ממ 13 דף מו עב מז עא
קטגוריות: ש_ס / לז עבודה זרה / כל הצלמים - הרב יהושע רישי

דף מ"ו ע"ב

המשתחוה לקמת חיטין. הוא גירסת רש"י, אך בר"ח גרס המשתחוה לחיטין, ודחה רש"י גירסתו דא"כ אף להדיוט אסור, וכוונתו לכאורה דפשיטא דאסור לגבוה דבעינן ממשקה ישראל מן המותר לישראל, ועי' מש"כ בתוס' רי"ד ליישב דאיירי היכא דגוי ביטל הע"ז דכה"ג מותר הוא להדיוט, ומיבעיא ליה אי מהני שינוי לגבוה ע"ש בדבריו, ועי' ברמב"ם פ"ג איסורי מזבח הי"ד דגרס כגיסרתו של רש"י וכן נראה מדברי הריטב"א וש"ר, אמנם יעןויין ברידב"ז דנקט מסברא כדברי הר"ח, ומבאר דברי הרמב"ם דלאו דוקא קמת חיטין דה"ה חיטין וקמ"ל דלמ"ד אין שינוי אפי' מקמה אין שינוי, וצ"ע כיון דפסק דיש שינוי, הו"ל לומר חידוש טפי בחטין ולא בקמה, דכ"ש הוא, ודבריו צ"ע רב.

תוס' ד"ה יש שינוי בנעבד וכו'. דיו לבא מן הדין להיות כנדון דבאתנן פשיטא דיש שינוי וכו', אמנם יעויין בחי' הר"ן דכתב ליישב אפי' אי דאורייתא הוא, דק"ו גופי' לאו מאתנן גמרי לנעבד אלא מחובר מתלוש אייתי ק"ו, ומה אתנן הקל שאינו אסור להדיוט עשה בו לגבוה מחובר כתלוש נעבד החמור אינו דין שנעשה בו לגבוה מחובר כתלוש, ומ"מ מספקא ליה אי יש שנוי או אין שנוי דכיון דמ"מ מאתנן ילפנינן איסורא לנעבד דילמא לא מחמרינן בי' טפי מבאתנן ושינוי מותר ע"ש.

ת"ש כל האסורין לגבי מזבח ולדותיהן מותרין וכו'. עי' אור שמח פ"ג הל' איסורי מזבח הי"ב שהאריך בראיית הגמ' ע"ש.

דף מ"ז ע"א

המשתחוה לדקל לולבו מהו למצוה. עי' סוגיית הגמ' סוכה דף ל"א ע"ב דמקשינן סתירה בין דברי המשנה דלולב של אשרה פסול, לדברי רבא לא יטל ואם נטל יצא, ומתרצינן דבאשרה דמשה כתותי מכתת שיעוריה, ורש"י ביאר דרבא קאי אמשמשין ע"ש, אך יעויין בתוס' שם באיזה לולב קאי רבא, דנחלקו ר"ת ור"י אי באשרה דגוי קודם ביטול אי איכא כתותי מכתת שיעוריה או כיון דיכול לבטלו ליכא כתותי מכתת שיעוריה, ולהכי יצא בדיעבד ע"ש, ועי' בחי' הרמב"ן בסוגיא מש"כ בביאור ספק הגמ', וע"ע בדברי הרמב"ם פ"ח לולב ה"א ביאור מחודש בדברי הגמ' ובמש"כ הנו"כ שם, וברמב"ם פי' המשנה דביאר טעמא משום מצוה הבאה בעבירה, ובמגיד משנה דנקט האי טעמא בדבריו ביד, והכס"מ דוחה את ביאורו ע"ש.

רש"י ד"ה אשירה. שנאסרה אף להדיוט וכו', והוא ע"פ דברי המשנה לקמן דף מ"ח ע"א ועי' ברש"י שם נוטל מה שהחליף, ובדברי הגמ' אמרי דבי ר' ינאי וכו' אלא כי אתמר דרבי ינאי לענין ביטול אתמר, ועי' ברש"ש אדברי רש"י בסוגיין דתמה דאשרה דישראל ליכא ביטול, והכא קאי אביטול דגוי כמבואר בתוס' וע"ע בתוס' רי"ד מפורש כן, ועוד ראשונים, ועוד אינו מובן לדברי רש"י באיזה לולב מקיים בו מצות נטילה, דהעיקר לעולם מותר, והגידולין אסורים וחייבים שריפה, ואף זה נראה דקשה ליה לרש"ש בדברי רש"י, ונראה מזה דהא דלא ביאר כדברי הראשונים דקאי אביטול הגוי משום דסבר רש"י דלא מהני ביטול הגוי להתירו לגבוה, ולענין עיקר דין האילן בזמן דאיכא גדולי איסור, עי' מש"כ במחצית השקל לחדש דאיכא איסור להדיוט כל עוד דהתוספת מחוברין לעיקר, ודבר חדש הוא, ויעויין בפסקי ריא"ז פ"ג הל' י"ב דכתב היה אילן נטוע שלא לשם ע"ז, וגידעו ופיסלו לשם ע"ז, והחליף גידולין אחרים, אותן הגידולין אסורין, וכו' הואיל ופיסלו לשם ע"ז נאסרו הגידולין ואם נטל משם בין ישראל בין גוי אותן הגידולין שנתחדשו בו לשם ע"ז האילן מותר שלא נאסרו אלא הגידולין בלבד עכ"ל, משמע כדברי הרש"ש, דפשיטא דעיקר לעולם מותר להדיוט, אמנם יעויין באגרת משה או"ח ח"ג סי' צ"ו דמביא דברי הרש"ש וכתב ליישב דנראה דרש"י מפרש דבגידעו ופיסלו לע"ז כל זמן שהם באילן היה אף העיקר מאיס לגבוה אם היה נוטל אז דמסייע לקיום הע"ז, ואחר שנטל מה שהחליף אף שעתה כבר אינו מאוס בעי אולי יש דיחוי למצוה ע"ש עוד מש"כ בביאור דברי רש"י.

תוס' ד"ה מי מאיס. אבל הכא מיירי אחר ביטול וכו', עי' בדברי מהר"ם דתמה דהכא בדקל דנעבד במחובר דאינו אסור כלל ולא בעי ביטול, וכל ספיקא דגמ' אינה אלא אי נעבד במחובר פסול למצוה או לאו, ודוקא בדברי רב דימי דאיירי באשרה שבטלה איירי באשרה נטוע לע"ז דנאסר להדיוט, ובטלו ומיבעיא ליה אי מהני למצוה או דכבר נדחה, וע"ש דביאר כוונתם דאף דהוי ביטול לא מהני להתירו למצוה, והיינו דלא כדברי התוס' רי"ד דפירש דאיירי בחתכו ישראל דוקא, דע"י גוי מותר למצוה ע"ש.

בא"ד ובעי מי מאיס לכתחלה או לאו. וע"ע בחי' הראב"ד דביאר סוגיית הגמ' לענין לכתחלה, אמנם יעויין ברמב"ן ריטב"א ור"ן דפליגי וביארו דמח' הסוגייות הן, ומצוה ולגבוה לקרבן חדא נינהו, וקי"ל כרבא ולית לן דברי ר"ל ע"ש.