מראי מקומות בדין מוחזק ותפיסה הראויים לקנין בעזרת השם יתברך
קטגוריות: כללי / מ_מ בענייני מוחזק וחזקות - הרב אלימלך וינברג / re (4)

בעזרת השם יתברך

**מראי מקומותבדין מוחזק ותפיסה הראויים לקנין**

**שיטת הסוברים דבעינן תפיסה הראויים לקנין והמקורות לכך**

**[א]: בסוגיא דב"מ דף ח' בשנים רוכבין ורכוב ומנהיג**

**ב"מ דף ח.ב.** מספק"ל בדין רכוב לחודיה אי קני, ופשטינן לה ממתני' **בדף ב.א.** בהיו שנים רוכבין ע"ג בהמה או שהיה א' רכוב וא' מנהיג דדינא הוא שיחלוקו וש"מ דרכוב קני, עיי"ש, ומבואר לכאו' בהדיא בד' הגמ', דכל אופן שאינו מועיל לקנות על ידו אף 'מוחזק' אינו נעשה על ידו, וכ"כ **בתוס' שם ד"ה או דלמא** עיי"ש.

אמנם **בתוס' שם** הק' ע"ז דא"כ אמאי לא פשטינן בגמ' שם להדין ברכוב במקום מנהיג מי מהם קונה, והא במתני' הנ"ל תנן בהדיא דאם היה אחד רכוב ואחד מנהיג יחלוקו וש"מ דבכהא"ג קונים, ותי' התוס', דכל שאילו היה לבדו היה קונה נחשב 'מוחזק' אפילו ביחד עם חבירו ואפילו אם בכהא"ג אינו קונה, 'דאי אפילו לחודיה סברא הוא דאפילו מוחזק לא הוי', עיי"ש.

**ובמהרש"א ע"ד התוס' שם בד"ה רכוב הוא דלא קני** כ' דמשמע מד' התוס' דמהא דקתני דאם שנים רוכבים קנו שניהם אין להוכיח דרכוב אפילו לחודיה קני דאפילו אם אין קונין אפילו לחודייהו מ"מ חשיבי שפיר מוחזקין, ורק מהא דקתני א' רכוב וא' מנהיג קני מוכחינן דרכוב לחודיה, דכיון דמנהיג לחודיה ודאי קני אם הרכוב אינו קונה לא מיקרי מוחזק 'לגבי מנהיג' כיון דאיהו בלחודיה קני, אבל כששניהם שווים שהם רוכבין ללא הנהגה אז אפילו אי לא קנו אפילו כל חד לחודיה הוו שפיר מוחזקין עיי"ש, **ובמהר"ם שיף שם** תמה מאוד על המהרש"א מד' **התוס' בד"ה או דלא** שכ' להוכיח כשיטתם דאפילו אי רכוב במקום מנהיג לא קני מ"מ אי רכוב לחודיה קני שפיר הוי מוחזק גם במקום מנהיג מהא דאי' **בדף ח.א.** דאמרינן דליכא למיפשט ממתני' דשנים אוחזין דשנים שהגביהו ביחד קנו שניהם דהאי אמר כולה אגבתיה, וכ' התוס' 'התם נמי אע"ג דכמו שהם שניהם תפוסים לא קנו מיקרי מוחזק כיון דאם היה מגביה לחודיה אילו לא היה חבירו תפוס בצד השני היה קונה לכך איקרי מוחזק אפילו עם חבירו', ומבואר בהדיא מד' התוס' דאילו כל חד לחודיה לא היה קונה בהגבהה לא היה נחשב מוחזק אפילו בשנים אוחזין שהם שווים בזה, ולכאו' מפורש דלא כמהרש"א, ועי' **בחתם סופר** ובעוד מפרשים שהובאו **בקובץ על י"ד במהרש"א הארוך** מש"כ ליישב ד' מהרש"א בד' התוס', ועי' **בדברי משפט סימן קל"ח סק"ב** מש"כ ליישב ד' מהרש"א.

וכד' מהרש"א בד' התוס' מבואר בהדיא **בתוס' הרא"ש בד"ה או דילמא** דההוכחה דרכוב לחודיה קני הוא 'דאי לאו הכי הרי חבירו מוחזק בה ולא הוא' ומשמע בהדיא כמהרש"א.

וכ"מ בהדיא **בחידושי הרמב"ן בד"ה מני אילימא ר' מאיר** שכ' כד' התוס' דאין להוכיח ממתני' דרכוב קני במקום מנהיג 'ומיהו רכוב לחודיה שמעינן מינה דקני שאילו לא קנה רכוב כלל אע"ג דאמר אני קנתיה במשיכה קודם שתפסת בה לא מהימן כיון שזה טוען שקנאה במשיכתו שעדיין הוא מושך בה לפנינו וזה טוען טענה אחרת כלומר שקנאה בענין אחר והשתא ליתיה בידיה באופן שיקנה אותה אפי' הוא בלבד רוכב בה', ומשמע בהדיא מדבריו דרק משום שהשני טוען שקנאה במה שהוא מושך בה לפנינו הר"ז מגרע תפיסת הרכוב שאין לו בה קנין לפנינו אילו רכוב לחודיה לא קני, ודו"ק, וכ"מ **בחידושי הרשב"א ד"ה אלא לאו רבנן** עיי"ש.

אמנם עי' **בר"ן בד"ה מני אילימא ר"מ** משמע בהדיא כד' מהר"מ שיף, שכ' מתחילה כד' הרמב"ן והרשב"א דכיון דטוען כ"א שכולה שלו מהני תפיסתו אעפ"י שלפי תפיסתו עכשיו יחד עם חבירו אינו ראוי לקנין, ומסיק 'הילכך לא שמעי' מתני' אלא דרכוב לחודיה קני דאי לא קני למה נוטל חלק בה והרי אין תפיסתו מוכחת עליו שקנאה כלל' ולא הוסיף כד' הרמב"ן והרשב"א דהגריעותא משום דהשני תופס באופן שקונה בה, ומשמע דס"ל דאפילו בלא זה הוי גריעותא בעצם הדבר שאינו תופס באופן הראוי לקנות בו אילו היה תופס לבדו ודו"ק, [וצ"ע במש"כ הר"ן שם מתחילה דאף דרוכב במקום מנהיג קני 'כיון דלדברי כ"א מהם כולה שלו וליכא ודאי רמאי וכדפרי' לעיל בשמעתתין פלגינן לה בינייהו', וצ"ע מה הוצרך להא דליכא ודאי רמאי לגבי הנידון אם יש חסרון במוחזקתו כשאינו ראוי לקנין יחד עם חבירו], ועי' **בנתיבות המשפט סימן ע"ב סק"ל** שמבואר בדבריו שהבין ד' התוס' כמהר"ם שיף עיי"ש ודו"ק.

\*\*\*\*\*

ומצינו שיטה חולקת על הראשונים הנ"ל וס"ל דבשנים אוחזין בעינן שתהא תפיסתם באופן שראויים לקנות שניהם כששניהם מוחזקין ביחד, עי' **ברמב"ן הנ"ל בשם איכא דקשיא ליה** דס"ל דאי רכוב לא קני במקום מנהיג, אע"ג דלחודיה קני, כשהוא תופס יחד עם המנהיג 'הו"ל כמאן דחד תפיס וחד לא תפיס א"נ מיסרך בה סרוכי והממע"ה', [ועיי"ש מה שתירץ לפי דרכו לדינא דמתני' דא' רכוב וא' מנהיג], ועי' **בחידושי הריטב"א בד"ה אלא רכוב במקום מנהיג בשם רבותיו** דס"ל כן 'דאם איתא דרכוב במקום מנהיג חד מנייהו לא קני כשבאו לפנינו זה רכוב וזה מנהיג הרי אותו שאינו ראוי לקנות אינו לגבי חבירו אלא כמאן דמיסרך בה סרוכי', ומסיק הריטב"א כדבריהם ועיי"ש מש"כ **בשם הר"ר יוסף איש ירושלים** ליישב מתני' דא' רכוב ואחד מנהיג יחלוקו לפי הצד דרכוב במקום מנהיג לא קני, ועי' **בתוספות הרא"ש ט.א. בד"ה שמע מינה רכובמ קני בדעת רש"י** דלמסקנא סבירא לן דאי רכוב לחודיה קני אף במקום מנהיג קני פלגא וכ' הרא"ש ע"ז דהמסקנא חולקת על מה שסבר רב יוסף מתחילה דאע"פ דרכוב לחודיה קני במקום מנהיג אינו קונה כי סברא דחוקה היא 'ועל ידה הוצרכנו לדחוק בפירושא דמתני' שיש חילוק ששווין לענין תפישה אע"פ שאין שווין לענין קניה אלא ודאי אין חילוק ביניהם'.

והנה לדעת הראשונים הללו מוכרח לומר לכאו', דכ"ז רק באופן ששנים אוחזין דהמנהיג קונה גם במקום הרכוב וע"ז כתבו דאם הרכוב אינו קונה גם במקום המנהיג אינו מוחזק 'במקום המנהיג', אבל אם שנים אוחזין ואף אחד מהם אינו קונה במקום חבירו חשיבי שפיר מוחזקין אם היה כ"א יכול לקנות ללא חבירו, וזה מוכרח לכאו' מהוכחת **התוס' הנ"ל** מהא דאי' **בדף ח.א.** דאין להוכיח ממתני' דשנים אוחזין דשנים שהגביהו ביחד כ"א לחבירו קנו שניהם כיון דבמתני' טוען כ"א דאיהו לחודיה אגבהה עיי"ש, ודו"ק.

\*\*\*\*\*

ויש לעיין לשיטת המהר"ם שיף ודעימיה בדעת התוס' דאי רכוב לחודיה לא הוי קנין אפילו בשניהם רוכבין לא היה הדין דיחלוקו משום דאין תפיסתן ראויה לקנין, דלכאו' כ"ז יתכן רק להתוס' לשיטתם שכתבו **בדף ב.א. ד"ה ויחלוקו** דדוקא ב'אוחזין' דינא הוא דיחלוקו אבל כשאין אוחזין אמרינן כדא"ג, אבל לשיטת **התוס' בב"ב ל"ד.ב. ד"ה ההוא ארבא בשם ריב"א והרמב"ן ב"מ ב.א. בשם ריב"א** דאפילו ב'אין אוחזין' יחלוקו אי ליכא ודאי רמאי, ולכאו' לשיטה זו ל"ש כלל לומר כן, דאפי' אי לא נחשיב להו ל'מוחזקין' כיון שאין תפיסתן ראויה לקנין מ"מ יחלוקו דהא ליכא ודאי רמאי, וכן למשמעות ד' **הרמב"ן בדף ב.א.** דאף לסוברין דדוקא ב'אוחזין' יחלוקו אי"ז מכוח דין 'מוחזק' שיש באחיזתן, ורק ד'אין מוציאין מידם לומר כדא"ג' וממילא יחלוקו מספק, ולפי"ז בודאי ל"ש לומר דבעינן שיהיו אוחזין באופן הראוי לקנין דוקא, ולכאו' ל"ש לומר כן אלא למשמעות ד' **התוס' ב.א. ד"ה ויחלוקו** דהיחלוקו הוא מכוח המוחזקות של שניהם דלפי"ז שפיר י"ל דאם אין אחיזתם ראויה לקנין אמרינן כדא"ג.

**[ב]: בסוגיא דב"מ דף ט.ב. בדין משוך בהמה לקנות כלים שעליה
[ועוד כמה מקורות]**

**בב"מ ט.ב.** מבעיא לן באומר לחבירו משוך בהמה זו וקני כלים שעליה אי קני עיי"ש, **ובפסקי הרא"ש שם סימן כ"ד** כ' דכיון דבעיא לא איפשיטא במקח וממכר ומתנה מוקמינן לה בחזקת מרא קמא, ובמציאה והפקר כיון דמספק"ל הרי הוא מוחזק מספק ואם תפשה אחר ממנו מוקמי' לה בחזקמר"ק שהוא מוחזק בה מספק עיי"ש.

וד' הרא"ש צ"ב, דאם במציאה והפקר נחשב המושך מוחזק אמאי במקח ומתנה אינו נחשב מוחזק, והרי הוא 'תופס ברשות המר"ק' דמועלת תפיסתו בכהא"ג לאפוקי מחזקמר"ק כמבואר **ברא"ש פ"ק דבכורות סימן ט"ו בשם הרמב"ן.**

ובאמת **בחידושי הר"ן בב"מ ט.ב. ד"ה ולענין פסק הלכה** שכ' דכיון דתפיס ברשות הרי זה בחזקת המוחזק כמו בהא דכור בל' סאה בסלע, והביא שיש מחלקים ביניהם 'דהתם בכור בשלושים משיכה גמורה עבד אבל הכא דספיקא בגופה דקניה ודילמא לא קנה כלל מפקינן מיניה', ודחה הר"ן דבריהם דאף בכור בל' הא מספק"ל דילמא לא נתכוין להקנות לו עד שימשוך כל הכור 'ומשיכה מאי אהניא'.

ולכאו' כוונת המחלקים שהביא הר"ן, דאינו נחשב 'מוחזק ותפיס' אלא כש'תפיסתו ראויה לקנין', ולכן בהא דכור בל' מהני תפיסתו כיון שיש 'מעשה קנין' הראוי לקנות על ידו, משא"כ במשוך בהמה וקני כלים דמספק"ל שמא אינו 'מעשה קנין' ממילא אף המוחזקות שלו בספק דכל מוחזק שאינו באופן הראוי לקנין אינו כלום, וכ"כ **בקונטרס הספיקות כלל ח' אות ב'** בדעת המחלקים שהביא הר"ן וכ' כן אף בדעת **הרא"ש הנ"ל,** והנה לפי"ז נמצא שנח' הרא"ש והר"ן בהאי דינא שדעת הרא"ש דאינו נחשב מוחזק במקום מר"ק אלא כשתפיסתו ראויה לקנין, ודעת הר"ן שחשיב מוחזק אף כשאינו ראוי לקנין.

ואמנם לפי"ז צ"ב בדעת הרא"ש למה במגביה מהפקר נעשה מוחזק במשיכה זו ואם תפס ממנו אחר מוציאין מידו כמש"כ הרא"ש הנ"ל, והרי תפיסתו באופן שאינו ראוי לקנין, ועי' **בקונטרס הספיקות שם** שכ' דבאופן שאין תפיסתו נגד חזקמר"ק אלא תופס בהפקר אף 'תפיסה כל דהוא שמה תפיסה משום דבהפקר אפילו הבטה קניא' עיי"ש.

**ובקונה"ס שם** הק' בסתירת ד' הר"ן ממש"כ **הנימוק"י [ב"מ דף ה.ב. מדפי הרי"ף] בשם הרנב"ר** וכן הוא **בר"ן ב"מ י"ב.א. ד"ה ולענין הלכה** בזרק באוויר שאין סופו לנוח שם דבמציאה שאינו בא להוציא מחזקמר"ק הרי זה בחזקת המקבל ובמתנה ומו"מ שבא להוציא מחזקמר"ק הרי זה בחזקת הנותן ואם תפסו המקבל מוציאין מידו, ולכאו' מפורש בד' הר"ן דבמו"מ ומתנה לא מהני תפיסת הלוקח כשאינו ראוי לקנין ואעפ"י שתפיסתו ברשות, וזה סותר לד' הר"ן הנ"ל בדין משוך בהמה זו וקני כלים שעליה.

ואמנם **בחידושי הגרעק"א בדף ט.ב.** כ' בביאור ד' הר"ן שם דמש"כ דהרי זה בחזקת הלוקח כיון שתפס ברשות איירי כשאח"כ הכניסן הלוקח לביתו ממש, דעל גבי הבהמה של המוכר אינו נחשב מוחזק עיי"ש, ולפי דבריו אין הוכחה מד' הר"ן דלא בעינן תפיסה הראויה לקנין, ולכאו' לפי דבריו אין כלל מח' בין הרא"ש והר"ן, דהר"ן איירי כשהכניסו לביתו ברשות המוכר והרא"ש איירי כשהוא עדיין ע"ג הבהמה וצ"ע, [עיי"ש שהק' באמת על הרא"ש מ"ש מהא דכור בל'].

**ובקונטרס הספיקות שם** הביא ד' **הרמב"ן במלחמות ה' ב"ב פ"ה.ב. [דף מ"ג.א. מדפי הרי"ף]** בהא דאבעיא לן התם בכליו של לוקח ברשות מוכר אי קנה לוקח, דכיון דלא איפשטא הבעיא מוקמינן לה בחזקת מר"ק, וביאר דזהו סברת **הרי"ף שם** שפסק בפשיטות דלא קנה דהיינו משום דמוקמי' לה בחזקמר"ק [ותפיסה לא מהניא] עיי"ש, והוכיח מזה הקונה"ס דלא מהני תפיסה כשאינה ראויה לקנין ולכן לא מהני תפיסת הלוקח דהא לפי הצד דלא קנה אינו מוחזק, עיי"ש, ועי' **בר"ן בב"ב פ"ה.ב. בד"ה בעא מיניה רב ששת** שהסכים לפירוש הרמב"ן בדעת הרי"ף, וצ"ע בדעת הר"ן, [ועי' לעיל אות א' מה שהבאנו בעזהשי"ת משמעות ד' **הר"ן ב"מ ח.ב. ד"ה מני אילימא ר"מ** דס"ל דבעי' תפיסה הראויה לקנין].

**[ג]: בדין מוחזקות בשטרות והנוגע לדין תפיסה הראויה לקנין**

**הרי"ף בכתובות פ' הכותב [דף מ"ג.א. מדפי הרי"ף]** כ' בעובדא דאיתתא דאפקידו גבה מלוגא דשטרא, וטוענת שתפסה אותם מחיים עבור חובה, דאינה נאמנת במיגו דאי בעי אמרה לקוחין הם בידי, דכיון דקיי"ל דאין אותיות נקנות אלא בכתובה ומסירה אמרינן לה אחוי שטרך עיי"ש, **ובהשגות הראב"ד על הרי"ף שם** הביא יש מי שהשיג על הרי"ף שהרי יכולה לטעון שהקנוה לה בקנין אגב וממילא אין עליה טענת אחוי שטרך, **והרמב"ן בספר הזכות שם** האריך בישוב ד' הרי"ף וכ' בתו"ד **[בדף מ"ג.ב. מדפי הרי"ף טור ב']** 'שהמטלטלין כיון דנקנין במסירה והגבהה ותפיסתו עצמה שהוא תופס בה קונה לו נאמן לומר לקוחין הן בידי ולא מפקי' ממונא מידיה דמוחזק, אבל בשטר שאין תפיסתו קנין ואינו מוחזק כלל אלא בנייר שלו אם טען בענין כו"כ נמסר לי עליו הראיה, שאין שעבוד השטר יוצא מחזקתו של מלוה הכתוב בשמו, אלא דלמ"ד אותיות נקנות במסירה קסבר רבא כיון דתפיסתו קנין דהא בכל מסירה הוא קונה עשאוהו כשאר מטלטלין שנאמן ואביי סבר כיון שאין גובין [אולי צ"ל גביה] ממון ואין חזקתו אלא בנייר אינו נאמן' ועיי"ש באריכות, וכן הוא **בר"ן על הרי"ף בכתובות שם מ"ג.א. מדפי הרי"ף ד"ה ומסתברא לן** וכו' עיי"ש.

ורבותינו גדולי האחרונים ז"ל, **בקונטרס הספיקות כלל ח' אות א' ובקצוה"ח סימן ע"ב סק"כ ובנתיבות שם סק"ל ובמשובב נתיבות שם סק"ל ובשב שמעתתא ש"ד פי"ד** למדו מד' הרמב"ן והר"ן דכללא הוא בדין מוחזק דאין תפיסתו מועלת אלא כשהיא ראויה לקנין עיי"ש, [ונח' הקצות והנתיבות שם אם בעינן שתהא התפיסה ראויה לקנין 'לפי טענתו', וכגון אם טוען שקנה מקח בכסף לדעת ריו"ח שאינו קונה מה"ת אלא בכסף ומשיכה אינה קונה מה"ת אינו נחשב ג"כ מוחזק כיון שאין תפיסתו ראויה לקנין, וכך דעת **הקצוה"ח שם ובמשובב נתיבות שם** [ועיי"ש עוד נפק"מ לענין טוען שקנה למשכון]**,** אמנם **הנתיבות שם** חולק וסובר דאף אם 'לפי טענתו' אינה ראויה לקנין אם באופן אחר ראויה לקנין וכמו בכהא"ג שאם היה טוען שניתן לו במתנה דבזה המשיכה קנין לכו"ע הרי הוא נחשב מוחזק גם כשטוען שקנה במו"מ עיי"ש].

ויל"ע בסתירות ד' הרמב"ן בנידון אי בעינן תפיסה הראויה לקנין, דמד' **הרמב"ן ב"מ ח.ב.** לגבי שנים אוחזין משמע בהדיא דכששניהם אינם ראויים לקנין מהני תפיסתן אפי' כשאינה ראויה לקנין וכמו שהוכחנו בעזהשי"ת לעיל באות א', ולאידך גיסא מד' **הרמב"ן במלחמות ה' בב"ב פ"ה.ב. הנ"ל אות ב'** מבואר לכאו' דאין נחשב תפיסה אלא כשראויה לקנין כהוכחת הקונה"ס הנ"ל, וכן מפורש בד' **הרמב"ן בספר הזכות בכתובות פ"ה הנ"ל** לענין חזקת מטלטלין, והשי"ת יאיר עינינו במאור התורה הקדושה והטהורה ויראינו בה נפלאות.

ואגב אורחין מוכרח לכאו' מד' **הרמב"ן והר"ן הנ"ל** ד'חזקת מטלטלין' אינו רק סברא מכוח האומדנא ד'חזקה מה שתח"י אדם שלו' אלא עיקרה ויסודה מדין 'לא מפקינן ממונא ממוחזק' כמש"כ בהדיא הרמב"ן הנ"ל, דאי הוי רק אומדנא וסברא א"כ מאי נפק"מ אי תופס באופן הראוי לקנין או לא, ופשוט.

**שיטת החולקים דאי"צ תפיסה הראויה לקנין**