ג.קביעות דשבת
קטגוריות: ש_ס / ז מעשרות / מעשרות עניינים - הרב מאיר קאופמן

בס"ד כ"ח תשרי ס"ח

**סימן ג**

**בעניין קביעות דשבת**

א]סוגית הגמ' ביצה ל"ד ע"ב ושיטות הראשונים האם הנידון לעניין אכילה בשבת או גם לעניין אחרי שבת

ב]ישוב הסוגיא לדעת הרשב"א

ג]ביאור סברת הרשב"א לחלק בין קודם גמר מלאכה לאחרי וישוב שאר הראשונים

ד]בדין קביעות דשבת ללא יחוד לשבת דעת הבבלי והראשונים בזה

ה]בדין יחוד לשבת לאוכלו קודם שבת

ו]ביאור המשנה דהיה נכנס מחצר לגינה וחשכה עליו לילי שבת האם זה קודם גמר מלאכה ודעת הר"מ בזה

ז]ביאור דברי הירושלמי פ"א ה"ד ובחידוש החזו"א שאין יחוד בשבת אפילו לעניין לאכול בשבת

**ביאור דברי ר"נ ששבת קובע קודם גמר מלאכה דעת רש"י והרשב"א**

א]קיי"ל דאין הטבל מתחייב עד שיראה פני הבית אמנם יש דברים שהם מועילים במקום ראית פני הבית כגון מקח שבת חצר תרומה ועיין סוגיית הגמ' ביצה ל"ד ע"ב דהגמ' דנה האם שבת קובע גם קודם גמר מלאכה או שזה כמו חצר שלא קובע רק לאחר גמר מלאכה והנה שיטת רש"י שם שהדין של קביעות דשבת א. שאם ייחד לשבת זה קובע גם לעניין אחרי שבת ב. ואם לא ייחד לשבת אז בשבת עצמו אסור לאכול דחשיב אכילת קבע אבל לאחר שבת מותר וביאר שנידון הגמ' לעניין קודם גמר מלאכה הוא לעניין שני הדברים גם שאם ייחד לשבת זה נקבע לעניין אחרי שבת וגם לעניין שבשבת אסור לאכול ללא גמר מלאכה ולפ"ז ר"נ שס"ל ששבת קובע גם קודם גמר מלאכה פליג על ר' יוחנן שס"ל ששבת לא קובעת קודם גמר מלאכה וכן לר' יוחנן מותר אכילת ארעי קודם גמר מלאכה אפילו בשבת

אמנם עיין רשב"א שפליג וכתב שר"נ ור"י לא פליגי אלא שר"נ דיבר לעניין לאכול בשבת ור"י דיבר לעניין שזה יקבע לאחרי שבת ובזה ביאר שגם הראיה שהגמ' הביאה מהמשנה בביצה שבשאר השנים לא יכול לעמוד ולומר מכאן אני נוטל למחר זה רק לעניין שלא יכול לאכול בשבת אבל לאחר שבת זה לא נקבע

והנה הגמ' מביאה את המשנה שהיה אוכל באשכול וקידש עליו שבת ר"א אומר יגמור והגמ' מוכיחה ששבת לא קובע קודם גמר מלאכה לר"א והגמ' דוחה שר"נ אומר שלר"א יגמור רק במוצאי שבת והקשו התוס' שהרי לעיל לעניין תינוקות שטמנו תאנים מערב שבת לשבת מבואר שזה קביעות גם למוצאי שבת ותירצו בשם רש"י ששם מדובר שייחדו את זה לשבת משא"כ כאן שלא יחדו את זה לשבת אין לזה קביעות אלא שאסור לאכול בשבת דזה חשיב אכילת קבע וכן הוא בר"ש בתרומות על משנה זו וברא"ש שם ומבואר דס"ל כרש"י שגם קודם גמר מלאכה אם קבעו לשבת לר"א זה יאסר ולא חילקו בינהם וע"ש מפורש בדבריהם שאיירי קודם גמר מלאכה

אמנם ע"ש עוד תירוץ ששם מדובר לאחר גמר מלאכה וכאן מדובר קודם גמר מלאכה ובפשוטו שס"ל שכאן שהתחיל לאכול קודם שבת זה כמו שיחד לשבת ולכן העמידו שקודם גמר מלאכה זה לא נאסר לעניין אחרי שבת ועיין חזו"א סימן ד סק"ה שנקט שלפ"ז ס"ל כהרשב"א דר"י לא פליג על ר"נ אמנם אין זה מוכרח דיתכן שוודאי שריהטת הגמ' שר' יוחנן מתיר אפילו לאכול בשבת וכדלקמן

והנה הגמ' בפסחים ק"ה ע"א אומרת כשם שהשבת קובעת למעשר וכו' וביאר הרשב"ם וז"ל פירוש אכילת ארעי דשבת חשיבי אותה קבע למעשר במסכת ביצה משום דהוי עונג אפילו סעודת כל שהוא דידה הוי קבע ואין אוכלין בשבת אפילו ארעי מתבואה שלא נגמרה מלאכתה למעשר אלא אם כן עישר בערב שבת עכ"ל ועיין שם בהגהות מהר"ב רנשבורג שהקשה שהרי מסקנת הסוגיא שמותר קודם גמר מלאכה וע"ש שישב ע"פ הנ"ל שכל דברי ר' יוחנן לעניין אחרי שבת אבל לעניין שבת קי"ל כר"נ שאסור גם קודם גמר מלאכה וזה כדברי הרשב"א

ועיין רי"ף שם (דף כ"ב ע"א מדפי הרי"ף) וז"ל פירוש כל דבר שאוכל ממנו בחול ארעי ועדיין לא הוציא ממנו מעשר אסור לאכול ממנו בשבת אלא א"כ עישר וכו' ואסור לאכול מהן באותה שבת וכו' עכ"ל ומפורש שגם קודם גמר מלאכה אסור בשבת שהרי נקט שכל מקרה אסור ובהכרח כנ"ל שלענין שבת עצמה קי"ל כר"נ ולכן נקט שרק בשבת אסור אבל אחרי שבת מותר דדיבר בלא נגמרה מלאכתו

והנה עיין ר"ש פ"ב מ"ג דהביא את מחלוקת ר"י ור"ל הנ"ל האם ללא יחוד זה נאסר לאחר שבת והוסיף בסופו וז"ל והך פלוגתא בירושלמי דשבת טובלת לא דמיא לשבת קובעת דבסוף המביא כדי יין דהתם איירי באכילת שבת עכ"ל והנה צ"ב ממאי קשיא ליה ולכאורא כוונתו מר"נ שאמר ששבת קובעת והנה אם ר"י פליג על זה א"כ מה קשה על ר"ל ומשמע שנקט כרשב"א שאין כאן מחלוקת וכו"ע מודו לר"נ ולכן הקשה על ר"ל ותירץ ששם הנידון לאכול בשבת משא"כ ר"י ור"ל דיברו על אחרי שבת וצ"ע שהרי הבאינו לעיל שהקשה את קושית רש"י ולא חילק בין קודם גמר מלאכה או לא ובהכרח שזה דלא כרשב"א וצע"ג

**ישוב הסוגיא לדעת הרשב"א**

ב]והנה הגמ' הביאה ראיה מהמשנה בביצה ששבת קובע גם קודם גמר מלאכה דמדויק לעניין גרוגרות במוקצה שהם חשיבי קודם גמר מלאכה שיש איסור מצד טבל והגמ' דוחה שזה ר"א לשיטתו שתרומה קובע וכ"ש ששבת קובע והגמ' שואלת מהמשנה שאם התחיל קודם שבת יכול לגמור בשבת ועונה שרק לאחר שבת יכול לגמור והנה לדעת רש"י הגמ' נשארת כמו שאמרה שזה כ"ש מתרומה אלא שכאן שזה לא מיוחד לשבת לא שיך כאן קביעות לשבת אמנם לרשב"א שנקט שכאן גם אם יקבע לשבת זה לא יאסר לענין לאחר השבת א"כ הגמ' בהכרח חזרה בה מהכ"ש מתרומה ואין זה במשמעות הגמ' אמנם עיין ברשב"א שנקט שגם בדמיון לתרומה זה רק סיבה על שבת ולא על אחרי שבת וצ"ב הטעם וצ"ל שיסוד המחייב בזה שתרם שהראה שזה עומד לאכילת קבע ושלכן תרם וכל אכילה היא אכילת קבע והנה דבר זה קיים כל הזמן משא"כ שבת אחרי שבת זה לא שייך דלמעשה זה לא אכילת שבת ואין זה אכילת קבע ועיין לקמן סק"ב אמנם אם תרומה יסודו שהוא גדר כמו גמר מלאכה ולא שזה רק מחשיב לאכילת קבע אין מקום לסברא הנ"ל [[1]](#footnote-2)

והנה הרשב"א שם נקט שאשכול זה כמו יחוד לשבת ולכן הוכרח לומר שגם לר"א זה לא קביעות לעניין אחרי שבת אמנם היה מקום לבאר אפילו אם כשיטתו בדברי ר"נ וכדהוכחנו מהרי"ף אבל ר"א עצמו ס"ל שגם לאחר שבת נאסר ורק כאן כי לא יחד לשבת זה לא נאסר וא"ש הגמ' ודו"ק

ועיין חזו"א סימן ד סק"ה שהקשה דא"כ נשאר למסקנא הראיה מר"א לר"נ והנה כל זה לשיטתו שנקט שלדברי הגמ' שלאחר שבת מותר א"כ אין זה ענין לתרומה ולכן חוזרת הראיה אבל למבואר ברשב"א שגם אם מותר למוצאי שבת זה כ"ש מתרומה א"כ גם למסקנא אין ראיה דזה ר"א לשיטתו וז"ב

והנה הגמ' שם אומרת שבת לאפוקי מדהלל דתניא המעמר פרות ממקום למקום לקצות וקדש עליהן היום א"ר יהודה הלל לעצמו היה אוסר ועיין חזו"א שהקשה על הרשב"א דהרי שם בפשוטו מדובר על שבת עצמו ומשמע שגם על זה חלקו עליו חבריו וקי"ל שמותר אמנם עיין בתוספתא דשם מפורש שהנידון לעניין מוצאי שבת וא"ש

**ביאור סברת הרשב"א**

ג]והנה הרשב"א הוכיח כשיטתו מהא דהגמ' הוכיחה מהמשנה כר"נ ששבת קובע גם קודם גמר מלאכה והרי מכאן אין ראיה רק שבשבת אסור ולא במוצאי שבת אלא בהכרח שכל סברת ר"נ רק לעניין שבת וצ"ע דבפשוטו ס"ל לראשונים שזה תליא זה בזה ועד כמה שאם יאכל זה יחשב אכילת קבע ה"ה אם יחד לאכילה זו זה נקבע כמו לאחר גמר מלאכה אמנם הרשב"א ס"ל שוודאי שיש סברא לחלק בזה ובאמת צ"ב סברת הרשב"א ומ"ש מלאחר גמר מלאכה ויתכן דס"ל דהדין אם יחד לשבת זה נאסר לאחר שבת זה לא מצד שנקבע שתמיד זה כמו אכילת קבע שאסור גם ללא ראית פני הבית אלא שכה"ג זה מחשיבו כגמר שלא צריך ראית פני הבית ולכן זה נשאר גם לאחרי שבת דהוא כבר נתחייב משא"כ קודם גמר מלאכה יש מקום לדון שאפילו שזה וודאי לא נחשב שהוא גמור כי הוא עומד לאכילת שבת אבל זה נחשב אכילת קבע ולכן כל זמן שזה אכילת קבע הוא אסור ואחרי שבת אין סיבה שיאסר אכילת ארעי[[2]](#footnote-3)

ויתכן עוד שאפילו אם גדר היחוד שזה נקבע שאכילתו קבע שזה רק לאחר גמר מלאכה שזה יותר עומד לאכילה וצ"ע

**בדין קביעות שבת לדבר שלא יחדו לשבת**

ד]עיין ירושלמי פ"ב דמעשרות ה"ב דהביא מחלוקת ר' יוחנן ור"ל האם הדין שקטנים שהטמינו לשבת שזה נטבל גם לעניין אחרי שבת האם זה דוקא ביחדו לשבת או אפילו בלא יחדו לשבת אלא כיון שעבר על זה שבת שאז אכילתו קבע זה נקבע למעשר ור"י יוחנן ס"ל שגם ללא יחוד זה נקבע ור"ל ס"ל שרק אם יחוד זה נקבע ועיין רמב"ם סוף פ"ה ממעשר שפסק כר' יוחנן ועיין ר"ש פ"ח מתרומות שהקשה מסוגין שהגמ' אומרת שר"א אומר יגמור רק לאחר השבת ומבואר שבשבת אסור ולאחר שבת מותר ובהכרח כי לא היה כאן יחוד ומבואר דלא כר' יוחנן[[3]](#footnote-4) וע"ש שיישב שצ"ל שדווקא כאן כי הוא התחיל בהיתר לכן ר"א מתיר וצ"ב א"כ מה קושית הגמ' על ר"א ששבת קובע למה כאן ר"א אומר יגמור שהגמ' תתרץ מצד התחיל בהיתר וכמו שזה סברא לעניין מוצאי שבת כך זה סברא על שבת

וצ"ל שעד כמה שרוצה לאכול בשבת לא עוזר הסברא שהתחיל בהיתר דלמעשה יש כאן אכילה חשובה ובהכרח ששבת לא קובע ורק אם הנידון האם זה נקבע גם לעניין אחרי שבת כה"ג יש סברא של התחיל בהיתר וכן הוא מפורש בדברי הריבמ"ץ במשנה שם וכן ביאר הגר"א יור"ד ס' של"א ס"ק קע"ה

אמנם מקושית רש"י ותוס' מה שנא מקטנים שהטמינו שזה נאסר גם לאחר שבת חזינן שנקטו שכאן זה היתר לא מצד התחיל בהיתר דא"כ אין מקום לקושיא דשם אין הסברא של התחיל בהיתר וכן עיין רש"י ותוס' ורשב"א ורא"ה ומאירי בתחילת סוגין שטרחו לבאר שמחשבת קטנים זה מחשבה וסתימת דבריהם שרק לכן זה נאסר לאחרי שבת ומצד דפשיטא להו כר"ל שכן הוא פשטות הגמ' שר"א זה לא מצד התחיל בהיתר ועיין לעיל סק"א שהבאינו מהרי"ף בפסחים ע"ש לשונו דנקט שאסור בשבת אכילת ארעי תמיד ולאחר שבת מותר וסתימת לשונו וודאי שזה תמיד כך וגם לאחר גמר מלאכה אלא שלא דיבר על מקרה שייחד לשבת

ועיין ביאור הגר"א הנ"ל שכתב שוודאי שזה דוחק בגמ' ובירושלמי לומר שההיתר במוצאי שבת זה רק בצירוף לסברא של התחיל בהיתר ולכן כתב שהבבלי זה כר"ל ובאמת לר"י בהכרח שטעם ר"א כי התחיל בהיתר ואין מקום לקושית הגמ' ובאמת ר' יוחנן שס"ל ששבת לא קובע קודם גמר מלאכה בהכרח שגם מותר לאכול בשבת דאל"כ בהכרח שיאסר לאכול גם לאחר שבת כמו לאחר גמר מלאכה ולעניין הלכה כתב שיתכן שקי"ל כר"י כנגד ר"ל ולכן קי"ל כירושלמי אמנם בחידושי הגר"א כתב שוודאי קי"ל כבבלי נגד הירושלמי ע"ש

והנה עצם שיטת הרי"ף והרשב"א והרשב"ם לעיל סק"א שקי"ל לעניין הלכה שקודם גמר מלאכה בכל אופן בשבת אסור ולאחר שבת מותר זה ראיה דלא כר"י וכמו שנקט הר"ש והגר"א שלעניין זה אין סברא לחלק בין בין קודם גמר מלאכה ללאחר גמר מלאכה ועיין סוף סק"ג מה שיש לדון בזה

**בדין יחוד לשבת לאוכלו קודם שבת**

ה]והנה עיין ירושלמי שם שהקשה לר' יוחנן ששבת קובע גם אם לא ייחד לשבת א"כ למה נקטה המשנה דוגמא ששבת קובעת דווקא אם יחדום לשבת והירושלמי עונה שהחידוש שגם כה"ג שהקטנים יחדו אין זה נאסר בער"ש והירושלמי חוזר ושואל לר"ל שצריך יחוד א"כ למה ביחוד של קטנים זה נאסר הרי אין מעשה קטן כלום והירושלמי עונה כגון שיחדו אם דמדומי חמה והוכיח מעשה שלהן על מחשבתם

והנה יש לעיין האם מה שלר' יוחנן מבואר חידוש שמותר לאכול ער"ש זה רק כי מדובר שהקטנים לקטו בצורה שלא היה ניכר מה מחשבתם ולכן זה לא נאסר כי לא היה כאן שום יחוד אבל אם יהיה יחוד וודאי שזה יאסר בער"ש וכדין כלכלת שבת בהמשך המשנה שמבואר שאם יחדו לשבת גם בער"ש זה נקבע או שהכוונה שגם כה"ג שיחול יחודם כגון שיהיה ניכרת מחשבתם מתוך מעשיהם בכל אופן בער"ש זה מותר

ועיין ריבמ"ץ שנקט כצד א דרק מצד שלא חל יחודם לכן זה מותר בער"ש וכן סתימת לשון הראב"ד והתוס' שאנץ בעדויות פ"ד מ"י שבכל מקרה שיחדו לשבת זה נקבע גם בער"ש

אמנם עיין ברא"ש שם וז"ל **שטמנו תאינים:** ונקט תינוקות לאשמועינן דיש להם מחשבה הניכרת מתוך מעשיהן **לשבת:**אף אם שלא לשם שבת קובעת ונקט לשבת לרבותא דאע"פ שלקטום לצורך שבת לא נאסרו מיד כדאמרינן בכלכלת שבת עכ"ל ומפורש שאע"ג שנקט כר"י שלא צריך מחשבה העמיד את המשנה במחשבה ושזה חל ובכל אופן זה לא נאסר וכן הוא ברע"ב וצ"ל כמו שביאר החזו"א סימן ה' סק"ד שדוקא כלכלת שבת שזה כלי מיוחד כה"ג לא משנים את זה ולכן זה נקבע משא"כ אם מיחד סתם וצ"ל שהבין הרא"ש דפשטות המשנה שמחשבתם חלה ועין לעיל סק"ד שהבאינו גם מרש"י ורשב"א ועוד ראשונים שהעמידו שמחשבת הקטנים חלה אמנם אין זה עניין לכאן דהם שם ס"ל דאל"כ זה מותר למוצאי שבת וכמו שכתבנו לעיל

והנה עיין ר"ש במשנה שם לעניין כלכלת שבת וז"ל ב"ה מחייבים: בדבר שאין מיוחד לה אין שבת טובלת כגון בפירות מוקצה אבל טובלת בכלכלה שנתיחדה לה ועיין בגליון רע"א שהבין בכוונתו שהנידון לעניין אחרי שבת והקשה שכ"ז לר"ל אבל לר' יוחנן שבת קובעת גם אם לא ייחד ועיין חזו"א שם שכתב שכוונת הר"ש לעניין לפני שבת שכלכלת תאנים זה נאסר לפני שבת משא"כ מוקצה וסתימת לשונו משמע כרא"ש שגם אם חל היחוד של הקטנים אבל כיון שזה לא כלכלה אין זה יחוד גמור לעניין ער"ש

אמנם דעת הר"מ שכלכלה של תאנים זה דווקא עץ שמיוחד לקחת ממנו תאינים לשבת שכה"ג אדם לא חוזר בו ולוקחם ליום חול ולכן זה חייב מער"ש

ובעיקר הדבר צ"ע שהרי מבואר בכמה דוכתי שאם מיחדים דבר לאכילת קבע זה קובע כגון בגמ' בביצה שאם אמר מכאן אני אוכל למחר ובחזו"א ס"ד סק"כ ועיין מה שהבאינו עוד פ"ד מ"ג שיטת רש"י בביאור סוגין בזיתים מן המעטן ונותן לפניו וכן עיין שם מ"ה שיטת רש"י במקלף בשעורים וצ"ע בכ"ז

**ביאור המשנה בתרומות בהיה אוכל באשכול והגיע שבת ובפסק הר"מ בזה**

ו]גרסינן תרומות פ"ח מ"ג היה אוכל באשכול ונכנס מגינה לחצר ר"א אומר יגמור ר' יהושע אומר לא יגמור חשכה בליל שבת ר"א אומר יגמור ר' יהושע אומר לא יגמור והגמ' בביצה מביאה שר"נ אומר שכל דברי ר"א לאחר שבת אבל בשבת עצמו אסור ועיין לעיל סק"ד מה שהבאינו שנחלקו הראשונים האם מה שלר"א יגמור מוצאי שבת האם זה בצירוף התחיל בהיתר או גם ללא זה

והנה יש לעיין האם מדובר קודם גמר מלאכה או אחרי גמר מלאכה והנה הגמ' הרי דנה האם שבת קובעת קודם גמר מלאכה ורצתה להוכיח ממשנה זו שר"א ס"ל שזה לא קובע ומשמע שהבינה שמדובר שזה קודם גמר מלאכה אמנם אין זה מוכרח דיתכן שהגמ' מוכיחה מכ"ש אם ר"א ס"ל שלאחר גמר מלאכה שבת לא קובע כ"ש קודם גמר מלאכה אלא שעד כמה שמדובר לאחר גמר מלאכה א"כ צ"ב למה שיהיה מותר

והנה ברש"י וכן בר"ש בתרומות וברא"ש שם נקטו מפורש שזה קודם גמר מלאכה וכן הוא ברשב"א בסוגין וכן מבואר מדברי התוס' ד"ה ר"א ע"ש

וכן עיין בעה"מ ורשב"א שהקשו שר' יוחנן אומר ששבת לא קובעת קודם גמר מלאכה לאפוקי מדהלל למה לא אומר לאפוקי מר"א ור"י חזינן שפשיטא להו שר"א ור"י דיברו קודם גמר מלאכה

והנה התוס' הקשו למה הגמ' לא אומרת לאפוקי מר"א ותירצו שהוא שמותי וקשה למה לא הקשו מר' יהושע ועל זה לא יעזור תירוצם ויתכן שס"ל שר' יהושע חולק בזה עצמו וס"ל שמה שלוקח לאכול זה עצמו גמר מלאכה וכן שיש פה יחוד לשבת ולכן זה נקבע וכן הוא בר"ח שכתב שס"ל שזה כמו הגמ' לעיל שאומר מכאן אני נוטל למחר וע"ש שביאר שכוונת הגמ' שזה כמו גמר מלאכה

והנה לפ"ז יוצא דר"א ור' יהושע שניהם ס"ל שחצר ושבת קובע קודם גמר מלאכה אלא שלר"א יכול לגמור חוץ לחצר ולשבת ור' יהושע ס"ל שגם חוץ לחצר לא יגמור ועיין רשב"א שתמה בזה שלפ"ז כל הדין של ר' אושעיא שמכניס תבואה במוץ זה רק עוזר לאכול חוץ לחצר ואין זה במשמע והנה כבר הובא לעיל שבדעת ר' יהושע אפש"ל שזה עצמו הוא חולק וס"ל שזה כמו לאחר גמר מלאכה וכמבואר בר"ח אמנם הרשב"א והבעה"מ נקטו שאין זה טעם ר"י

ולכאורא דברי הרשב"א צ"ע דעיין פ"ב מ"ה סק"ג וכן פ"ג מ"א סק"א ועיין סימן ה שהארכנו שמצאנו שבדין חצר ומקח שקובע שזה מחלק את חלק זה שנכנס לחצר כדבר נפרד וכיון שהוא עומד לאכילה ממילא הוא לאחר גמר מלאכה כי הוא עומד לאכילה ולפ"ז לכאורא כל דברי ר' יהושע כאן ור"א שיש חלק שנכנס לחצר שחלק זה עומד לאכילה או שרוצה לאכול חלק זה א"כ זה מחלקו משאר התבואה והוא לאחר גמר מלאכה ומה זה עניין לר' אושעיא שזה עדיין עומד לגמר מלאכה ולעניין שבת יש מקום לומר שכיון שהשבת מגיע על הכל אין סיבה לחלק את החלק שרוצה משאר התבואה אמנם בקושיתו מחצר צע"ג ועיין חזו"א ס"ד סק"ז שכבר דן בסברא זו ועיין פ"ג מ"א סק"ג שיתכן שרק כאן שבמוצאי שבת מותר חזינן שזה לא התחלק משאר התבואה ובהכרח שגם עד כמה שדנים את זה כקודם גמר מלאכה אסור בחצר ולכן הקשה שגם דין ר"א יהיה רק חוץ לחצר אמנם יתכן שעד כמה שאוכל בחצר זה מתחלק וצ"ע

ובעצם תמיהת הרשב"א צ"ע שהרי ר' יוחנן אמר שקיל לא כר"א ור' יהושע אלא שחצר ושבת לא קובע אלא לאחר גמר מלאכה אמנם זה לשיטתו שר' יוחנן דיבר לאחר השבת וא"כ אין מקור דלא כר"א

והנה לפי הנ"ל אין הלכה כר"א ור' יהושע כיון שקי"ל כר"י אלא מותר לגמור בשבת ולדעת הרשב"א הרי"ף והרשב"ם הנ"ל סק"א רק לאחר שבת

אמנם עיין תוס' ב"מ פ"ח ע"א ד"ה עד שהקשו על ר' יוחנן שס"ל שחצר קובעת מדאוריתא הרי ר"א אומר שיכול לגמור ואם נימא שכאן זה קודם גמר מלאכה לא קשה כלל אלא מוכח שס"ל שכאן זה לאחר גמר מלאכה וא"כ מוכח שמדאוריתא חצר לא קובעת ולכן יגמור אלא שצ"ע א"כ למה יגמור אמנם הדבר מפורש בדבריהם שם שכל המחלוקת האם עוזר התחיל בהיתר ובפשוטו צ"ל כמו שביאר החזו"א ס"ד סק"ז שזה וודאי שמדובר לאחר גמר מלאכה אלא שהסברא להתיר מצד התחיל בהיתר אלא שסברה הגמ' שביחס להתיר בשבת עצמה זה רק שייך אם כל האיסור לאחר גמר מלאכה אבל לא אם האיסור קודם גמר מלאכה והגמ' דוחה שמדובר לאחר שבת וממילא עוזר הסברא של התחיל בהיתר גם אם שבת קובע קודם גמר מלאכה ע"ש בביאור הסברות

ובביאור הגר"א ביאר שבתחילה הבינה הגמ' שמדובר גם על שבת עצמה ועל זה בהכרח מדובר קודם גמר מלאכה דעל זה לא שייך הסברא של התחיל בהיתר והגמ' דוחה שמדובר על לאחר שבת ולפ"ז יתכן שזה מדין התחיל בהיתר ולפ"ז יתכן שזה לאחר גמר מלאכה

והנה לפ"ז ר"א ור"י שניהם ס"ל שקודם גמר מלאכה חצר ושבת לא קובע ומיושב קושית הרשב"א

ועיין תוס' רי"ד על דרך זה שמדובר לאחר גמר מלאכה אלא תמה א"כ מה טעם להתיר וביאר שגם לאחר גמר מלאכה כל שלא עשו גורן זה לא נאסר מדאוריתא אפילו ע"י חצר ורק שר' יהושע ס"ל שמדרבנן זה נאסר ור"א ס"ל שזה לא נאסר

והנה הרמב"ם פסק פ"ה הכ"ג וז"ל היה אוכל באשכול וחשכה עליו לילי שבת הרי זה לא יגמור אכילתו בשבת עד שיעשר ואם הניחו לאחר שבת הרי זה גומרו עכ"ל והנה צ"ע הרי הר"מ פסק כר"י לעיל ששבת קובע אפילו לעניין אחרי שבת ואם כאן זה קובע לשבת א"כ שיאסר גם לאחר השבת ועיין במגיה למשנה למלך וראיתי מביאים כן בשם הפנ"י שס"ל לר"מ שכאן מדובר קודם גמר מלאכה ושרק לאחר גמר מלאכה זה נאסר גם לאחרי שבת ולא קודם גמר מלאכה והנה עיין לעיל סק"ד שהבאינו מהראשונים שנקטו שאין סברא לחלק וכן מסתבר שהגדר שזה כאילו יחד ואם אסור בשבת עצמו זה כאילו יחד לשבת ועוד שלעניין חצר פסק הר"מ שאסור ואם זה קודם גמר מלאכה הרי וודאי שמותר אפילו בחצר אם לא שנדחוק שע"י כניסה לחצר זה כמו גמר מלאכה ועוד דלשון הר"מ משמע שקודם גמר מלאכה אפילו אם יחוד לשבת זה מותר וא"כ לא יתכן להעמיד שזה קודם גמר מלאכה ובהכרח צ"ל כנ"ל סק"ד שכאן זה סברא מיוחדת מצד התחיל בהיתר וזה רק עוזר לעניין לאחר שבת וככל הנ"ל

והנה בעיקר דברי הר"מ עיין פירוש המשניות מהדורא ראשונה שגרס דלעניין חצר ר' יהושע אוסר ור"א מתיר ולעניין שבת הוא הפוך אמנם במהדורא בתרא חזר בו אמנם בחיבורו כתב שלעניין חצר אם נכנס לחצר אסור להמשיך לאכול ולעניין שבת מותר וזה כגירסתו הישנה וצ"ע מה קושית הגמ' מר"א ועיין חזו"א, ורוב הראשונים ס"ל כגירסא דבשניהם ר' יהושע לחומרא. ולכן לעניין הדין של התחיל בהיתר דמבואר בר"מ שמותר גם לאחר גמר מלאכה זה וודאי אין להקל וקודם גמר מלאכה לעניין אחרי שבת וודאי קיי"ל שמותר

ז]עיין חזו"א סימן ה' סק"ג שדייק מהירושלמי פ"א ה"ד לעניין קביעות שבת דדבר שסתמו לא עומד לשבת אין עליו קביעות שבת והוסיף שה"ה אם ייחד את זה בשבת זה לא נקבע ומותר אפילו לאכול בשבת והנה מסברא כל זה שייך אם כל האיסור מצד שזה מיוחד לשבת א"כ שייך לומר שלא שייך ליחד בשבת עצמו אבל אם יש עוד דין שאכילת שבת היא אכילת קבע וכמו שהבאינו לשון הרי"ף עיין סק"א וכן מוכח מהרשב"א שקודם גמר מלאכה לא שייך יחוד לשבת לעניין לאסור לאחר שבת ובכל אופן אסור בשבת עיין לעיל סק"א ובהכרח כמו שביארנו שם שאכילת שבת זה אכילה חשובה וזה אכילת קבע א"כ אין מקום לדברי החזו"א

והנה יסוד דיוקו דנחלקו אמוראים שם בחשכה לילי שבת ויש לו שמן בכלי שניטל מהמעטן האם זה נקבע ומשמע שרק כי לקח קודם שבת אבל אם יקח בשבת זה לא יאסר והנה ע"ש ובסימן ד סקכ"ב שהעמיד הירושלמי שנחלקו האם שבת קובע קודם גמר מלאכה אמנם הגר"א ושאר אחרונים העמידו שזה וודאי שרק לאחר גמר מלאכה שבת קובע אלא שנחלקו האם זה נחשב לאחר גמר מלאכה או לא ואפש"ל שכל הנידון לעניין שזה נקבע לאחרי שבת אבל לעניין שבת שלא צריך שזה יתיחד לשבת וכנ"ל וודאי אסור או נימא שהירושלמי ס"ל דלא כבבלי ושקודם גמר מלאכה אין איסור כלל אבל לרשב"א שמוכח מהבבלי שיש עוד דין שזה אכילה חשובה על זה אין להוכיח מהירושלמי ובאמת שסתימת הירושלמי שם ששאל מבריתא שכתוב אין ארעי לשבת ולא העמיד לעניין אכילת שבת משמע שס"ל שאין איסור מצד עצם האכילה ודו"ק ועיין דרך אמונה פ"ה ממעשר ה"כ בבה"ל שהביא אחרונים דלא כחזו"א לעניין אכילה בשבת ובעיקר דיוקו מהירושלמי יתכן שההוה נקט ודו"ק בכ"ז

**דיני קביעות דשבת**

א]דבר שנגמרה מלאכתו וייחדו לשבת ועבר עליו שבת לכו"ע נקבע ואסור לאוכלו אפילו אכילת ארעי

ב]כנ"ל לעניין ערב שבת יש ראשונים שסתמו שבכל מקרה זה נאסר ודעת הר"מ שרק בעץ מיוחד לשבת זה נאסר ודעת הרא"ש והר"ש שרק אם הניח בכלכלה מיוחדת לשבת זה נקבע גם קודם שבת (סק"ה)

ג]אם נגמרה מלאכתו אפילו אם לא יחדו בשבת זה וודאי שלאוכלו בשבת חשיב אכילת קבע ואסור

ד]אם נגמרה מלאכתו ולא יחדו לשבת ועבר עליו שבת בירושלמי מבואר שנחלקו בזה ר"י ור"ל האם זה נקבע לענין אחרי שבת והרמב"ם פסק כר' יוחנן שזה נאסר אמנם דעת רש"י ותוס' רשב"א מאירי רא"ה ובעה"מ וכן סתימת הרי"ף שמותר והגר"א נקט שכן דעת הבבלי והשו"ע פסק להחמיר וצ"ע

ה]אם לא נגמרה מלאכתו אפילו אם יחדו לשבת הוא וודאי מותר לאחר השבת אמנם לעניין שבת עצמו ואפילו ללא יחוד לשבת דעת רשב"א והרי"ף והרשב"ם שאסור אמנם פשטות לשון הר"מ וכן הוא פשטות רש"י ותוס' ועוד ראשונים שמותר ולכאורא ראוי להחמיר בזה

ו]נחלקו הראשונים האם יו"ט קובע כמו שבת עיין מאירי ובדרך אמונה הביא דדעת רוב הראשונים שזה כשבת

ז]התחיל לאכול קודם שבת והגיע שבת בדבר שנגמרה מלאכתו הר"ם התיר לאכול אחרי שבת ודעת כל הראשונים לאסור (סק"ו)

ח]אם דבר שלא נגמרה מלאכתו אבל אמר מכאן אני אוכל למחר מבואר בגמ' שזה קובע ודעת רש"י שזה מועיל גם שלא צריך ראיית פני הבית אמנם דעת הר"ח והרשב"א שזה סברא רק שיש כאן גמר מלאכה אבל זה רק קובע בצירוף של שבת שזה במקום ראית פני הבית

ט]החזו"א נקט מכח דיוק בירושלמי שדבר שלא עומד לאכילת שבת כגון שמן שבמעטן זה לא נקבע אפילו אם שבת קובעת קודם גמר מלאכה ויתכן שכל דברי הירושלמי שאין איסור אלא לאחר גמר מלאכה (סק"ז)

י]עוד דייק החזו"א שאם כנ"ל מותר גם בשבת לאכול ללא מעשר ולכאורא לראשונים לעיל שיש איסור אכילה בשבת גם ללא יחוד אפילו שלאחר שבת מותר אין מקום לזה וכבר חלקו עליו האחרונים ועיין סק"ז משכ"ב (סק"ז)

1. אמנם עיין ירושלמי שדימה שכמו שר"מ ס"ל שמקח קובע קודם גמר מלאכה ה"ה תרומה והגמ' מדמה שבת לתרומה ומקח מפורש ברמב"ן בב,מ שזה מצד איסור אכילת קבע [↑](#footnote-ref-2)
2. ועיין חזו"א ס"ד סקי"ז שדן לעניין דבר אחר בשני צדדים אלו [↑](#footnote-ref-3)
3. ועיין יש"ש שהקשה אדרבא ליסיעיה מר' יהושע שאוסר והרי קי"ל כר' יהושע לגבי ר"א והרי הוא אוסר גם לאחר שבת ויתכן דס"ל שר' יהושע חולק מצד שזה כמו יחוד לשבת וכן הוא בר"ח הובא לקמן אות ו ע"ש ויתכן שעד כמה שאין יחוד לשבת הוא מודה לר"א שזה מותר לאחר שבת [↑](#footnote-ref-4)