דינא דר_ נחמי_
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מוקצה / הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

שלהי תשרי תשס"ח

א] שבת דקמ"ו. תניא ר' נחמי' אומר אפילו תרווד ואפילו טלית ואפילו סכין אין ניטלין אלא לצורך תשמישן.

והנה בגדר הך דינא דר' נחמי' דנו אם הוא משום גזירת כלים, דהיינו דכ"ה שאסרו מתחילה לטלטל כל כלים, ה"נ אף אחר שחזרו והתירו, לא התירו לטלטל אלא לצורך תשמישו, ולא לשאר צרכים, או הוא משום דין מוקצה, דמקצי אינש דעתי' משאר תשמישים, וע"כ הוא דאסור.

ולדעת השה"ג דכלים התדירין בתשמיש מותר לטלטלן אף שלא לצורך, הרי מוכח דדינא דר' נחמי' אינו משום גזירת כלים, שהרי אסר ר' נחמי' אף טלית וסכין ליטלן שלא לצורך תשמישן.

ונפ"מ בזה, אם מכח דינא דר' נחמי' יש לאסור אף שימוש בכלי לצורך שאר תשמישים, או שלא נאסר אלא טלטול, ונפ"מ ביו"ט שהותר טלטול לצורך אוכ"נ וכתבו המהרש"א והמג"א דשימוש לא הותר, וכן נפ"מ בשימוש בגופו בשאינו מזיזו במקומו, בהאופנים דיש לאסור משום שימוש בכה"ג, ואכמ"ל, דאם הוי דינא דר' נחמי' משום גזירת כלים, הרי לא מצינו שנאסר שימוש בגזירת כלים, אך אי דינא דר' נחמי' הוא משום מוקצה, יש לאסור משו"ז בשימוש.

ועמש"נ במק"א להוכיח, ממש"כ הראשונים דהא דס"ל לר' נחמי' דאין כלי שמלאכתו להיתר ניטל שלא לצורך, והא דס"ל דאין כלי ניטל אלא לצורך תשמישו הוי חד דינא, והרי הא דאין כלי ניטל שלא לצורך כלל, בפשוטו הוא משום גזירת כלים, וא"כ מוכח דגם הא דאינו ניטל אלא לצורך תשמישו הוא משום גזירת כלים, ועיי"ש מש"נ לדון עוד בזה בד' הראשונים.

ב] והנה בחזו"א סימן מ"ט סקי"א כתב, ז"ל, אבל גמ' ערוכה שבת קמ"ו א' דלר"נ אי נטלו לצורך תשמישו משמש בו אף באין דרך תשמישו ולכך כשנוטל הסייף לחתוך הגרוגרות מותר לשבור בה את החבית עיי"ש ודברי הרש"א כנים, אבל קשה דלמה אינו יכול ליטול עירובו הלא כשנוטל סכין ליתן פת לתינוק או לצורך מקומו דשרי אף לר"נ לרבא שבת קכ"ד א' יכול לחתוך בו החבל, ולכן נראה דבאמת לר"נ אסור לשמש בו מלתא אחריתא, והתם בסייף לחתוך הגרוגרות כששובר החבית הוא נחשב כשימוש חתיכת הגרוגרות, וכן מסתבר דלא שייך שהתיר להקדים ליטלו בשביל שימוש היתר אחר כן, כיון דבשעה שנוטלו עדיין אין צורך בו, דאל"כ ישמש בו כל היום שלא לצורך תשמישו, בשביל שישמש בו היתר באחרונה, וכן משמע קכ"ד ב' דאמר לר"נ אין מסיקין בכלים, ומשמע דאפי' הכלי בידו אין משליכו לתנור הבוער, משום דהסקה חשיב תשמיש, ומיהו נראה דדוקא לר"נ אסור לשמש בו שלא לצורך או אפי' להשהותו בידו שלא לצורך, אבל היכי דמותר לשהותו מותר לשמש בו ולא מקרי תשמיש טלטול חדש, שהרי אמר מ"ג א' קורה שנשברה סומכין אותה בספסל בצריך למקומו, עכ"ל.

והנה אמנם מד' החזו"א מבו', דלא ס"ל דאיכא איסור בפנ"ע דשימוש במוקצה, אלא איסורא דשימוש במוקצה הוא משום דה"ז חשוב כטלטול, שהרי כתב דכל שמותר לשהותו מותר לשמש בו ולא מיקרי תשמיש טלטול חדש, ומבו' דכל הנידון לאסור שימוש במוקצה שעודו בידו, הוא משום דהוי כטלטול חדש, ובזה הוא שכתב דלא מיקרי תשמיש טלטול חדש, ורק בדינא דר' נחמי' דחידש דאסור לו להשהותו בידו שלא לצורך, אף אסור להשתמש בו, ולפ"ז נ' דאף אם דינא דר' נחמי' הוא משום גזירת כלים, נמי יש לאסור בזה שימוש, כיון דאיסור דשימוש במוקצה הוא משום דחשיב כטלטול.

ואמנם עיקר הדברים צ"ב, שהרי חזינן דהגם דטלטול מוקצה לצורך אוכ"נ שרי, מ"מ שימוש במוקצה אסור, וכמש"כ המהרש"א והמג"א, והרי דשימוש הוי איסור בפנ"ע.

ג] ובאבנ"ז או"ח סימן רי"ד כתב, ז"ל, והא דאין מסיקין בכלים לר' נחמי' ולא שרינן משום שמחת יום טוב וכו', והנראה לי בזה דהא דאין כלי ניטל אלא לצורך תשמישו לאו איסור טלטול בלחוד הוא, אלא דלצורך תשמיש שאינו מיוחד לו הו"ל מוקצה והוא כמו משתמש במוקצה, ודומה לאיסור אכילת מוקצה, ול"ש להתיר איסור זה לצורך שמחת יום טוב, דזה כל האיסור אכילת מוקצה ביום טוב דאוכל נפש הוא ואסור, וכן משמע בעירובין דמוקי מתניתין במנעל וקטיר במיתנא ור' אליעזר סבירא לי' כר' נחמי' דאין סכין ניטל אלא לצורך תשמישו, וקשה הא יכול ליטלו לצורך תשמישו, ושוב יכול להשתמש בו מה שירצה וכו', אלא ודאי הא דר' נחמי' משום מוקצה ויש איסור בתשמיש לבד הטלטול, ואף שכבר טלטלו יש איסור בתשמיש, עכ"ל.

אמנם אי נימא דדינא דר' נחמי' אינו משום מוקצה כלל, אלא הוא משום גזירת כלים, צ"ל בהא דאין מסיקין ביו"ט ולא שרינן לי' משום אוכל נפש, כמש"נ במק"א דעד כאן לא התירו מוקצה לצורך אוכ"נ, אלא כשהוא מסלק מניעה, אך לטלטל המוקצה לצורך האוכ"נ אסור, ואכמ"ל, ואשר ע"כ לא שרי להסיק בכלים ביו"ט לצורך אוכ"נ.

ד] והנה בביאור הגר"א יו"ד סימן רס"ו סק"ג כתב, ז"ל, וגם מ"ש מהרי"ל שצריך לזרוק מידו הדין עמו ואע"ג דגבי מלאכתו לאיסור כשמטלטלו לצורך מקומו מותר להצניעו וכו' כאן אסור, וראי' ממ"ש מספ"ב דשבת שמעתי שאם בא כו' מקום כו', דדוקא בכלי שמלאכתו לאיסור שאינו מוקצה שמותר לטלטל לצורך גופו ומקומו רק מחמה לצל אסור דהוי שלא לצורך דאפי' ר"ש דל"ל מוקצה כלל מודה בזה כמ"ש תוס' ספ"ב דשבת שם דאינו מחמת מוקצה, וכמו כלי שמלאכתו להיתר שלא לצורך כלל, בזה מותר כיון שמטלטל לצורך, משא"כ במה שאסור לטלטל אף לצורך מקומו, וברייתא דשם אוקמוה כר' נחמיה, ובזה מתורץ קושית תוס' שם ל"ה ב' ד"ה והתניא תימא כו' וליתא דאילו הי' מותר לצורך גופו ומקומו הי' מותר ג"כ להצניעו כנ"ל וכו', עכ"ל.[[1]](#footnote-2)

וראיתי להוכיח מד' הגר"א, דדינא דר' נחמי' הוא משום איסור מוקצה, וע"כ לי"ב להתירא דעודו בידו, וכמו שביאר הגר"א לסוגיא דס"פ במה מדליקין.

אך נ' שאין להוכיח מזה, דאף אם עיקר דינא דר' נחמי' הוא משום גזירת כלים, מ"מ שופר דאסור לטלטלו לכל צורך מכח דינא דר' נחמי', הדר הו"ל מוקצה, כיון דלא חזי למידי, והאמנם הראשונים נחלקו בדין זה אם כשמל"א לר' נחמי' מותר לטלטלו לצורך מקומו, אך הרי בד' הגר"א מפורש דאסור לטלטלו לצורך מקומו, ובע"כ דהיינו משום דאחר שאסור לטלטלו לכל צורך, הדר הו"ל מוקצה, וע"כ ודאי דלי"ב להתירא דעודו בידו.

ובאמת דגם בלא"ה ניחא, שהרי כבר נת' לעיל בהערה, דיסוד ד' הגר"א הם, דכל התירא דעודו בידו, הוא רק בכשמל"א שהתחיל לטלטלו לצורך, דכה"ג חשיב דכל הטלטול הוא טלטול דלצורך ושרי, עיי"ש באורך, אשר לפ"ז הרי נמצא דגם אי נימא דבדינא דר' נחמי' איכא להתירא דעודו בידו, וכל שטלטלו לצורך תשמישו שרי אף להמשיך ולטלטלו, כ"ז הוא בשטלטלו לצורך תשמישו שהוא תשמיש היתר בשבת, דעי"ז חשיב דכל הטלטול הוא טלטול לצורך תשמישו, אך משא"כ בשופר שהי' בידו בער"ש, הרי הגם דהי' השופר בידו לצורך תקיעה שהוא תשמישו, מ"מ נ' דלדעת ר' נחמי' לא הותר טלטול כלי לצורך תשמישו האסור בשבת, וממילא דלא יהני מידי מה דנימא דגם המשך הטלטול הוי טלטול לצורך תקיעה, שהרי טלטול לצורך תקיעה לא הותר כלל, וע"כ אין להתיר בזה להמשך הטלטול, וז"ב.

ובפשוטו הי' נ' עד"ז לדעת הגר"א, דכשמל"א שטלטלו בער"ש לצורך מלאכת איסור, וקדש עליו היום, לא שרי להמשיך לטלטלו, דלא הותר טלטול כשמל"א לצורך גופו, אלא לצורך מלאכת היתר ולא לצורך מלאכת איסור, אך זה נסתר ממש"כ הגר"א שם בישוב קו' התוס' בס"פ במה מדליקין, דאילו הי' מותר לטלטל שופר לצורך גו"מ, אף הי' שרי לטלטלו אחר שקידש היום, עיי"ש, והתם הרי הי' תחילת הטלטול לצורך תקיעה שהיא מלאכת איסור, וצ"ע בזה.

ה] והנה ז"ל ר"ת בשו"ת ספה"י סימן ב' בסופו, "וקרובין דברי ר' יהודה ור' נחמי' להיות שווין". ובהא פליגי ר' שמעון סבר כל כלי לצורך גופו ומקומו מותר בין דחאן בין לא דחאן ור' יהודה סבר כל כלי לצורך גופו ומקומו מותר היכא דלא דחאו, אבל דחאו בין בסתם בין במפורש אסור, ור' נחמי' סבר כל כלי בין לצורך גופו ובין לצורך מקומו מותר והיכי דאיכא למימר "דלא הוה לי' לאסוקי דעתי' לאותה מלאכה" אסור, עכ"ל.

ובפשוטו מפורש בד' ר"ת דדינא דר' נחמי' הוא משום מוקצה, דלא אסיק אדעתי' לאותה מלאכה, וזהו שכתב דקרובין דברי ר' יהודה ור' נחמי' להיות שוין.

אמנם נ' דלעולם עיקר דינא דר' נחמי', אינו משום מוקצה, אלא הוא משום גזירת כלים שאין כלי ניטל אלא לצורך, וצורך שאינו תשמישו לא חשיב צורך, ואך דהך מילתא דצורך שאינו תשמישו לא חשיב צורך, הוא משום דינא דמוקצה, דכיון דלא מסיק אדעתי' תשמיש זה אין הכלי מוכן לתשמיש זה, וע"כ הוא דלא חשיב זה כצורך דהכלי.

ונמצא לפ"ז דהגם דהא דס"ל לר' נחמי' דאין כלי ניטל אלא לצורך תשמישו, הוא משום דלא אסיק אדעתי' שאר תשמישים והקצה דעתו מהן, מ"מ סוף דינא הא דאסור לטלטל לצורך תשמישים אלו אינו משום איסור מוקצה, אלא היינו דמשום דהקצה דעתו מתשמישים אלו, הוי טלטול הכלי לצרכן כטלטול שלא לצורך דאסור מגזירת כלים.

ומצינו הדברים מפורשים בד' ר"ת שם סוף אות א', ז"ל, "דקסבר אי"ז צורך גופן" דאין כלי ניטל אלא לצורך תשמישו תשמיש שאדם רגיל בו לעשות אע"פ שאינו מיוחד לכך אבל כל אילו אין רגילין כלל אלא באקראי בעלמא ולכך "לא מסיק אדעתי' עלייהו", לפיכך מחמיר ר' נחמי' "דאי"ז קרוי תשמישן" הואיל ואינו רגיל בו בחול לפעמים וכו', ורבנן סברי אפי' אינו תשמישו לפעמים, "לצורך גופו קרינן ביה", עכ"ל.

ומפורש בד' ר"ת, דהגם דדינא דר' נחמי' מיוסד ע"ז דלא מסיק אדעתי' עלייהו, מ"מ סוף דינא הוי האיסור משום דאי"ז צורך גופן, והיינו דהוי זה כטלטול שלא לצורך דאסור, וזה להדיא כמש"נ בדעתו.

ומצינו כן גם בל' הרשב"א בסוגיין שהביא ד' ר"ת, ז"ל, היינו משום דכל אלו אינן רגילין כלל אלא באקראי בעלמא "ולא מסיק אדעתי' עילוייהו" ולפיכך מחמיר רבי נחמי' דאין זה קרוי תשמישו, ורבנן סברי אפילו אינו תשמישו "לצורך גופו קרינן ליה" וכו', עכ"ל, והרי דאף שפירש דטעמא דר' נחמי' הוא משום דלא מסיק אדעתי' עילייהו, והיינו משום דינא דמוקצה, מ"מ מבו' בלשונו דמכח זה ל"ה תשמיש זה בכלל צורך גופן, וזה כמש"נ.

ז] ויש להוסיף, דבר חידוש המבו' בד' הרשב"א שם, ז"ל, ורבי יהודה סבר דלצורך גופו ואפילו למלאכה שאינו רגיל בה אלא באקראי בעלמא שרי לצורך גופו ולצורך מקומו וכו', ודוקא למלאכה שהוא ראוי לה אבל למלאכה שאינו ראוי לה אסור והיינו דאסר חצוצרות כדאיתא בשלהי במה מדליקין, עכ"ל.

ומחודש בד' הרשב"א, דהא דאסר ר' יהודה בחצוצרות, הוי ע"ד דינא דר' נחמי' דאין כלי ניטל אלא לצורך תשמישו, והיינו דהגם דר' יהודה פליג וס"ל דכלי ניטל אף לצורך מלאכה שאינו רגיל בה, מ"מ אינו ניטל לצורך מלאכה שאינו ראוי לה, דהא דפליג ר' יהודה על ר' נחמי', הוא משום דס"ל דאינו מקצה דעתו מתשמיש שאינו רגיל בו בחול, וע"כ כלי ניטל לצורך זה, אך במלאכה שאין הכלי ראוי לה כלל, מודה ר' יהודה דאדם מקצה דעתו ממנה, וע"כ אין כלי ניטל לצורך מלאכה זו.

ולפ"ז נמצא, דהא דאסר ר' יהודה בחצוצרות, אי"ז מכח הא דלא חזיין לתשמיש אחרינא, אלא אף אם היו ראויין החצוצרות לתשמיש אחר, הי' אסור לטלטלן לגמע בהן מים לתינוק, דכיון שאין ראויין למלאכה זו כלל, מקצי דעתו מתשמיש זה, ואסור לטלטל החצוצרות לצורך זה.

האמנם בחי' הרשב"א לעיל דל"ו. מתבאר להדיא דאיסורא דחצוצרות הוא רק משום דלא חזיין כלל למלאכת היתר, ומ' דאילו הוו חזיין למלאכת היתר הי' מותר לטלטלן אף לצורך גימוע מים לתינוק, ולא רק לצורך המלאכת היתר ולצורך מקומו, וזה אינו כד' הרשב"א בסוגיין, אך נ' פשוט דכל ד' הרשב"א בסוגיין הם לדעת ר"ת, שפירש לדינא דר' נחמי' דהוא משום דתשמיש דמקצי דעתי' מיני' אי"ז בכלל צורך גופו, ולדידי' מסתבר לפרש דר' יהודה לא פליג ביסוד הדברים על ר' נחמי', ואך דס"ל דלא מקצי אינש דעתי' מתשמיש שאינו רגיל בו בחול, אך מלאכה שאין הכלי ראוי לה כלל ומקצי דעתו מינה, ל"ה בכלל צורך גופו, אך לדעת הרשב"א גופי' דפליג על ד' ר"ת והסכים לפירש"י, לא מצינו בד' ר' נחמי' להך מילתא דצורך דמקצי דעתי' מיני' ל"ה בכלל צורך גופו, וכמש"נ להלן סק"? לדקדק מד' ר"ת דלפי פירש"י אין טעמא דר' נחמי' כלל משום דמקצי דעתי' מיני', וכיון שאין מקור ליסוד הך מילתא, ע"כ מסתברא לפרש דהא דאסר ר' יהודה בחצוצרות הוא משום דלא חזיין כלל למלאכת היתר ומקצי דעתי' מינייהו, וז"פ.

ואמנם לפמש"נ לעיל נראה, דכ"ז הוא בכלי שמלאכתו לאיסור, דאינו ניטל אלא לצורך גופו, וע"כ כיון שאינו ראוי למלאכה זו כלל ומקצי דעתו מינה, לא חשיבא מלאכה זו כצורך גופו, ואסור לטלטל הכלי לצרכה, אך כלי שמלאכתו להיתר שניטל אף שלא לצורך, ודאי ה"ה ניטל אף לצורך מלאכה שאינו עומד לה, שהרי גם הא דאסר ר' נחמי' לטלטל כלי לצורך תשמיש שאינו רגיל בו, הוא רק משום דס"ל דאין כלי ניטל אלא לצורך, וצורך שאינו רגיל בו אינו בכלל צורך גופו, וע"כ ה"נ הא דמודה ר' יהודה לר' נחמי' במלאכה שאין הכלי ראוי לה, הוא רק בכלי שאינו ניטל אלא לצורך, ומשום דמלאכה שאין הכלי ראוי לה ל"ה בכלל צורך גופו, וז"ב.

ח] והנה בחי' הרשב"א בסוגיין הק' ע"ד ר"ת שפירש דשרי ר"נ לטלטל כלי לכל תשמיש שרגיל בו בחול, ז"ל, וקשיא לי טובא להדין פירושא חדא דאפילו לדידי' ז"ל תיקשי לי' מאי דאקשי איהו לרש"י ז"ל דצורך גופו וצורך מקומו לרבנן לאו היינו לצורך גופו וצורך מקומו דרבי נחמיה, עכ"ל.

ובחי' הריטב"א כתב לישב, ז"ל, וכי תימא אפי' לפירוש זה לא הוי צורך גופו האמור בדרבנן כצורך גופו האמור בדברי רבי נחמי' ונצטרך לחלוק במימרא אחת במילתי' דרבא, דהא לרבנן כל צורך גופו שרו ואע"פ שאינו תשמישו כלל כגון חצוצרות לגמע בו מים וכיוצא בזה, י"ל דאפ"ה כיון דל"ב לרבי נחמי' השתא צורך תשמישו המיוחד לו, שפיר מצי מקרי צורך גופו סתם לאשמועינן הא מילתא, ואע"ג דלא הוי כצורך גופו דרבנן לית לן בה, עכ"ל.

ולפמש"נ נ' דיש לישב ד' ר"ת בע"א, דהנה הך מילתא שפירש ר"ת דטעמא דר' נחמי' הוא משום דלא מסיק אדעתי' תשמיש זה, נ' מל' ר"ת דכ"ז הוא רק לפי דבריו דלא אסר ר' נחמי' אלא בתשמיש שאינו רגיל בו כלל אלא באקראי בעלמא, דבזה יל"פ דהיינו משום דלא מסיק אדעתי' תשמיש זה, אך לדעת רש"י דאסר ר' נחמי' בכל תשמיש שאין הכלי מיוחד לו, הגם שרגיל לעשותו בחול, בע"כ דאין טעמו משום דלא מסיק אדעתי' תשמיש זה, שהרי רגיל הוא לעשותו בחול, וודאי מסיק לי' אדעתי', אלא הוי זה דין בפנ"ע, דלא התירו טלטול לכל צורך גופו, אלא לצורך גופו המיוחד לו.

אמנם בפירש"י ביצה דל"ב. כתב, ז"ל, אין מסיקין לא בכלים דאין ניטלין אלא לצורך תשמישן, "וכל שכן בשברי כלים דנולד הוא", עכ"ל, ומבו' להדיא דדינא דר' נחמי' הוא מכח דין מוקצה, וע"כ כיון שאסר ר' נחמי' להסיק בכלים, כ"ש דיש לאסור בשברי כלים דנולד הוא

אשר לפ"ז נ' לישב היטב ד' ר"ת, דכל הא דקשיא לי' דלפירש"י ל"ה צורך גופו דר' נחמי' כצורך גופו דרבנן, היינו משום דלדעת רש"י פליג ר' נחמי' בעיקר התירא דצורך גופו, וס"ל דלא התירו לכל צורך גופו, אלא לצורך גופו המיוחד לו, וא"כ ל"ה צורך גופו דר' נחמי' כצורך גופו דר' נחמי'.

אך לדעת ר"ת גופי' ניחא, דלדעתו הרי לא פליג ר' נחמי' בעיקר התירא דצורך גופו, ומודה ר' נחמי' דהתירו לכל צורך גופו, והא דלא שרי לצורך שאינו רגיל בו, הוא משום דצורך שהוא מוקצה ממנו אי"ז בכלל צורך גופו, ואף רבנן מודו ליסוד הך מילתא דצורך שהוא מוקצה ממנו אי"ז בכלל צורך גופו, ואך דרבנן ס"ל דמסיק אינש אדעתי' אף תשמיש שאינו רגיל בו, באופן שנמצא דבהך מילתא מודו כו"ע דכלי ניטל לצורך גופו שאינו מוקצה ממנו, ואך דפליגי אם הוי הכלי מוקצה מתשמיש שאינו רגיל בו, ואשר ע"כ שפיר הוי צורך גופו דרבנן כצורך גופו דר' נחמי', דהיינו צורך גופו שאינו מוקצה ממנו, וז"ב.

ט] והנה בפירש"י בביצה דל"ב. כתב, ז"ל, אין מסיקין לא בכלים, דאין ניטלין אלא לצורך תשמישן, וכל שכן בשברי כלים דנולד הוא, והא רבי נחמי' היא, עכ"ל.

וכבר עמדו דממש"כ רש"י דאיסורא דשברי כלים הוי בכ"ש מאיסורא דאין כלי ניטל אלא לצורך תשמישו, יש ללמוד דהא דאין כלי ניטל אלא לצורך תשמישו הוא משום איסור מוקצה, וע"כ אם אסרינן אף בזה, כ"ש שיש לאסור בנולד.

ושמעתי להעיר בזה, דלכאו' כיון דס"ל לר' נחמי' דמקצי אינש דעתי' משאר תשמישין וע"כ אין מסיקין בכלים, הרי דמה"ט גופא יש לאסור להסיק בשברי כלים, שהרי בתחילת השבת לא היו הכלים עומדין להסקה, והוו מוקצין מתשמיש זה, ומה הוצרך רש"י לאסור משום נולד, וצ"ע בזה.

אך למש"נ נ', דהגם דהא דאין כלי ניטל אלא לצורך תשמישו, הוא רק מכח דמקצי דעתי' מתשמיש זה, מ"מ לאו היינו דאיסור הטלטול הוא משום מוקצה, דלעולם י"ל דאיסור הטלטול הוא משום גזירת כלים שאין כלי ניטל אלא לצורך, ואך דהא דצורך שאינו תשמישו לא חשיב צורך הוא משום דינא דמוקצה, וכמש"נ.

1. ובעיקר ד' הגר"א נתחבטו רבים היאך מתישבים דבריו עם מש"כ באו"ח סימן רס"ו סי"ב במש"כ הרמ"א שם, דמי ששכח כיסו עליו בשבת אם הוא בביתו יכול לילך עמו לחדר להתיר חגורו וליפול שם להצניעו, וכתב הגר"א, ז"ל, מ"ג א' בצריך למקומו אלמא כיון שהוא כבר בידו יכול להוליכו לכ"מ שירצה ואין משום איסור טילטול, אבל ל"נ דשם התחלת הטלטול הוא בהיתר וכל הטלטול הוא בהיתר, משא"כ כאן שבאיסור הוא ומי שאכל שום וריחו נודף וכו', וראי' ממ"ש בספ"ב דשבת אריב"ח שמעתי כו' מקום צנוע כו', ואף שנדחק במ"א ליישבו לא נראו דבריו כלל וכלל וכן בתוספתא סוף סוכה שמשלכת הפתילה מידה בקבלת שבת, עכ"ל.

   ופשטות ד' הגר"א מבו', דלעולם גם במוקצה איכא להתירא דעודו בידו, ורק דלא שרינן היכא דעודו בידו, אלא בשבא לידו בהיתר ולא בשבא לידו באיסור, וזה דלא כמש"כ ביו"ד דבמוקצה ליכא כלל להתירא דעודו בידו.

   אך נ' פשוט דד' הגר"א לא סתרי כלל זל"ז, שהרי עיקר מש"כ הגר"א באו"ח דהתם שנטל באיסור לא שרי להמשיך לטלטל, צ"ע שהרי התם נטלו בידו בערב שבת, ולא נטלו כלל באיסור.

   ונ' בביאור דבריו, דהנה בביאור ד' הגר"א ביו"ד, נ' דלאו היינו דבכשמל"א שרינן להמשיך לטלטל ובמוקצה דחמיר לא שרינן להמשיך לטלטל, אלא יסוד הדברים הוא כמש"כ הגר"א בתו"ד, דדוקא בכלי שמלאכתו לאיסור שאינו מוקצה שמותר לטלטל לצורך גופו ומקומו רק מחמה לצל אסור "דהוי שלא לצורך" וכו' וכמו כלי שמלאכתו להיתר שלא לצורך כלל, בזה מותר "כיון שמטלטל לצורך", עכ"ל, ומבו' להדיא בדבריו דטעם ההיתר הוא, משום דכל איסור הטלטול הוא "שלא לצורך", כיון שאין האיסור מכח מוקצה, וכמו שהוכיח הגר"א, וכל שהתחיל לטלטלו לצורך גו"מ, הרי דכל המשך טלטול זה חשיב כטלטול "לצורך", כיון דהוי הכל טלטול אחד, ומשא"כ במוקצה דאסור אף בטלטול לצורך, לי"ב להתירא דעודו בידו, שהרי מעולם לא הותר המשך טלטול, ואך דבכשמל"א כל שהתחיל לטלטלו לצורך חשיב כל הטלטול כטלטול לצורך ושרי, אך במוקצה דאסור לטלטלו אף לצורך, אין להתיר מכח הא דעודו בידו.

   ולפ"ז פשוט דגם בכשמל"א לא שרי בעודו בידו, אלא בשנטלו לצורך גופו או מקומו, דכה"ג חשיב גם המשך הטלטול כטלטול לצורך, אך כל שנטלו לאיסור שלא לצורך, אסור גם המשך הטלטול, וז"ב.

   ואשר זהו מש"כ הגר"א באו"ח, ז"ל, ל"נ דשם התחלת הטלטול הוא בהיתר "וכל הטלטול הוא בהיתר", משא"כ כאן שבאיסור הוא ומי שאכל שום וריחו נודף וכו', עכ"ל, והיינו דהתירא דעודו בידו בכשמל"א, הוא משום דהתחיל לטלטלו לצורך וחשיב דכל הטלטול הוא לצורך, וע"כ כל הטלטול הוא בהיתר, ומשא"כ במוקצה שהי' בידו בכניסת השבת, הרי לא הי' תחילת טלטולו "בהיתר טלטול", שהרי מוקצה אסור לטלטל אף לצורך, וע"כ הגם שלא עבר איסור בטלטול בער"ש, מ"מ ליכא בזה להתירא דעודו בידו, דהוא רק היכא שהי' היתר על הטלטול לצורך מסוים, דתו חשיב דכל הטלטול הוא לצורך זה, ומש"כ הגר"א להא דמי שאכל שום וריחו נודף וכו', נ' כונתו, דכיון שלא הי' היתר על תחילת הטלטול, אלא הי' טלטול האסור, (ואך דבערב שבת ליכא איסור כלל בטלטול), הרי לא מצינו לחשוב שכל הטלטול הוא טלטול המותר, ואך דאתינן להתיר משום שכבר התחיל לטלטל, וזה אינו טעם כלל דמי שאכל שום וכו', וז"ב. [↑](#footnote-ref-2)