ביאורי המשניות
קטגוריות: ש_ס / ו תרומות / תרומות עניינים - הרב מאיר קאופמן

בס"ד

כ"ז תמוז ס"ח

**פרק א**

**משנה א**

א]מבואר במתניתין דחש"ו לא יכולים לתרום ולענין מופלא הסמוך לאיש דעת ר"י שאפשר ור"מ חולק והרמב"ם פסק שאפשר והגר"א פסק שאי אפשר והר"ש הביא שר' יהודה ס"ל שחרש זה דעת צילותא ודן שזה רק לתרומה והוכיח שדבריו גם לשאר דיני התורה ואיכא מאן דאמר שזה ספק ולענין קטן דעת ר' יהודה שתרומתו תרומה וביאר הגר"א שהגיע לעונת הפעוטות ובפשוטו זה גם ללא עומד על גביו ומשמע שכאן צריך רק כוונת מעשה ולכן זה חלוק מקנינים וכן לכן לרבנן צריך מיעוט מיוחד

ב]בהא דקטן לא מועיל הירושלמי דן שאם מחשבתו ניכרת מתוך מעשיו מסברא זה עוזר ורק שיש מיעוט ונחשב ובגדר המיעוט היה מקום לומר שנתמעט קטן לא מצד חסרון דעת אלא גזה"כ אמנם התוס' נקטו להקשות וכן הוא בירושלמי שיועיל גדול עומד על גביו ובירושלמי מבואר שאם במי חטאת זה עוזר ה"ה כאן [סק"א-ג]

ג]מבואר בירושלמי שיש מאן דאמר שגם אם קטן או מופלא יכול להפריש אבל לא יכול להקדיש וביאר הר"ש שרק על זה יש פסוק ואיכא מאן דאמר שגם אם לא יכול לתרום אבל יכול להקדיש ומסתברא שזה רק בקדוה"ג וכמו שביאר הגר"ח שאין כאן עשיה ממונית ולכן לא לומדים למעט מתרומת המשכן [סק"ד]

ד]הירושלמי דן האם אפשר להפריש מהפקר ובפשוטו צ"ל שעד כמה שיש בעלים וודאי שצריך שיהיה מעשה בעלים ולכן צריך להגיע לדין שליחות והאו"ש דן שרק מיניה וביה אפשר להפריש ויש מקום לדון שרק מהפקר על הפקר דגם על הדבר הניתר צריך מעשה בעלים ובהולך לאיבוד יש מקום לדון שכיון שהכהנים לא יכולים לזכות לכן אי אפשר להפריש והראשונים סתמו בכמה מקומות שלא מועיל להפריש בהפקר [סק"ו-ז]

ה]אפוטרופוס יכול להפריש לאכול ודעת תוס' והר"ן שזה מדין הפקר בי"ד הפקר דיש מיעוט שלא עוזר זכין דהינו שלא מדעת ודעת הרמב"ן שזה מועיל מדאוריתא מדין זכין אבל להניח לא יכול להפריש ודעת הר"מ שהכונה כדי למכור ודעת הראב"ד שהכונה לאכול בגדלותם אבל חייבים לעשר לפני שמוכרים [סק"י]

ו]מבואר בירושלמי שגם אם קטן לא יכול להפריש או עכו"ם אבל אם האב מקים על ידו דהינו שרוצה שיחול מעשה בנו זה עוזר וזה ראיה ברורה לנוסח הקצר של החזו"א ולגירסת הריבמ"ץ משמע דנחלקו בזה תנאים [סקי"ב]

ז]בירושלמי מובא סימני שוטה א.לן בביה"ק ב.יוצא יחידי בלילה ג.מקרע את כסותו ד. מאבד מה שנותנים לו. וצריך שזה יעשה דרך שטות והירושלמי אומר שמספיק אחד מהם וכן הכריע הרמב"ם [ר"ש]

**משנה ב**

א]חרש שלא שומע לכתחילה לא יתרום ומבואר בתשב"ץ שזה גם בפירות שלו ויש שרצו לדון שזה דוקא כאן שגם אם מישהו אחר יעשה זה יחשב מצוה שלו כי צריך את שליחותו אמנם זה נסתר מהשו"ע שמובא דין זה לגבי שחיטה אמנם עדין יתכן דזה דוקא כאן שיסוד המצוה שהפירות יותרו ולא שיש ענין בעצם המצוה אבל מצוה שמוטלת עליו כגון נר חנוכה עדיף שהוא ידליק וצ"ע [סק"ב]

ג]בפשוטו מבואר בגמ' ברכות שהברכה על תרומה הוא דרבנן וברמב"ן משמע שזה דאוריתא עוד משמע שהברכה זה מעלה במצוה ולא דין שבח נפרד על קיום המצווה

**משנה ג**

א]עיין גמ' נדה שנחלקו אמוראים האם מופלא הסמוך לאיש זה דאוריתא והר"מ פסק שזה דאוריתא

ב]דעת הר"מ שתמיד זה מגיל י"ב בקטן וי"א בקטנה אפילו אם יביאו שערות יותר מאוחר אמנם דעת הראשונים שזה שנה לפני גדלות וצ"ע איך סומכים הרי אולי ימות ומבואר שגם אז יחשב גדול עוד מבואר שאין כאן הדין לא לסמוך על חזקה דרבא ויש לעיין האם מתי שנהיה גדול שאפשר לברר אין לסמוך על חזקה דרבא [סק"ב]

ג]לכתחילה אסור לו להפריש ולכאורא או כי יטעה בכמות או כי יעשה מהרע וצ"ע האם זה גם בדמאי [סק"ג]

ד]דעת רוב הראשונים שיכול לעשות חילול מע"ש והר"ש משאנץ נסתפק בזה [סק"ד]

ה]בפשוטו מבואר בירושלמי שאם עוזר מופלא ה"ה יכול להיות שליח ולמנות שליח וצ"ע ולכאורא נפק"מ בקטן הסמוך על שולחן אביו האם יכול להפריש ויתכן שכאן אביו לא זכה בזה [סק"ה- ו]

ו]בפשוטו יכול גם להפריש במחשבה ויש לעיין בזה מהירושלמי [סק"ז]

**משנה ד**

א]מבואר במשנה שאין מפרישין מזיתים על שמן וגם בדיעבד אין תרומתו תרומה ומבואר בראשונים שאפשר להפריש מזה על מקום אחר והחזו"א נקט שלמ"ד שאין כח ביד בי"ד לעקור בקום ועשה הרי זה תרומה ויחזור ויתרום וגם התרומה אינה נאכלת [סק"ט]

ב]נחלקו אמוראים בטעם המשנה האם זה בגלל טורח כהן או שמא יפריש לפי זיתים והרמב"ם פסק מצד טורח כהן ולכן זה גם בשבלים וכן נקטו האחרונים וצ"ע בזה ולמ"ד מפני טורח כהן הר"ש נקט שנחלקו אמוראים האם זה רק בזתים ושמן או גם בשאר דברים וברמב"ם מבואר וכן בגר"א שזה רק גם בשיבולים אבל לא בשאר דברים[סק"א]

ג]בהא דכאן מבואר שזה מעכב ובמשנה סוף פירקין מבואר שזה לא מעכב למ"ד שזה בגלל טורח כהן הר"מ ביאר לחלק בין יין ושמן לשאר דברים שזה טורח גדול וכנ"ל והר"ש חילק אם זה ברשות כהן או שלא ברשות כהן [סק"א-ד]

ד]גם למ"ד מפני שמא יפריש לפי זיתים אבל מודה לטעם של טורח אבל זה לא מעכב בדיעבד [סק"א]

ה]במפריש זיתים על זיתים ועומדים לשמן מפורש בירושלמי וכן בחזו"א שגם יש בזה טורח כהן וזה מעכב בדיעבד [סק"ב]

ו]בזמן הזה לר"ש שמדעת כהן זה לא מעכב א"כ היום זה תמיד כמו מדעת כהן ולרמב"ם שאין מקור שעוזר מדעת כהן סתימת הר"מ שזה גם בזמן הזה והאחרונים נקטו לא כך [סק"ג]

ז]זיתים שנגמרו מלאכתם לאכילה ורוצה להפריש מהם על שמן הגרעק"א נקט שהר"מ בהלכותיו נקט שאין להפריש ובפירושו נקט שאפשר אמנם לביאור הגרי"ז גם לפירושו אי אפשר וכן פשוט לגרעק"א מסברא [סק"ו]

ח]עיין חידושי הגרי"ז שביאר שאיכא שני הלכות א. מצד דיני ההפרשה וזה אפילו מהגמור על שאינו גמור ואיכא הלכה מצד זכותי הכהן וזה רק שייך מהאינו גמור על הגמור או על האינו גמור ויש לזה כמה משמעיות וצ"ע מהיכי תיתי לחז"ל שיש בזה שני דינים [סק"ז]

ט]בטעם ב"ש ברמב"ם מבואר שמדובר שהפריש מזתים על זתים ושמן וכה"ג חל על הזתים וטעם ב"ה שלא חל כי זה את וחמור ויתכן שכאן זה חלק מהקנס אמנם הראשונים ביארו שהפריש מהזתים לבד על שמן אלא שחל בתוכם כשיעור הנצרך לזתים עצמם ונחלקו בירושלמי האם זה רק כאן כי מעיקר הדין זה היה צריך לחול או שזה בכל כה"ג אבל לכו"ע מבואר שאין אומדנא שכיון שזה נהיה טבל וחולין מעורבין זה בזה לא רוצה שיחול כלל [סק"י]

**משנה ה**

א]גירסת הר"ש ולא ממעשר ראשון שניטלה תרומתו וביאר שמדובר שהקדימו בשבלים וכה"ג זה פטור מתרומה גדולה ואי אפשר להפריש ממנו תרומה גדולה אמנם לשון המשנה דדוקא אם הפרישו ממנו תרו"מ וביאר הר"ש דאל"כ אפשר להפריש ממנו תרו"ג ובפשוטו כונתו שזה כלל בכל טבל לתרו"מ שאפשר להפריש ממנו תרו"ג והיה מקום לומר שחלק התרומה נפטר מתרו"מ והחזו"א נקט שזה לא נפטר ויש שרצו לומר שזה דוקא כאן שהקדימו בשבלים שהגדר שהתרו"מ פוטר מתרו"ג אמנם הרמב"ם והראב"ד חולקים על חידוש הר"ש הנ"ל

והראב"ד ביאר כוונת המשנה שהקדימו בכרי וכה"ג אם עדיין לא הופרש תרו"מ אפשר להפריש ממנו תרו"ג אבל אם הופרש תרו"מ א"כ איקלש איסוריה ואי אפשר להפריש ממנו על טבל גמור והחזו"א חידש שדבריו גם לענין הטבל המתוקן ולא רק על חלק המעשר ראשון וכן בכל מקרה דומה שהוקלש טבלו על דבר שלא הוקלש

והרמב"ם גרס שלא ניטלה תרומתו ובמהדו"ק ביאר שהיה הקדימו בכרי וכה"ג כל זמן שלא הפריש תרו"מ אין להפריש תרו"ג אמנם במהדורא בתרא ביאר שכבר הופרש תרו"ג והחידוש שטבול לתרו"מ אין להפריש ממנו תרו"ג [סק"ג-ה]

ב]מבואר בגמ' שמעשר ראשון שהקדימו בשבלים פטור מתרו"ג ובירושלמי מבואר שזה דוקא אם לא הפרישו תרו"מ קודם מירוח וכן דוקא אם לא הפרישו עליו ממקום אחר ובפשוטו הבבלי בביצה חולק על זה [סק"ט]

ג]בפשוטו אין דין מעשר שני שהקדימו בשבלים אלא למ"ד ממון גבוה ובשעת מירוח הוא היה מע"ש שזה נפטר מטעם מירוח הקדש [סק"ו]

ד]גירסת הר"ש מעשר שני שנפדו וביאר שהקדימו בשבלים והיה בשעת מירוח מע"ש וכנ"ל ולראב"ד צ"ל שהיה הקדימו בכרי וכה"ג אין להפריש ממנו תרומה גדולה כי איקליש איסוריה והרמב"ם גרס שלא נפדה והכונה הקדימו בכרי ואין להפריש ממנו על דבר אחר כי זה ממון גבוה [סק"ו]

ה]מבואר בירושלמי שטבל לתרומה שחייב בחלה צריך להפריש מהחלה תרומה ומהתרומה חלה ולפ"ז ה"ה מעשר ראשון שהקדימו בכרי התרו"מ חייב בתרו"ג והחזו"א נקט שזה וודאי שממנו על דבר אחר אי אפשר ודן שאולי צריך להפריש דוקא לא מיניה וביה וצ"ע [סק"ז]

ו]מבואר בירושלמי שמעשר שני שהקדימו למעשר ראשון לאחר הפדיון יכול להפריש ממנו המעשר ראשון ומבואר בר"מ שבהקדמה של מעשר שני מפריש כמות כמה שישאר אחרי שיפריש המעשר ראשון וצ"ל שזה לא גדר שחלק זה לא חייב דאל"כ לא היה שייך להפריש מחלק המעשר שני מעשר ראשון דהרי יתברר שזה לא חייב וצ"ע [סק"ו]

ז]מבואר במשנה שאין להפריש מפרות א"י על חו"ל ויש שנקטו שזה גם כגון בחלה שחו"ל חייב מדאוריתא אמנם בראשונים מבואר לא כך [סק"י]

ח]מבואר בתוספתא שגם לא מסוריא על א"י ומא"י על סוריא יש שנקטו שבדיעבד זה מתוקן כמו מנקוב על האינו נקוב ויש שכתבו שכאן זה סוג אחר [סקי"א]

ט]אין להפריש מחד דרבנן על תרי דרבנן ויש מקומות שמוכח בגמ' שזה לא חיסרון ולא נתבררו הגדרים בזה ובפשוטו זה מעכב בדיעבד והחזו"א נקט שמעולי מצרים על עולי בבל אפשר להפריש וצ"ע [סקי"א]

י]לכתחילה אין להפריש מהנקוב על האינו נקוב יש שכתבו שזה גם בזמן הזה שהתרומה לא נאכלת ויש שכתבו שבזמן הזה מותר והחזו"א הקיל בזה [סקי"ב]

י"א]אם אדם נותן רשות לכולם לזכות כיון שיכול כל רגע לחזור בו זה לא פוטר ממעשר ולא חשיב ידך וידו שווין [סק"ב]

**משנה ו**

א]שיכור וסומא לא יתרום הר"מ אומר כי יעשה מהרע והאחרונים כתבו שבמעשר שהשיעור מעכב יש עוד טעם כי יכול לטעות בשיעור ונפק"מ שזה גם בדמאי [סק"א]

ב]החזו"א נסתפק האם במפריש במחשבה יש ברכה ובפשוטו מבואר במשנתינו דיש ברכה וכן הוא ברא"ש [סק"ג]

ג]התוס' הוכיחו ממתניתין דאפשר להפריש במחשבה מאילם ומשמע שאין לבאר בכתיבה כי לאו כדיבור אמנם לענין מגדף משמע שזה כדיבור [סק"ב]

ד]עיין יור"ד סימן א' לענין אלם שתרומה זה לא כברכת המצוות שאם יש אחר יכול להוציאו גם אם לא מפריש אמנם אם מישהו אחר מפריש יכול להוציאו ושיתרום לכתחילה

**משנה ז**

א]נחלקו אבא אלעזר בו גומל ורבנן האם אפשר להוסיף בתרו"מ וקי"ל כרבנן [סק"ג]

ב]נחלקו אבא אלעזר ורבנן האם בעה"ב יש לו רשות להפריש תרו"מ והרמב"ם פסק שמועיל וצ"ע דהרי קי"ל לעיל כרבנן ולכאורא יש משמעויות בראשונים דלא כרמב"ם [סק"ג]

ג]מבואר בגמ' שתרומה אפשר במחשבה ולדעת אבא אלעזר גם תרו"מ ותוס' נקטו שה"ה מעשר ראשון ושבזה רבנן מודים והרמב"ן נקט שרבנן חולקים גם בזה והלכה כרבנן ותוס' נקטו שלענין מעש"ש ומעשר עני לכו"ע לא עוזר והחזו"א דייק מהרמב"ם שעוזר וכן הכריע ולכאורא ראוי להחמיר בזה [סק"ב]

ד]לעניין חילול מעשר שני נסתפק החזו"א האם אפשר במחשבה וכתב למעשה להחמיר בזה [סק"ג]

ה]נחלקו הראשונים לדעת רבנן בעושה מאומד ומתכוין לדייק וטעה האם זה חל בתרו"מ לפי טעותו או שזה מרבה או ממעט במעשרות ויש לצרף דעה זו [סק"א]

ו]רעק"א נתקשה כיון שאפשר במחשבה למה מברכים מ"ש מביטול חמץ והמקד"ד תירץ שכאן שחל חלות תרומה שאני [סק"ה]

ז]משמעות הדברים שתרומה גדולה מדאוריתא צריך מאומד אע"ג שאין לו שיעור ויתכן שהכונה שאת השיעור שרוצה לתת שיעשה מאומד וצ"ע אמנם בתוס' מבואר שזה לא שייך בדאוריתא [סק"ד]

**משנה ח**

א]אין תורמין שמן על זתים הנכבשים מצד גזירת מי חטאת ואם תרם תרומה ויחזור ויתרום וברמב"ם משמע שזה תמיד והר"ש חילק אם תרומה הראשונה קימת לאחר שעשה מזה שמן אמנם משמע שצריך עוד מעשה הפרשה וצ"ע והאחרונים נקטו שזה לא שייך בזמן הזה וסתימת הר"מ לא משמע כך

**משנה ט**

א]מותר לעשר משמן על ענבים לאכילה אמנם משמע שאם קודם שהפריש חזר בו ורוצה לעשות מהזיתים שמן שאסור להפריש [מ"ד סק"ח]

ב]מבואר בירושלמי שנחלקו תנאים בשיעור ההפרשה האם לפי השמן שיצא מהם או לפי הזיתים והיה מקום להעמיד הירושלמי דוקט במפריש על זיתים שעומדים לשמן אמנם הראשונים נקטו לא כך אמנם בזיתים שלא ראוים לשמן וודאי צריך לפי זיתים [סק"ב]

ג]האחרונים הוכיחו מהמשנה שזיתים לפני כבישה אפילו שלא ראוים לאכילה אין זה סיבה להחשב גמר מלאכה אמנם עדין יתכן שזה לא גרע מלעשות צימוקים לצורך שמירה שזה מחסר בגמ"מ ועל זה אין שום ראיה ממשנתינו והאחרונים נקטו שזה לא מחסר וצ"ע [סק"א]

**משנה י**

א]אין תורמין אלא מדבר שנגמרה מלאכתו ובפשוטו הוא מדאוריתא וכן הוא במהרי"ק והש"ך נקט שזה דרבנן ויש משמעויות כך [סק"ח]

ב]אין תורמין מדבר שלא נגמרה מלאכתו על דבר שנגמרה מלאכתו ובפשוטו זה לפי גדרי גמר מלאכה של חיוב מעשרות [סק"ד]

ג]אין תורמין מדבר שנגמרה מלאכתו על דבר שלא נגמרה מלאכתו ובזה אין הגדר כמו גמ"מ למעשר וצ"ב הגדרים אמנם מבואר שמצימוקים על ענבים לעשותם צימוקים אפשר וכן על קישואים ואבטיח קודם שליקה אמנם משמן על זתים ויין על ענבים ותבואה על שיבולים וודאי אסור [סק"א]

ד]אין תורמין מדבר שלא נגמ"מ על דבר שלא נגמ"מ והחזו"א והאו"ש נקטו שזה אותם גדרים כמו מדבר שנגמ"מ על דבר שלא נגמ"מ ויתכן שכה"ג זה כמו גמ"מ של מעשרות וצ"ע [סק"ג]

ה]הריטב"א נסתפק שאין להפריש מדבר שלא ראה פני הבית על דבר שראה פני הבית וברש"י מבואר שאי אפשר [סק"ה]

ו]ברמב"ם מבואר שאחר התחלת הגורן אפשר להפריש מהגמור על שאינו גמור וביאר בגרי"ז דכבר חל על זה שם גורן ויקב [סק"ז]

ז]בפשוטו מצב שאסור לעשר מותר למכור טבל למי שלא חשוד על המעשרות וכן נקט החזו"א [סק"ב]

**פרק ב**

**משנה א**

א]מבואר במשנה שאין מפרישין מהטהור על הטמא והטעם ביארו הראשונים שמא יעשה שלא מן המוקף אמנם ברמב"ם משמע שזה דין דאוריתא שילפינן מפסוקים ועיין נוב"י שהיום שהכל טמא אין איסור דכל המקרה שדבר לא טמא כי לא הוכשר וכה"ג הרי לא שייך הגזירה וסתימת הר"מ לא משמע כך ויתכן שזה לשיטתו

ב]עיין ירושלמי כאן דבלח אפשר מהטהור על הטמא ורבנן מבארים הכונה שני בורות בגת שחשיבי מן המוקף ור"א מבאר באופן אחר ולגירסת הגר"א בירושלמי מבואר שכביצה זיתים טמאים שנוגעים באוכל מטמאים אותו דהיינו שיש נוגע וחוזר ונוגע בטומאת אוכלים

ג]עיין ירושלמי שמשמע שיש איסור בדמאי להפריש מהטמא על הטהור וצ"ע אם זה אסור רק מדין מהרע על היפה הרי בפשוטו מותר בדמאי ואולי כאן זה חומרא כי לכהן לא יהיה שימוש

**משנה ב**

א]בטעם שאין מפרישין מן הטמא על הטהור בפשוטו מצד מהרע על היפה ויש ראשונים שנקטו שיש תתן לו ולא לאורו אפילו בהיתה לו שעת הכושר לעניין לכתחילה

ב]דעת הר"מ שיש דין נתינה בתרומה טמאה וכן הוא בר"ש מהירושלמי אמנם ברמב"ן משמע שאין מצוות נתינה ולעניין משמרת דעת הרמב"ם שיש על תרו"ת ודעת תוס' שאין אמנם יתכן שס"ל שמשמרת זה רק על טומאה

ג]מדברי הראשונים מבואר שאין איסור לטמאות תרומה בזה שמפריש מהטמא וכן הוא בגמ' לעניין לשלם תשלומי תרומה מחולין טמאים

ד]ברמב"ם מבואר ומקורו מהירושלמי שאם חשב שמותר להפריש מהטמא על הטהור קנסו אותו שזה קרוב למזיד

ה]עיין ר"ש שהביא מהירושלמי דמה דמהטמא על הטהור לא אומרים שבשוגג זה בטל כדי שלא יעבור איסור והכונה מצד אומדנא דהוא מעדיף שזה יחול כדי שלא יעבור איסור טבל דהרי יכול להיות שלא ידע מזה ועיין חזו"א דבאמר היותר מאחד ממאה וכו' וטעה ולא הפריש יותר שיוצא שלא חל כאן תרו"ג כה"ג יש אומדנא שלא יחול וצ"ל שס"ל שזה נשאר באותו דרגא של איסור דאל"כ זה כהירושלמי הנ"ל

**משנה ד-ו**

א]משמעות תוס' שיש איסור להפריש ממין על שאינו מינו והחזו"א נקט לא כן

ב]בעיקר הדין מן היפה בפשוטו וודאי הוא לתועלת הכהן וגירסת הגר"א שגם כהן שמפריש לעצמו יש דין מן היפה וצ"ל שזה במעלת האכילה של התרומה ולפ"ז גם בתרומה של גדל אצל עכו"ם שפטור מנתינה יש דין מן היפה וצ"ע

ג]יש לדון בדין יפה האם נקבע לפי רצון הכהן וכגון במקום שיש רק כהן אחד וצ"ע

ד]נחלקו רש"י והרמב"ם במקום שכולם עושים תאנים גרוגרות ויש כהן האם אפשר להפריש מהגרוגרות או שצריך תאנים ולכאורא מחלוקתם האם מתקיים הוא מדין יפה או שזה רק סברא חיצונית שזה יגיע לכהן לפני שזה מתקלקל

ה]בצל קטן שלם הר"ש נקט שלרבנן זה מדין מתקיים והרמב"ם למד שזה יפה בעצם

ו]יין מבושל הר"ש נקט שיש לזה מעלה של מתקיים לרבנן והרמב"ם לא העתיק דבר זה

ז]מבואר בספרי שגם בתרומה טמאה יש עניין מן היפה והכונה במקום שלהדלקה יש אחד יותר טוב

ח]מבואר בשו"ע שדין יפה זה גם במעשר ראשון ומעשר עני והמנח"ח נסתפק לעניין מעשר שני אמנם בזמן הזה לעניין תרומה שבין כה לא נאכלת נקטו האחרונים שאין בזה מעלת יפה

ט]בפשוטו בירושלמי מבואר שזיתי כבש אם הם כבושים יש להם מעלה של מתקיים והר"מ סתם בזה

י]בגמ' מנחות מבואר שלעניין מעשר בגרוגרות כיון שאפשר להחזירם לצורתם חשיב כמו שהחזירם לעניין לעשר מהם על תאנים ועיין דרך אמונה שנקט כך לדינא אמנם ברמב"ן משמע שרבנן חולקים והולכים לפי מידה וקיי"ל כרבנן

**פרק ג**

**משנה א**

א]מבואר במשנה שהתורם קישות ונמצאת מרה אבטיח ונמצא סרוח תרומה ויחזור ויתרום ודעת הבבלי שזה מדאוריתא חל ורק שיש כאן קנס כי היה צריך לטעום אמנם בירושלמי מבואר שזה גדר של ספק אוכל וברמב"ם מבואר כירושלמי אלא שהעמיד על כל המשנה שהספק מתי זה התקלקל ומבואר ברמב"ם שאם כשהפריש זה היה ראוי לא פקע מזה תורת תרומה והטעם או כי זה עדין ראוי ע"י הדחק ולפ"ז מבואר שגם כה"ג פוקע תורת טבל או שתרומה לא פוקע או שכל הדין שזה לא חל זה מדרבנן מצד קנס הרע על היפה ולשיטת רוב הראשונים מבואר שגם דבר שנאכל ע"י הדחק לא פוקע מזה תורת טבל

ב]דעת רבי שלעניין תרו"מ יין וחומץ זה שני מינים ובירושלמי כאן מבואר שזה דרבנן אמנם משמעות הראשונים וכן בירושלמי פ"ב ועוד דוכתי משמע שזה דאוריתא ובדעת רבנן שזה מין אחד אם הפריש במזיד דעת הר"ש שאין בזה שום קנס אמנם תוס' ביבמות נקטו שאם הפריש חומץ על יין במזיד הרי זה כמין הטמא על הטהור שתרומה ויחזור ויתרום אמנם כל זה שלא היה איכפת לו מה זה אבל אם רצה דוקא יין על יין ונמצא חומץ כה"ג דעת הרבה ראשונים שזה לא חל מצד דין טעות

ג]בפשוטו קי"ל שאת וחמור קנה מחצה ובכולכם נחלקו הראשונים האם קנה מחצה או לא קנה כלל והטעם או כי הכליל או שזה אומדנא שלפעמים אדם קונה מקח רע רק כי זה אגב מקח טוב והחזו"א נקט שהעיקר הוא שקנה מחצה והנה במפריש חומץ על יין ונמצא חלק יין דעת הראשונים שחל מחצה וברמב"ם מבואר שלא חל כלל ובפשוטו זה תלוי בנ"ל בדין את וחמור בכולכם ויתכן שכיון שתרומה זה חל הכל על הכל ממילא כה"ג לא חל כלל

**משנה ג**

א]צ"ע למה בשותפין שתרמו אין חיסרון של קני את וחמור עוד צ"ע לגבי השני למה אין חיסרון של ברירה

ב]בביאור כונת חכמים וודאי מדובר שהפריש כדין ובדעת ר' יוסי או שהפריש כדין או הר"ש ביאר שעשה כשיעור תורה וזה תמוה לומר שכך רצונו ועוד למה שלא יהיה כאן חיסרון של אשלד"ע

**משנה ד**

א]בפשוטו קי"ל כר"י שאתי דיבור ומבטל דיבור וא"כ יכול לבטל שלוחו והרמב"ם פסק שרק אם אמר לו בצפון ועשה בדרום שאע"ג שבעלמא זה חל כאן זה לא חל וצ"ע

ב]בדין הדרוכות הר"ש ביאר שהם עדיין לא מפרישים אלא רק מניחים בצד ולפ"ז צ"ע למה אין חיסרון שמפרישים מהטהור על הטמא וברמב"ם מבואר שזה חל מיד וביאר הגרי"ז שכה"ג הכל מקבל שם של גורן והראב"ד ביאר מתניתין שכל אדם יכול לתרום כה"ג ומבואר שמועיל זכין משל חברו על של חברו

**משנה ה**

א]נחלקו תנאים באומר תרומת הכרי הזה בתוכו האם זה חל או לא ובדעת ר"ש או שס"ל שאין כלל דין של שיריה ניתרים או שכיון שאמר בתוכו משמע באמצעיתו וביארו הראשונים שהכונה שבצדדים ודאי לא וכיון שחלק מהדבר שניתר הוא ניכר זה מספיק ובדעת רבנן הרמב"ם ביאר שס"ל שאין זה המשמעות באמצעו אבל בעיקר הדין מודים שמספיק שחלק מבורר אמנם הר"ש ועוד ראשונים נקטו שחולקים כיון שחלק מבורר זה לא עוזר ובירושלמי מבואר בכמה דוכתי כהר"מ ובפשוטו מבואר שזה עוזר גם במעשר וחזינן שהגדר שחל הכל על הכל ודו"ק

ב]עיין ר"ן שגם בעושה חלות תרומה בתוך החבית על דבר לא מבורר אמנם הדבר הניתר מבורר יש חיסרון של אין שיריה ניכרים ומבואר שהגדר שהתרומה זה הפרשה על עצמה ולכן יש חיסרון של אין הדבר הניתר ניכר

ג]עיין גמ' עירובין שנחלקו אביי ורבא בחלות תרו"מ ע"י ברירה האם יש חיסרון של שיריה ניכרים והרמב"ן נקט שמסקנת הגמ' כאביי שזה לא חיסרון והרשב"א נסתפק בזה והטעם שזה לא חיסרון בפשוטו כי החלות מצד עצמו מבורר או כי זה יתברר לאחר זמן ועיין רמב"ם שאם נפל תרומה לתוך חולין ואמר שיחול תרומה לידו אין חיסרון והראב"ד נקט שזה ספק בירושלמי ולכאורא תלוי בנ"ל

ד]עיין רמב"ם שאם היו שני כריים ואמר שיחול תרומה באחד מהם אין בזה חיסרון וצ"ל כי אם יאכל חצי כזית מכאן וחצי כזית מכאן יהיה פטור וצ"ע

ה]דעת הר"מ שבאומר בצפונו חל בחלק מהצפון ויכול אחרי זה מתוך זה לקבוע מהו התרומה דהינו שאפשר להפריש בשני שלבים ולשאר ראשונים אין מקור שיש כזה מושג

ו]בפשוטו מבואר במשנה שאי אפשר לעשר תרו"מ קודם מעשר אמנם דעת הר"מ שאפשר אלא שאסור מדין משנה הסדר

**משנה ט**

א]דעת תוס' בקידושין ושאר ראשונים שלרבנן תרומת עכו"ם מדאוריתא זה חל ובדעת ר"ש בתוס' שם משמע שלא חל אמנם בירושלמי כאן מבואר שזה חל אלא שזה כמו קדשי עכו"ם שזה יותר קל ואין על זה חיוב קרן וחומש ואין זה מדמע והר"ש כאן נקט שזה כן מדמע אמנם ברמב"ם כתב שרק מדרבנן זה תרומה

ב]בנידון לעניין כרם רבעי הראשונים ביארו שהנידון האם יש קנין להפקיע ויתכן שזה רק בסוריא כי בא"י אין קנין להפקיע ובדעת רבנן ביארו שאין קנין להפקיע אמנם הגר"א ביאר שזה לא שייך להפקעת עכו"ם שזה הרי גם נוהג בחו"ל וברשב"א מבואר שגם אם זה נוהג בחו"ל יש על זה קנין להפקיע וצ"ע וברמב"ם מבואר שמעיקר הדין וודאי שאין כרם רבעי ורק אם העכו"ם רוצה מתחילת הגידול שזה יהיה קדוש בזה נחלקו וצ"ע כיון שפסק שאין קנין להפקיע למה כאן זה מפקיע

**פרק ד**

**משנה א**

א]משנתינו אירי שתרם קצת על דעת להוסיף עוד ודעת הר"מ לכאורא שלא חל כלום שדעתו שרק כשיגמור לתרום יחול אלא שכיון שזה נראה שזה תרומה יש דין דרבנן שלא להפריש על חלק התרומה ממקום אחר והר"ש והרא"ש גרסו שאין להפריש ממנו על מקום אחר והחזו"א רצה לבאר שיש כזה מושג שהיה כאן התחלת התרומה וזה תרומה גמורה והטבל עדין אינו מתוקן והוכחנו בראיות לא כך וצ"ל או שגם לדעתם מדאוריתא לא חל כלום ורק מדרבנן זה נראה כמופרש או שמדאורייתא חל וטבל וחולין מעורבין זה בזה ואפשר להפריש לפי חשבון והיה מקום לבאר שכל המשנה למ"ד יש ברירה ודעתו שיחול על חלק ולא על מה שיוציא אחרי זה

ב]כתב הרמב"ם שנתכוין לתרום אחד משישים ויצא לו אחד מחמישים אין תרומתו תרומה כלל ובפשוטו הראשונים נקטו שכה"ג מבואר בגמ' בכתובות שזה חל ובדעת הר"מ צ"ב מ"ש ממרבה במעשרות שפירותיו מתוקנים ומעשרותיו מקולקלין והיה מקום לחלק בין מעשר לתרומה שחל הכל על הכל אמנם הוכחנו שגם בתרומה זה כך וצ"ל או שההבדל ששם רצה שיחול כדינו ולא היה טעות או שדוקא כאן שעשה מעשה אחר ממה שחשב שעושה וצ"ב מ"ש ממפריש חומץ על חומץ ונמצא יין על חומץ שס"ל לר"מ שזה חל

ג]עיין גמ' בב"ב שאם הפריש תרומה וחלק לא ראוי שרק חלק ניתר למ"ד קנה מחצה ולרמב"ם בכולכם לכאורא לא חל כלל ויש מקום לומר שבזמן הזה ודאי שזה מתיר הכל או שכך צריך להיות מצד המעשה ואין כאן אומדנא לבטל או שדעתו שיחול כמו שצריך

**משנה ב**

א]בביאור משנתינו עיין ר"ש שביאר שהנידון בפועל שאוכל אצל בעה"ב ע"ה שצריך להפריש דמאי ואם רואה שנותן המעשרות ללוי ולעני יכול לסמוך שזה מה שעישר על מה שנותן לו ור"מ ס"ל שיכול לסמוך עד שיעור המעשר שנתן ורבנן ס"ל שיכול לסמוך רק עד השיעור שבעה"ב רגיל לתת לו עוד ביאר על דרך הנ"ל בפועל אלא שהנידון שראה שנתן כמות לעני והלוי ואמר להם שהיה בזה שיעור מסוים ונמצא בזה פחות ונחלקו האם תולים שהיה יותר וא"כ הפועל יכול לאכול יותר או שאין לתלות אלא כשיעור שראינו שהוא נתן עוד ביאר שבעה"ב נתן לעני והלוי ע"מ שכל פעם שיאכלו זה יהיה מעשר ומכאן ולהבא ולר"מ לא חוששים שחלק נאבד ולרבנן חוששים ובירושלמי משמע וכן נראה שביאר הר"מ שנחלקו ר"מ ורבנן האם יש ברירה או לא שר"מ ס"ל שיש ברירה וממילא זה חל כבר בתחילה ולא איכפת לן שהתרומה נאבדה ורבנן ס"ל שאין ברירה וממילא כונתו שזה יחול כשיברר על מה שהוא רוצה שזה יחול וממילא צריך שידעו שזה קיים בשעת ההפרשה

**משנה ג**

א]תרם ועלה בידו פחות מששים שצריך להוסיף לכאורא בתוס' רי"ד וכן ברמב"ם מבואר שמדאורייתא זה חל ולא צריך להוסיף ורק מדרבנן צריך להוסיף ומה שזה פטור ממעשר צ"ל שזה קולא דרבנן כי תרו"מ בזה"ז דרבנן או מטעם אחר וצ"ע [מ"א סק"י י"א]]

ב]המשנה אומרת שיפריש כמו שהוא למוד הר"מ ביאר שהכוונה להמשך במדה וכו' והר"ש ביאר אחד מחמישים ויתכן הכונה שלא מספיק שיוסיף עד אחד מששים אבל אם רוצה להוסיף יותר יכול אמנם בירושלמי מבואר שנחלקו בזה אמוראים ויתכן שזה תלוי בנ"ל האם מה שמוסיף זה דאוריתא או שזה דרבנן

**משנה ד**

א]**פיחת עשרה וכו':** הראשונים ביארו שטעה באומדן דעתו של בעה"ב והרמב"ם ביאר שטעה בהפרשה ואפילו שדעתו שאם הוא עצמו טעה לא חל כה"ג זה עדיף וצ"ע

ב]עיין ר"ש שאם השליח שינה לא חל כי יש כאן סברא שלא רוצה טבל וחולין וכו' ומבואר שכשאדם רגיל מפריש והיה טעות זה לא סיבה שלא יחול והטעם כי מעדיף שלפחות חלק מתוקן דהרי יתכן שלא ישים לב שטעה

**משנה ה**

א]בדעת ר"א מבואר שאת התרומה לא צריך להפריש כי חל מיניה וביה ובירושלמי שזה כב"ש והיה מקום לומר שפה שזה שיריה ניכרים גם ב"ה מודים שחל מיניה וביה אמנם ברמב"ם משמע שכאן חל מיניה וביה וצ"ב כוונתו וצ"ב למה אין הטבל למעשר ראשון בטל ברוב תרומה

**משנה ז**

א]מבואר במשניות בערלה שתרומה בטילה במאה זה דוקא מין במינו ולא בשאינו מינו ודעת רש"י שכל החילוק לעניין הטעם אבל לעניין הממשות צריך תמיד מאה ודעת תוס' שגם בממשות לא צריך מאה ואדרבא לעניין הטעם גם מין במינו מספיק שישים אמנם הרמב"ן ס"ל שגם לענין הטעם במינו צריך מאה

ב]דעת רוב הראשונים שאסור לאכול בדימוע קודם ההרמה ומשמעות הרא"ש שמותר וי"ל

ג] הדין הרמה מבואר בירושלמי שזה מצד גזל השבט ומבואר בר"מ שדברים שאין הכהנים מקפידים אין דין הרמה וכן מבואר בראשונים שכהן לא צריך להרים ולפ"ז בפשוטו בזמן הזה אין דין הרמה והחזו"א נקט שיש וצ"ע

**משנה ח**

א]עיין ירושלמי שנחלקו אמוראים בדעת ר"י האם חולק גם אם עכשיו יודעים או רק אם ידעו ושכחו והרמב"ם פסק שאם ידעו ושכחו זה לא מצטרף והוא חומרה דרבנן וצ"ע האם זה דוקא בביטול של מאה או גם בשישים

ב]עיין רמב"ם שתמיד מעיקר הדין הביטול הוא בכמות ותולים שנפלה חתיכה שיש שיעור ביטול נגדה ויתכן שזה דוקא כאן שזה ביטול של מאה אבל לא בביטול של רוב ביבש ביבש

ג]עיין ר"ש שנקט שכל הדין של ר' יהושע כי זה עומד להידרס ולפ"ז במקום שזה ביטול במנין לא שייך לומר שידרס שאז לא יהיה מאה במשקל וברמב"ם מפורש שגם במנין וצ"ל כגר"א שכונת הירושלמי לעוד דין שאם דורס ונהיה ביטול זה מותר כי זה עומד לדריסה

**משנה י"א**

א]ביאור מחלוקת ר"א ור"י עיין רמב"ם דנראה שביאר שכונת ר"א שלא כל המגורה מצטרפת אלא החלק העליון של המגורה וזה מאן דאמר אחר בדעת ר"א מהמשנה הקודמת שכל הכד מצטרף ור"י ס"ל שרק מה שבכלל הספק מצטרף וכיון שאין בו מאה לכן זה לא מתבטל וכבמשנה הקודמת ובר"ש הביא מהירושלמי לבאר בדעת ר"א או שיש כאן חומרא דרבנן אפילו שזה כבר נתבטל אם הכל כדין המשנה הקודמת אבל כיון שהרים שמראה שכאן התרומה וכאן אין שיעור ביטול זה לא מתבטל עוד ביארו שכונת ר"א שכל המגורה מצטרפת אמנם עיין ביאור הגר"א שביאר כונת הירושלמי שדנים שהקיפוי זה ההרמה של התרומה וממילא אין כאן מאה ור"א לשיטתו שמה שמעלים אוסר לגמרי ולא רק לפי חשבון ולכאורא כביאור זה מוכח מהירושלמי מהנפק"מ שם ע"ש וצ"ע

**משנה י"ב**

א]מבואר בר"ש שבשני בני אדם תמיד לא מצטרף ובאדם אחד בשני עירות נחלקו והפמ"ג נקט שזה רק כאן שזה תערובת של כמות אבל בדין רוב וודאי שזה לא כך ולדעת הרשב"א שתמיד זה בכמות צ"ב החילוק ואולי כאן שצריך כמות גדולה רק כה"ג זה מחסר וצ"ע

**פרק ה**

א]מבואר במשנה שסאה תרומה טמאה שנפלה לפחות ממאה ירקבו וצ"ע למה שלא ישרפו ועיין ר"ש שבנפל לטהורים חשיב כשורף תרומה טהורה ובנפלו לטמאים יש חשש תקלה ולפ"ז בשמן ופת שעומד להדלקה מיד מותר וברמב"ם מבואר שאין הבדל אם נפל בחולין טהורים או טמאים אלא תמיד אם זה דבר שלא עומד לאכילה צריך לחכות אולי יהיה ביטול משא"כ דבר שעומד לאכילה יש חשש תקלה אם ישאר לכן מותר לשרוף

ב]לכאורא מבואר כאן שדין מחובר לטמא אין הגדר שחל עליו טומאה לגבי האיסור לטמאות תרומה דאל"כ גם פחות מכביצה צריך להיות אסור

**משנה ב**

א]מבואר במשנה יאכלו ניקודים הר"ש ביאר שהכל יאכל כך גזירה שמא יחשבו שזה בטל גם לעניין טומאה כמו שבטל לעניין הדין תרומה וגם אם יפול חולין טמאים אחרים לשם זה לא יצטרף והרמב"ם שכל זה לר"א אבל לרבנן ביאר שזה רק לעניין התרומה שעולה ולא על כל השאר

ב]עיין ר"ש שהאריך דבפשוטו גורסים תשרף ומותר להנות בשעת שריפה אמנם ר"ת ס"ל שכאן יש גזירה דרבנן שלא יהנו בשעת שריפה שמא יבוא לאוכלו

ג]עיין ירושלמי דתרומה טמאה שנפל אצל ישראל צריך לשלם דמי עצים ובשאר חולקים כיון שהחולין של הישראל גרמו ההיתר

**משנה ה-ו**

א]**וחכ"א אינה מדמעת אלא לפי חשבון:** עיין ירושלמי דלכאורא מבואר שנאמרו בזה שלשה שיטות איכא מאן דאמר שתמיד חשיב שיש כאן שיעור ביטול ולכן כל שנפל לזה קצת חולין זה כבר מתבטל וכן נראה כאן שיטת הר"ש והרא"ש ואיכא מאן דאמר שצריך רוב כנגד שיעור התרומה שבזה ואיכא מאן דאמר שצריך מאה ולשני אמוראים אלו החלק של החולין של התרומה שהעלו לא מצטרף לבטל אבל לא צריך ביטול כנגדו והרמב"ם פסק כמאן דאמר שצריך מאה כנגד הכדי חשבון של התרומה וגם במשנה ו' ס"ל שעד כמה שזה נפל בפחות ממאה ולא התבטל ונופל למקום אחר שאוסר לפי חשבון אין החולין של התערובת הראשונה מצטרף לבטל והר"ש והרא"ש ביארו כנ"ל שגם החולין הראשונים מצטרפים לבטל

**משנה ז**

א]דעת הרמב"ם שדנים את כל התערובת יחד וכל שיש עדיין רוב חולין זה בטל ולכן עד שיפול מאה זה מותר והנה בתערובת של יבש ביבש שבטל ברוב כך הוא הדין שאין סיבה שלא נדון בצורה זו אמנם הראשונים חלקו וכתבו עד נ"א וצ"ל שיש כאן דין דרבנן שלא יראה כאילו הרוב כאן תרומה וצ"ע

**משנה ח**

א]דעת הר"ש דמחלוקת ר"ש ורבנן בהיה ידיעה והרא"ש למד מכאן שהביטול חל ע"י ידיעה ורבנן שחולקים זה רק כאן כי יש דין הרמה והא דלא אמרינן חוזר וניעור דעת הרא"ש שביותר משישים אין חוזר וניעור ודעת הרמב"ן שזה סברא מיוחדת כאן כי יש דין הרמה ודעת הראב"ד שתמיד לא אומרים חוזר וניעור והארכנו בזה בע"ז ודעת הר"מ שבמשנתינו אם היה ידיעה לכו"ע מותר והמחלוקת כשלא היה ידיעה

**משנה ט**

א]בפשוטו כוונת המשנה שע"י הטחינה הנפח משתנה ותולים שנשתנה בשוה ולפעמים יש חיטים יפות שנפחם גודל יותר מהרעות אמנם עיין רמב"ם פי"ג ה"ז שביאר שכונת המשנה שהחיטים יפות יש להם פחות מורסן מחיטין רעות וכוונת המשנה שאם היה תרומה חיטים רעות וחולין יפות ועד כמה שזה אם המורסן יש כאן מאה אבל אם נדון הקמח לבד אין כאן מאה זה בטל וכן הפוך אם התרומה יפה ועד כמה שנדון אם המורסן של החולין והתרומה אין כאן מאה כה"ג דנים ללא המורסן ויש כאן מאה והנה לכאורא הכונה שאפילו שמוציא את המורסן כיון שבשעת התערובת וידיעתה היה כאן מאה זה כבר נתבטל ועין ד"א שנקט שכל שלא הפריד המורסן יש לו קדושת תרומה כמו לענין חלה ולכאורא אינו דומה כלל דכאן זה תלוי בגידול וסתמא הוא לא עומד לאכילה ולא חל עליו דין טבל משא"כ חלה שחל בשעת העיסה וכיון שאז הוא חלק מהעיסה יש עליו תורת אוכל

והנה ברמב"ם מבואר שאין הפסולת של החולין מצטרף לבטל אלא עד כמה שגם התרומה מצטרף אמנם בראשונים כאן מבואר לא כך אלא שגם הפסולת של התרומה מצטרף לבטל והנה לכאורא כיון שזה לא תרומה למה שזה לא יצטרף וצ"ל שהרי מעיקר הדין כיון שזה מין אחר ולא עומד כלל להישאר יחד זה לא צריך לבטל כלל ויש כאן קולא דרבנן והנידון בקולא הזו איך לדון

ב]הר"ש נקט שגם אם התרומה היתה מתרבה ולא החולין כיון שזה כבר נתבטל זה לא חוזר ונאסר אמנם הרא"ש והרמב"ן דייקו מהמשנה שזה היה נאסר והרא"ש הוכיח שחוזר וניעור ודעת הרמב"ן שכיון שזה אותו תערובת ולא תערובת חדשה כה"ג אמרינן חוזר וניעור ועיין מס' ע"ז שהארכנו בשיטות הראשונים בזה

**פרק ו**

**משנה א**

א]בדין סיכה כשתיה דעת רוב הראשונים שהוא דרבנן ור"ת הוסיף שרק בתרומה ורק בשמן גזרו אמנם יש הרבה ראשונים שנקטו שזה אסור מדרבנן בכל האיסורים וכן הכריע הגר"א ודעת הריטב"א שבכל התורה זה מדרבנן ובתרומה יש פסוק שזה דאוריתא ובפשוטו הוא לעניין איסור זרות וטומאה והמנח"ח נקט שאין מיתה ובדרך אמונה פיקפק בזה ובדעת הר"מ נקט הגרי"ז שזה מהתורה ביחס לחפצא ונפק"מ שיש בזה איסור והתשלומי תרומה הוא מהתורה

ב]עיין ר"ש שגידולי תשלומי תרומה לא גזרו ולחד גירסא אין ידים וטבול יום פוסל בהן

**משנה ב**

א]בבת ישראל שנישאת לכהן שמשלמת לעצמה ונתגרשה בירושלמי מבואר שכבר זכתה בזה ומשלמת לעצמה והר"מ פסק שמשלמת לכהן ולדעתו גדר הדברים שנשאר חיוב תשלום אלא שזה לעצמו ובדעת תוס' מוכח לכאורא כירושלמי

ב]בפשוטו מבואר שגם באוכל תרומה שלא זכה בהן כהן יש דין נתינה ואין כאן פטור מזיק מתנות כהונה או שאכלם ויתכן שדעת תוס' לא כך אלא שכאן החידוש שצריכה להפריש וכן שחומש צריכה לשלם

**משנה ג**

א]בביאור מחלוקת ר"מ ורבנן עיין ירושלמי או שנחלקו מה בעה"ב היה חייב בתחילה האם לתת להם כסף והם יקנו האוכל או שהוא חייב להשיג להם האוכל ונפק"מ פה על מי הטירחה להשיג פירות או שנחלקו כה"ג שהיה מקח של פירות והתברר שזה טעות האם חייב להעמיד לו פירות או שמספיק ממון או שנחלקו במקום שנתן להם לאכול פחות ממה שהיה חייב להם האם גם עכשיו זה כל מה שהוא צריך לתת להם או שצריך לתת כמו שסיכם בתחילה

**משנה ד**

א]בגנב תרומת הקדש שמשלם שני חומשים מבואר בירושלמי ששניהם להקדש וכתב הר"מ שאם זה רק כזית כה"ג החומש לכהן וצ"ע הרי יש דין שגם פחות מש"פ משלמים להקדש והרמב"ם כתב שבגנב ונשבע יוצא בחומש אחד את שני החיובים והראב"ד חולק

**משנה ה-ו**

א]עיין ירושלמי שנחלקו האם רבנן חולקים על כל המשנה או רק על מעשר שני והקדש ונפק"מ לטעם במשנה הבאה שאין לשלם שביעית האם כי זה הפקר או כי אין לפרוע חובו מפירות שביעית

ב]בהא דמבואר שמשלם אחרי שביעית לכאורא אם יתבע חובו מדין גזלן ישלם הדיני ממונות מיד

ג]יש לדון במקום שזה רק חיוב הפרשה האם יש גם דין שלא נותנים מדמי שביעית לטעם של פריעת חוב

**פרק ז**

**משנה א**

א]דעת רוב הראשונים שדין התשלומין במזיד זה רק מדין גזל ואין בזה שום עניין לדין תשלומי תרומה אמנם משמעות הרמב"ם שצריך לשלם פירות והאריך בזה הגרי"ז שהוא מדין תשלומי תרומה אלא שזה לא נהיה קודש ובפשוטו מוכח מהגמ' דאין בזה דין לפי מדה אלא שרק את הדיני ממון שבזה צריך לשלם בראוי להיות קודש

**פרק ח**

**משנה א**

א]בביאור דעת ר"י מבואר בגמ' ביבמות ופסחים שזה מצד טעה בדבר מצוה ושזה דוקא בער"פ שזמנה בהול והוא פטור אונס ולעניין חלל מבואר בגמ' עוד טעם כי זה כמו עבודה דבלא נודע כשירה ועיין דרך אמונה שהרמב"ם לא פסק דין זה לענין תרומה שזה רק גילוי לענין עבודה בביהמ"ק

ועיין רמב"ם שחילק דבער"פ שזמנו בהול פטור גם מקרן ובשאר זמנים פטור רק מחומש וצ"ל שס"ל לפטור כטעם הירושלמי כאן כי עשה ברשות ועיין גר"א שזה כיחיד שעשה בהוראת בי"ד וצ"ע שהרי לענין חטאת קי"ל שחייב ואולי זה גדרים אחרים והנה הא שחייב קרן לכאורא אין הכונה מדין גזל דלכאורא גם בזמן בהול זה לא פוטר מגזל ובפשוטו הוא מדין תשלומי תרומה וכדעת הר"מ שיש סוג תשלום כמו במזיד שזה רק קרן וצ"ע

**משנה ב**

א]בדעת ר"א שיגמור בירושלמי יש מ"ד אפילו התחיל בהיתר וכן נראה ברמב"ם וצ"ע הרי אין איסור ללא בליעה וצ"ל שזה תנאי ויש מ"ד וכן נקט הר"ש בדעת משנתינו שזה רק בהתחיל בהיתר

**משנה ח-י"א**

א]מבואר בגמ' דעת ר"א מצד שמשמרת תרומותי זה גם על תלויה או מצד שמא יבוא אליהו ויטהרנה ולכאורא הכונה שהדבר מצד עצמו לא מופסד ולכן גם בהולך לאיבוד יש דין משמרת מדאוריתא וצ"ע א"כ למה מותר לשרוף תרומה טהורה בער"פ קודם זמן האיסור או אפילו בער"ש כשיוצא ער"פ בשבת

ב]מבואר בר"ש שאם יש ס"ט ברה"י טמא גם לר"א אין דין משמרת אפילו שיש סברא שמא יבוא אליהו וכו' ואולי רש"י פליג זה רק דין על הגברא ולא בחפצא שזה טמא

ג]בפשוטו דעת ר' יהושע שגרמא מותר אבל בידים אסור ורק במשנה הבאה שיש הפסד התירו גם בידים ודעת ר' שמעון שמותר אפילו לטמאות בידים ונפק"מ בער"פ האם מותר לשרוף טהורה אם הטמאה

ד]המשנה אומרת יניחנה במקום המוצנע בפשוטו זה היתר ורש"י ביאר שזה עיצה כדי שיוכל לזלף ובר"ח מבואר שגם על הצד שמותר בידים לטמאות לר"י גם צריך שיחול טומאה כדי שיוכלו לזלף ומשמע שתרומה טהורה אסורה בזילוף גם אם אין הפסד וצ"ע שבגמ' מבואר שחמץ בפסח מותר לשורפה כדי להנות

ה]בהא דככרות של תרומה אסור לר' יהושע אפילו שזה הולך לאיבוד צ"ל כי זה לא ברור שהם יטמאו

ו]לר' יוחנן שיש איסור בכל קודש לא תיגע כתב האחיעזר שזה גם הולך לאיבוד וצ"ל להעמיד משנתינו בכלים טמאים אמנם המאירי כתב שגם בכלים טמאים יש האיסור וצ"ע

ז]לר"ש שתרומה תלויה אין דין משמרת כתבו התוס' שאין חיוב שריפה וצ"ע הטעם למה ספק מצות שריפה לחומרא

**משנה י"ב**

א]במשנתינו מדובר במקום שזה לא יהרג ועל יעבור אלא שיש כאן גרמא לאיסור שבין כה יעשה ועיין בירושלמי שדין זה הוא גם לענין תנו לנו אחד ונהרגהו ואם לא נהרוג את כולכם והקשה הרמ"ך הרי כאן אין הסברא של מאי חזית וא"כ פקו"נ דוחה את כל התורה כולה ועיין כס"מ שחזינן שאין זה עיקר הטעם אלא שזה איסור חמור ונחלקו אמוראים ביחדו אחד האם מותר למוסרו והר"ש פסק שמותר והר"מ פסק שאסור ולכאורא וודאי שזה לא יתיר להורגו ובירושלמי משמע שגם כה"ג מותר וצ"ע

**פרק י**

**משנה א**

א]עיין ר"ש דבפשוטו כוונת משנתינו דהבצל של תרומה והביא בשם הירושלמי או שמדובר דוקא שהבצל של חולין או שמדובר לאחר בישול שזה ספג הרבה מים ואז בין אם זה בצל של חולין או תרומה ועיין ר"ש שכתב שצ"ל שמדובר בצונן דבבישול לא מצאנו חילוק ביןשלם לחתוך או שאר דברים ולפ"ז צ"ע שלא מצאנו דברים שגם בקר בולעים מדין כבוש ורק באופנים מסוימים והר"מ העמיד בחם וכאן זה אחרת וכהירושלמי שזה בלע כבר הרבה מים

**משנה ב**

א]בפשוטו דין משנתינו הוא מדין מחמץ ולכן זה אסור אפילו ביותר משישים ועיין ר"ש דאם רק העמידו לידו ומריח התפוחים זה החמיץ זה לא נאסר אלא מדובר במימיו ובפשוטו אפילו שזה מי פירות אבל כיון שזה אסור לכל הפחות מדרבנן לכן זה אוסר

**משנה ג-ד**

א]עיין גמ' בע"ז או דנחלקו האם ריחא מילתא ור"מ ס"ל מילתא ור"י ס"ל לאו מילתא או דלכו"ע ריחיה מילתא ואם זה יהיה פת חמה וחבית פתוחה ודאי שזה יאסר אלא מדובר בפת צוננת וחבית פתוחה או פת חמה וחבית סגורה ונחלקו האם יש פה ריחיה או לא ודברי ר' יוסי הרי"ף נקט שזה אפילו אם ריחיה מילתא והתוס' נקטו שזה אתו נידון ולעניין כמון אם ריחיה לאו מילתיה א"ש ואם מילתיה הגמ' אומרת שמיקלא קלי איסוריה דהינו שהדבר שיוצא הוא לאחר שזה נשרף ואין לזה תורת תרומה

**משנה ה**

א]מבואר שעץ התילתן לא חייב במעשר והטעם או כי זה לא עומד לאכילת אדם או כי זה רק לתבלין או שאין לזה שם פרי אלא שם של עץ

ב]מבואר שחייב בשביעית והטעם או כי זה עומד להאיר או לבהמה ולשון הר"ש כי ראוי לבהמה או כי עומד לתבלין

ג]מבואר בירושלמי שמה שבהקדש וכו' זה אוסר או כי זה טעם טוב או כמאן דאמר שנטל"פ אסור ומבואר שגם בהקדש שיסודו דין ממון שיך לאסור נטל"פ וצ"ע

ד]לכאורא ממשנתינו מוכח דין סלק דהרי הר"מ אומר שזה כטעם הזרע אם לא שנחלק בין טעמו וממשו לטעמו ולא ממשו

**משנה ו**

א]אם הפריש נותן גם העץ התיו"ט נקט שזה רק ממון כהן ללא קדושת תרומה והמשנה אחרונה חלק אמנם לכו"ע זה לא אוסר בנותן טעם

**משנה ז**

א]מבואר במתניתין דבדין כבוש בשלם זה לא בולע וצ"ע דבדיני כבוש לא מצאנו כאלו הגבלות ועיין לקמן מ"י כל הנכבשים זה אם זה מותרים חוץ מהחסית [שהוא דבר חריף] וצ"ע כנ"ל דבעלמא קי"ל כבוש כמבושל ועיין ר"ש שהביא להקשות כן והביא מהירושלמי דצריך לומר שלוק וס"ל לירושלמי ששליקה זה פחות מבישול דהינו שמדובר במים חמים אמנם לא חם בשיעור בישול וצ"ע השיעור בזה וע"ש שהבבלי חולק וס"ל ששליקה זה יותר מבישול וכונתו רק על הלשון אבל האוקימתא במשנה וודאי נכונה וכן הוןא בריטב"א חולין קי"א שיש שני סוגי שליקה אמנם הרמב"ם סתם בזה ומשמע שמדובר שכבישה רגילה ועיין תיו"ט מ"י שהקשה עוד דהמשנה בשבעית יש דוגמאות שכבישה לא בולע ויש דוגמאות שכן ועיין משנה אחרונה שכתב שגמירי להו בתרומה שיעורים אחרים בכבישה ועיין חוו"ד סימן ק"ה סק"ב שדן שבתרומה בזמן הזה דרבנן הקילו או שסתם תרומה יותר קל וע"ש שהביא אחרונים דבהתירה אין דין כבוש ולפ"ז חידש שתרומה כיון שמותר לכהנים זה נקרא היתרה ועוד צידד שטעם כעיקר בתרומה זה דרבנן ועיין מה שכתבנו בזה סימן ד' דבדעת הר"מ אין שום מקור לזה ועיין נוב"י סימן כ"ו שדן שבאמת לא בכל דבר אומרים כבוש כמבושל ורק שאנו מחמירים מספק וצ"ע בכל זה עוד צ"ע שבגמ' יש נידון האם כבוש כמבושל ולא הוכיחו ממשניות בפירקין ולר"ש א"ש

והנה הר"ש ביאר במשנתינו שכובשים במלח ולכאורא כה"ג זה אסור מעיקר הדין אפילו בפחות מעת לעת מדין כבוש בדבר חריף וצ"ל שכל דבריו לפני שהביא הירושלמי והרע"ב לא העתיק הירושלמי אמנם כאן העתיק כר"ש וצ"ע למה שלא יאסר מעיקר הדין

**משנה ח**

א]עיין ר"ש דביאר דבמתניתין איכא שלשה הלכות דברישא מדובר בכבישה לא גמורה והנידון מצד בליעה ובמשנה לא מבואר הדין ובירושלמי כתוב שההבדל מה היה ראשון ודין שני זה אם התערב גוף הדג שהוא בריה ונתחדש כאן שיעורים בביטול של בריה שהוא אחד מתתק"ס ודבר זה מוסכם ודין שלישי לעניין ציר דגים שזה וודאי רק דרבנן ור' יהודה ס"ל שהשיעור אחד ממאתים ור' יוסי ס"ל אחד משש עשרה אמנם הרמב"ם ביאר שמדובר על הציר ונתחדש כאן שגם ציר של בריה יש לו שיעור או תתק"ס או מאתים וכן קי"ל או שש עשרה וצ"ע אפילו אם אין איסור מצד בריה אבל מה זה שונה מכל נותן טעם והרי שיטת הרמב"ם בפשוטו שגם ציר חגבים אסור מהתורה וצ"ב

**משנה ט**

א]בביאור מתניתין בשנות אליהו ביאר שנחלקו האם זה מותר רק כשזה בתערובת או אפילו אם זה לבד והירושלמי אומר שכל הנידון לענין טומאה וטהרה או הכשר אבל לענין איסור אכילה זה כמו דין המשנה הקודמת והרא"ש ביאר שת"ק דיבר לענין איסור ור' צדוק בא להוסיף אפילו אם זה לבד והוסיף עוד שזה גם לענין טהרה והירושלמי מחלק שרק להכשר לא ויתכן שלטומאה מי פירות זה אוכל ומקבל טומאה והר"ש ביאר אם עירבו בזה מים ולכאורא כה"ג אין הבדל בין הכשר לטומאה והראב"ד ביאר בתחילתו שת"ק ס"ל שאן על זה איסור ולכן אם זה נתערב זה מותר וה"ה לבד ור"צ בא לומר שרק לענין טומאה זה מותר ולא לענין איסור ואח"ז ביאר שבמקרה שזה רוב מים לת"ק יש לו תורת משקה ולר"צ זה משקה סרוח אבל אם זה כבר קיבל טומאה זה לא פוקע

ועיין עוד בראב"ד שגם אם רוב מים אם הציר הוא העיקר זה לא מכשיר כי זה לא ראוי לישראל כי זה אסור ולגויים לא מוכרים וצ"ע הרי זה בכר היה מים ואולי הכונה שלא שייך רצון במצב זה

**משנה י-י"א**

א]עיין ר"ש שביאר שכבישה ושליקה הכונה פחות משיעור בישול ופחות משיעור כבישה שאוסר תמיד ונתחדש כאן בדברים חריפים כגון חסית או תרדים שזה אוסר ור' יהודה הוסיף שגם בישול של מין במינו לא אוסר רק בשר שיש לו טעם חזק

אמנם הרמב"ם ביאר שכבישה זה פחות מבישול ותנא דמשנה י' ס"ל שרק כבישה יש הלכה שזה לא אוסר אלא בדבר חריף כגון חסית אבל אם יהיה בישול תמיד זה אוסר אמנם התנאים של משנה י"א הוסיפו חילוקים שגם בבישול לא אוסר ואפילו מין בשאינו מינו ולא קי"ל כן וצ"ע איך יתכן שנותן טעם יהיה מותר וכי הם חולקים על טע"כ ועין לעיל מ"ח

**פרק י"א**

**משנה א**

א]מבואר במשנה שאין נותנין דבילה למוריס מפני שמאבדן ובירושלמי מבואר למה שביארו הראשונים שזה רק אם סוחטים את זה וע"י זה הוא לא ראוי לאכילה וזורקים אותו והרמב"ם לא העתיק דבר זה ולדעתו מוכח שדבר שעיקרו לאכילה ומיעוט לטעם אסור לתתו לטעם אם אין הדרך לאוכלו אחרי זה ובפשוטו אין ראיה ששאר הראשונים חולקים על זה דיתכן דס"ל שכאן אם לא יסחטו זה יאכל אמנם דבר שעומד לטעם כמו לאכילה זה ודאי שמותר לתתו לטעם כדמוכח מהדין של שבת

ב]דבר שעומד לתבלין מותר אפילו לסוחטו ויתכן דוקא שם כי לא אוכלם אותו אבל בצל שיאכלו אותו וע"י הסחיטה לא יאכלו אותו זה הפסד וכך מסתבר

ג]אסור לכבוש בחומץ של תרומה ואפילו שזה הדרך ויתכן שדוקא שם כי העיקר לא למטרת אכילה

ד]מותר לתת יין למוריס אפילו שזה יותר משיעור מזיגה ובפשוטו ה"ה לערב אם מים לתת טעם אם זה הדרך

ה]במשנה נחלקו תנאים האם מותר לבשל יין של תרומה ודעת תוס' והרשב"א לפסוק שמוחלפת השיטה וקי"ל שמותר ודעת הר"ש והרמב"ם שאסור ובירושלמי נחלקו האם כי ממעיטו משותיו או ממידתו ובפשוטו נקטו פוסקי זמנינו שמותר פיסטור כיון שזה הדרך

**משנה ב**

א]ר"א ס"ל שזה לא זיעה בעלמא ור"י ס"ל דשאר משקין הוא זיעה בעלמא והארכנו סימן ד' דדעת הרא"ש שזה סברא שמלכתחילה לא חל על זה דיני הדבר ודעת הרשב"א והרבה ראשונים שזה מדין מיחוי אוכלים שנשתנה דינו וע"ש הרבה נפק"מ

ב]שיטת הר"מ שיוצא אסור ויש שנקטו שזה דאוריתא ובכל אופן אין חיוב קרן וחומש

ג]עיין בסיכום סימן ה'

**משנה ג**

א]עיין בסיכום סימן ה

**משנה ד**

א]מבואר במשנה שעוקצי תאנים אסורים לזרים ועיין ירושלמי שזה רק מה שמובלע באוכל ועיין ח' הגרי"ז על יומא שביאר שאפילו שיש לזה תורת אוכל גם מה שלא מובלע אבל אין לזה תורת פרי והרי זה כאביונות ותמרות דמבואר במעשרות פ"ד שזה פטור מהמעשר ועיין עוד מה שכתבנו פי"א לעניין תלתן

**משנה ה**

א]עיין סימן ה' שהארכנו בביאור דינא דמתניתין והבאינו דתוס' ביארו שהכונה בשאריות אוכל שנשארו על העצמות ועל הגרעינים ומבואר שאם זורקים אין לזה תורת תרומה אמנם הוכחנו מהראשונים שכה"ג זה תרומה גמורה אלא מבואר בירושלמי או שמדובר במה שיש למצמץ מתוך הגרעין והעצמות או בגרעינים רכים ובעצמות רכות ובדעת תוס' והרשב"א צידד החזו"א שזה רק דרבנן ע"ש בדינים העולים

**דיני משמרת בתרו"מ ובשביעית**

א]דעת רבינו אפרים שחיוב משמרת הוא רק על תרומה ודעת הרבה ראשונים שגם על הפסד זה מהתורה אלא שבמקום שזה בין כה הולך לאיבוד לא שייך דבר זה

ב]מבואר בכמה דוכתי שיש דין לדאוג שתרומה לא תיפסד ודעת העונג יו"ט שזה דאוריתא ויש משמעיות שזה דרבנן ויתכן שזה רק מוטל על הכהנים וכלשון התורה ואני נתתי לך וגו' ולא משמע כן

ג]ברמב"ן מבואר שאיכא מצוה באכילת תרומה ומעשר שני והחזו"א נקט שזה רק מצוה קיומית וצ"ע

ד]החזו"א נקט שאין מצוה לאכול את זה ולמנוע שזה ירקב אלא מצד בזיון תרומה ולא משמע כן וגם בשבעית משמע שיש חיוב לאכול ולימנוע ע"י זה מהפסד

ה]מפורש במשנתינו ועוד דוכתי שאין חיוב לאכול תרומה אלא בצורה שזה ערב לו אפילו אם ע"י זה חלק ילך לאיבוד

ו]בחזו"א מבואר שמותר לקלף כדרכו ולכאורא אם זה לא לתועלת האכילה אלא מצד עצלות לקלף קליפה דקה אין מקור להתיר וצ"ע

ז]במקלף כדרכו וכן במסלת כדרכו ונשאר דברים שלא רגילים לאכול משמעות הר"מ וכן נקט החזו"א שיש בזה עדיין דין משמרת ואיסור הפסד וכן בפירות שביעית אמנם משמעות המשנה ועוד דוכתי לא כך אלא שאין שום דין לשמור על זה

ח]משמעות הראשונים שכל האיסור להאכיל לבהמה תרומה כי זה הפסד אבל אם זה לא עומד לאכילת אדם כבר אפילו שזה ראוי מותר לתת לבהמה ובירושלמי לעניין שביעית משמע שצריך לחכות שזה יפסד ולא יהיה ראוי לאדם וצ"ע

ט]נסתפק הריטב"א האם יש חיוב משמרת על פחות מכזית ולעניין קדשים משמע בגמ' שיש לכל הפחות מדרבנן

י]האחרונים נקטו שבאכילת זר או סיכה של זר גם אם מדאוריתא זה לא כשתיה אבל יש איסור מצד משמרת ומשמעות הראשונים לא כך

**משנה ו**

א]מבואר במשנה שאין דין לפנות את כל התרומה ובפשוטו זה חידוש בהלכות משמרת שכה"ג אין על זה דין משמרת ויש כאן גם חידוש בהלכות ביטול דלא חשיב מבטל איסור לכתחילה והנה דעת האבנ"מ שיש איסור מצד משמרת לבטל תרומה ויש שהקשו ממשנתינו ואינו קשה דאדרבא זהו חידוש המשנה שדבר שאין דרך אדם לשמור אין איסור משמרת ועיין תורי"ד שכל דין המשנה לא לעניין ביטול אלא לענין האיסור משמרת ובעיקר דברי האבנ"מ עיין אחיעזר שהוכיח מהגמ' שאין דין משמרת בזה לכל הפחות במקום שמדרבנן זה לא בטל ויתכן שכל הדין משמרת אם זה בחפצא תרומה ולא נוהגים בזה תרומה

ב]בדין חבית שנשפכה הרמב"ם ביאר כפשוטו שנשפך על הרצפה ובעלמא יש חיוב לטרוח להציל וכאן לא צריך ובר"ש ביאר שהעביר מחבית והחידוש שאפילו שזה מתיבש בחבית אין חיוב בגלל משמרת וע"ש שנקט שדרגא זו לא מתיר לענין ביטול איסור אלא אחר שטיפטף שלש טיפין

ג]כמה תהא וכו' ברמב"ם משמע שבעלמא יש חיוב להביא לכהן אמנם בפשוטו יש רק חיוב להודיע ופה מותר לכלות את זה ובירושלמי מבואר שזה רק בטמא והרמב"ם העתיק גם בטהור

**משנה ט**

א]מבואר במשנה שכרשינים חייבים בתרו"מ ועין מעשרות סימן ב' שהבאינו דלכאורא יש ראשונים שס"ל שזה חיוב מדאוריתא ויש שס"ל שזה מדרבנן עוד הבאינו שם דיש ראשונים שהיה תקנה מאוחרת שאין להאכיל את זה לבהמה וע"ש עוד שזה וודאי עד כמה שזה עומד לבהמה מותר לטמאות ואפילו בידים ואין בזה איסור אפילו של בכל קודש לא תיגע

ב]דעת ר"ת דאיכא איסור הנאה של כילוי בתרומה אפילו טהורה ומבואר בתוס' בפסחים שזה דאוריתא ודעת הר"ש שזה רק מדרבנן והא דאסור להאכיל לבהמת ישראל לר"ת מצד הנ"ל ולשאר ראשונים יש ריבוי נפש שחשיב אכילה ושמותר רק לכהן

ג]מבואר במשנה שישראל ששכר בהמה מכהן יכול להאכיל אוה עיין רש"י ע"ז פירוש אחד שזה במקרה שנפל לו מבית אבי אמו כהן עוד ביאר שכיון שע"י זה מאכילה ברווח רצון הכהן בזה וצ"ע איך מתקיים בזה נתינה ואולי במזכה לו קודם ויש ראשונים שכתבו שזה רק אם מזונות הבהמה על הכהן

ד]עיין ר"ש שנקט שיש איסור הנאה של כילוי בטבל טהור ועיין רשב"א בשבת שנקט לא כך והנה נחלקו אחרונים האם תרו"מ זה חיוב או שזה רק אם רוצה לאכול ודעת הט"ז והגר"א שזה חיוב וצ"ע א"כ איך מה הנידון הרי יש בזה הפקעת חיובו ויתכן שכל החיוב רק אם רוצה לאכול אבל עד כמה שלא רוצה לאכול אין לו חיוב

**משנה י**

א]במשנה מבואר ברשות כהן הרמב"ם ביאר שנטלו ממנו רשות וצ"ע מה זה עוזר לקיום דין נתינה והר"ש ביאר שהכהן נהנה ותוס' נקטו שזה הולך על כל המשנה ובירושלמי מבואר שזה רק על ברשות חולין וביאר הר"ש דבשאר הדוגמאות שזה לצורך רבים לא אסרו הנאה של כילוי ובירושלמי מבואר שצריך לזכות לכהן וברמב"ם לא העתיק כך

ודעת התוס' שיש חיוב שריפה מדאוריתא בתרומה טמאה ודעת רש"י שזה רק כדי שלא יבואו לתקלה וגם לתוס' בדבר שהדרך בכילוי ולא בשריפה בזה מקיימים את המצווה ואפילו שלומדים מקדשים בדבר זה אינו דומה לקדשים ונחלקו ראשונים בגדר הדין הנאה מתרומה טמאה בשעת כילויה יש שנקטו שיסודו דין שריפה ורק יש היתר להנות בשעת כילויו ויש שנקטו שזה מעיקר דינו ניתן להנאה עד כמה שזה לא סתירה לשריפה וזה ודאי שמותר לשרוף ללא להנות ודעת תוס' שאין דין משמרת תרומותי על תרומה טמאה וברמב"ם לא משמע כך