שיז ה
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן שיז - קושר

##### הלכות

##### **שבת**

##### סימן שיז

##### הלכות קושר

##### שיעור ה

# **שיעורי הלכה**

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

[המשך סעיף ה] **עניבה מותר, דלאו קשר הוא.** הגה: ואפילו אם עשה קשר אחד למטה, נוהגין בו היתר.

## קשירת עניבה לנוי על צווארו

א] קשירת עניבה המצויה שנותנה לנוי על צווארו בשבת, יש לחלק בין סוגי הקשירות, דישנו קשר הנפתח בקלות ע"י משיכת קצה אחד מהעניבה, ודעת הפוסקים דלא גרע מעניבה ע"ג קשר, דנקטינן להקל בזה כשנעשה ליומו כמבואר ברמ"א (סעיף ה) ובמ"ב (ס"ק כט), אבל כשנעשה לזמן הכרעת המ"ב דאסור לקושרו ולהתירו [ונתבאר בשיעור ד דנחלקו בזה הט"ז והמג"א עם הגר"א]. אולם ישנו קשר שאינו נפתח מעצמו כשמושכים קצה החוט, אלא עדיין נשאר קשור באמצעו, ובזה דעת הפוסקים לחוש דדינו כקשר אומן, ואסור לקושרו ולהתירו, אף כשעושהו ליומו.

## כשדרכו להתירו ביומו, אולם דרך העולם להשאירו לזמן

ב] ויש לדון ברגיל באופן שמנהג העולם להשאירו לזמן, אם יהיה אדם שרגיל להתיר העניבה ביומו מה דינו, דלעיל (סעיף ד, ובשיעור ד) מבואר דגזרו בחבל דגרדי אטו חבל דעלמא, ויש לדון משום מה הגזירה, אם משום אינשי דעלמא שיבואו לטעות ולהתיר גם חבל רגיל, א"כ מסתבר דאף כאן יש לגזור ולאסור קשירת והתרת העניבה אטו אינשי דעלמא, או שמא הגזירה אטו עצמו שיבוא לטעות ולהתיר חבל רגיל, וכאן שרגיל להתירו ביומו, אין טעם לגזור ודינו כקשר שאינו של קיימא, ויש לעיין בזה.

## קשר ע"ג עניבה שע"ג קשר

ג] ונתבאר דדעת הרמ"א להקל בעניבה ע"ג קשר, ויש לדון אם מותר לקושרו שוב קשר נוסף, וכגון הבא לקשור את שרוכי נעליו בקשר נוסף אחר שקשרו עניבה ע"ג קשר, ובאורחות שבת (פ"י סעיף טו) היקל בזה, מב' טעמים, **א.** דאין לו קיום דסופו ליפתח מעצמו. **ב.** דהקשר ניתר ע"י משיכת החוט. אולם לדעתי קשה להקל בזה, דלא נראה כ"כ שתמיד ניתר מעצמו, ומה שכתב שניתר ע"י משיכת החוט, זה אינו אלא במשיכת חוט אחד, אבל במשיכת החוט השני עדיין נשאר קשור, וע"כ ראוי לחוש בו משום מעשה אומן [והארכנו בזה, בשיעור א' בקשר הניתר ביד אחת, דדעת הבדה"ש דלא חשיב מעשה אומן, אולם לדעת הבה"ל בד"ה הקושר וכו', פליגי בזה חכמים על ר"מ וסברי דדינו כקשר אומן, וא"כ אף בקשר שקושר על עניבת הנעלים, אף שניתר ביד אחת, מ"מ יש להחמיר בו משום מעשה אומן]. וכן מטו משמו דהגריש"א זצ"ל דכל שבמשיכת אחד מהחוטין לא ניתר הקשר, יש לחוש בו דהוא קשר אומן [שמעתי מהגר"י דרזי שליט"א].

[סעיף ז] **מטלטלין חבל של גרדי לקשרו באבוס ובפרה, ולא חיישינן שמא יתיר ראש האחד ויניח ראש השני קיים, אבל חבל דעלמא לא. וה"מ לקשרו באבוס ופרה אבל אם היה קשור באבוס ורוצה לקשרו בפרה, או אם היה קשור בפרה ורוצה לקשרו באבוס, מותר בכל חבל.**

## קשר באוכלי בהמה, וקשר הנמס מאליו

ד] כתב המ"ב (ס"ק לד) "אוכלי בהמה מותר לקשור בהן בשבת דלא שייך בו קשר של קיימא [רמב"ם], וכתב הח"א דדוקא בגמי לח וכיוצא בו דכשיתיבש תנתק, אבל קש וכיוצא בו וכן בעלין של לולבין דלא מינתק דינו כתבן". והוא דעת הרמב"ם (פ"י ה"ד) דגמי לח וכיוצא בו הקשר מתנתק כשמתייבש ולכך חשיב קשר שאינו של קיימא.

ה] וכתב בחוט שני (ח"ב פל"ד ס"ק ב עמו' רכ) דקשירת חוט הנמס מאליו וכמו שמחברים בבתי חולים חלקי גוף, דיש לדון בו שחשיב קשר של קיימא, כיון שהוא נשאר קשור כל זמן שצריך את הקשר ואינו עומד להתירו, ולא דמי לגמי לח, דמצד הקשר היה רוצה שישאר קשור, אלא דמתייבש ומתנתק, משא"כ בחוט נמס שעושים אותו ע"י חומרים שונים שיתקיים למשך הזמן שצריכים אותו ולכך חשיב של קיימא, וחילוקו צ"ב, דגם בגמי לח אפשר שקושר משהו שנצרך לו לזמן מסויים זה, ומ"מ נראה לומר דגמי לח עצם הגמי נשאר אלא שהקשר מתנתק, ולכך חשיב קשר שאין לו קיום, משא"כ בחוט נמס שכל החוט נמס, אולם במשך קיום החוט קיים גם הקשר וזה באמת אפשר דחשיב קשר של קיימא.

## פתילת חבלים, וחוטי ברזל סביב שקית וכדו'

ו] עוד כתב המ"ב (שם) "הפותל חבלים חייב משום קושר, והמפרידן ואינו מכוין לקלקל חייב משום מתיר [רמב"ם]". ובבה"ל לעיל (סי' שיד סעיף ח' ד"ה חותלות) כתב דרש"י והטור פליגי על הרמב"ם ואין בפתילת והתרת חבלים משום קושר.

ז] ודנו פוסקי זמנינו לענין לפיפת חוט ברזל מסביב לשקית וכדו', דיש שסוברים שאסור מדין פתילת חבלים, ואע"פ שאינו לעולם מ"מ דינו כקשר העשוי לזמן דאסור מדרבנן, אולם יש שהורו בו להיתר דלא חשיב כחבל כיון שכל יעודו לסגור ולפתוח, ודמיא לסגירת ופתיחת חלונות שבבית שאין ע"ז שם בונה, וכן כאן אין עליו שם קשר כלל.

## אזיקונים

ח] כתב בחוט שני (שם ס"ק יב עמו' רלא) דאין בסגירת אזיקונים משום קשירה, כיון דאין פה מעשה קשירה, אלא רק מהדקם ותופסם יחדיו, אלא דכתב דיש אופנים דיש לאסור בהם משום בונה.

## קריעת שקית קשורה לצורך מה שבתוכה

ט] שקית הקשורה בראשה, ובתוכה דברי מאכל וכדו', אע"פ דקשורה בקשר אחד דינו כקשר ע"ג קשר, וכמבואר ברמ"א לעיל (סעיף א) בקשר בראש החוט, ודעת הרמ"א שם דצריך להחמיר בו שמא הוא קשר אומן, ואין להתירו אלא במקום צער. ודעת הגרי"ש אלישיב זצ"ל, דיותר טוב שיקרע את השקית מאשר להתירה, וכדעת החזו"א (סי' נא ס"ק יג) דקריעה דרך השחתה כדי להגיע למה שבתוכה אין ע"ז שם קורע [וכן בכל מלאכות שצריך בהם ע"מ, כגון סותר ע"מ לבנות וכדו']. וכבר נתבאר בהלכות בונה (שיעור ז) דדעת המ"ב לא כן, כמבואר לקמן (סי' שמ ס"ק מא) דאסר שם לקרוע מעטפה כדי לקרוא מה שבתוכה [ויעוי' בשיעורים לעיל שם מה שיישבנו לדבריו את התוספתא שהביא המ"ב בסי' שיד ס"ק כה, דמותר לקרוע העור מע"פ החבית עיי"ש], ומ"מ דעת הגריש"א דאף במקום צער, יותר טוב לקרוע השקית, מלהתיר הקשר [משום שסובר שבקורע יש היתר בדרך השחתה, כפשטות התוספתא בעור שע"פ החבית].

**סימן שמ**

[סי' שמ סעיף א] **אסור ליטול שערו או צפרניו, בין ביד בין בכלי, בין לעצמו בין לאחרים, וחייב על שתי שערות וכו'.**

## חצי שיעור באיכות

י] וכתב המ"ב (ס"ק ג) "ושער אחד יש בו איסורא דאורייתא כמו כל חצי שיעור של כל האיסורים, וכן הדין בכל מלאכות שבת לא בעינן בהו שיעור לענין איסור אלא לענין חיוב חטאת". והאריך בזה בבה"ל (ד"ה על) דקיי"ל כר"י דחצי שיעור אסור מן התורה, ובכלל זה הכותב אות אחת, והגוזז שערה אחת. אולם ביד יהודה (סי' פז ס"ק א) הביא מהתוספתא (ביצה פ"ד ה"ב) דהכותב אות אחת אינו אלא שבות, וביאר שם דאיסור דחצי שיעור, אינו אלא בעושה מעשה גמור אלא דהוא חצי שיעור, וכגון האוכל דבר האסור פחות מכזית וכדו', משא"כ בכתיבת אות אחת דאינו שיעור בכמות, אלא הוא שיעור באיכות המלאכה, דפחות מזה אין לו שם כתיבה, וכן בישול בשר בחלב פחות ממאכל ב"ד, דנחשב לחצי שיעור באיכות, ואין בו איסור מן התורה אלא מדרבנן.

**דינים העולים**

1. קשר עניבה לנוי, כל שניתר בקלות ע"י משיכת העניבה, דינו כעניבה ע"ג הקשר, דמותר לקושרו ולהתירו כשרגיל לעשותו ליומו, אבל הנעשה לזמן מה, הכרעת המ"ב בזה, לאיסור. ובסוג קשר עניבה שגם במשיכת החוט נשאר קשור, יש לחוש בו משום קשר אומן, דאסור אף בנעשה ליומו.
2. יש להסתפק באדם הרגיל להתיר עניבתו כל יום, ודרך העולם להשאירו לזמן, אם נגזור אטו אינשי דעלמא, כמבואר [סעיף ד] גבי חבל דגרדי, ויש לעיין בזה.
3. קשר מעל עניבה שע"ג קשר, נראה להחמיר בזה, וכן שמעתי בשם הגריש"א דכל שאם מושכים אחד מהחוטים נשאר קשור, יש לחוש בו דהוי קשר אומן [ודלא כמ"ש באורחת שבת להתיר לקושרו ולהתירו].
4. קשר בגמי לח שמתייבש ומתנתק מאליו דינו כקשר שאינו של קיימא [רמב"ם] וקשר בחוט הנמס מאליו וכמו שעושים בבתי חולים וכדו', לחבר חלקי העור זה לזה, נחשב לקשר של קיימא, דמתקיים כל הזמן הצריך לו [חוט שני] וכן דכל החוט נמס, משא"כ בגמי לח דרק הקשר מתנתק.
5. הפותל חבלים או מתירן חייב משום קושר ומתיר [רמב"ם] ונחלקו הפוסקים אם מותר לסגור או לפתוח בחוט ברזל מסביב לשקית, אם דינו כפתילת חבל לזמן דהרי הוא קשר האסור מדרבנן, או שעשוי לפתוח ולסגור ואין ע"ז שם קשר.
6. אזיקונים. לא חשיב קשירה, ומ"מ ישנם אופנים שאסור משום בונה.
7. שקית הקשורה בראשה קשר אחד, דינו כקשר ע"ג קשר דאין להתירו אלא במקום צער, ועדיף לקורעה דרך השחתה מלהתירה [הגריש"א].
8. גזיזת שער אחד, וכן כתיבת אות אחת וכדו', לדעת המג"א והמ"ב אסור מן התורה משום חצי שיעור, ולדעת היד יהודה אינו אלא מדרבנן, דהוא חצי שיעור באיכות.