשון הריבמ"ץ שזה קדוש בקדו"ש וכן פשוט לחזו"א סימן י"ט סקכ"ד ע"ש ולכאורא הראשונים שלמדו משיעורים אלו שזה פרי לעניין ברכה א"כ וודאי מסתבר שזה קדוש בקדושת שביעית דהרי לא מצאנו שום מקור שקדושת שביעית יש פסוק שצריך שהדרך לאכול כמו שמצאנו לעניין עונת המעשרות אמנם הגר"א חלק וס"ל שזה רק לעניין ערלה ולא לעניין ברכה שדומה יותר לעונת המעשרות וחזינן שחסר בשם פרי ואולי זה גם סברא לעניין שביעית**

**והנה עיין ר"ש פ"ט מ"א שהביא ירושלמי פ"ה ממעשרות ה"ב שתבואה שהיתה פחות משליש בשביעית וקצרה לאחר שביעית לאחר שזה הביא שליש אין לזה קדו"ש אבל אם קצר קודם שהביא שליש יש לזה קדו"ש ומבואר שיש לזה קדו"ש קודם וצ"ע מה שנא מחלה שמבואר בירושלמי לעיל שכיון שנוהג קודם הקובע הוא קודם וצ"ע אמנם הגר"א שם גרס אחרת ולפ"ז מבואר שאין על זה קדו"ש**

**והנה הראשונים שס"ל שחנטה זה קודם עונת המעשרות ומבואר בר"ש שלומדים את זה מערלה לכאורא עד כמה שהגדר בתבואה שתלוי בזמן החיוב לא שייך ללמוד מערלה ששם זמן החיוב הוא קודם ומבואר שאין זה עניין לזמן החיוב**

**והנה החזו"א אפילו שנקט שיש קדו"ש מהזמן שאסור לקטוף אמנם בשיעור קודם שמותר נקט ששם עדיין אין לזה קדו"ש ועיין סימן י"ט סקכ"א שהקשה שהירושלמי בכלאיים אומר שהיה אחד שזרע כרמו כלאיים בשביעית ור"ע אמר שזה לא נאסר כי אין אדם אוסר דבר שאינו שלו ואם נימא שבתחילה אין על זה קדו"ש א"כ למה זה לא נאסר וע"ש שלעניין הפקר תלוי בגידולי שביעית ועיין לעיל סקי"ג מה שכתבנו בזה ועיין חזו"א כלאיים סימן ג' סקט"ו ולכאורא היה מקום לומר שזה וודאי שקדושת שביעית חל מיד כיון שזה עומד להיות דבר שקדוש בקדושת שביעית אבל לעניין לאסור להפסיד מצד האכילה זה רק כשיש לזה שם אוכל ולא קודם ולכן וודאי שזה הפקר וצ"ע בכ"ז**

1. **ועיין ריטב"א ותוס' רי"ד שביארו בעיקר הדמיון של חנטה להבאת שליש שאם יקצרו הפרי הוא לא יחזור ויצמח** [↑](#footnote-ref-2)
2. ועיין רש"י י"ב ע"ב שגם כתב כדברי הר"ן הנ"ל וצ"ע משביעית [↑](#footnote-ref-3)
3. וגם הגר"א שמחק שם יתכן שאין זה קשור שם לדברי התו"כ כלל ע"ש [↑](#footnote-ref-4)
4. **וכן הוא בדבריהם לקמן י"ד ע"ב לגבי אתרוג ע"ש**  [↑](#footnote-ref-5)
5. ולדעת התו"י לעניין מעשר זה כמו פול ולעניין שביעית הכל לפי השרשה או שליש [↑](#footnote-ref-6)
6. ועיין לקמן סק"ז דמהרבה ראשונים משמע שהדין לא כך וע"ש הטעם [↑](#footnote-ref-7)
7. ובריטב"א משמע שזה תלוי בביאורי הסוגיא שברש"י ביאר שזה מצד הפקר ובבעה"מ ביאר מצד פטור שנת השביעית וצ"ב [↑](#footnote-ref-8)
8. והנה מצאנו נידון לעניין הפקר לעניים ולא לעשירים דלב"ש לומדים מפאה ולב"ה לומדים משביעית אמנם עיין ר"ש פ"ו מפאה בהביאו את הירושלמי שוודאי שיש ילפותא על הפקר ורק מדמים למציאות של שביעית ולפ"ז אין מקור ששביעית הפטור מצד מעשר וצ"ע [↑](#footnote-ref-9)
9. והנה ראיה זו בנויה שפירות עכו"ם זה לא הפקר ולעניין קדו"ש או שיש קדו"ש או שאין קדו"ש אבל אם ננקוט כמו שצידד החזו"א סוף סימן ט' שזה הפקר אין להוכיח מזה כלל אם לא דנימא שהפקר שלמעשה העכו"מ מונע מלקחת זה לא פוטר ממעשרות עיין קה"י בר"ה והאפיקי ים ח,ב שהאריכו בזה [↑](#footnote-ref-10)
10. **ועיין מש"כ ס"ב סקכ"ב בהערה**  [↑](#footnote-ref-11)
11. ובלשון אחר כמו שתמיד הקובע הוא ר"ה ולא שבט וכנ"ל סק"ג בביאור הדבר שכאן לא שייך לומר שבט ה"ה לעניין הדין פטור ממעשר לא שייך לומר שבט וכמו שנקט החזו"א שאם לא נוהג שביעית מדאוריתא ונוהג רק מעשר לא שייך לפטור ממעשר אלא מטעם צדדי וכנ"ל סקי"א ודו"ק וכמדומה שכ"ז מוכרח [↑](#footnote-ref-12)
12. ובירושלמי ביכורים הובא לעיל מפורש שגם אם מצד שנת המעשר זה לא סיבה לפטור אבל מצד הפקר זה סיבה לפטור [↑](#footnote-ref-13)
13. ועיין אפיקי ים ח"ב וכן בקה"י ר"ה שדנו במקום שהבעלים לא נותן לקחת וזה הפקר בדיני התורה האם זה פוטר ממעשר או שכה"ג אין זה ידך וידו שווים ואם כה"ג חייב במעשר א"כ לא קשה כלל דנפק"מ למקרה שהבעלים לא יפקיר ועיין לעיל סק"י ובהערה [↑](#footnote-ref-14)
14. ועיין לקמן סקי"ט דהחזו"א הוכיח מהירושלמי שגם קודם שחל הקדו"ש חל הדין הפקר ובפשוטו זה רק שייך אם ה לא קשור לדין קדושה אלא לגידולי שביעית וע"ש מה שכתבנו לדון בדברי החזו"א [↑](#footnote-ref-15)
15. ובביכורים לשון הר"מ שהקובע הוא בחנטה ולביאור המהרי,ק הכוונה עונת המעשרות ולאחרונים הנ"ל פה זה כפשוטו [↑](#footnote-ref-16)
16. ועיין עוד חזו"א שביעית ס"ז סקי"ט בהוספות שם ד"השם מודה דהביא ירושלמי מפורש דלא כר"מ [↑](#footnote-ref-17)
17. **והנה מבואר ברש"י בפסחים שמשיוציאו זה העלין אמנם עיין חזו"א שכ"ז בדברי ב"ש אבל בדברי ב"ה זה לא יתכן דהגמ' שם אומרת שיש לזה שם פרי לעניין ערלה וזה לא יתכן קודם סמדר שיש כאן התחלת פרי**  [↑](#footnote-ref-18)
18. אד"ב ע"א **ועיין רש"י בב"מ ס"ו דגם לרבנן דאין אדם מקנה דבר שלא בא לעולם אבל ממתי שחנטו זה עוזר ועיין אבנ"מ שהביא מהראשונים בקידושין הנ"ל שזה ממתי שזה סמדר אמנם לנ"ל שיטת רש"י שסמדר זה חנטה ואדרבא יתכן שזה מקור דבר רש"י** [↑](#footnote-ref-19)
19. **ועיין חזו"א סק"כ שנראה שנסתפק בזה ע"ש היטב ובמוסגר לעניין שביעית**  [↑](#footnote-ref-20)
20. **והנה יש לעיין לעניין הקש של התבואה שהוא מאכל בהמה ובפשוטו רק לכן יש על זה קדו"ש וכמבואר בר"מ לעניין קליפות והארכנו במקום אחר וגם זה לפי שליש ואין סיבה לומר שלא חל על זה קדושת שביעית קודם דרק דבר דהוא לאדם א"כ בתור היעד שלו עכשיו הוא לא ראוי וזה כאילו שעדיין לא עומד לשימוש אמנם אם לא חל אלא בתור טפל לאוכל דהרי רובו להסקה לא קשה וצ"ע** [↑](#footnote-ref-21)
21. אמנם מצאתי דבפיה"מ במעשרות כתב מפורש שזה עונת המעשרות אלא שיתכן שלעניין לפני עוור זה רק כשזה מותר לקוצרו וצ"ע [↑](#footnote-ref-22)