בהר תשעב ריבית 13
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / ריבית / מראי מקומות על ריבית

![](data:image/png;base64...)פרשת בהר תשע"ב

**בענין פוסק על הדלועים**

א) עי' רש"י סד. ד"ה איתנהו, ועי' ריטב"א שחולק על רש"י. ועי' מחנה אפרים (דיני ריבית סי' כט), שמביא מח' ראשונים, שברש"י (ד"ה מיניה) נראה שאם אומרים מיניה קא רבו יש קנין גמור, וכ"נ ברמב"ם (ספ"ט ממלוה ולוה), אבל בטור (סי' קעג) נראה שהוא מדין יש לו, והקשה א"כ איך שרי להוזיל גביה.

וע"ע במ"מ (על הרמב"ם שם), ובמחנה אפרים (הל' דבר שלא בא לעולם סי' ב) הבין מדבריו שבפרדיסא יש קנין גמור, אבל בכ"מ (פ"ח ממלוה ולוה ה"ה) דקדק מהמ"מ דלא קנה.

עי' מאירי כאן (ד"ה מי) דנראה שני דעות אם בדלועים קנה מיד. ועי' חוו"ד (סי' קעג סקט"ו) שדן אם בפרדיסא מהני קנין להוריד איסור ריבית. וע"ע גידולי תרומה (ח"ד סי' מג) מה שפירש למה אסור להוזיל בדלועים.

ב) עי' רמב"ן גיטין (ל. ד"ה כיון) שביאר ההיתר שאין ריבית שמא לא יהיו פירות כלל, ע"פ סוגיין בעיזי חולבות. אמנם בתוס' (שם ד"ה כיון) מבואר דלא כהרמב"ן מסוגיית פרדיסא, וביאור המחלוקת. ועי' בריטב"א כאן (סד"ה איתנהו), בפירוש הראשון נראה כהרמב"ן, ובפירוש השני נראה כדעת הג' אשרי (על הרא"ש סי' יג).

[עי' חוו"ד (סי' קעג ס"ק יא), שלומד כל הסוגיא שמוכר דבר לכשיגיע לידו, ואם לא יגיע יחזיר לו הדמים].

![](data:image/png;base64...)פרשת בהר תשע"ב

**בענין פוסק על הדלועים**

א) עי' רש"י סד. ד"ה איתנהו, ועי' ריטב"א שחולק על רש"י. ועי' מחנה אפרים (דיני ריבית סי' כט), שמביא מח' ראשונים, שברש"י (ד"ה מיניה) נראה שאם אומרים מיניה קא רבו יש קנין גמור, וכ"נ ברמב"ם (ספ"ט ממלוה ולוה), אבל בטור (סי' קעג) נראה שהוא מדין יש לו, והקשה א"כ איך שרי להוזיל גביה.

וע"ע במ"מ (על הרמב"ם שם), ובמחנה אפרים (הל' דבר שלא בא לעולם סי' ב) הבין מדבריו שבפרדיסא יש קנין גמור, אבל בכ"מ (פ"ח ממלוה ולוה ה"ה) דקדק מהמ"מ דלא קנה.

עי' מאירי כאן (ד"ה מי) דנראה שני דעות אם בדלועים קנה מיד. ועי' חוו"ד (סי' קעג סקט"ו) שדן אם בפרדיסא מהני קנין להוריד איסור ריבית. וע"ע גידולי תרומה (ח"ד סי' מג) מה שפירש למה אסור להוזיל בדלועים.

ב) עי' רמב"ן גיטין (ל. ד"ה כיון) שביאר ההיתר שאין ריבית שמא לא יהיו פירות כלל, ע"פ סוגיין בעיזי חולבות. אמנם בתוס' (שם ד"ה כיון) מבואר דלא כהרמב"ן מסוגיית פרדיסא, וביאור המחלוקת. ועי' בריטב"א כאן (סד"ה איתנהו), בפירוש הראשון נראה כהרמב"ן, ובפירוש השני נראה כדעת הג' אשרי (על הרא"ש סי' יג).

[עי' חוו"ד (סי' קעג ס"ק יא), שלומד כל הסוגיא שמוכר דבר לכשיגיע לידו, ואם לא יגיע יחזיר לו הדמים].