כיבוד ת_ת לז רמו
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / תלמוד תורה סימן רמו

**הלכה**

**שיעור לז'**

**הדינים הנידונים:**

* לימוד תורה לגוי.
* ללמדו בדרך עראי, תורה שבכתב, אותיות, לשון הקודש.
* לומר שיעור לישראל כשיש שם גוי.
* ללמוד מרב שאינו הגון.
* שצריך לראות את פיו של רבו כשהוא מלמדו.

*יורה דעה*

*סי' רמו, ז*

**תלמוד תורה**

**ממורינו הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**השיעורים נמסרים במוצש"ק בית הכנסת 'בית תפילה' נוה יעקב ירושלים**

## לימוד תורה לגוי

[המשך סעיף ז] לעיל הבאנו האיסור ללמד עכו"ם תורה. ומקור האיסור מבואר בחגיגה (יג.), אמר רבי אמי אין מוסרין דברי תורה לנכרי, שנאמר לא עשה כן לכל גוי ומשפטים בל ידעום. ובגמרא בסנהדרין (נט.) איתא, אמר רבי יוחנן נכרי שעוסק בתורה חייב מיתה, שנאמר תורה צוה לנו משה מורשה, לנו מורשה ולא להם. ומבואר בגמרא שיש שלמדו מורשה, והיינו שהתורה ניתנה לישראל, ונכרי שעוסק בתורה עובר בגזל. ויש שלמדו מאורסה, וא"כ נכרי שעוסק בתורה דינו כמי שבא על נעשה המאורסה בסקילה.

## נפק"מ אם אסור משום מורשה או מאורסה

ובטורי אבן (חגיגה שם) כתב ליישב קושיית התוס' (חגיגה שם) למה הוצרך רב אמי ללמוד האיסור ללמד נכרי תורה מהפסוק 'ומשפטים בל ידעום', תיפו"ל דאסור לנכרי ללמוד תורה, וא"כ המלמדו עובר בלפני עור. ותירץ הטורי אבן, דרב אמי ס"ל כמ"ד שהאיסור של עכו"ם הוא משום גזל, וא"כ אם הישראל מלמדו אין איסור, שהרי יכול הוא למסור ממונו לאחר, וכמו כן יכול הישראל למסור התורה לאחר שהרי היא שלו. ואע"פ שהתורה ניתנה לכל ישראל, מ"מ כל אחד מישראל הוא כאחד מהשותפים, ויכול ליתן לאחר, כל שאינו מחסר מהשותפות. ועיי"ש שכתב לבאר בזה מה שמצינו מקומות בגמרא שהחכמים השיבו לגויים על שאלות בתורה. וכתב דאף שרב אמי אמר שאין מוסרים תורה לנכרי ולמד כן מהפסוק, אי"ז אלא אסמכתא, והוא איסור דרבנן, וכל מה שאסרו חכמים הוא רק בדרך קבע אבל בעראי אין איסור.

אמנם האחרונים [עי' בקובץ תשובות להגריש"א ח"ג סי' קמב שהביא כן מכמה אחרונים] לא הסכימו עם חידושו של הטורי אבן, וס"ל שאין להתיר ללמד עכו"ם אפי' בדרך עראי, ויש איסור ללמדו תורה בכל אופן.

## דעות בפוסקים אם להלכה אסור ללמד לעכו"ם תורה

ובשו"ת באר מים חיים (שבסוף ספר באר שבע) נוטה לומר שאין איסור ללמד עכו"ם תורה, וכל דברי רב אמי אינם אלא אסמכתא בעלמא, ולכך השמיטו הרמב"ם והשו"ע ושאר פוסקים דין זה שאסור ללמד לעכו"ם. והביא ראיה שמותר ללמד עכו"ם, מהא דמצינו בגמרא ב"ב פרק לא יחפור (כא.) שהשכנים יכולים לעכב על מלמד תינוקות מפני הקול, ואמרו בגמרא דמיירי במלמדים תינוקות של עכו"ם. ויש להבין דאי מיירי במלמדם חשבון וכדומה, הרי אף בתינוקות ישראל יכול לעכב, שדוקא מלמדי תינוקות שהיו מלמדים תורה תיקנו שאין יכולים השכנים לעכב, אבל אם לומדים דברים אחרים אי"ז בכלל התקנה, וא"כ למה אמרו בגמרא דוקא מלמד תינוקות של עכו"ם, אלא ודאי מיירי במלמדם תורה, ולכך יכול לעכב מפני הרעש. ומוכח שמותר ללמד עכו"ם תורה. ועיי"ש שדחה הראיה מפרק לא יחפור, דבאמת מיירי במלמד תינוקות עכו"ם שאר דברים ולא תורה ומה שנקט תינוקות של עכו"ם משום שסתם תינוקות של ישראל היו לומדים רק תורה.

## ללמדו תורה שבכתב

ועוד איתא שם בשו"ת באר מים חיים, שנראה שמותר ללמד עכו"ם תורה שבכתב, וכל האיסור הוא ללמדו טעמי התורה נימוקיה וסודותיה, ולכך אמר רב אמי בלשון אין **מוסרין** ד"ת לנכרי, ולא אמר אין לומדין. והביא מהשלטי גיבורים (ע"ז ו. מדפי הרי"ף) שכתב שכל האיסור הוא ללמדו תורת משה, אבל מותר ללמד את העכו"ם נביאים וכתובים, שרואה בזה נחמת ישראל ותשובות שיש להשיב לאפיקוסין, ועי"ז אפשר שידבק בתורת ישראל. ובמהרי"ץ חיות (סוטה לה:) כתב דלכאורה יש ראיה דשרי ללמד עכו"ם תורה שבכתב, מהא דאיתא (סוטה שם), שמשה רבינו כתב על האבנים את התורה בשבעים לשון, ורצה להוכיח מזה דשרי ללמד עכו"ם תורה שבכתב, וכן דעת המשיב דבר (הרחב דבר פר' אחרי מות). וכן הביא להוכיח מרן הגריש"א (קובץ תשובות ח"ב סי' סה, וח"ג סי' קמב).

והנה מדברי השלטי גיבורים הנ"ל מוכח שכן הוא להלכה שיש איסור ללמד לעכו"ם תורה, ואף תורה שבכתב ורק נביאים וכתובים התיר, וזה לא כמו שכתב הבאר מים חיים שסבר שלהלכה מותר ללמד לעכו"ם תורה. ויש גם ראיה לאסור מהא דמצינו בכתובות (כח.) שאסור ללמד עבדו תורה, וא"כ כל שכן שאסור ללמד גוי. ומוכח שם בגמרא שגם תורה שבכתב אסור ללמדו, שגם אם לימדו שלשה פסוקים יצא לחירות.

## למה השמיט הרמב"ם הדין שאסור ללמד נכרי

ומה שכתב הבמ"ח להוכיח מותר מהא דהשמיט הרמב"ם דין זה, באמת יש לדחות, דהנה בספר קובץ על הרמב"ם (הל' ת"ת פ"א הי"ג) כבר נתקשה בזה למה השמיט הרמב"ם דין זה וביאר שהרמב"ם סמך ע"ז שכתב בהלכות עבדים (פ"ח הי"ח) שאסור ללמד עבדו תורה. ויש שכתבו שהרמב"ם סמך ע"ז שכתב שאסור ללמד בתו תורה וא"כ כ"ש עכו"ם. ויש שביארו שהרמב"ם לא הוצרך לזה כיון שכבר פסק שלא ילמד את התלמיד שאינו הגון, וא"כ כ"ש גוי.

## מסקנת הפוסקים לאסור אפילו ללמדו האותיות

ועי' בקובץ תשובות (ח"ג סי' קמב) שהביא לשון הזוהר דמשמע להדיא שהאיסור ללמד עכו"ם הוא אף בתורה שבכתב, ובברכי יוסף (בספרו שיורי ברכה סק"ב הביא כן בשם הדבר שמואל) כתב שאפילו ללמדו את האותיות אסור, וכן איתא בספר חסידים (סי' רלח).

## ללמד נכרי לשון הקודש

ועי' בשדי חמד (ח"א מערכת אל"ף אות קב) שהביא מספר מעשה איש שדן אם מותר ללמד עכו"ם לשון הקודש, והביא שם (עמ' 287) שאם יכול להשמט יעשה כן, ורק במקום איבה כתב שיעשה כחכמתו.

## תשובת הרמב"ם שחילק בין הנוצרים לישמעלים

ובתשובה מהרמב"ם (סי' קמט) כתב הרמב"ם שאסור ללמד גוי, ואח"כ כתב שיכול ללמד את הנוצרים ולא את הישמעלים, כי הנוצרים מאמינים שהתורה מן השמים רק שמסלפים את הפירוש בתורה, אבל הישמעלים אינם מאמינים שהתורה מן השמים, וא"כ לעולם לא יחזור בו. ויש להבין דברי הרמב"ם בתשובה זו, דבתחילת דבריו משמע שאסור בכל מילי ללמדו, ואח"כ כתב דשרי ללמד את הנוצרים. ויש שרצו לתרץ שהרמב"ם שהתיר ללמדם, מיירי בשבע מצוות. אמנם זהו דוחק, ולא משמע כן בדברי הרמב"ם, ועוד קשה דא"כ אמאי כתב הרמב"ם שלא ילמד את הישמעאלים, והא מחוייבים הם לידע ז' המצוות.

## לומר שיעור לישראלים כשיש שם גויים

ולומר שיעור במקום שיש ישראלים וגם גויים, עי' בקובץ תשובות (ח"ג שם) שחשש לזה, ומ"מ למעשה מסיק להתיר, באופן שמלמדם דיני בן נח, והיינו דינים ואו"ה. ועוד נראה ע"פ סברת השלטי גיבורים שמותר ללמד נביאים וכתובים ה"ה כל הדברים שמחזקים האמונה ומדברים בשבחם של ישראל.

[סעיף ח] הרב שאינו הולך בדרך טובה, אף על פי שחכם גדול הוא וכל העם צריכים לו, אין למדין ממנו עד שיחזור למוטב.

## שלא ללמוד מרב שאינו הגון

מקור דין זה בחגיגה (יז.) דאיתא מעשה שם שת"ח אחד שהיה לו שמועות רעות, ושמתיה רב יהודה אף שהיו תלמידיו צריכים לו, משום שאמר רבי יוחנן אם דומה הרב למלאך ה' יבקשו תורה מפיו, ואם לאו אל יבקשו תורה מפיו. ובש"ך (סק"ח) הקשה מהא דמצינו (חגיגה טו:) בר"מ שלמד תורה מאחר, ואמרו בגמרא דשאני אדם גדול דשרי ללמוד, ואמאי השמיטו הרמב"ם והשו"ע דברים אלו. וכתב הש"ך שהרמב"ם לא חשש לכתוב החילוק בין גדול לקטן, כיון שבזה"ז כולם כקטנים.

מיהו בשו"ת הריב"ש (סי' מה) כתב ליישב מה שמצינו ברמב"ם שלמד בספרי מינים משום שהיה אדם גדול, וס"ל כר"מ שלמד תורה מאחר. ועיי"ש שלא ניח"ל לריב"ש להקל בזה, ולמעשה בזה"ז שאין לנו גדולים, כמ"ש הש"ך, אסור ללמוד ממי שאינו הגון.

[סעיף ט] כיצד מלמדים, הרב יושב בראש והתלמידים לפניו מוקפים כעטרה, כדי שיהיו כולם רואים את הרב ושומעין דבריו.

## שצריך לראות את פיו של רבו

ועי' גר"א שהביא מקור לזה מכריתות (ו.) דאיתא שם שכשלומד בפני רבו יראה התלמיד פיו של רבו שנאמר (ישעיה ל, כ) והיו עיניך רואות את מוריך. ובגמרא בעירובין (נד:) איתא שהרב צריך להראות לתלמידו פנים, ורש"י פירש שצריך לבאר טעמי הדינים. אולם עי' בשפת אמת (בעירובין שם) שכתב שיש לבאר דברי הגמרא גם כפשוטם, שצריך הרב להראות לתלמידו את פניו, כי צריך התלמיד לראות פיו של רבו כמבואר בכריתות שם. וע"ע בספורנו (שמות לד, לג) שכתב לבאר למה הסיר משה רבינו את המסוה מעל פניו בשעה שמסר התורה לישראל, שהוא משום שצריכים ישראל לראות פניו כענין והיו עיניך רואות את מוריך. וביאר בזה מה שאמר רבי (עירובין יג:) שאילו היה רואה את פניו של ר"מ היה מחודד טפי, והיינו משום שכך צריך התלמיד ללמוד כשהוא רואה פניו של רבו.