מראי_מקומות_שמ_ו-יג
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב יהושע ננקינסקי

**סי' ש"מ ו-יג**

**ס"ו**

עד:

★בתירוץ הגמ' שחיוב תופר ב' תפירות הוא רק כשקשר את ראשי החוט.

והקשו הראשונים א"כ שיתחייב מצד קושר.

וצ"ל דמיירי בקשר שאינו מתקיים, וע"ע בריטב"א וברמב"ן.

עה:

★"המותח חוט של תפירה חייב חטאת".

לרש"י מיירי בבגד תפור ונתפרדו חתיכות הבגד וע"י מתיחתו נצמדים הבגדים זל"ז והתחדש שגם זה נחשב תפירה.

ולרמב"ם "המותח חוט של תפירה בשבת חייב משום שהוא **מצרכי התפירה**" [והיינו התחדש שתופר זה לא רק תפירה ממש אלא גם הכנת התפירה חשיב כתופר].

וע"ע בח"א [כח-ג] ובנשמ"א [ב].

וע"ע בב"י דלדעת רש"י "דאינו חייב אלא א"כ קושרו בסופו, דאל"כ אינו עומד".

וע"ע בא"ר דרק בתופר צריך תפירה, משא"כ במותח, עי"ש.

וע"ע בגר"ז [יג].

★לכאו' כמו שחייב על מתיחת חוט המחבר את חלקי הבגד ה"נ יתחייב על מתיחת החוט **המחבר את הכפתור לבגד**.

★בענין תחיבת מחט עי' קרבן נתנאל [פ"ז נ] שאוסר.

וע"ע במשנ"ב [כז].

וע"ע חזו"א [קנו בהוספות לסי' שמ].

**ס"ז**

★"אותם שמהדקים הבגדים סביב וכו'".

לפ"ז מותר למתוח החוט בכובע של מעיל [גשם] אף שע"י המתיחה הכובע מתהדק ובהרפיתו נפתח ואין כאן תופר.

★בדברי הראשונים שמתיחת הבגדים מותר רק בבגדים רחבים ולולא זה נאסר מצד תופר יל"ע מה תפר, הרי לא חיבר שום דבר בסה"כ צמצם והצמיד את הבגד לידו.

★ויל"ע דהכא אסר תפירה הנ"ל [בלי נקבים רחבים] ועי' ברמ"א [שיז-ג] שהביא מחלו' בענין **תופר לזמן**. וע"ע בדרכ"מ [הכא] שקישר את הדברים.

וע"ע בחזו"א [קנו במכתב לסי' שמ].

וע"ע בתהילה לדוד.

**ס"ח**

★"מכין שנפלו מותר להחזיר אבל נאסר לתת בתחילה".

לדעת רש"י ורוב הראשונים נאסר **מדאוריתא**.

ולרמב"ם נאסר **מדרבנן** גזירה שמא יתפור, וכן הוא בריטב"א [מח].

★ע"ע בחידושי הר"ן דאסר להעביר מוכין מכר זה לכר זה.

★ועי"ש בתוס' דהא דשרי להחזיר רק דבר שחזרתו היא בקל, משא"כ דבר שחזרתו כרוכה בטורח יש בזה תיקון כלי, והוא בט"ז [שיז-ב].

★יל"ע כר גומי שמנפחים אותו וניפחו בע"ש האם מותר לחזור ולנפחו בשבת, או דחשיב כתחילה דאויר שמכניס כעת הוא אויר חדש, וא"כ יאסר.

או דאפי' מתחילה מותר לנפחו דאינו נחשב לעשיית כלי רק **כשנותן לתוכו** מוכין משא"כ אויר לא נותן לתוכו כלום.

וכן לענין בלון האם מותר לנפחו בשבת.

וכן יל"ע מצד גזירה שמא יקשור.

**ס"ט-י**

**מעמר**

★עי' תוס' ביצה [לא ד"ה מן] "וי"ל דלא שייך עימור אלא **במקום שגדלים שם**".

וכן הוא בר"ן ביצה "ומ"מ מדלא אסרי אלא משום דמחזי כמאן דמכניס למחר וליומא אחרינא ולא אסרי ליה משום מעמר יש להביא ראיה מה שאמר בשם הר"ר יצחק בן רבנו מאיר ז"ל דאינו חייב **משום מעמר אלא מלקט במקום שגדל שם**, וה"נ מוכח בפרק כלל גדול דאמר האי מאן דמכניף מילחא ממלחתא חייב משום מעמר אלמא דוקא ממלחתא אבל ממקום אחר לא".

וע"ע בריטב"א [שבת עג: ד"ה אביי אמר] "ותירצו שאין משום מעמר אלא במעמרו במקום גדולו או מעיקר תחילת מקום לקיטתו כמקושש בשדה וכו'".

וע"ע בכס"מ [פ"ח ו] שהוכיח כן מהגמ' ביצה [יג:].

וע"ע ברעק"א התם.

וע"ע ברמב"ם [פ"ו] שלא הביא דין זה דבעי מקום גדולו.

וע"ע ברמב"ם [פכ"א יא] "המדבק פירות עד שיעשו גוף אחד חייב משום מעמר, לפיכך מי שנתפזרו לו פירות בחצרו מלקט ע"י ע"י ואוכל, אבל לא יתן לא לתוך הסל ולא לתוך הקופה כדרך שהוא עושה בחול, שאם יעשה כדרך שהוא עושה בחול, שמא יכבשם בידו בתוך הקופה **ויבוא לידי עימור**".

ועי"ש בהגהות הרמ"ך מה שהקשה.

וע"ע מהר"ח או"ז [ריד] דלרמב"ם מעמר רק אם הוא מדבק, וכן הוא במנ"ח.

וא"כ מהגמ' ביצה הנ"ל שהראשונים הוכיחו מזה שלא חייב במעמר ע"כ דבעי במקום גדולו להרמב"ם י"ל דהתם לא חייב משום מעמר משום דלא דבקם, ואה"נ אין לו מקור למקום גידולו, ולכן השמיטו.

וע"ע בפמ"ג [א"א ש"מ-יז] וכן הוא בגר"ז [טו] ובחי"א [יג-ג] שהרמב"ם סובר את שני הדברים, מעמר במקום גידולו חייב בלי דיבוק. ובמדבק חייב גם בלא מקום גידולו.

★שיעור מעמר הוא בגורגרת, ועי' באג"ט [מעמר ה] שגם אם בשבת עימר והוסיף חצי גורגרת ע"י חצי גורגרת שהיתה בע"ש, בסה"כ כעת יש כאן גורגרת, חייב.

★עי' מג"א [טו] דאין לחלק בין דישה לעימור, ואם ס"ל דחייב רק בגידו"ק בתרוויהו בעינן גידו"ק.

ובתוס' [ד"ה מפרק] מוכח דגם אם בדישה חייב גם בלי גידו"ק מעמר י"ל דחייב רק בגידו"ק.

ועי' במאירי שאפי' שבדישה חייב רק בגידו"ק **דישה לחוד ועימור לחוד**.

וע"ע נשמ"א [יז-ב].

★עי' אג"ט דאסר לאסוף ביצים בלול.

★עי' [שלה-ה] גבי פירות שנתפזרו בחצר והתם אסרו מפני עובדין דחול, עי"ש.

ועי"ש בא"ר גבי אסיפה בביהכ"נ את הקליות שזרקו על החתן.