91 אע_פ שנסע אה_מ הוא
קטגוריות: ש_ס / מ מנחות / מנחות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

יום ה' כ"ז תשרי תשס"ד

**בדינא דאע"פ שנסע אהל מועד הוא**

א] מנחות דצ"ה., איבעיא להו לחם הפנים נפסל במסעות או אינו נפסל במסעות, רבי יוחנן וריב"ל חד אמר נפסל וחד אמר אינו נפסל וכו', אלא כי אתא רב דימי אמר במסודר דכו"ע לא פליגי, כי פליגי במסולק, מ"ד נפסל דכתיב כאשר יחנו כן יסעו, ומ"ד אינו נפסל דכתיב ונסע אהל מועד אע"פ שנסע אה"מ הוא וכו', ואידך נמי הא כתיב ונסע אה"מ, ההוא לדגלים הוא דאתא וכו', מיתיבי בשעת סילוק מסעות קדשים נפסלין ביוצא וזבין ומצורעין משתלחין חוץ למחיצתן, מאי לאו אפי' לחם הפנים וכו', אלא כי אתא רבין אמר מר אמר במסודר ומר אמר במסולק ולא פליגי, ע"כ הסוגיא.

והנה בזבחים ד"ס:, אהא דאמר אביי דקדשים קלים נפסלין בפגימת המזבח, מייתי' להא דאמר רב ירמי', דלא שמיע להו הא דתניא בשעת סילוק מסעות קדשים נפסלין וזבים ומצורעין משתלחין חוץ למחיצה, ותניא אידך בשני מקומות קדשים נאכלין, מאי לאו הא בקדשי קדשים והא בקדשים קלים, ופירש"י ז"ל, בשעת סילוק מסעות וכו' קדשים נפסלין, בשר קד"ק, וקס"ד מפני סילוק המזבח הוא, מדקתני וזבים ומצורעין משתלחין, שאין מצורע נכנס לדגלי השבטים ולא זב למחנה לויים נושאי הארון, כדאמרי' לקמן אע"פ שנסע אה"מ הוא, אלמא נפסלין דקאמר לאו משום דמיפסלי ביוצא, דהא אהל מועד חשיב לי', ע"כ.

והתוס' שם תמהו ע"ז, דלמאי דמוקי לי' השתא בקד"ק אפי' בלא סילוק מזבח אלא סילוק קלעי החצר לחוד נפסלין קד"ק ביוצא, דלהדיא מוכח בפ' שתי הלחם דבשעת מסעות אין קרוי מחנה שכינה קיים ולחה"פ ושאר קד"ק נפסלין ביוצא, דנסע אה"מ הוא לאו דוקא לענין מחנה שכינה, אבל לגבי קק"ל ודאי לא מיפסלי ביוצא משום מסע המחנות, דלענין קק"ל אע"פ שנסע אה"מ הוא דמחניהם קיימים בדגלי השבטים, כדמוכח לקמן בפ' בתרא, ולכך זבין ומצורעין משתלחין משם וקק"ל אין נפסלין ביוצא, עכ"ד.

וד' רש"י צ"ע בתרתי, חדא דהרי מסקי' בסוגיין דלכו"ע נפסלין קד"ק ביוצא בשעת סילוק מסעות, ועוד קשיא במה שפירש"י דמהא דזבים ומצורעין משתלחין ש"מ דהא דקד"ק נפסלין ל"ה ביוצא, וזה צ"ע דהרי בסוגיין תניא להדיא דקדשים נפסלין ביוצא וזבין ומצורעין משתלחין, והרי דשפיר מתקימים ב' הדינים ולא סתרי זל"ז, וכמו שפירשו התוס' דל"מ הא דאע"פ שנסע אה"מ הוא רק לגבי מחנה לוי' ומחנה ישראל ולא לגבי מחנה שכינה גופי', והטעם בזה נ' דהוא משום דבפועל ודאי ליכא לאהל מועד, ואך דאכתי חשיב דאה"מ קיים לגבי הדברים התלויין באה"מ כמחנה לוי ומחנה ישראל, והיינו דאכתי חשיבי כמחנות המקיפין את אה"מ, אך כיון דסו"ס ליכא לאה"מ גופי', ע"כ ודאי ליכא למחנה שכינה.

והנה אמנם מה שפירש"י בזבחים דבשעת סילוק מסעות אין קד"ק נפסלין ביוצא מכח דינא דאע"פ שנסע אה"מ הוא, הוא סוגיא ערוכה לדעתו, דהנה בסוגיא דזבחים שם משני ואיבע"א הא והא בקד"ק, ומאי בב' מקומות קודם שיעמידו לויים את המשכן ולאחר שיפרקו לויים את המשכן, מהו דתימא איפסילו להו ביוצא קמ"ל, ואימא ה"נ אמר קרא ונסע אה"מ אע"פ שנסע אה"מ הוא, ופירש"י ז"ל, ושני מקומות וכו', וחד לאחר שפירקו קרשים וקלעי החצר ועדין המזבח במקומו וכו', ע"כ, והרי דאע"פ שכבר פירקו הקרשים וקלעי החצר מ"מ אין קד"ק נפסלין ביוצא, ומשום דאע"פ שנסע אה"מנ הוא, והרי להדיא דמהני הא דאע"פ שנסע אה"מ הוא שמכח זה אין קד"ק נפסלין ביוצא, אך התוס' שם ד"ה ולאחר, פירשו דאיירי שהמזבח וקלעי החצר במקומן, וכן פירשו התוס' בסוגיין, וזהו משום דלדעתם אי נסתלקו קלעי החצר, תו לא מיתאכלי קד"ק התם, דל"מ הא דאע"פ שנסע אה"מ הוא לענין אה"מ גופי', ואך דקשיא ע"ז מסוגיין, דמסקי' דלכו"ע נפסלין קד"ק ביוצא בשעת סילוק מסעות.

ב] ונ' מוכרח בדעת רש"י דס"ל דפליגי הסוגיות בזה, והיינו דהנה התוס' בסוגיין הקשו אהא דהוצרך לשנויי בסוגיין דקרא דונסע אהל מועד לדגלים הוא דאתא, ומ"ט לא משני דאתא לקק"ל, דמכח הא דונסע אה"מ אין נפסלין בשעת המסעות, כדאיתא בפ' בתרא דזבחים, וכן הקשו גם התוס' בזבחים דס"א: ושם דקי"ז., עיי"ש בדבריהם.

והנראה בדעת רש"י דס"ל דבאמת פליגי בזה הסוגיות, דהאמנם סוגיא דפ' בתרא דזבחים ס"ל דלהא דזבין ומצורעין משתלחין בעי' להא דאע"פ שנסע אה"מ הוא, אך סוגיא דמנחות דלא מוקמי' לקרא להכי בע"כ דס"ל דלהא דזבין ומצורעין משתלחין ל"ב כלל לדינא דאע"פ שנסע אה"מ הוא, דבלא"ה נמי ה"ה משתלחין, שהרי מחנה ישראל ומחנה לוי' קיים, ומה לי שנסע אה"מ ואין אה"מ קיים, וע"כ לא מצינו לאוקמי לקרא להכי.

ונ' עוד בדעת רש"י, דס"ל דאי להא דזבין ומצורעין משתלחין בעי' להא דאע"פ שנסע אה"מ הוא, הרי דמכח זה אף לא היו קדשים נפסלין ביוצא, דל"ש לחלק דלגבי מחנה לוי ומחנה ישראל חשיב דאה"מ קיים, ולגבי אה"מ גופי' לא חשיב דאה"מ קיים, וזה מפורש בד' רש"י בזבחים ד"ס: הנז', דמהא דזבין ומצורעין משתלחין ש"מ דאף קד"ק אין נפסלין ביוצא, וסוגיא דמנחות דס"ל דקד"ק נפסלין ביוצא ואפ"ה זבים ומצורעין משתלחין, הוא משום דס"ל דלהא דזבים ומצורעין משתלחין ל"ב כלל להא דאע"פ שנסע אה"מ הוא, דלעולם לא אמרי' כלל דאע"פ שנסע אה"מ הוא, ומה"ט קד"ק נפסלין ביוצא, ואפ"ה זבין ומצורעין משתלחין, וכמש"נ.

ולפ"ז ניחא עיקר ד' רש"י דבשעת סילוק מסעות אין קד"ק נפסלין ביוצא, ולא קשיא מהא דמסקי בסוגיין דלכו"ע קד"ק נפסלין, דהאמנם לדעת סוגיין דלהא דזבין ומצורעין משתלחין ל"ב להא דאע"פ שנסע אה"מ הוא, הרי דלעולם ליכא כלל לדינא דאע"פ שנסע אה"מ הוא, וע"כ קד"ק נפסלין ביוצא, אך לסוגיא דזבחים דס"ל דהא דזבין ומצורעין משתלחין הוא רק מכח הא דאע"פ שנסע אה"מ הוא, הרי דמה"ט גופא אף אין קד"ק נפסלין ביוצא, שהרי כבר נתבאר דלדעת רש"י אין מקום לחלק בין שם אהל מועד לגבי מחנה לוי' ומחנה ישראל, לבין שם אהל מועד לגבי אה"מ גופי', וכמש"נ.

ובאמת דא"צ לכ"ז, שהרי בסוגיין מייתי' להא דתניא דבשעת סילוק מסעות קד"ק נפסלין ביוצא וזבין ומצורעין משתלחין, והרי להדיא דקד"ק נפסלין ביוצא ולא אמרי' אע"פ שנסע אה"מ הוא, ואפ"ה זבין ומצורעין משתלחין, והיינו משום דלזה ל"ב להא דאע"פ שנסע אה"מ הוא, וסוגיא דזבחים דפליגא וס"ל דאין קד"ק נפסלין ביוצא מכח הא דאע"פ שנסע אה"מ הוא, נ' ברור דהוא משום דהתם מייתי' להך ברייתא ול"ג התם תיבת "ביוצא", אלא תניא התם דבשעת סילוק מסעות קדשים נפסלין, וע"כ שפיר י"ל דלהא דזבים ומצורעין משתלחין בעי' לדינא דאע"פ שנסע אה"מ הוא, והא דקד"ק נפסלין אי"ז ביוצא, אלא מיפסלי משום פגימת המזבח, וכמו שפירש כן רש"י בזבחים.

ג] והנה בעיקר פלוגתת רש"י ותוס', דלדעת רש"י ס"ל לסוגיין דלהא דזבין ומצורעין משתלחין ל"ב לדינא דאע"פ שנסע אה"מ הוא, ואילו דעת התוס' דכל הא דזבין ומצורעין משתלחין הוא מכח הא דאע"פ שנסע אה"מ הוא, צ"ב טעם הפלוגתא בזה.

ולכאו' הי' נראה דאזלי לטעמיהו בזה, דהנה התוס' בזבחים ד"ס: תמהו ע"ד רש"י שם, דהא ירושלים לא נתקדשה אלא בשביל הבית, ואיך יתכן דקדושת הבית תיבטל וקדושת ירושלים קיימת, אך בד' רש"י שם מבו' דשפיר שייך שתהא קדושת ירושלים קיימת ואף שבטלה קדושת הבית, ולכאו' הוא מתאים עם פלוגתיהו הכא, דדעת רש"י דאף שנסע אה"מ מ"מ קיים קדושת מחנה ישראל, ול"ב בזה להא דאע"פ שנסע אה"מ הוא, ודעת התוס' דכל שנסע אה"מ הי' בדין דתתבטל קדושת מחנה ישראל, דכל קדושתה הוא בשביל הבית, ואך דקדושתה קיימת מכח הא דאע"פ שנסע אה"מ הוא, אך עי' להלן סק"ה, שנת' דמוכח מד' התוס' דאי"זהטעם, אלא הטעם הוא דאלמלי הא דאע"פ שנסע אה"מ הוא, ל"ה ע"ז קדושת מחנה ישראל, כיון שאין המחנה קבוע במקומו, וזהו דילפי' מקרא דאף בשעת המסע לא בטל שם המחנות, עיי"ש מש"נעוד בזה.

אך צ"ע לפ"ז לדעת רש"י, בדעת סוגיא דזבחים דס"ל דהא דזבין ומצורעין משתלחין הוי רק מכח הא דאע"פ שנסע אה"מ הוא, וקשיא דמה בעי' לזה, הרי דעת רש"י דשפיר שייך שתהא קדושת מחנה ישראל קיימת אף שקדושת הבית בטלה.

אמנם עמש"נ בזה בזבחים שם, די"ל דלעולם מודה רש"י דל"ש שתהא קדושת ירושלים קיימת בלא קדושת הבית, ואך דס"ל דאף דקדושת הבית לא קדשה לע"ל, היינו רק קדושת הבית, אך קדושת המקום שקידש דוד לא בטלה, וע"כ שפיר קיימת קדושת ירושלים, ולפ"ז ניחא גם לדעת רש"י הא דבעי' לדינא דאע"פ שנסע אה"מ הוא, ואלמלי זה היתה קדושת מחנה ישראל בטלה, אך לפ"ז שוב אין לפרש פלוגתת רש"י ותוס' בסוגיין כמש"נ לעי'.

וגם למש"נ להלן סק"ה בדעת התוס', בטעם הא דבעי' להא דאע"פ שנסע אה"מ הוא, הרי די"ל כן גם לדעת רש"י, וז"פ.

ונ' דצ"ל בזה, דהאמנם דעת רש"י דקדושת ירושלים הוי קדושה לעצמה, ושפיר שייך שתהא קדושת ירושלים קיימת אף שבטלה קדושת הבית, אך מ"מ בזמן המסעות ס"ל לסוגיא דזבחים דאלמלי הא דאע"פ שנסע אה"מ הוא לא הי' גם קדושת מחנה לוי' ומחנה ישראל, והיינו משום שהרי לא הי' שם מקום מסוים שנתקדש להיות מחנה לוי' ומקום מסוים שנתקדש להיות מחנה ישראל, שהרי היו נוסעים ממקום למקום, וכל תורת מחנה לוי' שעל מחנה הלויים ותורת מחנה ישראל שאל מקום דגלי השבטים, הוי רק מכח קדושת אהל מועד, שמכח קדושת אה"מ נתקדש אף המחנה שסביב אהל מועד בקדושת מחנה לוי', ונתקדשו מחנות ישראל שסביב לזה בקדושת מחנה ישראל, וע"כ אלמלי דינא דאע"פ שנסע אה"מ הוא היתה בטלה מהן קדושת מחנה לוי' ומחנה ישראל.

אמנם סוגיא דמנחות פליגא ע"ז, וס"ל דאף במדבר היתה קדושת מחנה לוי' על מחנה הלויים מצ"ע, והיתה קדושת מחנה ישראל על כל הדגלים מצ"ע, וע"כ אע"פ שבטלה קדושת אה"מ, ולא אמרי' אע"פ שנסע אה"מ הוא, מ"מ קדושת מחנה לוי' ומחנה ישראל קיימת.

והנה בפירש"י בזבחים ד"ס: פירש דבשעת המסעות אין זב נכנס למחנה לויים "נושאי הארון", ובחי' מרן הגרי"ז פר' במדבר כתב דמפורש בד' רש"י דבשעת המסעות במקום שנסעו הקהתים ונשאו את הארון שם היתה נקראת מחנה לוי' וזבין משתלחין משם, ולא במקום שנסעו בני גרשון ובני מררי, עיי"ש בדבריו מה שביאר המקראות לפ"ז.

ולמש"נ יתכן לומר, דכ"ז הוא לדעת סוגיא דזבחים, דס"ל דכל תורת וקדושת מחנה לוי' שעל מחנה הלויים הוי מכח קדושת אה"מ, שמכח קדושתה אף נתקדש המחנה שסביבה בקדושת מחנה לוי', ובעי' בזה לדינא דאע"פ שנסע אה"מ הוא, ואשר ע"כ לא נתקדש בקדושת מחנה לוי' רק מקום הקהתים, שהרי הקהתים נשאו את כלי המשכן ואת הארון, ופשוט דהא דאע"פ שנסע אה"מ הוא, הוי על הכלים שנשאו בני קהת, (וכמש"פ כן רש"י בסוגיין ד"ה במסולק, ז"ל, ומ"מ בתוך מחנה הלויים הוא שנושאין אותן עמהן עם המשכן, והיינו דאם אמרי' אע"פ שנסע אה"מ הוא, הרי שכל מחנה לוי' חשיב כמחנה שכינה, כיון שהוא המקום הראוי לנשיאת כלי המשכן), וע"כ אף קדושת מחנה לוי' הויא רק על בני קהת שהם סביב לאהל מועד, (וארוחנא לפ"ז, דמה שפירש"י דאין זב נכנס למחנה לויים "נושאי הארון", אי"ז סימנא בעלמא למסע בני קהת, אלא באמת כל קדושת מחנה לוי' שעליהם הויא מכח הארון שבתוכם, דבמקום זה נשתיירה קדושת אהל מועד), אך לסוגיא דמנחות דס"ל דאף שבטלה קדושת אה"מ מ"מ קיימא קדושת מחנה לוי' על מקום הלויים, הרי י"ל דשפיר קיימא קדושת מחנה לוי' גם כל מקום שנסעו בני גרשון ובני מררי, שהרי מקום הלויים הוי מצ"ע מחנה לוי', ולא משום אה"מ שבתוכו, וע"כ ליכא נפ"מ בין בני קהת נושאי הארון לבין בני גרשון ובני מררי, ודו"ק.

ונ' עוד, דלמש"נ דלדעת רש"י פליגי סוגיא דמנחות עם סוגיא דזבחים, אם להא דזבין ומצורעין משתלחין בעי' לדינא דאע"פ שנסע אה"מ הוא, דסוגיא דמנחות ס"ל דל"ב בזה לדינא דאע"פ שנסע אה"מ הוא, וסוגיא דזבחים ס"ל דבעי' בזה לדינא דאע"פ שנסע אה"מ הוא, הרי דלפ"ז, בהא דרמי בסוגיין מהא דתניא דהוגללו הפרוכת הותרו זבין ומצורעין ליכנס לשם, ומשני דהא ר"א והא רבנן, הנה דלסוגיא דזבחים ניחא בפשיטות, די"ל דהך ברייתא דהותרו זבין ומצורעין ליכנס לשם לא ס"ל לדינא דאע"פ שנסע אה"מ הוא, וע"כ הותרו זבין ומצורעין ליכנס לשם, אך בסוגיין ל"ה מצי לשנויי הכי, כיון דס"ל דלהא דזבין ומצורעין משתלחין ל"ב כלל להא דאע"פ שנסע אה"מ הוא.

ד] ויש להוסיף עוד, דלדעת רש"י ניחא נמי משה"ק התוס' בסוגיין ובזבחים, דמ"ט לא מוקמי' לקרא דאע"פ שנסע אה"מ הוא, לדינא דסוגיא דזבחים דס"א: דאף שנפרס אה"מ מ"מ כל שקלעי החצר קיימין אין קד"ק נפסלין ביוצא, משום דינא דאע"פ שנסע אה"מ הוא, אך לדעת רש"י ניחא, שהרי מפרש לסוגיא דזבחים דאיירי שנסתלקו אף הקלעים, ואפ"ה אין קד"ק נפסלין ביוצא מכח דינא דאע"פ שנסע אה"מ הוא, וע"כ ממילא דלדעת סוגיא דמנחות דס"ל דכל שנסתלקו הקלעים נפסלין קד"ק ביוצא ל"מ כלל לאוקמה לקרא להכי.

ואי דתיקשי דמ"מ נוקי לקרא לגונא דנפרס אה"מ והקלעים קיימין, דבכה"ג י"ל דאף לסוגיא דמנחות אין קד"ק נפסלין ביוצא, וכאשר כ"ה דעת התוס', דהגם דבשעת סילוק מסעות קד"ק נפסלין ביוצא, מ"מ בכה"ג דנפרס אה"מ וקלעי החצר קיימין, אין קד"ק נפסלין ביוצא, דע"ז מהני דינא דאע"פ שנסע אה"מ הוא.

אך נ' פשוט בדעת רש"י, דממ"נ אי נימא דבכה"ג דנפרס אה"מ בדין דתיבטל קדושת העזרה, ובעי' לדינא דאע"פ שנסע אה"מ הוא, וכאשר כ"ה דעת התוס', וכמו שפירשו כן לסוגיא דזבחים, הרי ממילא דלסוגיא דמנחות דלא ס"ל כלל לדינא דאע"פ שנסע אה"מ הוא, הרי שאף בכה"ג יפסלו הקד"ק ביוצא, שהרי לדעת רש"י לא מצינו דהדין מתחלק, דמהני אע"פ שנסע אה"מ הוא לגבי הדברים התלויין בקדושתו, ול"מ לגבי אה"מ עצמו, שהרי לדעתו כ"ה דס"ל לסוגיין דל"מ לגבי אה"מ עצמו, ה"נ ל"מ לגבי מחנה לוי' ומחנה ישראל, ואך דקדושתן קיימת אף בלא הא דאע"פ שנסע אה"מ הוא, וכמש"נ.

ואך דהעיקר נראה, דהאמנם לדעת התוס' מתבאר מסוגיא דזבחים דכיון שנסתלק אה"מ, בדין דתתבטל גם קדושת עזרה, ובעי' בזה להא דאע"פ שנסע אה"מ הוא, אך לדעת רש"י נראה דליכא כלל כ"ה דינא דקדושת עזרה מיתלא תליא בקדושת אה"מ, אלא לעולם אע"פ שנפרס אה"מ, מ"מ כל שקלעי החצר קיימין אכתי קיימא קדושת העזרה, ואין קד"ק נפסלין, ול"ב בזה כלל לדינא דאע"פ שנסע אה"מ הוא, ומקור לזה נראה מפירש"י מגילה ד"י. ד"ה קלעים להיכל, ז"ל, קס"ד במקום חומות היכל, שיהא מזבח הבנוי בעזרה קרוי אשר פתח אהל מועד, שאלמלי כן לא היו מקריבין עד שיגמר הבנין וכו', עכ"ל, ומפורש בד' רש"י דכל מה דהוצרכו לעשות קלעים להיכל, הוא כ"ה שיהא חשוב המזבח פתח אהל מועד, אשר הוי זה דין מסוים בההקרבה, אך לעולם עיקר קדושת העזרה קיימת אף כד ליכא אה"מ כלל, וממילא דאף לסוגיא דמנחות דלא ס"ל לדינא דאע"פ שנסע אה"מ הוא, מ"מ בגונא שנפרס אה"מ אין קד"ק נפסלין ביוצא, דקדושת העזרה קיימת אף בלא קדושת אה"מ.

ויש להביא סמך לדעת רש"י, מהא דתנן בעדיות פ"ח מ"ז, אמר ר"י שמעתי שמקריבין אע"פ שאין בית אוכלין קד"ק אע"פ שאין קלעים וכו', והרי דרק לענין ההקרבה הוצרך לחדש דמקריבין אע"פ שאין בית, אך לענין האכילה כל הקמ"ל הוא שאוכלין אע"פ שאין קלעים, ולדעת רש"י הוא מבו' היטב, דלגבי ההקרבה דבעי' שיהא פתח אהל מועד, בעי' שיהא בית, וע"ז הוצרך ר"י לחדש דמקריבין אע"פ שאין בית, ומשום דקדושת הבית קיימת, אך לגבי האכילה דל"ב כלל שיהא פתח אהל מועד, וכדאמרי' בזבחים דנ"ו., ואמרו שם דרק קדשי שעה הוה בעי' לאכילתן פתח אהל מועד,[[1]](#footnote-2) ל"ב לחדש דאוכלין אע"פ שאין בית, שהרי א"צ כלל בית להאכילה, ולא הוצרך לחדש רק שאוכלין אע"פ שאין קלעים, ומשום דקדושת העזרה קיימת.

ה] במש"נ לעי' סק"ג, דהא דס"ל להתוס' דבעי' לדינא דאע"פ שנסע אה"מ הוא אף לגבי מחנה ישראל, הוא משום דס"ל דל"ש קדושת מחנה ישראל בלא מחנה שכינה, עיי"ש, הנה באמת יש לפקפק בזה, שהרי התוס' בסוגיין תירצו דהא דלא משני דהא דאע"פ שנסע אה"מ הוא היינו לענין קק"ל, הוא משום דא"כ ל"ה לי' למיתלי באהל מועד, והנה אי נימא דהא דאף לקדושת מחנה ישראל בעי' להא דאע"פ שנסע אה"מ הוא, הוא משום דל"ש קדושת מחנה ישראל בלא שיהא אהל מועד, א"כ הרי שפיר תלי לי' באהל מועד, דמכח דחשיב דאיכא אהל מועד, אף קיים קדושת מחנה ישראל, ואשר מבו' מד' התוס', דהא דלקדושת מחנה ישראל בעי' להא דאע"פ שנסע אה"מ הוא, הוי זה דרך דמיון לאהל מועד, והיינו שהי' לנו לדון דבשעת המסעות שאין מקום המחנות קבוע, ליכא ע"ז תורת מחנה ישראל, ועז"א דאע"פ שנסע אה"מ הוא, שאין המסע מבטל תורת מחנות מזה, ואך דמחנה שכינה אינו קיים בשעת המסע, משום דליכא קלעים, וע' בל' התוס' בזבחים דס"א. ד"ה קדשים, שג"כ נ' כן, שהנידון הי' דבשעת המסעות ליכא כלל מחנות, וע"ז ילפי' מקרא דאף בשעת המסעות קיימת קדושת המחנות, ואך דמחנה שכינה ליכא משום דליכא קלעים, אך מחנה ישראל שפיר איכא כיון דמחניהם קיימים בדגלי השבטים, וזה דלא כמש"נ.

ונ' עוד לפ"ז, דגם מש"כ התוס' בסוגיין ובזבחים, דבעי' לההיא דאע"פ שנסע אה"מ הוא, להיכא שנפרס אה"מ והקלעים והמזבח במקומן, אין הטעם בזה משום דליכא קדושת עזרה בלא אהל מועד, דלעולם לא תליא קדושת עזרה כלל בקדושת אהל מועד, ואך דאלמלי הא דאע"פ שנסע אה"מ הוא, הרי שכיון שכבר התחיל המסע על אה"מ, וכבר אין אה"מ קבוע במקום זה, הרי שהגם דהקלעים קיימין לא הי' על מקום זה תורת מחנה שכינה, וע"ז ילפי' מקרא דאין המסע מבטל להמחנות, ואע"פ שנסע אה"מ הוא, ואך דאחר שנסעו ליכא נפ"מ בזה לגבי מחנה שכינה, דהגם דאין המסע מבטל להמחנות, מ"מ כיון דליכא קלעים ליכא קדושת מחנה שכינה, וכל הנפ"מ בזה הוא בגונא שכבר התחיל המסע אך עדין הוו הקלעים במקומן.

ובזה ניחא מה שכתבנו לעי' סק"ד להעיר ע"ד התוס', מהא דתנן מקריבין אע"פ שאין בית ואוכלין קק"ד אע"פ שאין קלעים, ומ' דלאכילת קק"ד ל"ב לבית, והרי שקדושת העזרה קיימת אף בלא שיהא בית, ולמש"נ עתה ניחא, דלעולם מודו התוס' דלא תליא קדושת העזרה בהבית, ואף כד ליכא בית מצי קיימא קדושת העזרה, והא דאחר שפרסו את אה"מ בעי' לדינא דאע"פ שנסע אה"מ הוא, הוא משום דאל"ה היתה בטלה קדושת העזרה, כיון דהוי זה שעית המסע, שאין מקום מחנה שכינה קבוע, ומכח זה הי' בטל קדושת מחנה שכינה מן העזרה, וכמש"נ.

ו] מבואר בסוגיין דלר"א דס"ל דזבין ומצורעין שנכנסו לעזרה בפסח הבא בטומאה פטורין, דבשעה שאין ט"מ משתלחין אין זבין ומצורעין משתלחין, ה"נ בזמן שהוגללה הפרוכת ואין מחיצה לטמאי מתים להשתלח, אף אין זבין ומצורעין משתלחין.

וע' בקר"א שעמד בזה, דהרי לענין פסח לא שרי להו ר"א ליכנס לכתחילה, ואך אם דחקו ונכנסו פטורין, ומ"ט הכא שרי להו ליכנס לכתחילה,[[2]](#footnote-3) וע' בעולת שלמה מש"כ לישב בזה, אך בפשוטו נ' דצ"ל בזה, לפמש"כ רש"י בפסחים דס"ז, דפירש בדינא דר"א דהא דלכתחילה לא אישתרו הוא משום דהא טמא לנפש גלי רחמנא דבשאר טומאות נדחין, עכ"ל, וע"כ רק התם אי"ז היתר לכתחילה, כיון דגלי רחמנא כן, אך הכא שפיר הוי זה היתר לכתחילה, והאמנם שיש לדון בזה, דכיון דהתם חזי' דאי"ז היתר לכתחילה, א"כ מנלן דבהוגללה הפרוכת יהא זה היתר לכתחילה, וי"ל, וע' צל"ח פסחים דס"ז. שכתב בדעת הרמב"ם דמפרש לסוגיין להיפך, דלרבנן הותרו זבין ומצורעין ליכנס לשם, דדרשי להכי לקרא דוישלחו מן המחנה וגו', אך לר"א דדריש לקרא גם לפסח הבא בטומאה, והתם הרי אי"ז מתיר לכתחילה, הרי שה"נ הכא לא הותרו זבין ומצורעין ליכנס לשם לכתחילה, עיי"ש בדבריו.

ויש להוסיף עוד בענין זה, דהנה הצל"ח בפסחים דס"ט, פי' דטעמא דאף דילפי' מקרא דבשעה שאין טמאי מתים משתלחין אין זבים ומצורעין משתלחין, מ"מ לכתחי' אסור להם ליכנס, הוא משום דהגם דאיסורא דמחנה שכינה הותר להם לכתחי', מ"מ איסורא דמחנה לוי' לא הותר להם, דע"ז ליכא להדין בשעה שאין ט"מ משתלחין וכו', דהרי לעולם אינם משתלחין ממחנה לוי', ואשר ע"כ אינם רשאין ליכנס לכתחי' דרך מחנה לוי' שלא הותר להם, ועיי"ש בהגהות הברוך טעם שהשיג ע"ז, שא"צ לזה, אלא אף במחנה שכינה גופייהו אסור להן ליכנס משום דאי"ב נמי דין שילוח כמחנה לוי', וזה לא הותר, ולא גרע מחנה שכינה ממחנה לוי', עיי"ש.

וצ"ע רב ע"ז מסוגיין, ושו"ר בס' משנת יעקב פ"ב מביאמ"ק הי"ב שכ' מדעתו כד' הצל"ח, והק' ע"ז כן, דאמרי' לר"א דדריש דבשעה שאין ט"מ משתלחין אין זבין ומצורעין משתלחין, ה"נ אם הוגלל הפרוכת הותרו זבין ומצורעין ליכנס לשם, והרי דמכח הך דרשא דבשעה שאין ט"מ וכו', יש להתיר לזבין ומצורעין אף כניסה למחנה ישראל ולמחנה לוי', ולמה שפי' הצל"ח שם דס"ז. לסוגיין להיפך, אולי י"ל.

והנה בדעת רש"י בפסחים דס"ז שלא פי' כד' הצל"ח, וס"ל דמכח הך דרשא דבשעה שאין ט"מ משתלחין וכו', הי' לנו להתיר אף כניסת זבין למחנה לוי', ראיתי מפרשים הטעם, דעיקר איסורא דמחנה לוי', הוי תוספת הרחקה ממחנה שכינה, דזבין הורחקו טפי ממחנה שכינה שאף למחנה לוי' הסמוך לו אסורין ליכנס, ומצורעין הורחקו טפי דאף למחנה ישראל הסמוך מעט למחנה שכינה אסורין ליכנס, ובזה ביארו דעת הרמב"ם דאין מצורע לוקה בכל עיירות המוק"ח, ורק אם נכנס לירושלים לוקה, ואכמ"ל בזה, ואשר ע"כ כל דהותר להו איסורא דמחנה שכינה, אין מקום לאסרן במחנה לוי', ונ' דג"ז נסתר מסוגיין, דהרי מבו' התם דלד' רבנן דלא ס"ל להך ילפותא דבשעה שאין ט"מ משתלחין, הרי שהגם דהוגלל הפרוכת וליכא כלל מחנה שכינה, מ"מ אסורין זבין ומצורעין ליכנס לשם, והרי דאף בדליכא כלל מחנה שכינה מ"מ משתלחין זבים ומצורעין ממחנותם, ובע"כ דדין שילוחן ל"ה כלל משום לתא דמחנה שכינה, וז"ב, אך יל"ד ולומר, דע"ז מהני הא דאע"פ שנסע אה"מ הוא, ויל"ע בזה, אך למש"נ למעלה בדעת רש"י, דלסוגיא דמנחות לי"ל כלל להא דאע"פ שנסע אה"מ הוא, אין לומר כן.

1. ובמתני' דזבחים דנ"ה. תנן דהתודה וכו' שחיטתן בכל מקום בעזרה, ועיי"ש בתויו"ט שעמד דמ"ט שינה הכא ונקט בעזרה, במקום לפנים מן הקלעים דלעי', (**ד**תנן בחטאות ובזבחי שלמי ציבור ואשמות דנאכלין לפנים מן הקלעים), ועיי"ש ברש"ש שכתב דטפי מינה יש לדקדק בהא דתנן התם בדס"ג. במנחות דנקמצות בכל מקום בעזרה ונאכלות לפנים מן הקלעים, ועיי"ש שכתב דהטעם בזה הוא משום דלשחיטה בעי' דוקא לפני אה"מ, ומשא"כ באכילה דל"ב לפני אה"מ תנן לפנים מן הקלעים, עיי"ש בדבריו.

   ואולם ע"ד הפשט נ' דבלא"ה ניחא, דלגבי שחיטה, דקדשי קדשים שחיטתן בצפון, בזה אתא תנא דתני' להשמיענו דקק"ל ל"ב צפון, אלא שחיטתן בכל מקום בעזרה, אך מאידך לגבי אכילה דקק"ל נאכלין בכל העיר, הרי שע"ז אתא תנא דמתני' להשמיענו שקק"ד אין נאכלין בכל העיר אלא לפנים מן הקלעים, (דלישנא דבכל מקום בעזרה הוי לישנא דרבויא דל"מ מקום מסוים אלא כשר בכל מקום בעזרה, ואילו לישנא דלפנים מן הקלעים הוי לישנא דמיעוטא דל"מ בכל העיר אלא בעי' לפנים מן הקלעים), וזה נ' נכון בעזה"י [↑](#footnote-ref-2)
2. ועיי"ש שעמד עוד בזה, דהיאך יהא שרי למצורעין ליכנס, ומי גרע מעיירות המוקפות חומה שאסורין ליכנס בהן, וי"ל. [↑](#footnote-ref-3)