בענין ב_ כסף, ודין טענה בשבועה
קטגוריות: ש_ס / לו שבועות / שבועות - הרב יהודה אלבוים / חבורות

**בענין ב' כסף ודין טענה לחיוב שבועה**

א. מבואר בגמ' ב''מ ד. שבמודה במקצת וע''א ע''י טענה וכפירה הן באין ונח' הראשונים אם יש דין טענת ברי בע''א כדנראה בגמ' או שכוונת הגמ' לתביעה וכיוצ''ב נח' במודה במקצת שמבואר מגמ' שאין נשבעין על טענת קטן כי אין טענתו טענה אם הכוונה שצריך טענה לחייב שבועה או שא''צ טענה אלא שבלא טענה הו''ל משיב אבידה וכך נראה בר''י מגאש וברמב''ן וברמב''ם בסוגיה של אין נשבעין על טענת קטן וכך האריך המהרי''ט אך רעק''א והבית יעקב ס''ל שצריך טענה לא רק כדי שלא יחשב משיב אבידה וכן נראה במרדכי שכתב שבע''א נשבעין לקטן ומשום שהעד מחייב ולא הקטן ולא כתב שבע''א אינו משיב אבידה – וזה הפוך מהרמב''ם שכתב שבע''א אין נשבעין לקטן כי אין טענה לקטן ובמודה במקצת כי הוא משיב אבידה ולמרדכי במודה במקצת אין נשבעין לקטן כי אין לו טענה ושבועת ע''א באמת נשבעיו - ולדבריהם י''ל שבעלמא יש טענה לקטן ורק לענין שבועה אין טענתו טענה אך לראשונים שבקטן נחשב משיב אבידה בע''כ צ''ל שא''צ לענות לו כי אין טענתו טענה בשום מקום ולכן הוי משיב אבידה וכך מבואר בקצוה''ח ובביאור הגר''א שאין טענתו טענה בשום מקום ועי' רש''י בב''ק דף ק''ו: ד''ה הכא נמי שא''צ לבא לדין כשקטן תובעו ומבואר שאפי' תביעה אין לו

ב. להסוברים שצריך טענה יש לחקור מדוע צריך טענה, וי''ל בד' אופנים, י''ל דנצרך כח חזקה אין אדם תובע אא''כ יש לו לחייב שבועה בצירוף הדררא, י''ל שנצרך כח טענה וכמו שבכח ברי להוציא למד''א ברי ושמא ברי עדיף – ואולי לכו''ע בכח ברי להוציא כשאין שמא כנגד – כך כח ברי מחייב שבועה בצירוף הדררא, י''ל שצריך טענה משום שכל המחייב שבועה הוא כמוש''כ תוס' שטענתו חשובה ואידך נראה כמשקר דהיינו שיש דררא שטוען אמת וכ''ז רק כשטוען דאין הדררא שמגיע לו הממון אלא נראה שטענתו אמת וכשאין טענה אין מה שיתחזק ע''י הדררא, י''ל שחייבה התורה שבועה כשברור שא' משקר וד''ז שייך רק כששניהם טוענים ברי וכך נראה ברש''י צ''ח. בדעת רמב''ח שכשטוען הנתבע איני יודע אין חייב שבועה – ולא שאין מתוך כשאינו יכול להישבע, והנידון הוא האם הדררא מחייבת שבועה רק שצריך ברי או שהברי מחייב שבועה אלא שצריך גם דררא, ולדעת הר''י מגאש והרבמ''ם יש לחקור אם התביעה מחייבת שבועה ותביעה הוא אף בשמא ונצרך ברי רק כדי שלא יחשב משיב אבידה או שהדררא מחייבת שבועה ולא התביעה ונ''מ אם שייך לומר שב' כסף הוא דין בתביעה

ג. רעק''א פשיטא ליה מסברא שכשאומר הילך על חלק אין חלק זה יכול להצטרף לשתי כסף וכן כשע''א מעיד על פרוטה והתובע תובע ב' כסף אין מועיל לב' כסף ולכא' משום דס''ל שבמחייב שבועה צריך ב' כסף והחלק שאומר בו הילך אינו מחייב שבועה וכן בשבועת ע''א שהע''א מחייב שבועה ולכן גם פשיטא ליה לרעק''א שלשמואל די בטענת ב' כסף רק משום שההודאה מצטרפת ומשום שזה חלק מהגורם דאל''כ הרי ברור שכלפי החלק שהודה אין הטענה מחייבת שבועה ולכא' לפי''ז רב נחלק וס''ל שצריך בטענה ב' כסף ואין ההודאה מצטרפת ומשום שצריך במחייב ב' כסף ולא סגי בגורם

ד. ונראה בדברי רעק''א דס'''ל שכח הטענה היא המחייבת ולכן בהילך וכו' אין מצטרף לב' כסף אך אם א''צ טענה אלא שבלא טענה הוי משיב אבידה לא שייך לומר כן וע''כ דין טענה הוא בנידון של ב' כסף או בתביעה אך לא בטענה וכן אי נצרך טענה משום שצריך חזקה אין וכו' יש חזקה זו גם בהילך וגם בחלק שהודה לו וכן לשאר האופנים מכיון שאין הטענה מחייבת שבועה אלא שנצרך טענה כנ''ל

ה. נ''מ – אמרי בינה - בטוען נ' חייב אתה לי וטוען מברי ועל עוד נ' טוען שמא והודה לנ' שטען עלייהם ברי האם חייב שבועה על הנ' שטוען עליהם שמא דלדברי רעק''א ודאי שלא כי אין טענה המחייבת שבועה אך אם רק כדי שלא יהא משיב אבידה נצרך ברי לכא' יתחייב שבועה ובציור הפוך בהודה על השמא לרעק''א יתחייב שבועה אף החלק שמודה בו שאין עליו טענת ברי כי ההודאה מצטרפת אך לצד שצריך ברי לחזקה וכו' ושם נצרך שיעור ב' כסף לא יתחייב אם אין טענת ברי על ב' כסף

ו. בגמ' מבואר שא''צ ב' כסף בשבועת ע''א דכל מקום וכו' תוס' כאן ובכתובות דנו שרב לא ס''ל דרשא זו ומשמע שהוא דרשא לעניין לחייב שבועה אף כשבמודה במקצת אין שבועה אך בר''ן מבואר שכתוב כאן גדר שע''א נאמן לענין שבועה כב' ולכן ל''מ מיגו כמו שלא מועיל מיגו כנגד ב' – ונאמרו בזה ב' פי' או שלענין שבועה נאמן כב' ופלגינן נאמנות או שנאמן לגמרי כב' כל שלא נשבע להכחישו - ותוס' אזלו לשיטתם בב''מ ד. שחייב שבועה כי כשיש ע''א טענתו חשובה, ולר''ן אינו כן אלא כי נאמן כב' ואינו דרשה אלא גדר ולכן לא שייך לדון אם צריך ב' כסף או לא כי נאמן כב' לענין שבועה – אא''כ הגדר שעל נידון שאינו ב' כסף אין חיוב שבועה –