כלים פ_ט מ_ד
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_ק

**כלים פ"ט מ"ד**

א] **ספוג שבלע משקין טמאין ונגוב מבחוץ ונפל לאויר התנור טמא שסוף משקה לצאת,** הר"ש הביא מתוספתא דהא דהמשקין שבספוג מטמאין הוא משום שהוא עשוי למיכנס.

ובביאור טעם זה, פירש הראב"ד בהשגות פי"ד מכלים ה"ו, ז"ל, אלמא שאני ספוג משאר בולעים מפני שהוא כלי שמצניעין בו משקין, ולדעת ת"ק אף בלפת כמוש וגמי עושים כן שמניחין אותם על גבי מכה להיות מוצץ בו את הלחה ובודקין בהן את היין והם כמו כלים, עכ"ל, והיינו דכיון שהוא כלי שמצניעין בתוכו משקין, ע"כ אין בטלין המשקין שבתוכו, וכעי"ז מצינו בד' הראב"ד פכ"ב משבת הט"ו, דהא דספוג שיש לו בית אחיזה מקנחין בו, אף דא"א לקינוח בלא סחיטה, הוא משום דכל שיש לו בית אחיזה הו"ל כצלוחית מלאה מים שמריק ממנה מים, עיי"ש, (ואמנם התם אם אין לו בית אחיזה אין מקנחין בו, אך הכא גם בכה"ג הוא מטמא את התנור, ואולי הא דאין מקנחין בו אי"ז אלא מדרבנן).

ואמנם צ"ב, שהרי במתני' תנן דהטעם שהוא מטמא את התנור הוא משום שסוף משקה לצאת, ולפ"ד הראב"ד הרי הטעם הוא משום שדרך להצניע בו משקין, וע"כ אין בטלין המשקין שבתוכו.

ובכ' הגר"ח כתב לישב דתרי טעמי נינהו ותרוייהו צריכי, דטעמא דהתוספתא דספוג הוא כלי העשוי למיכנס, מועיל שפיר שלא יתבטלו וגם שיהא עליהן שם משקין, אך אכתי הי' לנו לטהר מכח דינא דטומאה בלועה אינה מטמאה, ולזה מהני הא דסופו לצאת, אשר זה מפקיע לדין בלוע, ועיי"ש שביאר בזה השגת הראב"ד פ"כ מטו"מ ה"ה שהוכיח מדינא דספוג דיש בלוע בכלים, וע"כ לא הביא מהא דחרסין שנבלעו בתנור שאין מטמאין אא"כ הוסק התנור, וכן מרביעית דם שנבלעה בבגד שהבגד טהור, דהתם יל"פ דאין טהרתן מדין בלוע רק משום שנתבטלו בחרסין ובבגד, עכ"ד, ועיי"ש מה שביאר לפ"ז השגת הראב"ד בהל' כלים, ויתבאר בעזה"י לקמן מ"ה אות ?.יל"ד לדעת הראב"ד בביאור הסוגיא דנדה ופלוגתת ר"י ור"ל שם, אם הוא משום בלוע בכלים, או משום דין אחר, ומדלא מייתי הראב"ד לזה נ' דאי"ז מדין בלוע, או שמא משקין גרע דודאי חשיב כבלוע, ויש להוסיף, דאין לומר דהתם ל"ה בלוע משום דאי"ז כלי אלא חרסין, שהרי בד' הראב"ד בתו"כ מבו' דגם באוכלין הי' בדין שיהא בלוע, ואך דחיבורי אוכלין כמאן דמיפרתי דמי, ומאידך גם אין לומר כמש"כ רש"י דאי"ז בלוע משום דעומד לצאת, שהרי הראב"ד שם נקט דבכוש וכו' חשיב כבלוע אף שסופו לצאת בידי אדם?.

ב] אמנם בפי' הרא"ש פירש דהא דטמא התנור, היינו לפי שהספוג לפי שהספוג עשוי להכניס ולהוציא משקין משקין הנבלעין שבתוכו, הלכך הבלועין חשיבי כפלוטין, עכ"ד, וכן פי' הרע"ב, ומשמעות דבריהם שפירשו דטעמא דמתניתין וטעמא דהתוספתא חד טעמא נינהו, והרי כעין ל' זה פירש הר"ש בד' התוספתא, דמשום שהספוג עשוי למיכנס, ועשוי להכניס ולהוציא המשקין הנבלעין שבתוכו, ע"כ סוף המשקין הבלועין בתוכו לצאת, וע"כ הן מטמאין את הכלי, אך בחזו"א סימן י"א סקכ"ד נ' שפירש דלפי' זה לא גרסי' במתני' לה"ט שסוף משקה לצאת, ולפ"ז יל"פ לדעתם טעמא דהתוספתא כד' הראב"ד.

ג] ובחי' הגר"א כתב ע"ד הרע"ב, ז"ל, הם דברי הר"ש מתוספתא, אבל המתני' אמרה מפני שסוף כו', וכן במתניתין ה', וכן בגמ' דנדה, עכ"ל, וכ"ה באלי' רבה, ובמי"ט לקמן מ"ה פירש לדבריו, דלתנא דמתניתין אין התנור נטמא אלא בעת שהמשקין יוצאין, והא דהתנור טמא אף בשלא הוסק, הוא משום דבספוג מתוך רכותו וספוגיותו יוצאין המשקין מעצמן, עיי"ש, אך יל"פ דודאי דהתנור נטמא אף קודם שיצאו המשקין, דאם אינו נטמא אלא בשיצאו, א"כ מ"ט דר"ש דמטהר בלפת ובגמי, דכיון דבספוג דרך שיצאו המשקין מעצמן, ע"כ הן מטמאין אף קודם שיצאו, וזה מתישב טפי לדעת הסוברים בהא דחרסין שנפלו לאויר התנור והוסק טמא משום שסוף משקה לצאת, דהוא אף קודם שיצאו המשקין, ונתבאר בזה לקמן מ"ה, ובזה ניחא הא דמטהר ר"ש בלפת וגמי, וכמש"נ להלן אות ז'.

ד] בטעם הא שלא היו המשקין שבספוג מטמאין את התנור אלמלי ה"ט דסוף משקה לצאת ודהספוג עשוי להכניס ולהוציא, וכן תנן לקמן מ"ה דחרסין שנשתמש בהן משקין טמאין, אינם מטמאין את התנור אלא בשהוסק, יש להסתפק אם הוא משום דטומאה בלועה אינה מטמאה, או הוא משום שמשקין הבלועין בטלין או שאין עליהן תורת משקין, ויתבאר בזה בעזה"י לקמן מ"ה אות ?.

ה] **וכן חתיכה של לפת ושל גמי,** בפשוטו צ"ל דאף המשקין הבלועין בלפת ובגמי דרך להוציאן, וע"כ הוא דדמו למשקין הבלועין בספוג שמטמאין את התנור מפני שסוף משקה לצאת, ולד' הגר"א שהבאנו לעיל אות ג', צ"ל דגם המשקין הבלועין בלפת ובגמי יוצאין מעצמן.

אמנם הנה בתוספתא שהביא הר"ש תניא דר"מ מטמא בגמי מפני שהגמי בודקים בו את היין, ר"י מטמא בגמי מפני שהרופא נותנו ע"ג המכה שיהא מוצץ את הליחה, ובהשגות הראב"ד פי"ד מכלים מבו' דהני טעמי הם גם בלפת, ולכאו' הני טעמי ל"ה טעם כלל שיהא סוף המשקין הבלועין בתוכם לצאת, שהרי אין דרך אלא לבדוק בהן את היין או למצוץ בהן את הליחה, אך אין דרך ליתן בתוכן שאר משקין ולהוציאן, ושמא דרך להוציא מהן שאר המשקין הבלועין, כדי לבדוק בהן את היין או למצוץ בהן את הליחה, אך אכתי לא ניחא, דכ"ז הוא באגרדמים הבודקין את היין, וברופא הנותן ע"ג המכה, אך בשאר אדם הרי אין דרך להוציא מהן את המשקין כלל.

ולפמש"כ הגר"ח בדעת הראב"ד דטעמא דמתניתין וטעמא דהתוספתא ב' טעמים נינהו וצריכי להדדי, ניחא, דטעמא דהתוספתא הוא דכיון שדרך לבדוק בהן את היין או שיהא מוצץ את הליחה, ע"כ חשיבי ככלי שיש בתוכו משקין, ומלבד זה בעינן להא דסוף המשקה לצאת, דמה"ט לי"ב לטהרת טומאה בלועה, גם לפ"ד הגר"א דמתניתין פליגא על התוספתא, ניחא, אך לפי' הרא"ש והרע"ב צ"ע, ולפ"ד החזו"א שהבאנו לעיל אות ב', ניחא.

ו] בנדה דס"ב: מבואר, דבלוע שיכול לצאת בקל, טמא, עיי"ש, ובחזו"א סימן י"א סקכ"ו הק', דא"כ מ"ט בעינן הכא להני טעמי בספוג ובלפת וגמי, תיפו"ל דיכול לצאת בקל.

אמנם הנה בד' הרמב"ם נראה, דכל הך דינא דבלוע שיכול לצאת בקל טמא, הוא רק במשקין חמורין, אך במשקין קלין אף כה"ג טהור, ויתבאר בזה בעזה"י לקמן מ"ה אות ?, ולפ"ז ניחא.

ובזה מדוקדק מה שפירש הרמב"ם בפיהמ"ש למשנתינו במשקין קלין, שכתב דהא דהן מטמאין את התנור, הוא משום דינא שמשקין טמאין מטמאין את הכלים, דבמשקין חמורין פשיטא שהתנור טמא, כיון שהוא בלוע שיכול לצאת שלא ע"י הדחק, והדין שנתחדש במשנתינו הוא דאף משקין קלין הבלועין שאין מטמאין אף בשיכולין לצאת שלא ע"י הדחק, מ"מ כשהן בלועין בספוג ובלפת ובגמי ה"ה מטמאין את התנור.

ז] **ר"ש מטהר בשני אלו,** בטעמא דר"ש נראה דהוא משום דשאני ספוג שהוא עשוי להכניס לתוכו ולהוציא כל המשקין, וע"כ המשקין שבתוכו מטמאין, ומשא"כ בלפת וגמי שאין עשויין להכניס לתוכן כל משקין, שהרי אינם עשויין אלא לבדוק את היין, או ליתן ע"ג המכה שיהא מוצץ את הליחה, גם י"ל דשאני ספוג דכל ספוג עשוי להכניס לתוכו ולהוציא משקין, ומשא"כ בלפת וגמי שסתמם אינם עשויין לכך, אלא האגרדמים בודקין בהן את היין והרופא נותן אותן ע"ג המכה להיות מוצץ את הליחה.

ולמש"נ לעיל אות ד' לדעת הגר"א דהא דמטמא ת"ק הוא משום דהמשקין הבלועין בלפת ובגמי יוצאין מעצמן, צ"ל דבזה הוא דפליג ר"ש, וס"ל דלא סגי במה שפעמים יוצאין מעצמן לחשבן כמשקין שסופן לצאת.

ח] **שם בר"ש, תניא בתוספתא פתילה שהיא מליאה משקין טמאים מבפנים ונגובה מבחוץ ונפלה לאויר התנור בשעת הסיקו טמא,** בחס"ד ביאר, דאף דגם פתילה עשוי להכניס בה השמן להדליק, מ"מ אין עשוי' לסוחטה ולהוציא ממנה משקין, ומשא"כ בספוג שעשוי גם להוציא ממנו המשקין הבלועין בו, וצ"ל דאף לר' יוסי המטמא בגמי מפני שהרופא נותנו ע"ג המכה שיהא מוצץ את הליחה, היינו דמה"ט הוא עשוי להוציא המשקין הבלועין בו, כדי ליתנו ע"ג מכה אחרת.

ט] **שם, ר"מ מטמא בגמי מפני שהגמי בודקים בו את היין, ר"י מטמא בגמי מפני שהרופא נותנו ע"ג המכה שיהא מוצץ את הליחה,** יתכן דר"מ פליג על טעמא דר"י, וס"ל דאין לטמאות רק מפני שהגמי בודקין בו את היין, דעשוי הגמי כדי להכניס היין לתוכו ולהוציאו, וע"כ הוי ככלי שמצניעין בו משקין, ודמי לספוג שעשוי להכניס לתוכו משקין ולהוציאן במקום אחר, וכדתנן בשבת ר"פ חבית, אך משום מה שנותנו ע"ג המכה שיהא מוצץ את הליחה, שאינו עשוי כדי להוציא הליחה ממנו, אלא שמוציאין הליחה ממנו כדי ליתנו ע"ג מכה אחרת, לא חשיב ככלי שמצניעין בו משקין.

י] **שם, פירוש, מדוחק ההיסק המשקין נפלטין ומטמאין את התנור,** משמעות ד' הר"ש, דכל הא דהמשקין שבפתילה מטמאין את התנור בשנפלה בשעת הסיקו, הוא רק אחר שנפלטו מן הפתילה ע"י ההיסק, ולפ"ז ה"נ הא דתנן לקמן מ"ה בחרסין שנפלו לאויר התנור והוסק התנור טמא, הוא רק אחר שנפלטו המשקין מן החרסין, וכ"ה מפורש בפי' הר"ש מכת"י שם, ועיי"ש ?אות ? מש"נ בזה.