שכ ד
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן שכ ושכא - סוחט

#

##### שיעור ד

# שיעורי הלכה

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

##### הלכות שבת

##### **סוחט**

##### סימן שכ סעיף ז - ח

עניינים הנידונים

* **סחיטת כבשים ושלקות.**
* **בסחיטה לגופן, אם צריך שילכו לאיבוד ממש או דשרי לקערה.**
* **סחיטת תותים ורימונים לגופן.**
* **זהירות בחיתוך תפוזים, ואם יוצא הרבה מיץ שאסור לשתות המיץ.**

# סחיטת כבשים ושלקות לגופן ולמימיהן

א] [סעיף ז] **לסחוט כבשים [פי' פירות ומיני ירקות המונחים בחומץ ובמלח כדי שלא ירקבו] ושלקות, אם לגופם שאינו צריך למים ואינו סוחטן אלא לתקנם לאכילה, אפי' סוחט לתוך קערה שאין בה אוכל מותר. ואם צריך למימיהן, מותר לסחוט לתוך קדרה שיש בה אוכל, אבל אם אין בה אוכל אסור. ולר"ח כל שהוא צריך למימיהן, חייב חטאת אפי' סחט לקדירה שיש בה אוכל [ולדבריו הסוחט אשכול לקדרה נמי אסור].** בגוף דין זה נחלקו בגמ' (שבת קמה.) רב ושמואל ורבי יוחנן. דעת רב ושמואל דלגופן מותר. ולמימיהן, לשמואל פטור אבל אסור, ולרב בכבשים פטור אבל אסור, ובשלקות מותר. ודעת רבי יוחנן דלגופן מותר ולמימיהן חייב חטאת [אף בשלקות]. ודעה ראשונה בשו"ע הוא כרב ושמואל דלמימיהן פטור אבל אסור [ובשלקות הוא דלא כרב דמתיר למימיהן משום דהוא חדא לגבי שמואל ור"י דשווים בזה לאיסור], ולגופן מותר. ור"ח פליג בתרתי. א. פוסק כר"י דלמימיהן חייב חטאת. ב. אף לתוך קדירה חייב חטאת, ופליג על הדין דלעיל [סעיף ד] דמותר לסחוט אשכול של ענבים לתוך קדירה. וכתב המ"ב (ס"ק ל) "ואף דכל הפוסקים פליגי ע"ז דס"ל דמשקה הבא לאוכל כאוכל דמי וכנ"ל בסעיף ד', והלכה כדבריהם, ולכך הזכיר המחבר דעתם בסתמא, מ"מ הביא ג"כ דעת ר"ח להורות דטוב להחמיר כדבריו והמחמיר תבוא עליו ברכה, וכמו שכתב בתשו' הרא"ש שהובא בבית יוסף". והוסיף בזה בבה"ל (ד"ה ולר"ח) דמה דכתב דכל הפוסקים נחלקו עליו הוא בדין הב' דסוחט לתוך הקדירה, אבל במה דפסק כר"י בכבשים ושלקות למימיהן שחייב חטאת, הרבה ראשונים סבירי להו כוותיה.

# טעם איסור סחיטתן למימיהן

ב] והנה לרב ושמואל דהסוחטן למימיהן פטור אבל אסור, צריך לבאר מ"ש מסוחט בגד ממשקין שבו דחייב משום דש. ומדברי התוס' בכתובות (ו. ד"ה האי) מתבאר דכבשים ושלקות המים נעשים חלק מהירקות וחשובים כאוכל [והרי הם כשאר פירות דמותר לסוחטן], משא"כ בבגדים דגם כשבלוע בבגד עדיין שם משקה עליו. אלא דא"כ צריך לבאר אמאי אסור מדרבנן, והאריך בזה בתהל"ד, וכתב בשם העולת שבת דרגילים קצת לסוחטן והרי הם כתותים ורימונים דאסורים מדרבנן. ובמג"א (ס"ק ט) ביאר דשאר פירות אין שם משקה על המיץ היוצא מהם, משא"כ הכא דהיה עליו שם משקה מקודם קודם שנכבשו ונשלקו, ולכך החמירו בהם, וכ"כ במ"ב (ס"ק כט) [ואף דלענין חיוב הקילו בו דנעשה חלק מהירק כמ"ש התוס', מ"מ לענין איסור מדרבנן החמירו בו, דסו"ס היה לו שם משקה מקודם]. והתבארו ב' טעמים אלו בבה"ל (ד"ה ור"ח) לבאר דעת ר"י דחייב, וכתב א. דרגילים לסוחטן כזיתים וענבים. ב. דנשאר עליהם שם משקה ממקודם.

# טעם היתר סחיטתן לגופן

ג] ובטעם דשרי לגופן, התבאר בראשונים בתרי אנפי. א. דעת הרבה ראשונים כמבואר במג"א (ס"ק כג) בשם המ"מ שהביא מהרשב"א והריב"ש, דכל שהולך לאיבוד אין שם מלאכה עליו, ואף למי שאוסר בפסיק רישא דלא ניחא ליה שרי, דאינו מלאכה כלל. וה"ה הכא שהמשקה הולך לאיבוד. וכ"כ התוס' בשבת (עג: ד"ה הזומר) דהזומר וא"צ לעצים אין שם מלאכה עליו כלל ושרי. והוכיחו מדין זה דאף דרבי יוחנן מחייב בכבשים ושלקות שסחטן למימיהן, מ"מ לגופן שרי כיון שהולך לאיבוד. וכן פסק השו"ע לקמן (סעיף יח) כמבואר במג"א (שם) דמותר לסתום ולפתוח נקב החבית בפשתן באופן שאין קערה תחתיו, דאף שפסיק רישא הוא שיסחט, מ"מ כיון שהולך לאיבוד שרי דאין שם מלאכה עליו כלל. ב. דעת התוס' בכתובות (שם) דמשום הולך לאיבוד אין להתיר, וכמבואר בשו"ע (שם) "וחלקו עליו ואמרו דאע"ג דלא ניחא ליה כיון דפ"ר הוא אסור" וכו'. והא דשרי בכבשים ושלקות ביארו התוס' דאוכלא דאיפרת הוא, דקודם הסחיטה הוא אוכל, וכל שלא אחשביה למשקה דהלא הוא סוחטן לגופן, עדיין שם אוכל עליו הוא [ובתהל"ד הקשה, דהלא לר"י דסוחטן למימיהן חייב חטאת אבל לגופן שרי, ולדידיה קשה מ"ש מהסותם פי החבית דאסור אף שאינו למימיהן. וכתב דצ"ל כדעת הרמב"ן דרב שאוסר שם בסתימת החבית לשיטתו אזיל דסחיטת כבשים מדרבנן ולכן מותר לגופן, משא"כ בסתימת פי הנקב דסחיטת הבגד למימיו חייב חטאת, ולכן גם לגופן אסור, ולעולם לר"י דמתיר לגופן אף שלמימיהן חייב חטאת ה"ה בסתימת פי הנקב דשרי].

ד] והנה הט"ז (ס"ק יב) בענין סתימת פי הנקב הוכיח לדינא דכל שהוא לאיבוד שרי, ממה דמותר לסחוט כבשים לגופן. ותמה עליו רעק"א שם, דהכא הטעם משום דאוכלא דאיפרת הוא כמבואר בתוס' בכתובות. ובתהל"ד הקשה עוד, דהלא מפורש בשו"ע דכשהוא לגופן מותר אף לתוך הקערה שאין בה אוכלין, ולתוך הקערה אינו הולך לאיבוד ואעפ"כ שרי, וע"כ דהטעם משום דאוכלא דאיפרת הוא. ושמא כוונת הט"ז להוכיח מרבי יוחנן, דכיון דדעתו דלמימיהן חייב חטאת, א"כ בהכרח דטעם ההיתר משום שהולך לאיבוד [וכנ"ל], ולכאו' לדעתו באמת אסור לסחוט לקערה.

# לסחוט לגופן לתוך קערה

ה] ובתהל"ד הביא דנחלקו בזה הראשונים אם לר"י שרי לסוחטן לגופן לתוך הקערה, או דווקא לאיבוד ממש. ולמתירים לתוך הקערה הוא תמוה מ"ש מסוחט בגד ומסתימת פי הנקב דאסור, אף שאין כוונתו למימיהן. ותי' התהל"ד, דבבגד קצת ניחא ליה בשמן הספוג בו, ולהכי אסור כל שאינו לאיבוד. משא"כ בכבשים דלא ניחא ליה בזה כלל, ומשום כן אין לו שם משקה כלל ושרי אף לתוך הקערה. וא"כ מה שהתיר השו"ע לסחוט לתוך הקערה אינו אלא לרב ושמואל, אבל לר"י תלוי בפלוג' הראשונים כמ"ש התהל"ד. ונ"מ למבואר בבה"ל דיש לחוש לדעת ר"ח דפוסק בזה כר"י, וע"כ הרוצה לסחוט ירק מתוך מרק וכדו' לצורך אכילת הירק אין לעשות כן, אלא כשהולך לאיבוד ולא לתוך הקערה [ובפרט אשה הנצרכת לחלוב בשבת דמורין לה שתחלוב לאיבוד, אין לה לעשות לתוך קערה אף שאח"כ תשפוך זאת, דמלבד מה דתליא כאן בפלוג' הראשונים כאן, בחלב נראה דלכו"ע אסור, שהרי ניחא לה בחלב ורק משום איסור שבת מאבדת אותו, והרי הוא כבגד דאסור [ולכאו' תליא במחלוקת הרדב"ז והחזו"א שנתבארו לעיל שיעור ב' אם אזלינן בתר כוונתו הסופית או תליא במה שסוחט כרגע], וע"כ צריכה להטיל בספל חומר הפוסל החלב ואז לחלוב].

# תותים ורימונים אם מותר לסוחטן לגופן

ו] ולענין תותים ורימונים אם מותר לסוחטן לגופן. יש להוכיח להיתר, ממה שכתב התהל"ד בשם העולת שבת טעם איסור סחיטת כבשים ושלקות למימיהן מדרבנן, דרגילים קצת לסוחטן והוי כתותים ורימונים, א"כ מבואר דדין כבשים כדין תותים ורימונים, ולפ"ז יש להתיר לסוחטן לגופן. ולטעם שכתב המג"א דהיה לו שם משקה מקודם, אין ראיה להתיר בתותים ורימונים. ומ"מ דייק בתהל"ד מדברי המג"א (ס"ק ט) דביאר במה דמותר לסוחטן לגופן דלא דמיא לזיתים וענבים דאסור, כיון דרוב העולם רגילים לסוחטן למימיהן עיי"ש, וא"כ מבואר דדוקא זיתים וענבים אסור אבל תותים ורימונים שרי.

# דין תפוזים ואשכוליות

ז] ובתפוזים ואשכוליות דרוב העולם רגילים לסוחטם. הנה ביארנו (בשיעור א) דנחלקו בזה הפוסקים אם דינם כזיתים וענבים או כתותים ורימונים, ויהיה נ"מ בזה אם מותר לסוחטן לגופן, ויש לחוש להחמיר. ומצוי שחותך התפוזים בסכין שאינה חותכת כראוי [דאילו בסכין חדה אין יוצא אלא מעט ובוודאי דיש להתיר, וכמו שביארנו בשיעור ב' בשם הגריש"א דהמעט שבו נספג בתוך התפוז והוי כנסחט לתוך אוכל], ומתוך כך נסחט הרבה מהתפוז, ובזה וודאי יש להחמיר לא לעשות כן לתוך קערה, דאף לשיטות שהתירו אף אליבא דר"י לסחוט לתוך קערה, הוא דווקא בדבר דלא ניחא ליה בזה כלל וכמו שביאר התהל"ד, אבל בתפוזים דוודאי דניחא ליה במיץ היוצא מהם, אין להתיר אלא באופן שמיד נסחט לאיבוד. ואם עשה כן דאסור לשתות המיץ שיצא [ובנשמ"א כלל יד ה ביאר טעם ההיתר לגופן דהולך לאיבוד, ותמה עליו בתהל"ד דמפורש בשו"ע דאף לקערה שרי. ובהכרח צ"ל דכוונתו בסוף לאבדו, וזה לא שייך כאן בתפוזים]. ולפי הנשמת אדם שצריך ליזהר גם לגופן אם לא הולך לאיבוד, יצטרכו להחמיר גם בפירות כתותים ורימונים, כמו אפרסקים ושזיפים וכדו', אבל במשנ"ב סתם בזה ולא התנה שיהא הולך לאיבוד, ולכך לא ברור להחמיר שלא לשתות המיץ.

# ביאור דין סוחט דג לצירו

ח] [סעיף ח] **הסוחט דג לצירו דינו כסוחט כבשים ושלקות למימיהן.** וביאר במ"ב (ס"ק לא) בשם המג"א, דסוחטו להוציא המים שנבלעו בו בבישול, ולכך דומה לשלקות, דכיון שהיה עליו שם משקה מקודם אסור. וסיים במג"א (ס"ק יב) "ורבינו ירוחם כתב דדג לצירו מותר לסוחטו וצ"ע ליישב דבריו". ובנשמ"א (כלל יד ס"ק ב) פי' דהוא ציר היוצא מהדג בעצמו [ואינו המים שהתבשלו עמו] ואסור לסוחטו דדמיא לתותים ורימונים דרגילים קצת לסוחטן, וא"כ אפשר דמשום כן התיר רבינו ירוחם, וס"ל דאין רגילים לסוחטו כלל, והרי הוא כשאר פירות דשרי. אלא דצ"ע לשון השו"ע דדימה זאת לכבשים ושלקות, ושם הרי הוא משקה שבא מעלמא.

**דינים העולים:**

1. כבשים ושלקות [כגון מלפפון חמוץ וכדו'] מותר לסוחטן לצורך גופן. ונחלקו הראשונים בטעם ההיתר, דעת הרשב"א והריב"ש ועוד ראשונים דכיון דהולך לאיבוד לאו שם מלאכה עלה, ודעת התוס' דאוכלא דאיפרת הוא דלא חשיב כמשקה ולאו מפרק כלל.
2. בשו"ע התיר אף לסוחטן לתוך קערה שאין בה אוכל, אמנם לדעת ר"ח דפוסק כר"י לכאו' אין להתיר לתוך קערה אלא בהולך לאיבוד, ובתהל"ד הביא בזה מחלוקת ראשונים.
3. לדעת ר"ח אף הסוחט לצורך מימיו לתוך קדירה שיש בה אוכל חייב חטאת, וכ"ש בזיתים וענבים. ודלא כסתימת השו"ע לעיל ס"ד. וכתב המ"ב בשם הרא"ש דהמחמיר תבוא עליו ברכה.
4. תותים ורימונים [ושאר פירות הדומים לתותים רמונים] מותר לסוחטן לגופן [כן הוכיח התהל"ד מהמג"א]. וזיתים וענבים אסור [מג"א], ותפוזים ואשכולית תליא בפלוג' הפוסקים אם דינם כזיתים וענבים או כתותים ורימונים, וראוי להחמיר. ולכן החותך תפוז בסכין שאינה חדה ומתוך כך נסחט הרבה מיץ, ראוי להחמיר לא לעשות כן ע"ג קערה וכדו' אלא באופן שיילך לאיבוד, ובוודאי דאין לשתות את המיץ שיצא, ואף בשאר פירות דומיא דתותים ורימונים לדעת הנשמ"א נראה להחמיר, ודעת המשנ"ב אינו ברור כ"כ בזה.
5. כבשים ושלקות שסחטן למימיהן, פסק השו"ע דפטור, ואינו אסור מהתורה כיון דנעשה חלק מהירק. ומ"מ אסור מדרבנן, והטעם א. דהוא כתותים ורימונים דרגילים קצת לסוחטן. ב. דכיון שהיה עליו שם משקה מקודם אסור. ולדעת ר"ח חייב חטאת. ובבה"ל כתב דכן דעת הרבה ראשונים.
6. אשה שהתירו לה לחלוב בשבת צריכה לחלוב לאיבוד וכגון שתטיל חומר הפוסל את החלב לתוך הספל.
7. דג לצירו אסור לסוחטו. והמג"א פי' דהכוונה למים שהתבשלו עמו, וכיון שהיה לו שם משקה מקודם אסור, וכמבואר בכבשים ושלקות. ובנשמ"א פי' דהוא ציר הדג בעצמו, וכיון דרגילים קצת לסוחטו הרי הוא כתותים ורימונים דאסור.

**השיעור נמסר בביהכ"נ "בית ציון ואהל אית"ן", נוה יעקב, ירושלים.**

ניתן לשמוע בקול הלשון [טל': [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED], קוד 1-3-2-2-2, ובשידור חי ביום ה' 22:30].

**נכתב ע"י ש. מ. והיה למראה עיני מו"ר שליט"א**