4. גדנפא ורוב תשמישו
קטגוריות: ש_ס / לז עבודה זרה / הגעלת כלים - הרב מאיר קאופמן

כ"ה אייר ע"ז

# בדינא דגדנפא

### בביאור סוגית הגמ' בגדנפא

א] מבואר בגמ' ע"ז ע"ו. דיורה רגילה דרך הגעלתה בתוך יורה גדולה אמנם יורה גדולה שאי אפשר להכניסה לתוך יורה אחרת חידש רב עוקבה שעושים גדנפא מבצק סביב לשפתה וביאר רש"י שפה מבצק סביבה [ועיין רי"ף שבפסח שאי אפשר לעשות מחמץ עושים מטיט] ורבא אומר שזה חכמה של מר עוקבא שכשם שבולע בניצוצות כך זה פולט בניצוצות והנה מבואר בגמ' שבמילוי הכלי בעלמא זה לא עוזר וביאר רש"י שהחיסרון מצד שלפעמים גלש מה שביורה על גבי השפה וצריך גם עכשיו להגעילה [ועיין ב"ח סימן תנ"ב שזה כל שהוא וצ"ל שאין כאן ההיתר של תשמישו בשפע כיון שזה בלע הרבה ורק נשאר קצת וצ"ע] ובפשוטו משמע שאם היה צריך להגעיל רק עד למעלה אפשר לסמוך שמילא הקדירה עד סופה אבל כאן שהנידון שצריך גם מים על השפה בזה לא מועיל ללא גדנפא אמנם עיין באיסור והיתר כלל נ"ח סעיף ס"א שביאר שצריך גדנפא גם מצד שאי אפשר למלאות מים עד למעלה וכן ביאר בחזו"א י"ט סק"א

ועיין חידושי הראב"ד דמבואר שאת השפה מדביקים מבחוץ לכלי ולא מעל שפת הכלי דהרי כל המטרה שהמים יגיעו למקום זה והנה יש לדון האם בזמן ההרתחה צריך למלאות מים גם במקום הבצק ויתכן שלא צריך רק שהוא ממלא הכלי עד למעלה ועל ידי שיש שם בצק המים שעולים על גדותם לא נופלים אלא מתעכבים שם ולכן זה מועיל בתור הגעלה

והנה מבואר בלשון הגמ' שמה שמועיל על ידי גדנפא מצד שכיון שזה בלע בניצוצות לכן זה גם פולט בניצוצות ומבואר שאם זה היה בולע בצורה גמורה בזה הגעלה הנ"ל לא היתה מועיל כי זה רק בניצוצות דהינו שצריך מים נחים במקומם ולא מים שבתזוזה כדביארו הראשונים וצ"ב עד כמה שיש שם בצק וזה מתמלא מים למה זה נחשב רק בניצוצות והנה אם נימא כנ"ל שבאמת לא ממלאים מים במקום הבצק והטיט ורק שעל ידי הרתיחה עולה לשם מים א"ש שהמים שם לא מונחים בצורה של קבע אמנם אם נימא שממלאים שם מים צ"ב כנ"ל ועיין מג"א תנ"ב סקי"א שכתב שאפילו שהמים זבים מהטיט בכל אופן זה מועיל וביאר הגר"ז ס"א שהכונה שהמים לא יכולים לעמוד שם אלא הם נוזלים דרך הטיט החוצה ולכן זה רק מדין הגעלה בניצוצות

והנה צ"ב למה צריך גדנפא הרי כמו שזה בלע על ידי שהכלי עלה על גדותיו א"כ גם בהגעלה זה יעזור ועיין רש"י שביאר שכיון שמבשלים בזה תדיר ממילא מסתבר שעלה הרתיחה על השפה אבל כאן שזה פעם אחת אולי לא עלה על השפה ועיין ריטב"א שהוסיף שאפילו שזה עלה על השפה אבל במשך הרבה זמן יתכן שעלה על כל השפה ועכשיו בפעם אחת זה לא עלה על כל השפה והנה מבואר שכל החיסרון ללא גדנפא לא מצד שזה איכות פחותה מצורת הבליעה אלא שמא זה לא הגיע לאותו מקום ולפ"ז חידשו הראשונים עיין רא"ש ור"ן שגם אם יזרוק אבן מלובנת או לפיד לתוך הקדירה שהיא לא תצטנן על ידי זה והמים יעלו על כל גדותיה כה"ג לא צריך גדנפא [אמנם צריך להיזהר שהכלי יעמוד ישר דאל"כ המים ינזלו לצד המוטה] אמנם עיין ב"י שהביא מרבינו ירוחם וכן הוא בריטב"א בפסחים ל: שלא מועיל כה"ג ובפשוטו הביאור כדביאר בב"ח שיסוד החיסרון מצד שקדירה שבישלו בה קבוע יש שם בליעה יותר עמוקה ועל ידי פעם אחת של ניצוצות זה לא יועיל ורק אם יש גדנפא שיש כאן איזה שהיא קביעות של המים זה מועיל ומשמע שממלאים הגדנפא מים דאל"כ גם שם זה רק בניצוצות אמנם להלכה נפסק שמועיל זריקת לפיד אש

והנה עיין תוס' זבחים צ"ה: דדנו האם אפשר להגעיל כלי ראשון על ידי עירוי וכתבו שאם נימא דבלא נפסק הקילוח זה מבליע בכולו ולא אומרים תתאה גבר אפשר להגעיל בזה וצ"ע שכיון שמבואר בסוגין שיש חיסרון להגעיל במים נוזלים דבר שבלע במים מונחים א"כ לה שיועיל כה"ג ועיין רעק"א בגליון שבת מ"ב: ובחזו"א סוף סי"ט וצ"ע

### בדין הגעלה בפנים לגבי החוץ

ב] והנה צ"ב הרי ודאי קורה בבישול שעולה על גדותיו ונשפך לבחוץ והדופן החיצון בולע בניצוצות ולזה לא יועיל גדנפא דהמים שנוזלים החוצה הם לא קבועים וכן זה לא בטוח שיגיע לכל מקום וכמו שלגבי השפה מבואר בראשונים שבפעם אחת שמרתיח מים אי אפשר לסמוך שזה הגיע לכל מקום א"כ גם כאן אי אפשר לסמוך שהגיע לשם ובפרט שלא הוזכר שצריך באמת שהמים יגלשו החוצה ועיין חזו"א סימן י"ט סק"ב דכתב דמבואר שהגעלת פנים עוזר לגבי בליעה שמבחוץ שנעשה על ידי ניצוצות דהינו שהמים מוציאים עד הקצה השני של הכלי לכל הפחות מה שנבלע שם בניצוצות [וכן מפורש באיסור היתר שההגעלה שבפנים מועילה לבחוץ] אמנם היה מקום לומר שזה רק לגבי להשתמש בכלי בפנים שכל החשש שהבליעה תיכנס דרך פנים ולגבי זה מוכח מהגמ' שמה שיכול לצאת כבר יצא על ידי הגעלה אבל אם ירצה לתחוב היורה הגדולה תוך יורה אחרת או שירצה שמאכל יגע ביורה מבחוץ לגבי זה ההגעלה לא מועילה אמנם עיין חזו"א סק"ד שנקט שמשמעות הגמ' שזה מועיל לגמרי לכל צורות השימוש שירצה להשתמש בכלי אמנם ע"ש שהקשה לשיטת הר"ש שטיפה שנפלה על הקדירה מבחוץ זה לא נכנס לבפנים דהינו שהבישול מבפנים לא מושך את הבלוע מבחוץ א"כ למה שלגבי הגעלה זה יעזור וכתב לדחוק שעל ידי המים שנכנסים לקדירה זה מקליש את הבליעה שבפנים

והנה עיין מ"מ פ"ה מחו"מ הכ"ו שכתב וז"ל מה בולעו בניצוצות אף פולטו בניצוצות פרוש שאחורי הכלי שאינם נגעלים אלא על ידי המים שמתוך רתיחתן נשפכין באחורי הכלי די להם בכך שאף הן לא בלעו מן האיסור אלא על ידי ניצוצות וכו' עכ"ל ועיין ב"ח ופר"ח שנקטו שכונתו שכונת הגמ' שיש בלע מאחורי הכלי וזה נטהר על ידי מה שגולש לאחורי הכלי ולפ"ז הגדנפא הוא למטרה אחרת וזה לא קשור לנידון של ניצוצות ובהכרח שהחיסרון כנ"ל מהריטב"א כי זה בלע במים נחים וצריך הגעלה במים נחים ולפ"ז יתכן שביחס לשפת הכלי זה הגעלה גמורה והנה לפ"ז מבואר שהגעלת פנים לא מועיל לגבי ניצוצות שזה קיבל בחוץ וכן כתב הפתחי תשובה צ"ב ג' שטיפה שנפלה מבחוץ לא מועיל הגעלת פנים אמנם בכל הראשונים לא ביארו כך ולא הדגישו שצריך שיגלוש ועיין פמ"ג סקי"א שביאר שגם כונת המ"מ לגבי שפת הכלי ורק שקרה לזה אחורי הכלי וכן משמע שם שבהמשך הביא את רש"י וכן ביאר במאמר מרדכי

והנה כתב המג"א בשם המהרי"ל שכלי ששאבו עמו מהקדירה דהיינו שהכניסו אותו לתוך הקדירה כה"ג לא מועיל גדנפא והנה דינו ודאי מוכרח מהגמ' דכיון דמבואר שכל מה שמועיל גדנפא מצד דמה בולעו בניצוצות אף פולטו בניצוצות א"כ כאן שזה בלע בליעה גמורה ממים שנחים ממילא לא יועיל ניצוצות אמנם מצד זה כל החיסרון מצד שפת הכלי ואם יכניס את שפת הכלי לתוך יורה שעל האש זה יספיק אמנם עיין מג"א וט"ז ובמ"ב תנ"ב ס"ו שטעמו של המהרי"ל שכיון שהחלק החיצון בלע ישר מהאיסור במים נחים ממילא ההגעלה שבפנים לא עוזרת לו דהינו שרק על בליעה של ניצוצות עוזר הגעלת פנים אבל על בליעה גמורה לא עוזרת הגעלת פנים אמנם עיין חזו"א סק"ה שכתב לחדש שבאמת הגעלת פנים עוזר גם לבחוץ וכן נידון הגמ' רק ביחס לשפת הכלי ששם גם אין הגעלת פנים ולדבריו גם אם כלי בלע איסור מבחוץ בצורה מונחת מועיל להגעילו מבפנים אמנם בכל האחרונים מבואר דלא כדבריו וגם הוא הניח בצ"ע

ובפשוטו יש להוכיח מהדין המבואר סימן תנ"ב ס"ג שאם מגעילים כמה כלים יחד יש להיזהר שלא יגע אחד בשני והמים לא יגיעו לשם ואם נימא שמועיל הגעלה מצד אחד א"כ בפנים הכלי הרי זה ודאי מתמלא מים ואין בזה שום חיסרון ומשמע כמג"א [ועיין ברעק"א בגליון שהחיסרון רק מצד בליעה מבחוץ במים נחים] עוד יש לדון מהדין של טלאי תנ"א סי"ג דדעת הרא"ש שלא מועיל הגעלה ועיין פר"ח דתמה דהרי יש כאן הגעלה מבפנים ומבואר דדעת הרא"ש שלא מועיל וגם החולקים יתכן שזה מצד שיש הגעלה בצד השני וכיון שזה מוקף מים מכל הצדדים זה לא חיסרון אמנם לפ"ז כל החיסרון שם בבלע מהצד החיצון דרך דבר מונח ולא בדרך נציצות ויש לעיין האם בכה"ג החשש גם שזה יצא בפנים או שכל האיסור עד כמה שמאכל יגע בחוץ או שרוצה להכניסו לבפנים הכלי לשאוב בו ונפק"מ לכלים שמרוחים בשומן מבחוץ האם מועיל לזה הגעלת פנים

### בדין ניצוצות של פעם אחת האם צריך גדנפא

ג] והנה יש לדון האם הדין שצריך גדנפא מצד בליעה בניצוצות זה רק בנשתמשו בו הרבה פעמים או שאפילו בנשתמש בו פעם אחת והנה בפשוטו זה תלוי בטעמי הראשונים שלרש"י דמבואר שיסוד החיסרון ללא גדנפא דאולי לא יגיע לשם עכשיו ניצוצות א"כ גם כלפי פעם אחת יש חשש שבזמן בישול האיסור הגיע לשם ניצוצות ועכשיו לא יגיע לשם ניצוצות אבל לראשונים שלא מועיל זריקת אבן והטעם מצד שבישול קבוע מחייב הגעלה במים נחים קצת א"כ כאן שזה בישול פעם אחת יתכן שמספיק מה שיש ניצוצות של פעם אחת אמנם עיין רש"י שביאר שהסיבה שצריך גדנפא מצד שכיון שמבשלים קבוע לכן מסתבר שהגיע לכל המקומות ועכשיו בהגעלה של פעם אחת לא יגיע לכל המקומות ומשמע שאם זה בלע רק בבישול אחד תולים שכמו שבפעם הראשונה זה הגיע כך זה יגיע עכשיו וצ"ב הסברא בזה ועיין סימן תנ"ב בב"ח ס"ד ד"ה עוד שדייק מהראשונים שצריך גדנפא בהגעלה של היורה הגדולה לאחר הגעלת הכלים והקשה שהרי כאן זה רק בישול אחד וכתב או שלא לחלק בין הגעלה להגעלה או שחוששים שהגיע ניצוצות ובחימום המים בכלי לא יגיע ניצוצות

והנה מבואר בגמ' שכל יום נעשה גיעול לחברו ועיין בבד"ה ל"ח. [בדפו"ח עמוד שס"ח] שנקט שרואים מכאן שלא צריך גדנפא לבישול בפעם אחת דהינו שנקט שצריך שהבישול יגיע לאותו מקום שיגיע הבישול הראשון ולכן הוקשה לו מהניצוצות ומזה הוכיח כנ"ל אמנם הנה ברשב"א מבואר שגם בכלי שבישלו בו בשר הרבה זמן מועיל בישול ירקות פעם אחת לבשל בו אחרי זה חלב וצ"ב למה שלא יצטרכו גדנפא ובהכרח שבישול ירקות ביחס לניצוצות זה עושה הקלשה מספיקה גם ללא גדנפא אמנם צ"ב איך הרשב"א הוציא דבר זה מהגמ' ובהכרח שנקט שגם בישול של פעם אחת צריך גדנפא וצ"ע בזה

### העולה מהנ"ל

ד] א. כלי שבישלו בו איסור בקביעות מועיל הגעלת פנים יחד אם גדנפא אבל ללא גדנפא הוא באיסורו מצד השפה העליונה ואם בישלו בו רק פעם אחת דעת הרא"ה שלא צריך גדנפא ובאיסור והיתר וכן קצת משמע ברשב"א שצריך גדנפא וכן הוא בפמ"ג בשם הב"ח אמנם אם יודעים ברור שלא עלה הבישול על שפתו לא צריך גדנפא

ב. כלי שנבלע על ידי שגלש מחוץ לכלי דעת הפר"ח בביאור המ"מ שצריך שגם בהגעלה ישפך לחוץ אמנם הפמ"ג דן שאין זה כונת המ"מ ועיין חזו"א שדעת רוב הראשונים שלא צריך שיגלוש החוצה וכן נקט לדינא ולכן אם נפל טיפה מבחוץ שזה רק ניצוצות מועיל מה שירתיח מבפנים ולא צריך גדנפא כי לא היה בליעה למעלה

ג. אם כלי בלע בחוץ מדבר מונח ולא מניצוצות דעת רוב האחרונים שלא מועיל הגעלת פנים והחזו"א הניח הדבר בצ"ע ובפשוטו קי"ל בזה להחמיר כדעת רוב האחרונים

# בדין רוב תשמישו

### מהו יסוד ההיתר דרוב תשמישו

א] הנה דעת רוב הראשונים שדין ההגעלה של כל דבר נקבע לפי רוב תשמישו ולכן דבר שדרכו בכלי ראשון ורק לפעמים תוחבים אותו על האש כגון סכין דינו בהגעלה והנה צ"ב מה הסברא של רוב תשמישו הרי וודאי שכלי שבלע פעם אחת איסור גם צריך הגעלה וא"כ מה עוזר שרוב תשמישו בכלי ראשון הרי היה כאן גם בליעה על ידי האור ובליעה זו צריכה ליבון ועיין חמד משה סימן תנ"א סכ"א שביאר שכיון שיש כאן עוד הרבה בליעות ממילא בליעה זו בטילה ברוב וצ"ע הרי מה שלא יוצא בהגעלה הוא עומד לעצמו עוד יש מקום לדון למבואר ברמב"ן שלאחר הגעלה כבר לא נשאר נותן טעם אלא רק איסור משהו א"כ כל מה שנתחדש גזה"כ שזה סיבה לאסור הוא רק אם רוב תשמיש הכלי הוא באש ולא אם זה מיעוט תשמיש והנה בעיקר הדין של רוב תשמישו הראשונים למדו דבר זה משני מקומות א. מהדין של סכינים שמועיל הגעלה אפילו שלפעמים זה עומד על האש ולחלק מהראשונים שם זה מצד שחשיב היתרא ואין משם ראיה ליסוד זה ב. מהדין של קערות שמבואר שדינו בהדחה והרי לפעמים מחממים בזה דבר מול האש והנה הסברות הנ"ל זה רק עוזר על מתי שהיה הגעלה אבל על מקרה שהיה רק הדחה לא שיך סברות הנ"ל דהרי אין כאן רק בליעה אחת של איסור תוך הכלי שלא היה שום עולה להוציאה [והנה יתכן באמת שיש ראשונים שנקטו הדין רו"ת רק ביחס שמועיל הגעלה ולא שיועיל הדחה ועיין בזה בהגהות רב"פ סימן תנ"א]

ועיין שו"ת הרשב"א סימן שע"ב הובא בב"י תנ"א סכ"ה וכן הביאו האחרונים מהרמ"ע מפאנו סימן צ"ו שכתב שבאמת כל הקולא רק באינו בן יומו דהיינו ששם זה רק אסור מדרבנן באינו בן יומו אטו בן יומו ובזה הקילו ללכת אחרי רוב תשמישו ולפ"ז אם יש צד שזה בן יומו וודאי שגם מיעוט תשמיש כל שעל פי ההלכה צריך לחוש לזה זה סיבה להתיר והנה בפשוטו יסוד הסברא שאינו בן יומו עיקר האיסור על ההשתמשות בכלי שמא ישתמש בו כשהוא בן יומו ולכן קבעו שהדבר נקבע לפי עיקר שימוש הכלי וכל שמצד עיקר שימושו מספיק הגעלה או הדחה קבעו שזהו דין הכשר הכלי ולפ"ז אם יהיה דרבנן אחר בזה אין להקל

ועיין מש"ז י"א וכן במגן האלף סק"ו שכתבו שלפ"ז כל ההיתר של רוב תשמישו בחמץ בפסח רק שייך לשיטות שנטל"פ מותר לפסח אבל לדעת הרמ"א שהחמיר כשיטות שנטל"פ אסור בפסח מצד שחשיב תמיד משהו וזה לא מצד גזירה אטו אינו בן יומו א"כ אין מקום לקולא דרוב תשמישו אמנם אחרי שמבואר בשו"ת הרשב"א שכל הקולא זה באינו בן יומו והרי הוא ס"ל שנטל"פ אסור בפסח בהכרח שגם בדין דרבנן של משהו בפסח יש קולא זו ואפילו שאין לדמות מה שמצאנו בשאר איסורים וכנ"ל אמנם הראשונים נקטו שהדבר מבואר בסוגין בהא דהתירו סכינים בהגעלה ובכלי ראשון אמנם אם נימא שחמץ חשיב היתרא אין מקור מסוגין להתיר רוב תשמישו ונפק"מ שבבלע בפסח לא יהיה אפשר להתיר מצד רוב תשמישו ובאמת בשו"ת הרשב"א מבואר שלגבי חמץ נהגו שלא לסמוך על רוב תשמישו ויתכן שזה מצד סברא הנ"ל ולכן בשאר איסורים לא חששו

והנה ברמ"א קכ"א ס"ז מבואר שגם בבן יומו יש להקל ברוב תשמישו ועיין ביאור הגר"א שם שביאר שזה מצד שמעיקר הדין שהולכים ברוב תשמישו ומבואר שזה לא מצד שלא חוששים שנשתמש בבן יומו אלא שגם בנשתמש יש להקל וכן הביא ראיה שלא הולכים בתר רוב תשמישו מתוס' ע"ז ע"ד שכתבו שקערות צריך הגעלה בכלי ראשון שמא נשתמשו בהם בכלי ראשון וצ"ע אולי מדובר בבן יומו ומשמע כנ"ל שס"ל שם בכה"ג התירו הראשונים וכן מבואר שנקט הפר"ח בס"ו ע"ש ובאמת שהראשונים סתמו דבריהם משמע שתמיד זה מותר

והנה למבואר ברשב"א לדעות שנטל"פ אסור באמת אין ההיתר של רוב תשמישו וצ"ע שהרי הראשונים הביאו ראיה מהא דמבואר בבריתא שכלים שתשמישם בצונן מספיק הדחה והרי ודאי לפעמים מחממים בקערות דבר סמוך לאש אלא בהכרח שהלכים בתר רוב תשמישו והרי מבואר בגמ' שיש בריתא שאומרת שאם נשתמש זה אסור דהינו שס"ל שנטל"פ אסור כמבואר בגמ' ולפ"ז צ"ע למה הולכים בתר רוב תשמישו אלא בהכרח שזה סברא גם באיסור בעיקר הדין ולכאורא יש לדחוק לנתבאר לעיל מהרשב"א שגם בדרבנן של חמץ אסור במשהו עזר רוב תשמישו א"כ אם טעם כעיקר לאו דאוריתא וכל איסור הכלי הוא מדרבנן א"כ יתכן שגם בזה סמכו על רוב תשמישו ואפילו אם בגיעולי עכו"ם זה כן דאוריתא ודעת הרמב"ם שזה בכל בליעה בכלים אבל עד כמה שזה חידוש התורה יתכן שבזה באמת כל הדין דוקא לפי רוב תשמישו וכל זה צ"ע

והנה עיין חזו"א סימן קי"ט סקט"ו שכתב שבדבר חריף כיון שגם באינו בן יומו אסור א"כ כל ההיתר של רוב תשמישו לא יעזור לגבי דבר חריף ועיין חת"ס סימן ק"י בסופו שהביא מתלמידו לחדש שלאחר הגעלה אפילו שנשאר קצת טעם אבל זה לא מחליא לשבח אמנם כל זה ניחא לגבי דבר שדרכו באש אבל הראשונים חידשו שגם דבר שדרכו בצונן מועיל הדחה וכאן כל הבליעה נשארת בפנים אמנם לגבי סכין לא מצאו הקולא של רוב תשמישו בצונן עיין לקמן מה שהבאינו מהבית מאיר ובמהרש"ם ח"א סימן ע' [הובא בדעת תורה סימן צ"ו] יצא לחדש שכל הדין של מחליא לשבח שזה רק מדרבנן וגם בזה הקילו ללכת בתר רוב תשמישו אמנם זה רק אם נימא שזה לא סברא מיוחדת בגזירה של אינו בן יומו אלא זה בכל הדרבנן אמנם בפשוטו נקטו רוב האחרונים שהדין מחליא לשבח זה דאוריתא והנה היה מקום לומר שזה הרשב"א לשיטתו שמחליא לשבח זה רק בחילתית אמנם לראשונים שזה בכל דבר בהכרח שלא יסברו לדין רוב תשמישו והשו"ע הקיל רק בחמץ מצד הצירוף של היתרא בלע וצ"ע ועיין בית מאיר צ"ו ס"ג ובחוו"ד שם סק"ז דמפורש בדבריהם שגם לגבי דבר חריף עוזר רוב תשמישו וצ"ע בזה

### בסברת ר"ת שדבר שעל ידי האש שצריך ליבון זה רק לשימוש על האש

א] מבואר בגמ' שדבר שבלע על ידי האש צריך ליבון ולא מועיל הגעלה והביאו הראשונים בשם ר"ת [עיין רא"ש סימן ל"ד ובשאר הראשונים בסוגין] שזה רק אם רוצה להשתמש על ידי האש אבל אם רוצה להשתמש על ידי בישול בזה מה שיוצא על ידי בישול כבר יצא על ידי הגעלה והקשו הראשונים שהרי מבואר בגמ' שכלי חרס אינו יוצא מידי דופיו לעולם ולא אומרים שממ"נ מה שלא יצא על ידי הגעלה לא יצא לעולם

והנה לכאורא יש לדון לחלק בין כ"ח לדבר שמועיל לו הגעלה רק שזה לא הגעלה מספקת והסברא לחלק בזה יתכן בשני אופנים א. למבואר בב"י סימן צ"ג שהסיבה שכלי חרס לא מועיל לו הגעלה כיון שבליעתו מרובה ולכן לא מועיל לו הקלשה דהינו ששם הטעם שלא מועיל הגעלה כי יש בזה הרבה בליעות והגעלה מוציאה קצת ולא הרבה א"כ ודאי שלא שייך ממ"נ שהחיסרון שכח ההגעלה לא יכול לפעול על הרבה אבל אין סיבה שזה לא יצא אחרי זה משא"כ כאן שהבליעה מועטת וכח ההגעלה פועל בזה רק שיש כאן בליעה שנסרחת יותר בכלי ולזה הגעלה לא מועיל א"כ מאותה סיבה שהגעלה לא מועיל גם הבישול לא יוציא הדבר מהכלי עוד יש לדון דגם אם נימא שיסוד החיסרון כי כלי חרס לא שולטת בו ההגעלה מצד סוג הכלי אבל עדין דוקא שם שהחיסרון שכח הגעלה של מים אין לו שליטה א"כ ודאי יתכן שעדין יצא על ידי בישול דכמו שבכל כלי בישול זה מבליע ולא מפליט כך בכ"ח ההגעלה אין לו טבע פליטה משא"כ בכלי שהגעלה מועלת לו ורק ביחס לדבר שדרכו על ידי האש לזה לא מועיל הגעלה כיון שזה סוג דבר שנסרך יותר א"כ כיון שיסוד החיסרון מצד הבליעה שנסרחת לזה ממ"נ מאותו סיבה שהגעלה שפועלת על הכלי בזה הוא לא פועל ה"ה הבישול לא יפעל על זה

ועיין שו"ת חת"ס סוף סימן ק"י שכתב שהגעלה ג"פ שמועיל בכלי חרס לגבי גזירת אינו בן יומו לשיטת העיטור הובא בטור סימן קכ"א ה"ה שזה מועיל בתשמישו על ידי האור דאם כלי חרס שלא מועיל הגעלה זה מועיל כ"ש בכלי שמועיל הגעלה אמנם לנ"ל יש לחלק שכ"ח יסוד החיסרון שהגעלה אין לו השפעה עליו אבל הגעלה ג"פ יש השפעה אבל תשמישו על ידי האור החיסרון כי זה נסרך שם יותר ולזה יתכן שודאי מילוי ג"פ זה דרגא כמו הגעלה בשאר כלים ולא יותר

ועיין רא"ש שכתב להוכיח דלא כר"ת דהרי מבואר בגמ' שבהיתרא בלע מועיל הגעלה ועד כמה שמה שיוצא בליבון לא יוצא בהגעלה א"כ מה תיקן ועיין רמב"ן ע"ה: בד"ה ויש, שכתב לדחות שודאי שרוב מה שנכנס על ידי האש יוצא על ידי הגעלה רק מה שלא יוצא על ידי הגעלה לא יצא אלא על ידי האש וצ"ב כוונת הרא"ש ובפשוטו צ"ל שס"ל שעד כמה שיש כאן בליעה שחלקה יצא וחלק נשאר בזה שייך לומר שזה קלוש ולא יחול עליו איסור אבל אם ההבדל הוא שיש חלק שנתפס יותר א"כ יתכן שחלק זה הוא חלק חשוב ואין סיבה לומר שלא יחול עליו איסור ועיין תוס"ר פסחים ל: דהעמיד שני נידונים נידון א' שמה שלא יצא על ידי הגעלה לא יצא בבישול בזה הקשה מכ"ח נידון ב' שמה שנבלע על ידי האש לא יוצא שלא על ידי האש ועל זה הקשה מהיתרא בלע ולכאורא מבואר שכונתו כנ"ל