יורה דעה צא - ציונים והערות
קטגוריות: שו_ע / יורה דעה / איסור והיתר - הרב אברהם שלייפר

בעזרת השם יתברך

**ציונים והערות לריש סימן צ"א**

**שימוש בצונן בכלים הבלועים באיסור**

אגב החידוש שהתחדש כאן בסוגיא שצונן בצונן שנוגעים זה בזה צריכים הדחה, ומחמת כן אסור לכתחילה להגיעם זה בזה, נכנס נושא גדול מאוד של שימוש בצונן בכלים הבלועים באיסור. אשר נקט בעל העיטור המובא בטור בפשיטות שגם שימוש כזה מצריך הדחה, והאריכו בסימנן כל הפוסקים, ראשונים ואחרונים, בחילוקי פרטים בדינים אלו. ותלוי נושא זה בשתי אבחנות עיקריות: א, באיזו צורה נבלע האיסור בכלים הנ"ל. ב, באיזו צורה השתמשו בצונן בהיתר.

ועצם הנושא מחודש מאוד הוא, דהא לפי הכללים הפשוטים המסורים בידינו, לא אמורה להיות בעיה בשימוש בצונן, אף בכלי הבלוע באיסור, כיון ששימוש בצונן אינו מפליט. אמנם לכאורה מצאנו מקור לעניין זה של איסור שימוש בצונן, לגירסת הרי"ף וסיעתו בגמ' בפסחים ל' ב', אשר אסור להשתמש במצה – אף בצונן – בקערה שבלוע בה חמץ. אמנם ביארו שם הראשונים שכל זה הוא רק משום שכלי חרס הרי הוא כאילו ספוג באיסור, משא"כ בשאר כלים (או שבכלל אין האיסור שם בעצם, אלא משום חשש שיבוא להשתמש אף בחמין בלא הגעלה).

ואילו דעת הרא"ש שם שכל איסור השימוש במצה הוא דווקא בחמין, ולשיטתו ז"ל אין מקור כלל לאיסור שימוש בצונן בכלי הבלוע באיסור. (ופליג על הרי"ף בעוד נקודה, דאליבא דהרי"ף, שימוש של כל חמץ בכלי מבליע בו בליעות, מחמת חוזקו של החמץ. ואילו אליבא דהרא"ש, רק שימוש בשאור אשר חימוצו חזק יותר.)

ולמעשה, בפשטות התבארו אצלנו בסימן (לפחות) ג' שיטות בזה:

דעת הרמ"א:

בכלי שבלוע בבליעות חמורות (על ידי חמין), אין היתר להשתמש בו אף בצונן יבש.

וכלי שבלוע בבליעות קלות (כבוש, מליחה), כל איסור השימוש בו בצונן, הוא רק בצונן לח.

דעת הט"ז:

בכלי שבלוע בבליעות חמורות (על ידי חמין או שאור) אסור להשתמש בלח צונן.

אבל בכלי שבלוע בבליעות קלות, אין שום איסור להשתמש בצונן (ואף לא בחם יבש).

דעת הש"ך:

לעולם לא יצאו בליעות על ידי שימוש בצונן (אם לא בכלי חרס, לדעת חלק מהראשונים). דברי בעל העיטור נאמרו רק על קדירה מלוכלכת.

**בעזרת השם יתברך**

**ציונים ומראי מקומות לריש סי' צ"א – דין הדחה למגעים צוננים**

**א, מהי "הדחה"**

עי' חוו"ד (סק"א) שהוכיח מדברי הרשב"א (תורת הבית ב"ד סוף שער א') שהיינו הדחה בלא שפשוף. והביא הפת"ש א' דכן משמעות הפמ"ד ש"ד ב'. אך עי' יד יהודה שהביא מדברי הריב"ש (סי' כ"ו) שכל הדחה היינו עם שפשוף. והביא הפת"ש סק"ג שכן משמעות הפמ"ג משב"ז סוסק"א (והקשה סתירה בדבריו). ובדבר שמן כתב הפמ"ג (ש"ד הנ"ל) שודאי צריך דווקא שפשוף, אף אם בעלמא סגי בהדחה ללא שפשוף. ועי' פת"ש סק"ג בשם החוו"ד שפליג גם בזה, וסובר שרק בדוחקא דסכינא מצריך דבר שמן שפשוף.

ועי' בדי השלחן (סק"ד, ובביאורים ד"ה שצריך להדיח) שהאריך בכל זה והסיק שהדחה גרידא בלי שום שפשוף בידיים אינה מועילה, ובדבר שמן לא סגי בשפשוף גרידא ובעינן דווקא "שפשוף גדול", והיינו אף ללא דוחקא דסכינא, עיי"ש.

**ב, בדיעבד אם לא הדיח**

עי' ט"ז סק"א שכל חובת ההדחה היא רק לכתחילה, אבל אם בישל ללא הדחה בדיעבד מותר. ועי' ט"ז סק"ב בשם התו"ח שאף שעת הדחק מוגדרת דיעבד. (ועי' במה שהביא שם בשם המהרש"ל, ועי' פמ"ג שלמד שהמהרש"ל ס"ל שאוסר אף בדיעבד, אך לכאורה יש לדון בזה, דייתכן שהכוונה שלקחת מהגוי נחשב כלתחילה, ועי'.) ועי' חוו"ד סק"ג שכתב שתי אפשרויות לבאר את ההיתר בדיעבד, או משום שהאיסור הוא רק לכתחילה או משום שבטל ברוב, ונפ"מ במקרה שהשתמש במזיד, עיי"ש. (ולכאורה משמעות הט"ז סק"א כהצד שכל גדר האיסור הוא רק לכתחילה. ודוק.)

ועי' בדברי הרשב"א בתוה"ב הקצר ב"ד סוף שער א'. ועיי"ש שהמשמעות היא אכן שהוא איסור גמור ולא רק דין הדחה לכתחילה (ומשמע קצת שההכרח הוא משום קושיית הט"ז סק"א, עיי"ש ודוק). אמנם עדיין ייתכן שבלח או בבישול, בטל ברוב, וכן נראה בדברי הרשב"א תוה"ב (ב"ד ש"ד, ל"ה., פיסקא י"א), והביאו רעק"א בגליון כאן.

**ג, מאכלים יבשים**

עי' ש"ך סק"א בשם הב"ח שבמאכלים יבשים אין צריך הדחה. ועי' פמ"ג שם שהביא מהמחבר ס"ה שבמלוחים שאני. ועי' חוו"ד ויד יהודה מה שכתבו בזה.

**ד, כלים הבלועים באיסור**

הנושא הגדול שעוררו כאן דברי בעל העיטור, האם יש איסור שימוש בצונן בכלי הבלוע באיסור. ובדברי הראשונים בסוגיא בפסחים ל: לכאורה אין מקור ששימוש בצונן יפליט את הבליעות שבכלי, דגם לדעות המחמירות שם, היינו דווקא בכלי חרס. אמנם עי' תוס' ע"ז ל"ב א' שמבואר בדבריו איסור שימוש בצונן לח, אך עי' בש"ך שגם התוס' מיירי בכלי חרס. וכן הוא למסקנת הש"ך, דכל הנושא כאן (אשר נאמר בכלים שאינם כלי חרס) הוא רק בקערה שאינה מודחת (ודלא כהרמ"א והט"ז).

ויש כאן שני נושאים: א, כיצד נבלעו הבליעות בכלי. ב, איזה סוג של שימוש בכלי יוציא את הבליעות הבלועות בו. והתחדש שישנם שימושים אשר מוציאים רק בליעות גמורות שנבלעו בחום ולא בליעות קלושות שנבלעו בצונן. ויסוד לחילוק זה היא דעת הרי"ף בפסחים שם אשר שימוש בצונן יוציא את הבליעות שבלועות מחמת השאור, ולא את הבליעות שבלועות מחמת החמץ (וקצ"ע מה שהקשה הש"ך משם על דעת הרמ"א לחלק בין סוגי הבליעות).

ובט"ז מבואר חידוש רב שבליעות על ידי צונן, כמו שאינם נפלטים על ידי צונן לח, כך אינם נפלטים על ידי חם יבש. ועי' בחוו"ד סק"ד שתמה על כך.

**בעזרת השם יתברך**

א, האם שייך לחדש צורך של הדחה.

ב, האם הדחה מעכבת בדיעבד.

ג, האם כדי קליפה מעכב בדיעבד.

ד, האם ישנה סתירה בדברי הט"ז לגבי הדחה. תירוץ החוו"ד. אשר מוכח מזה לגבי גדר היתר הדיעבד.

ה, מה מוכח מהרשב"א לגבי דין הדחה לכתחילה ובדיעבד.

ו, הדחה בכלים – בירור השיטות.

ז, דברים יבשים.