כחל
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב וורצל / כל הבשר

חולין קט. קצת בדין כחל

א. מבואר בסוגיין דכחל שבשלו בדיעבד שרי לחד לישנא דרב ואין בו איסור כחלב הנמצא בקיבה משום שהוא בלוע בדד משא"כ בחלב שכנוס בקיבה שהוא דבר נפרד ממנה.

ובמקו"א הבאנו ד' שעה"מ פט"ו מאכ"א דנקט דה"נ חלב שבקיבה איסור דרבנן הוא דהוי חלב שחוטה.

וברש"ש דחה דבריו דוודאי לא חשיב חלב שחוטה שהרי לא יצא אחר שחיטה רק כנוס הוא בקיבה.

וכבר פליגי בזה קמאי, עיין בפר"ח ולבוש סי' פז שכתבו כדעת הרש"ש שיש בו איסור תורה, אבל בחינוך-קיג מבואר להדיא כדעת השעה"מ וכנראה מתבאר כן מד' הגר"א סוס"י צא.

ובסוגיין מבואר דכחל שבשלו מותר ומה בין זה לחלב הכנוס בקיבה שאסור, ומשני זה כנוס במעיו וזה אינו כנוס.

ולד' שעה"מ א"ש היטיב דבתרוייהו איכא פטור דחלב שחוטה וע"ז מקשי למה לא התירוהו בדיעבד, ולד' הרש"ש צל"פ דהתם גופא נתחדש לגמ' חילוק זה דחלב שבקיבה אסור מדאורייתא.

ועיין בלשון התוספתא ח-ג כחל שבשלו בחלבו מותר קיבה שבשלה בחלבה 'חייב', משמע שהוא איסור תורה ולוקה עליו, וכד' הרש"ש [מיהו בסוגיין הביאה הגמ' התוספתא בלשון קיבה שבישלה 'אסור'].

ב. שיטת רש"י דכל הסוגיא שהתירה כחל בדיעבד היינו דוקא בנצלה, אבל בבישול אף בפנ"ע לעולם אוסר את הבשר.

ולפי"ד בגמ' צז: דאמרינן שאם בישל כחל עם בשר נאסר הבשר [עד שיש בו נ"ט כנגד הכחל] היינו משום בישול ולאו דוקא עם בשר אחר אלא אפי' בפנ"ע.

וטעם הדבר פירש"י:"אינו עובר עליו מדאורייתא ומותר לכתחילה באכילה אם בשלו (היינו צלאו) ולא אמרינן אסור מיהת מדרבנן דהא אפי' נסחט ממנו ויצא אמרינן לקמן קיג: חלב שחוטה דרבנן הוא והאי כיון דמובלע ולא פירש אפי' איסור דרבנן ליכא", וכתבו התוס' דמדבריו מבואר שבבישלו שהחלב פירש שפיר נאסר.

ובהמשך בד"ה זה כתב רש"י:"מובלע הוא בבשר ולא בא לכלל חלב" ומה"ט לא גזרו עליו.

והק' האחרונים ע"ד רש"י מסוגיא צז: דבישל כחל בנ"ט הכל מותר אבל כחל עצמו אסור שבלע מהבשר שנתבשל עמו, וצ"ב דהא לשיטת רש"י לא גזרו עליו כל שלא פירש?

וכתב בחוו"ד צ-א וכו"פ שם דכל מה שלא גזרו הוא רק כלפי הבשר של הכחל שהוא בלוע בו אבל כלפי בשר אחר שפיר גזרו עליו דין בב"ח, ואף שהוא חלב שחוטה כלפי בשר אחר חשיב כמו פירש, והדברים עצ"ב.

וראיתי מבארים בזה דעיקר הטעם דכשהוא בלוע לא גזרו הוא משום דבלוע בדד לא חשיב חלב כלל ולא חל בו עדיין שם חלב לענין בב"ח [וכעין דם האברים שאין בו דין דם כל שלא פירש] שהרי הוא חלק מהבשר וכלפי בשר זה אין בו שם חלב, ואף בלא פטורא דחלב שחוטה.

וראיה לזה דאם כבר חל בו שם חלב בעודו בדד הבהמה היאך שייך לפטור חלב שחוטה, אטו השחיטה תתיר את החלב, וע"כ כל שעדיין לא יצא לא חל בו שם חלב וע"ז חידשה תורה דכל שיוצא משחוטה אין בו האיסור.

[מיהו מד' שעה"מ והחינוך שהבאנו לעיל שנקטו שגם בחלב הכנוס בקיבה יש פטור שחוטה משמע לא כן דהא מסתבר דהתם שפיר יש בו שם חלב, וע"כ שם שחוטה יכול להתיר גם אחר שחל בו שם חלב, ואם כי הדברים צ"ב מ"מ כך חזינן].

וכל כה"ג שהוא בלוע ואין בו איסור לא מטעם חלב שחוטה אלא מצ"ע דלא חשיב חלב כלל לא גזרו עליו איסור, ורק אחר שפירש דלא שייך פטור זה וכל פטורו הוא רק משום בשר שחוטה גזרו עליו מדרבנן.

אבל כלפי בשר אחר י"ל דלעולם אין בו הפטור דלא חשיב חלב, וכל פטורו משום שחוטה וגזרו בו איסור דרבנן.

ובזה י"ל ג"כ מש"כ רש"י בד"ה אמר רב "ולא אמרינן אסור מיהת מדרבנן דהא אפי' נסחט ממנו אמרינן לקמן חלב שחוטה דרבנן", וצ"ב למה הוצרך להוכיח מהתם הא ממתני' מיניה וביה מוכח דאינו עובר על בישולו וע"כ אין בו איסור תורה?

[ובפשטות לק"מ דכוונת רש"י להביא הטעם לדבר משום דהוי חלב שחוטה].

ולפי הנ"ל מבואר היטיב דהא פשיטא דכל שהוא כנוס בדד אין בו שם חלב כלל ולזה אי"צ ראיה ממתני', ורש"י הוצרך לראיה דאף אחר שפירש אין בו איסור תורה.

אבל עדיין צ"ב לפי מהלך זה לשון רש"י שכתב הטעם שלא גזרו משום דאפי' אחר שפירש אין בו איסור תורה דהוי חלב שחוטה, ולמה הוצרך לזה והרי עיקר ההיתר הוא משום דהשתא לאו שם חלב עליו ואינו ענין להיתר דחלב שחוטה [ומנ"ל לרש"י לומר שאם כשפירש היה נאסר מדאורייתא היו גוזרים בו גם בבלוע], וצ"ע.

ומשמע מזה באמת בנו"א, דלעולם גם בבלוע בדד יסוד פטורו משום חלב שחוטה, ומ"מ רבנן חילקו דכל שלא פירש אכתי לא גזרו עליו אבל בפירש גזרו עליו, וכנראה גם בזה גדר הדבר דמדרבנן עשאוהו כאילו הוא חלק מהבשר ולא גזרו עליו, אבל אם כבר פירש גזרו עליו, וה"נ לענין בשר אחר שפיר גזרו עליו וזה כוונת החוו"ד והכו"פ.

ג. ושיטת התוס' בכ"ז דיסוד ההיתר של כחל הוא גם בבישול, וכל מה שאסרו בגמ' צז: לבשלו עם בשר אחר הוא גזירה מיוחדת שהחמירו בו עם הבשר משום שמשתנה על ידו טעם הבשר ויש בו טעם בב"ח לכך החמירו בו חכמים, אבל בלא בשר אחר מותר בדיעבד שאין לו טעם בב"ח לא גזרו עליו.