כד - נטילת צפרנים במועד
קטגוריות: ש_ס / כב מועד קטן / חול המועד - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

**סימן כד**

**בדין נטילת צפרנים במועד**

**א**

א] **מו"ק י"ז ב',** ת"ר כשם שאמרו אסור לגלח במועד כך אסור ליטול צפרנים במועד דברי ר' יהודה ור' יוסי מתיר, וכשם שאמרו אבל אסור לגלח בימי אבלו כך אסור ליטול צפרנים בימי אבלו דברי ר' יהודה ור' יוסי מתיר.

**ובטעם** הפלוגתא בזה כתב הריטב"א, ז"ל, כך אסור ליטול צפרנים במועד, פי' שלא יכנס לרגל כשהוא מנוול, ור' יוסי מתיר, פי' דקסבר דבנטילת צפרנים לא גזרו בי', חדא שהוא ניוול גדול להשהותן ולא שכיח שיניחנו עד המועד, ועוד דדבר הגדל בכל יום הוא שאפי' יטלם קודם המועד צריך ליטלם במועד ודומיא דכלי פשתן שלא גזרו בהן, עכ"ל.

**ולפ"ז** לכאו' נמצא דהא דפליגי ר' יהודה ור' יוסי בדין נטילת צפרנים במועד והא דפליגי בדין נטילת צפרנים באבל, הוו תרי פלוגתי דלא שייכי להדדי, דבנטילת צפרנים במועד נחלקו אם שייך בזה טעם הגזירה שלא יכנס לרגל כשהוא מנוול, ובנטילת צפרנים באבל נחלקו אם הוא יפוי ותיקון האסור באבל.

ב] **אמנם** הנה התוס' ביבמות מ"ג א' ד"ה במקום שמותר כתבו בשם הבה"ג, ז"ל, וכשם שאסור ליטול צפרנים במועד כך אסור בימי אבלו דברי רבי יהודה ר' יוסי מתיר, עכ"ל, וכ"כ המהר"ם מר"ב בהל' שמחות סימן כ"ג בשמו, אך לא נמצא כן בד' הבה"ג שלפנינו, ומבו' להדיא דאיסור נטילת צפרנים במועד ובאבל דמיין זל"ז, ור' יהודה דאסר נטילת צפרנים במועד מדמה לה דה"נ אסור בימי אבלו, ור' יוסי שרי בתרוייהו, וזה צ"ב.[[1]](#footnote-1)

**ב**

ג] **ולקמן** בסוגיין פליגי אמוראי לענין הלכה, אמר דדעת עולא דהלכה כר' יהודה באבל והלכה כר' יוסי במועד ושמואל אמר דהלכה ר' יוסי במועד ובאבל דאמר שמואל הלכה כדברי המיקל באבל, והריטב"א שם כתב דמהא דאמר עולא דהלכה כר' יהודה באבל וכר' יוסי במועד ש"מ שיותר ראוי להקל בענין זה במועד מימי אבלו.

**ועפי"ז** כתב הריטב"א לקמן בסוגיין בד"ה דאמר שמואל די"ל דהא דאמר שמואל הלכה כר' יוסי בזו ובזו, לישנא דגמ' הוא דמפיק לי' מאידך כללא דשמואל דאמר הלכה כדברי המיקל, וכיון דבאבל הלכה כר' יוסי קים לן ודאי דכש"כ במועד דקיל בענין זה, וכ"כ הריטב"א עוד בד"ה מדקאמר שקלינהו ובד"ה והא דר' יוחנן דלמאן דשרי ליטול צפרנים כדרכו באבל כ"ש דשרי במועד,[[2]](#footnote-2) ועפי"ז כתב עוד בד"ה והא דר' יוחנן דלמאן דאסר ליטול צפרנים כדרכו במועד, כ"ש דאסור באבל, וכתב שם עוד דזהו טעמא דמ"ד דבאבל לא הותר ליטול אלא בשינוי ובמועד הותר כדרכו, שהקילו במועד יותר מאבל.

**והדברים** צ"ב, דכיון דהנידון לאסור נטילת צפרנים במועד ולאסור נטילת צפרנים באבל הוא מתרי טעמי, דבמועד הוא מגזירה שלא יכנס לרגל כשהוא מנוול, ובאבל הוא משום דהוי בכלל יפוי האסור לאבל, וגם הא דפליגי בהו ר' יהודה ור' יוסי הוא מתרי טעמי, וכנ"ל, מה מקום י"ל דראוי להקל בענין זה במועד יותר מבאבל, ודלמ"ד דמותר ליטול באבל כ"ש דמותר במועד, ולמ"ד דאסור ליטול במועד כ"ש דאסור באבל.

ד] **וביותר** קשיא במש"כ התוס' לקמן בסוגיין ד"ה ובגנוסטרי, ז"ל, ושמא ר' יוחנן סבר הלכה כר' יהודה ומפרש טעמא דמחמרינן במועד טפי מבאבל, ולא כרב שישא ברי' דרב אידי דאמר דברים המותרין בחוה"מ אסורין בימי אבלו, עכ"ל, ומבו' בדבריהם דלמ"ד דדברים המותרין בחוה"מ אסורין בימי אבלו ולא הותר דבר האבד באבל, הרי דאם באבל מותר ליטול צפרנים כ"ש דבמועד שרי.

**ועד"ז** מצינו בחי' תלמיד הרי"מ בסוגיין שפירש דטעמא דעולא דהלכה כר' יהודה באבל וכר' יוסי במועד, הוא כר' שישא ברי' דרב אידי דדברים המותרין במועד אסורין בימי אבלו, ועיי"ש שהק' דא"כ קשיא הלכתא אהלכתא דהכא קי"ל כשמואל והתם קי"ל כרב שישא ברי' דר"א, וכתב לישב דלא אמר ר' שישא ברי' דר"א אלא באיסור מלאכה דאוושא מילתא ואתי לזלזולי, אך בנטילת צפרנים ס"ל כשמואל דבין באבל ובין במועד שרי.

**והדברים** צ"ב רב, דכיון דהנידון לאסור נטילת צפרנים במועד ולאסור נטילת צפרנים באבל הוא מתרי טעמי, וגם הא דפליגי בהו ר' יהודה ור' יוסי הוא מתרי טעמי, וכנ"ל, הרי שפיר י"ל דבאבל אסור ובמועד שרי, ומה ענין ד"ז להא דדברים המותרים במועד אסורים בימי אבלו.

ה] **וביותר** צ"ע במשה"ק תלמיד הרי"מ דקשיא הלכתא אהלכתא, וזה צע"ג, דהרי אף דקי"ל כר' שישא ברי' דרב אידי דדברים המותרין במועד אסורין בימי אבלו דהחמירו בימי אבלו יותר מבמועד, מ"מ שפיר י"ל כשמואל דלא אסרו בנטילת צפרנים גם בימי אבלו, ואטו משום שהחמירו בדבר האבד בימי אבלו, בע"כ יש לאסור בנטילת צפרנים בימי אבלו, הרי שפיר י"ל דנטילת צפרנים אינה יפוי האסור באבל.

**ג**

ו] **ולקמן** בסוגיין אמרו בהא דהלכה כר' יוסי דסבור מינה דיד אין דרגל לא, ובחי' תלמיד הרי"מ כתב לפרש הטעם בזה, ז"ל, דיד אין דרגל לא, דוקא צפרנים דיד הוא דשרי ליטול במועד משום דליפות הוא וכו', אבל דרגל לא שרינן במועד דאי"ז ליפות, עכ"ל.[[3]](#footnote-3)

**ומבו'** מדבריו דמן הדין הי' לאסור בנטילת צפרנים אלא דהתירו חכמים ליטלם משום דהוא צורך המועד ליפות, וע"כ לא התירו חכמים אלא בצפרנים דיד דליפות הוא, אך צפרנים דרגל דאי"ז ליפות לא התירו.

**והדברים** צ"ב, דמ"ט יש לאסור מן הדין בנטילת צפרנים דרגל, הרי אדרבה כיון דאי"ז ליפות לי"ב להגזירה שלא יכנס לרגל כשהוא מנוול,[[4]](#footnote-4) ואין לומר דה"ז אסור משום מלאכה שלא לצורך המועד, דהרי אף דאי"ז ליפות, מ"מ כיון דהוא דרך תענוג, (וכמש"כ תלמיד הרי"מ דמה"ט ה"ז אסור בימי אבלו), הו"ל הנטילה לצורך המועד.

**ד**

ז] **עוד** אמרו לקמן בסוגיין א"ר חייא בר אשי אמר רב ובגנוסטרא אסור, והרי"ף כתב דהיינו רק בימי אבלו, אבל במועד שרי, וכ"כ רבים מקמאי, והרמב"ן במלחמות פירש הטעם בזה דהוא משום דלא אסרו בגנוסטרי יותר מנטילת סכין ושינים, אלא באבל ומפני שהוא כמתקשט עצמו אך במועד אין לאסור טפי בגנוסטרא, וכ"כ בחי' תלמיד הרי"מ דלא אסרו נטילת צפרנים בגנוסטרא או בסכין אלא משום שהוא דרך קישוט, אך במועד שרי כל קישוט ויפוי.

**אך** בפירש"י שם כתב דהא דאסור ליטול צפרנים בגנוסטרי הוא אף במועד, וכ"כ רבים מקמאי, ובד' התוס' מבו' דהטעם בזה הוא משום דהצריכו שינוי, וכ"כ בפי' הר"י מלוניל דיש לו לשנות כמה דאפשר, וכ"כ הריטב"א דהוא משום דסגי לי' בשינוי שלא יהא מנוול ברגל.

**והקר"א** בד"ה כשם שאמרו עמד בזה, דמ"ט יש להצריך בזה שינוי, הרי לי"ב איסור משום מלאכה, דהוי צורך הגוף, ואין מקום לאסור אלא מגזירה שלא יכנס לרגל כשהוא מנוול, וכיון דלא גזרו בצפנים ממילא מותר אף בלא שינוי, ועמש"כ לישב בד"ה ומה שכתב הרמב"ן.

ח] **אמנם** בד' הריטב"א מבו' דמן הדין הי' לנו לאסור בנטילת צפרנים, אלא דהתירו לזה כדי שלא יהא מנוול ברגל, וע"כ לא התירו אלא ע"י שינוי.

**אך** הדברים צ"ב, שהרי טעמא דר' יוסי דשרי ליטול צפרנים כתב הריטב"א דהוא משום דלי"ב להגזירה שלא יכנס לרגל כשהוא מנוול, משום דהוא נוול גדול להשהותן ולא שכיח שיניחנו אחר המועד, ועוד דדבר הגדל בכל יום הוא שאפי' יטלם קודם המועד צריך ליטלם במועד, וא"כ הרי מן הדין אין לנו לאסור כלל בנטילת צפרנים, ומ"ט הצריכו בזה שינוי.[[5]](#footnote-5)

**ה**

ט] **ונראה** לישב, דהנה כתב הרמב"ם בפ"ה מאבל ה"א וה"ב, ז"ל, אלו דברים שהאבל אסור בהן וכו' אסור לספר ולכבס וכו' הכל י"א דבר, ומנין שהאבל אסור בתספורת וכו', וכן אסור לגלח שפה וליטול צפרניו בכלי וכו', עכ"ל, וצ"ב, במש"כ הרמב"ם דהאבל אסור בי"א דברים, שהרי הוא אסור אף בנטילת צפרנים, ונמצא דהוא אסור בי"ב דברים.

**ועד"ז** יש להעיר במש"כ הרמב"ם שם פ"ו ה"ב וה"ג, ז"ל, ואלו דברים שהאבל אסור בהן כל ל' יום אסור בתספורת ובגיהוץ וכו', הכל ה' דברים וכו', כשם שאסור לספר כל שער גופו וכו' או לקוץ צפרניו בכלי כל ז' כך אסור כל ל' יום, עכ"ל, וגם בזה צ"ב דכיון דאסור אף לקוץ צפרניו, נמצא דהוא אסור בו' דברים, ומ"ט כתב הרמב"ם דאינו אסור אלא בה' דברים.

י] **אך** פשר דבר נלמד ממש"כ הרמב"ם בפ"ו ה"ג, ז"ל, בתספורת כיצד, כשם שאסור לספר כל שער גופו וכו' או לקוץ צפרניו וכו', עכ"ל, ומבו' להדיא בדבריו דאיסור נטילת צפרנים הוא בכלל איסור תספורת, וכ"ה מבו' גם בדבריו בפ"ה ה"ב, - והיינו משום דנטילת צפרנים דמי לגילוח וכאשר כ"ה בל' תלמיד הרי"מ לקמן בסוגיין דקרי לנטילת צפרנים גילוח צפרנים, וכ"ה בל' הראשונים בכ"ד, וע"כ הו"ל בכלל איסור גילוח.

**וכ"נ** ממש"כ הריטב"א לקמן י"ח ב' דמילתא דפשיטא היא שלא נאסר במועד מעולם אלא תגלחת וכיבוס בגדים אבל כיבוס הראש ורחיצת מרחץ ל"ה בגזירה מעולם וכו', ולא הזכיר דאף נטילת צפרנים נאסרה, לפ"מ שצידד הריטב"א דאסור ליטול צפרנים בכלי, והיינו משום דהוא בכלל תגלחת.

**ו**

יא] **ולפ"ז** נראה די"ל דהא דאסר ר' יהודה בנטילת צפרנים במועד ובאבל, אי"ז משום דס"ל דגם בזה יש לאסור שמא יכנס לרגל כשהוא מנוול וגם הוא יפוי האסור בימי אבלו, דלעולם מודה דעיקר האיסור שנאסר במועד ובאבל הוא בגילוח שער דיש לחוש בזה טפי שיכנס לרגל כשהוא מנוול והוי יפוי האסור בימי אבלו, והא דס"ל דאסור אף ליטול צפרנים, הוא משום דלא חילקו חכמים בדבר ואסרו אף נטילת צפרנים דדמי לגילוח.

**וזהו** דתניא דכשם שאמרו אסור לגלח במועד כך אסור ליטול צפורנים במועד וכו' וכשם שאמרו אבל אסור לגלח בימי אבלו כך אסור ליטול צפורנים בימי אבלו, דלאו היינו דכ"ה שאסרו בזה אסרו בזה, אלא היינו דבכלל מה שאסרו גילוח במועד ובימי אבלו, נאסר אף נטילת צפרנים.

**ומש"כ** הראשונים דטעמא דר' יהודה דאסר נטילת צפרנים במועד הוא משום הגזירה שמא יכנס לרגל כשהוא מנוול, ומשמע דאף בצפרנים שייכא גזירה זו, היינו דאם בצפרנים ל"ה כלל להגזירה שיכנס לרגל כשהוא מנוול, היו חכמים מוציאין נטילת צפרנים מכלל הגזירה, ורק משום דגם בצפרנים יש מקום לגזירה זו, הרי דאף דמשום צפרנים לחודייהו ל"ה חכמים גוזרים, מ"מ אחר שאסרו בגילוח שער לא חילקו בדבר ואסרו אף בנטילת צפרנים.[[6]](#footnote-6)

יב] **ולפ"ז** נראה דהא דפליגי ר' יהודה ור' יוסי בנטילת צפרנים במועד ובימי אבלו, אין עיקר הפלוגתא אם שייכא בזה הגזירה דשמא יכנס לרגל כשהוא מנוול ואם הוא יפוי האסור בימי אבלו, דכו"ע מודו דלא היו אוסרים בנטילת צפרנים מצ"ע, אלא נחלקו אם אחר שאסרו חכמים בתגלחת לא חילקו בדבר ואסרו אף בנטילת צפרנים, או דאף שאסרו בתגלחת, מ"מ התירו בנטילת צפרנים.

**ונמצא** לפ"ז דהא דפליגי ר' יהודה ור' יוסי במועד ובאבל הוא מיסוד אחד, דר' יהודה ס"ל דאחר שאסרו חכמים בתגלחת במועד ובאבל לא חילקו חכמים ואסרו אף בנטילת צפרנים, ור' יוסי ס"ל דלא דימו נטילת צפרנים לתגלחת, - וזהו מש"כ הבה"ג דלר' יהודה כשם שאסור ליטול צפרנים במועד כך אסור בימי אבלו, דטעם האיסור בתרוייהו חדא הוא דנטילת צפרנים הויא בכלל תגלחת האסורה.

**ז**

יג] **ולפ"ז** נראה דזהו מש"כ תלמיד הרי"מ דטעמא דעולא דהלכה כר' יהודה באבל וכר' יוסי במועד הוא משום דדברים המותרין במועד אסורין בימי אבלו, והיינו דאף דבמועד חילקו חכמים בדבר ולא אסרו בנטילת צפרנים, היינו משום דבמועד לא עשו חכמים חיזוק, אף באבל שעשו חכמים חיזוק, לא חילקו בדבר ואסרו אף בנטילת צפרנים, וזהו הא דקשיא לי' דמ"ט דשמואל דשרי נטילת צפרנים אף באבל, הרי כיון דבאבל עשו חכמים חיזוק לדבריהם, הדין נותן לאסור אף בנטילת צפרנים.[[7]](#footnote-7)

יד] **וזהו** מש"כ הריטב"א דיותר ראוי להקל בענין זה במועד מבימי אבלו, והיינו דבהך מילתא אם מכח הא דאסרו תגלחת אסרו אף נטילת צפרנים, יש להקל יותר במועד מבימי אבלו, ומה"ט הוא דס"ל לעולא דאף דאבל אסור בנטילת צפרנים והוי בכלל תגלחת האסורה, מ"מ במועד הוציאו חכמים לנטילת צפרנים מכלל תגלחת.

טו] **ואמנם** במש"כ התוס' ותלמיד הרי"מ דהטעם להקל יותר במועד, הוא משום דדברים המותרין במועד אסורין בימי אבלו, הנה דבריהם הם לטעמייהו דס"ל דהא דדברים המותרין במועד אסורין בימי אבלו הוא משום דעשו חיזוק טפי באבל, וכמש"נ בסימן א'? סקי"א, אך לדעת הריטב"א הוא מטעם אחר, וכמש"נ בסימן א'? שם, ולא מצינו דעשו חיזוק טפי באבל, ותיקשי לפ"ז דמ"ט הקילו במועד יותר מבאבל.

**אך** באמת בל' הריטב"א מבו' דרק בנטילת צפרנים יש להקל במועד יותר מבאבל, וכמש"כ ד"בענין זה" ראוי להקל במועד מימי אבלו, ודכיון דבאבל הלכה כר' יוסי כ"ש במועד דקיל "בענין זה", והוא לטעמי' דבשאר מילי באמת אין להקל במועד יותר מבאבל, דהא דדברים המותרין במועד אסורין בימי אבלו הוא מטעמא אחריני, ורק לענין נטילת צפרנים יש להתיר טפי במועד.

**ובטעם** הא דיש להתיר בנטילת צפרנים במועד יותר מברגל, נראה דהוא למש"כ הריטב"א בתו"ד דהיתר נטילת צפרנים במועד הוא כדי שלא יהי' מנוול ברגל, ואשר ע"כ יש להתיר בזה טפי במועד, כדי שלא יהא מנוול ברגל.

**ח**

טז] **ולפ"ז** נראה דזהו טעמא דמ"ד דלא התירו אלא בצפרנים דיד משום דליפות הוא אבל דרגל לא משום דאי"ז ליפות, דאף דל"ה לנו לאסור בצפרנים דרגל מצ"ע כיון דאי"ז ליפות, מ"מ כיון שאסרו בתגלחת הי' לנו לאסור בכלל זה אף בנטילת צפרנים, אלא דבצפרנים דיד דהוא ליפות הוציאום מכלל הגזירה, אך בצפרנים דרגל דאי"ז ליפות, לא הוציאום מכלל גזירת גילוח.

יז] **ועד"ז** מתפרש גם טעם הסוברים דלא התירו נטילת צפרנים אלא בשינוי, דכיון דמכח האיסור שאסרו חכמים בגילוח, הי' לנו לאסור אף בגילוח צפרנים, אלא שהתירו חכמים בזה, לא התירו אלא ע"י שינוי, - וזהו מש"כ הריטב"א דהוא משום דסגי לי' בהכי שלא יהא מנוול ברגל, דכיון דמה שהוציאו גילוח צפרנים מכלל גזירה גילוח הוא משום צורך הרגל, לא התירו לזה אלא ע"י שינוי דסגי לי' בהכי.

1. וי"ל בזה, דהנה בפי' הר"י מלוניל כתב בפי' בתרא בטעמא דר' יוסי דשרי ליטול צפרנים במועד, ז"ל, ועוד דלא מיקרי גילוח ותיקון כגילוח של שיער, ובהאי טעמא פליגי באבל, עכ"ל, ולדרך זו הרי דדין נטילת צפרנים במועד ובאבל דמיין זל"ז, ור' יהודה דאסר בתרוייהו הוא משום דחשיב לנטילת צפרנים גילוח ותיקון כגילוח של שער, וע"כ ה"ז אסור באבל, וע"כ נמי יש בזה להגזירה שלא יכנס לרגל כשהוא מנוול, ור' יוסי דשרי בתרוייהו הוא משום דלא חשיב לנטילת צפרנים גילוח ותיקון כגילוח של שער, וע"כ אי"ז אסור באבל, וע"כ נמי אין בזה להגזירה שלא יכנס לרגל כשהוא מנוול. [↑](#footnote-ref-1)
2. צ"ב, שהרי הא דבאבל קי"ל כר' יוסי הוא משום דהלכה כדברי המיקל באבל, כמש"כ הריטב"א שם, ובמועד ליכא לה"ט, והיאך נימא דאם באבל קי"ל כר' יוסי כ"ש במועד, וביותר קשיא במש"כ הריטב"א כן בד' שמואל דלא אמר כלל דהלכה כר' יוסי באבל אלא הוא נלמד מהא דקאמר דהלכה כדברי המיקל באבל, וא"כ היאך נלמד מזה דה"נ במועד קי"ל כוותי', אף דבמועד ליכא להך כללא דהלכה כדברי המיקל.

   ושמא י"ל בדעת הריטב"א דס"ל דהא דהלכה כדברי המיקל באבל היינו דקים להו דבכל הפלוגתות שנחלקו באבל הלכה כדברי המיקל, וע"כ שפיר י"ל דכיון דבאבל קי"ל כר' יוסי, כ"ש דבמועד קי"ל כוותי'. [↑](#footnote-ref-2)
3. ועד"ז כתב העטרת צבי בסימן תקל"ב סק"א דהטעם לחלק בין צפרנים דיד לצפרנים דרגל הוא דצפרנים דיד מאיס אם יתגדל וצפרנים דרגל לא מאיס, והביאו הביאוה"ל שם ס"א. [↑](#footnote-ref-3)
4. ואמנם אם היו אוסרים בצפרנים דיד, י"ל דלא פלוג רבנן ואסרו אף בצפרנים דרגל, אך אחר דלא אסרו בצפרנים דיד, לכאו' אין מקום לאסור במסוים בצפרנים דרגל, דאי"ז ליפות ולי"ב להגזירה דשלא יכנס לרגל כשהוא מנוול. [↑](#footnote-ref-4)
5. ואמנם יש מקום לדחות, דמש"כ הריטב"א דטעמא דר' יוסי הוא משום דלא שייך בזה הגזירה, הוא לדעת הסוברים דשרי ר' יוסי אף בגנוסטרא, אך לדעת הסוברים דלא שרי ר' יוסי אלא בשינוי, מודה ר' יוסי דיש בזה לטעם הגזירה, אלא דמ"מ התירו ע"י שינוי.

   אך אי"ז מתישב היטב ומתרי טעמי, חדא, שהרי הריטב"א נוטה לדינא דלכו"ע לא התיר ר' יוסי אלא ע"י שינוי, ורחוק לומר דמש"כ לעיל דטעמא דר' יוסי הוא משום דלא שייך בזה הגזירה לא אתיין כדעה זו, - ועוד, דאם מודה ר' יוסי דיש בזה לטעם הגזירה, מ"ט התיר ע"י שינוי, ומ"ש מגילוח שער דלא הותר אף ע"י שינוי. [↑](#footnote-ref-5)
6. והנה הריטב"א לעיל ח' ב' כתב דהא דעושה תכשיטי' במועד ולא גזרו בה שמא תכנס לרגל מנוולת דקשוט מילתא דצריכא כל יומא ויומא הוא ועוד שאין דרכן להשהות, ובס' חלקת בנימין בריש סוגיין הק' דזהו כדעת ר' יוסי הכא דשרי בנטילת צפרנים מכח הני טעמי, ותיקשי דלר' יהודה דאסר בנטילת צפרנים מ"ט שרי לאשה בעשיית תכשיטי', - ולמש"נ ניחא, דמודה ר' יהודה דאין לאסור בנטילת צפרנים מצ"ע, ורק אחר שאסרו חכמים בגילוח לא חילקו חכמים בדבר ואסרו אף בנטילת צפרנים דהויא בכלל גילוח, אך בעשיית אשה תכשיטי' דאי"ז בכלל גילוח, לא אסרו חכמים, ולפ"ז לא קיימי דברי הריטב"א שם על היתר נטילת שער בית הערוה וכו', אלא על היתר כחל וסרק, (דזהו הא דתנן דעושה אשה תכשיטי', וכמש"כ בפירש"י לעיל שם), אך הא דמותרת ליטול שער בית הערוה הוא מטעמא אחרינא, וכמש"כ תלמיד הרי"מ לעיל ט' ב', עיי"ש. [↑](#footnote-ref-6)
7. ובזה מתפרש היטב מש"כ תלמיד הרי"מ לישב דלא אמר ר' שישא ברי' דר"א אלא באיסור מלאכה דאוושא מילתא ואתי לזלזולי, אך בנטילת צפרנים ס"ל כשמואל דבין באבל ובין במועד שרי, והיינו דכל הא דעשו חכמים חיזוק לדבריהם באבל, היינו באיסור מלאכה, משום דאוושא מילתא ואתי לזלזולי, אך בנטילת צפרנים דליכא לה"ט, לא עשו חכמים חיזוק, וע"כ התירו בנטילת צפרנים אף שאסרו בתגלחת. [↑](#footnote-ref-7)