מראי מקומות קד קה 7 מוחק
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב משה יפהן / חובל ופרק הבונה / סוגיית כותב ומוחק [וצובע]

**מראי מקומות קד קה. מלאכת מוחק. 7**

**עיין במשנה עג. המוחק ע"מ לכתוב שתי אותיות חייב**. ומבואר דחיוב מוחק הוא דווקא באופן שהוא על מנת לכתוב. ועיין שם ברש"י ד"ה כותב ומוחק דבי' היכן היה מלאכה זו במשכן וכתב דהוא משום שבמשכן פעמים היה טועה והיה מוחק והנה דבר זה הוא חי' דהרי אין זה צורך בעצם בעשיית הכתב למחוק. . **ועיין עה:** בדברי הגמ' הכותב שתי אותיות דמבואר דהמוחק אות גדולה ויש במקומה לכתוב שתי אותיות חייב זה חומר בכותב מבמוחק. ועיי"ש ברש"י ד"ה מוחק.

**והנה יש לדון במלאכת מוחק מהו הנקרא אב ומהו הנקרא תולדה.** ויסוד השאלה היא מהו המגדיר של מלאכת מוחק. האם יסודו הוא הכנת המקום לכתיבה, זהו מהות המלאכה או דמהות המלאכה היא סתירת הכתב הקיים וכעין מלאכת סותר. וזה שייך למה שנדון להלן מדוע בעינן מוחק ע"מ לכתוב. וזהו שורש השאלה אמנם העמקה בשאלה זו תלויה בנידונים דלהלן.

**והנה יש לדון מהו הטעם דמוחק אינו חייב אלא ע"מ לכתוב.** ואיכא למימר דהטעם הוא דאם מוחק שלא ע"מ לכתוב הוי מקלקל. וכל המקלקלים פטורים ובאמת לפי"ז במקום דהמחיקה תהא תיקון ולא קלקול כגון שהוסיף שתי אותיות בטעות הרי הוא חייב אפילו שלא ע"מ לכתוב ועיין תוספתא פי"ב ה"ז דכן משמע מדבריו ובאמת יש לדון דבאופן זה לא נאמר השיעור של שתי אותית ושיעור זה נאמר דווקא במוחק על מנת לכתוב אמנם במוחק ע"מ לתקן אות שנוספה בטעות אפשר שיספיק אות אחת. אמנם עיין עג: תוד"ה וצריך לעצים שכתב דבמלאכת קוצר הדין שצריך להיות צריך לעצים אינו מתנאי מלאכת מחשבת דבעינן שיהא צריכה לגופא אלא זה חלק מהמגדיר של המלאכה וזה מהות המלאכה ובלי"ז ליתא לזה שם מלאכה וכנ"ל כתב לגבי מלאכת מוחק דהטעם דבעינן ע"מ לכתוב זה משום שזה חלק ממהות המלאכה. ולא משום פטורי מלאכת מחשבת. וכנ"ל משמע מרש"י שבת עה: ד"ה מחק. ולכאורה אפשר שהטעם הוא משום שכן היה במשכן שהיה מוחק ע"מ לכתוב שהרי היה טועה והיה מוחק על מנת לכתוב כהוגן.

**אמנם עיין היטב סוגיית הגמ' בגיטין יט. איתמר המעביר דיו על גבי סיקרא בשבת** ר"י ור"ל דאמרי תרוויהו חייב שתיים אחת משום כותב ואחת משום מוחק עיי"ש בכל סוגיית הגמ'. והנה מבואר דשייך שבמעשה אחד יחשב גם מוחק וגם כותב. ולפי המבואר הביאור הוא דהמחיקה והכתיבה נעשים כאחד. אמנם עיי"ש ברש"י ד"ה מקלקל הוא דכתב על אופן שהעביר סיקרא ע"ג דיו. דהוי לה כמוחק שלא ע"מ לכתוב. ואם הביאור הוא דמוחק שלא ע"מ לכתוב כאן זה נעשה ע"מ לכתוב ומשמע ברש"י דמוחק שלא ע"מ לכתוב זה מפטור דמקלקל. ויל"ע דלכאורה רש"י סותר משנתו משבת עה: ד"ה מחק ששם משמע שבאופן שלא נעשה ע"מ לכתוב חסר בשם המלאכה ויל"ע בזה. [**ועיין בחי' ר"ח על הש"ס** שהקשה מדוע בדיו ע"ג דיו לרבנן לא יתחייב משום מוחק דאפילו דפליגי וסברי דכתב העליון לא הוי כתב ולא חייבים עליו משום כותב מכל מקום הוי מוחק ומדוע לא יתחיייבו עליו משום כותב. עיי"ש מה שתי' ובחבורה יישבנו באופן אחר. ובאמת יש לעיין האם לדעת רבי יהודה דדיו ע"ג דיו חשיב כותב האם יתחייב משום מוחק... [ועיין באלו שנדפסו מחדש. ששם מובא תוספת דברים בענין זה. ][ אמנם אין הנחתו פשוטה, וכבר דיברנו בה בהרחבה בחבורה מענין כתב ע"ג כתב.]

**עכ"פ הנפק"מ בין ב' הדרכים היא** מה הדין מחיקה שהיא תיקון האם חייבים עליה או דווקא בעינן מחיקה על מנת לכתוב. ועיין בביאו"ל בסי' ש"מ סעיף ג' ד"ה המוחק מה שהביא מהפמ"ג דמי שמוחק חוב מפנקס חובות בשבת שהוא חייב דאצלו המחיקה היא תיקון. ועיין בביאור הלכה שם שהאריך קצת להוכיח כדבריו. ועיין להלן קמ"ט ע"א דשם מבואר שאסור למנות את אורחיו מן הכתב. פי' לקרא רשימה של אורחים. ובגמ' נחלקו בטעם הדבר ואיכא מאן דאמר דהאיסור הוא גזירה שמא ימחוק, הרי מבואר דגם מי שמוחק שלא ע"מ לכתוב יש לזה שם של מוחק וכדברי הפמ"ג. אמנם עיי"ש בחי' הריטב"א דביאר דלא הוי מחיקה דאורייתא והקשו מדוע באמת גזרו הרי הוי גזירה לגזירה. ותי' דכיוון דהוי מילתא דשכיחא גזרו גם באיסור דרבנן. **אמנם עיין ברא"ש פ"ז אות ט שהביא ב' דעות בענין מחיקה** האם חייבים דווקא על מחיקת כתב או גם מחיקת טשטוש דיו גם נאסרה משום מלאכת מוחק. ועיי"ש שהביא ראיה מהתוספתא דחייבים גם על מחיקת טשטוש דיו. ועיין ברמב"ם פי"א ה"ט דפסק את דברי התוספתא דמבואר דחייבים עם נפל דיו על פנקס משום מוחק. והנה כאן הרי אין זה כתב ומשמע דהמחייב של מוחק הוא על הכנת המקום לכתיבה. ולא על סתירת כתב דהרי אין כאן כתב. דהרי נפלה שעווה או דיו. אמנם מדברי הפמ"ג חזינן דחייבים משום מוחק גם על סתירת כתב. ויל"ע איך שני ענינים אלו נכללים במלאכת מוחק ועיין בזה. **איסור מוחק מדרבנן.** צריך לידע שכל הדין שבעינן מוחק על מנת לכתוב זהו לגבי האיסור דאורייתא אמנם מדרבנן יש איסור מוחק גם באופן שלא נעשה על מנת לכתוב. והנה יש לדון לגבי מחיקת טשטוש דיו שדעת הפמ"ג שהיא נאסרה. האם נאסרה גם באופן שלא נעשה ע"מ לכתוב. ועיין בספר חיי אדם כלל מ' דין ח' שכתב לחדש דיש בזה איסור דרבנן. ולפי"ז הורה דמי שנתפחמו ידיו מתחתית קדירה בשבת אסור לו לנקות את ידיו. **ויש לדון טובא על דבריו עיי"ש.** ועיינו בזה.

**הלבוש סי' ש"מ סעיף ד' כתב לאסור פתיחת וסגירת ספרים שבחודי הדפים כתובים תיבות שע"י פתיחת וסגירת הספר משתנה צורת האות** דע"י הסגירה זה נחשב כותב וע"י הפתיחה זה נחשב כותב. וכתב דזה חמור משבירת עוגות משום ששם זה לא נעשה ע"מ לכתוב אמנם כאן שדעתו לסגור את הספר אחרי שיסיים לימודו בו זה נחשב ע"מ לכתוב וכתב הלבוש וקרוב אני לומר שחייבים עליו חטאת. ויש לדון טובא על חי' של הלבוש וכבר דיברנו בזה לגבי כותב ויש לדון בזה טובא גם לענין מוחק. ועיין בט"ז סי' ש"מ סק"ב מה שדן בזה. וברמ"א בשות סי' קיט'. יש לדון האם בהרחקת אותיות זו מזו או בקירובן זו לזה האם יש בזה חיוב של מלאכת כותב ומלאכת מוחק. וכן יש לדון בריחוק או קירוב חלקי האות זו לזו האם יש בה חיוב של כותב ומוחק. וזה תלוי במה שנחלקו הפוסקים עם הלבוש עיין בזה. ועיין באבני נזר סי' ר"י ובמאמר מרדכי בסי' ש"מ דהם מחלקים בין קירוב חלקי אות זו לזו דהוי מלאכת כותב לבין ריחוק וקירוב אותיות זו לזו דלא הוי מלאכת כותב. אמנם הרמ"א בשו"ת סי' קיט ובט"ז סק"ב סוברים דאין חילוק ביניהם ומכל מקום הט"ז כתב דאם קורע נייר שכתובה עליו אות זה נחשב מלאכת מוחק דאין זה נחשב כריחוק חלקים אלא כביטול אות כיוון שמתחילה היתה כתובה על דף אחד ודווקא באופן שמתחילה היה כתוב על ב' חלקי רק בזה אינו נחשב ככתיבה וכמחיקה. וברמ"א משמע דגם באופן זה כל שהדף קיים אין זה מחיקה עיי"ש.

חלק זה של המראי מקומות כדאי לראות לאחר הלימוד של הטוש"א ש"מ סעיף ג'.

והנה יש לדון באופן ששורף ספר האם יתחייב עליו משום מוחק. ועיין או"ש פכ"ג משבת ה"ב שדן שאין לזה שם מוחק כלל. והנה נחלקו הפוסקים מה הדין במי שאוכל עוגה שמצוירים עליה אותיות האם נאסר מדרבנן משום מוחק. ודבר זה מצוי היום בעוגיות רבות שיש עליהם כתב. יש בפוסקים שחילקו בין אם הצורות הם חלק מצורת העוגה דאז יש להתיר משום שלא רואים את זה ככתב אלא זה חלק מצורת העוגה. לבין אם היא זה חומר אחר על גבי העוגה כגון שהכתב הוא בשוקלד ע""ג בצק. וכן הנידון מתחלק לשלוש. א. האם מותר לשבור את העוגה ולקלקל את צורת האות. ב. האם מותר לשבור את העוגה בין האותיות באופן שאינו מקלקל את צורת האות. וג' האם מותר לאכול את העוגה ועי"ז לקלקל את צורת האותיות