31. איטר בתפילין ושאר דיני התורה
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב מאיר קאופמן / ענינים כלליים

**רוב הדברים ראיתי בספר האיר יוסף על מלאכות שבת**

**הצדדים לענין כותב בימינו ושאר דברים עושה בשמאלו**

א]מבואר בגמ' מנחות ל"ז. שיש שלש תנאים מה המקור שתפילין בשמאל ת"ק ס"ל שסתם יד זה יד שמאל ור' נתן ס"ל שכתוב וקשרתם וכתבתם מה כתיבה בימין אף קשירה בימין דהינו שקושר ביד ימין על יד שמאל ומ"ד שלישי ס"ל שכתוב ידכה יד כהה דהינו יד חלשה שזה יד שמאל ובגמ' בהמשך מביאה בריתא שאיטר מניח בימינו שהוא שמאלו והגמ' שואלת מברייתא דמבואר דמניח בשמאלו שהוא שמאל כל אדם והגמ' עונה שמדובר בשולט בשני ידיו ע"כ

והנה דנו הראשונים באדם שהוא איטר אבל את הכתיבה עושה ביד ימינו האם דינו כאיטר או ככל אדם ודעת התרומה והרא"ש שלא מתיחסים בכתיבה וממילא דינו כאיטר ודעת הטור בשם רבינו יחיאל וכן הביא המרדכי בשם ר"י וכן הביא הב"י בשם הסמ"ק דכיון שכותב בימין מניח בשמאלו וע"ש במרדכי שדן עוד סברא שזה כמו שולט בשתי ידיו וכן הוא בפסקי תוס' שם ובב"ח חידש והסכים עמו הארצות החיים שכל מה שכתיבה עוזר דאם כותב בימין מניח ככל אדם אבל אם כותב בשמאל ושאר מלאכות עושה בימינו כה"ג הוא כשאר אדם אמנם בשו"ע מבואר לא כך אלא שאם הולכים לפי כתיבה הכונה רק לפי כתיבה

והנה הסברא לומר שכאן זה תלוי בכתיבה מצד דרשתו של ר' נתן שקושרים ביד שכותבים דהינו שזהו עיקר הדין דהינו שזה לא תלוי ביד ימין או יד שמאל אלא ביד שכותב והסברא לחלוק בזה עיין ביאור הגר"א סימן כ"ז ס"ו או מצד שרב אשי שאמר הטעם של ידכה חולק על זה וקי"ל כמותו או דמשמעות הגמ' שאין נפק"מ בין הדרשות ובהכרח שגם הדין של היד שכותב זה רק צורה לרמז שצריך ימין אבל לא שיש ענין מיוחד של הכתיבה

**האם באיטר ידו השמאלית נחשבת ימנית ונפק"מ לחליצה**

ב]והנה בגמ' בהמשך מבואר שאיטר מניח ביד ימינו ועיין מרדכי שהביא לדון האם זה רק לפי הדרשא של יד כהה שלפ"ז יסוד הדין הוא היד החלשה ואם הוא איטר א"כ ידו החלשה זה היד הימנית אבל אם הדרשא היא שסתם יד זה שמאל א"כ גם אם הוא איטר אבל ההלכה נאמרה שצריך יד שמאל והרי היא היד השמאלית וע"ש שהביא את לשון רש"י שרוב בני אדם כותבים בימין וביאר שכונתו שגם אם אדם כותב בשמאל בכל אופן מניח תפילין ככל אדם דהינו שיסוד הדין הוא שצריך להניח ביד ימין ולא שנאמר הלכה מיוחדת שצריך שהקשירה תהיה בימין אמנם ע"ש שכתב שלולי דברי רש"י היה אומר שאיטר היד שמאל שלו נחשבת יד ימין והיד ימין נחשב יד שמאל דהינו שאפילו שיסוד הדין הוא להניח ביד שמאל אבל השם שמאל אצל איטר משתנה [ובביאור הגר"א כתב שגם לרש"י איטר מניח בשמאלו ומה שכתב רש"י רוב בני אדם כונתו לומר שאין זה תלוי בכתיבה בפועל אלא זה סימן להגדרה של יד ימין ועיין לקמן]

וע"ש שכתב להוכיח יסוד זה שאצל איטר היד שמאל שלו נחשבת יד ימין דמבואר במשנה בשבת ק"ג. דהכותב בין בימינו בין בשמאלו חייב והגמ' שואלת למה בשמאל חייב הרי אין דרך כתיבה בכך והגמ' עונה באיטר יד שנו והגמ' שואלת ותהוי שמאל דידיה כימין דעלמא ואשמאל לחייב הימין לא ליחיב והגמ' עונה בשולט בשתי ידיו ומבואר בגמ' שאם אינו שולט בשתי ידיו אין הוא מתחיב בימין עכ"ד וצ"ב כוונתו דבשבת אין הלכה של יד ימין או יד שמאל אלא כל ההלכה שצריך כתיבה כדרך ומי שאיטר דרכו לכתוב בשמאל ולא בימין [ואולי כונתו להוכיח מלשון הגמ' ודוחק] ולכאורא מבואר בדבריו חידוש שבאמת כל מלאכה יש לה דרך של רוב בני אדם וגם אם יהיה אצל בן אדם סיבה צדדית שאצלו זה לא דרך זה לא יחשב כלאחר יד ולכן הוקשה לו דאם באמת בדיני התורה ידו הימנית נחשבת יד ימין א"כ אין סיבה להחשיב את יד ימינו שלא כדרך כיון שדרך העולם לכתוב בימין משא"כ אם בדיני התורה יד ימינו נחשבת יד שמאל א"כ לכן הוא פטור בזה דהרי אין דרך לכתוב ביד שמאל

ומצאנו כעין זה בגמ' שבת צ"ב: דאנשי הוצל דדרכם לצאת במשא על ראשם בכל אופן כיון שאין דרך בני אדם להוציא בכזו צורה חשיב שלא כדרך וחזינן שאפילו שאצל אדם זה הוא כדרך אבל דנים על כלל האנשים אמנם אין הדמיון מוכרח דיתכן דדנים דדרך בני אדם לכתוב ביד שכחה רב ועוד דעיין שיטה לר"ן שבת ק"ג. שהקשה על איטר דנימא בטלה דעתו לכל אדם ותירץ שכיון שזה מצד טבע בריתו בזה אין הדין דבטלה דעתו

והנה לפ"ז לכאורא בשולט בשתי ידיו דשם הרי יד ימינו נחשבת ימין א"כ יהיה פטור ביד שמאלו אפילו שזה דרכו אמנם קשה דמפורש בגמ' שבת ק"ג. דבשולט בשתי ידיו חייב וצ"ע

והנה מבואר מדברי המרדכי שנקט דאיטר חשיב ידו השמאלית יד ימין וצ"ע הרי מצאנו ימין בדבר שאין בו ענין של כח כלל כגון במצורע שצריך להזות על אוזנו הימנית ובהכרח ששם ימין זה צד קבוע שיש לו חשיבות יתר מצד עצמו וא"כ מהיכי תיתי לומר שלענין הדין ימין בתפילין זה קשור למה שיד ימין יש בה כח ולא למה שזה יד ימין בעצם

וצ"ל שהיסוד של ימין זה חשיבות של היד וכלשון הרמב"ן על בנימין שהכונה בן ימין וביאר שימין זה לשון כח וחשיבות ולכן ביד שיש בו כח פעולה בזה עיקר החשיבות לפי היד שבה משתמשים משא"כ במקום שאין בה השתמשות בזה החשיבות מצד עצם זה שזה ימין ובאמת זה הטעם דבכותב בשתי ידיו נשאר שהיד ימין זה כמו כולם וצ"ב דכיון שהולכים לפי הכח א"כ אין כאן עדיפות של אחד על השני דכאן באמת כיון שאי אפשר להגדיר חשיבות של היד לפי מלאכתה ממילא דנים לפי עיקר חשיבות ימין שזה לא מצד כח הפעולה וכמו לענין אזן דמצורע

והנה לענין חליצה מבואר בגמ' יבמות ק"ד. שצריך דוקא רגל ימין ולחד תנא הוא לעיכובא והמקור דילפינן רגל ממצורע שכתוב בהן רגלו הימנית ודנו הראשונים מה הדין איטר ונאמרו בזה ארבע שיטות דעת הטור שחולץ בשמאלו כל אדם שזה ימינו ולמד מתפילין [דהינו שלמד שהדין יד כהה זה רק סימן וילפותא שצריך יד שמאל] ודעת הסמ"ק שחולץ בימין כל אדם שכיון דילפינן ממצורע ושם הרי כתוב אוזן וודאי שזה רק דין של צד ה"ה רגל וממילא זה גם מה שילפינן לכאן וכן הביא הרמב"ן שיטה כזו וכתב שזה לא כמו תפילין ששם זה מצד יד כהה [דהינו שזה לא ילפותא על יד ימין ושמאל אלא שזהו עיקר הדין שצריך היד החלשה] והר"ן בחולין דן שזה תלוי בספק הגמ' לענין גיד הנשה בעוף שהכף שלו עגול האם הולכים בתר דידה או בתר דעלמא [ועיין רשב"א שכתב לדחות שכאן הצד שהולכים לפי בעלמא שהדין עגול זה רק סימן לכונת התורה לחלק בין עוף לבהמה אבל לא שזה תלוי בפועל בעיגול וא"כ כאן שזה תלוי בשם ימין יתכן שימינו משתנה] והרמב"ן כתב שכיון דמבואר ברש"י בכורות מ"ה: שאיטר פסול לעבודה מצד שאין לו ימין א"כ גם כאן חשיב שאין לו ימין וממילא לא יכול לחלוץ עכ"ד ומבואר דדעת הטור כמרדכי שהשם ימין משתנה וזה תמיד ולא רק בתפילין כי כתוב יד כהה אמנם הרמב"ן דן לחלוק על זה וכנ"ל

והנה מבואר בסמ"ג דכמו דבאוזן זה לא קשור למלאכה גם ברגל זה כך אמנם לנ"ל אין זה סתירה אלא שיש כאן נידון שצריך על המקום חשוב ובדבר שאין בו חשיבות מלאכה כל הקובע לפי הצד אבל במקום שיש חשיבות מלאכה בזה אדרבא היד השמאלית יכולה להחשב יותר חשובה ולכן בשולט בשתי רגליו מפורש בשו"ע שחולץ בימין של כל אדם ובדעת הסמ"ג מוכח שלמד שהשם ימין יש לו שני משמעויות או שזה נידון של הצד או שזה מצד המלאכה שחשיבותו שעיקר השימוש בו וממילא דן לגבי חליצה על איזה דין התכונה התורה ולזה דימה לאוזן ימין ששם זה חשוב מצד הצד והנה לפי דבריו מבואר שלא שיך לדון נידון כללי בחשיבות היד וצ"ב א"כ בתפילין שאיטר ששולט בשתי ידיו מניח בשמאל כל אדם הרי כאן הנידון בחולשה וחזק וא"כ אין סיבה להעדיף אחד מהשני ובפשוטו הכונה שגם חולשה וחוזק זה חשיבות ביד וכל שאין עדיפות הצד מכריע וצ"ל לשיטתו שדנים בזה לפי שאר בני אדם שזה היד החלשה

ולכאורא יש להוכיח עוד יסוד הנ"ל דיסוד דין ימין זה חשיבות ולכן אפילו אם בעיקר הדין לא מדובר על כח בכל אופן אם זה יהיה במקום שלאחד יהיה כח יותר מהשני זה יחשב ימין דהנה עיין רע"א וחת"ס שהביאו בשם אחד מהאחרונים שדן לענין חליצה שאין חשיבות לרגל שמאל באיטר דשם אין מעלה במה שיש לה יותר כח שזה לא מתבטא אלא בצורת ההליכה אמנם כתב שרק במוליך קודם השמאל ואחרי זה גורר הימין עד עליה חשיב איטר וצ"ב עד כמה שבעלמא מצד הכח אין מעלה ברגל אחד על חברתה א"כ כשהתורה אמרה רגל ימין בהכרח זה מתבטא ביחס לחשיבות הצד א"כ גם במשותקת אין בזה מעלה במה שלרגל השניה יש יותר כח אמנם לנ"ל א"ש דתמיד יסוד הדין מצד החשיבות ולכן במקום שיהיה הבדל גדול בשימו זה עצמו סיבה לקבוע את הרגל השניה ליותר חשובה אפילו דבעלמא הנידון רק על הצד ודו"ק בזה

ועיין בה"ל שהביא מהשערי תשובה וצ,ע עד כמה שהמושג ימין זה בכל הרי למעשה היד השמאלית יש בה יותר כח ולנ"ל א,ש שעיקר הנידון לקבוע את חשיבותה וכל שליד שמאל אין חשיבות יתר ממילא אדרבא קובע מה שזה צד ימין שלכן חשיב שזה יד יותר חשובה

**האם במצורע גם באיטר יזו על שמאלו**

]והנה בפשוטו לחולקים על הסמ"ג ודנים שהמושג ימין זה חשיבות ולכן זה משתנה מדבר לדבר וכנ"ל א"כ באמת גם במצורע באיטר יזו על יד שמאלו [וכן נקט בקונטרס איש איטר לגר"ח קניבסקי] אמנם אינו מוכרח דיתכן דשם הגדר שצריך הזאה על צד ימין של הגוף והצורה שזה מתקיים על ידי האיברים הימניים ולכן ביחס לגוף וודאי שהקובע הצד ולא משנה הפעולות וקצת ראיה לזה שיש מ"ד שאין לו יד מזה על מקומו ומה שלענין חליצה זה אחרת דשם וודאי מסתבר שהנידון לא בצד ימין של הגוף אלא ברגל ימין דזה דין ברגל וכן בתפילין ובשאר דיני התורה ולכן שם צריך לדון מה נקרא ימין

והנה הבאינו לעיל דשיטת רש"י שאיטר חשיב שאין לו יד ימין ולפ"ז צ"ע במצורע איטר מה דינו ואין לומר שאין לו תקנה דהמשנה דנה באין לו יד דאין לו טהרה עולמית ומשמע דבאיטר יש לו דין ימין דאל"כ היתה צריכה לומר מקרה יותר מצוי והנה תוס' כתבו סנהדרין מ"ה: שכל הנידון שהיה לו בתחילה ונקצצה אבל ללא זה וודאי שזה לא מעכב אמנם סתימת לשון הרמב"ם לא כך וכמו שהאריך התוס' יו"ט ולמה שביארנו לעיל דפה זה בתור צד של הגוף א"כ כאן וודאי שגם לרש"י יזו על היד הימנית דעלמא [ועיין או"ש פ"ה ממחוסרי כפרה שכתב כעין סברא זו דכאן צריך כולם אותו צד]

והנה לשיטת רש"י שאיטר חשיב שאין לו ימין בפשוטו צ"ל דהא דמבואר בגמ' דמניח בימין כל אדם זה מצד הדרשא של יד כהה וכמו שביאר ברמב"ן ולפ"ז למ"ד שהדרשא לא ביד כהה לכאורא אין לו איפה להניח תפילין אמנם הבאינו לעיל מהגר"א שיתכן שגם רש"י מודה שיניח בימינו וצ"ע דכמו דלענין ימין כתב רש"י שאין לזה מעלת ימין לכאורא ה"ה אין לזה חיסרון דשמאל ולכאורא צ"ל דהמושג ימין זה הכונה יד חשובה וחידש רש"י שצריך שיהיה לזה חשיבות מכל הצדדים דהינו גם מצד מקומה וגם מצד שעיקר שימושו בה משא"כ כשצריך שמאל זה וודאי שביחס ליד השניה יש לה פחות חשיבות וממילא וודאי הקובע השימוש שזה עדיף מאשר הצד וצ"ע

והנה עיין או"ש פ"ד יבום שהקשה דהרי בשמאל עבודתו פסולה ובאיטר משמע שאין עבודתו פסולה ואם הגדר שאין לו ימין א"כ למה אין עבודתו פסולה וצ"ל שכונת רש"י שחסר בחשיבות של ימין אבל זה לא שמאל ובאמת יד ימינו חשיבה יד שמאל ובהכרח כנ"ל דבתור שמאל אפילו שאין לזה כל החיסרונות של שמאל אבל כיון שזה פחות מהיד השניה חשיבה שמאל

**בדין הרגיל עצמו להיות איטר או איפכא**

]עיין מרדכי שדן בהרגיל עצמו האם זה עוזר וע"ש שנטה לומר שזה לא עוזר אמנם בהגהת סמ"ק כתב שמי שאיטר יש עיצה שירגיל עצמו לכתוב ביד ימין וממילא יהיה דינו להניח ביד השניה ומבואר מדבריו שדין איטר נקבע לפי הרגלו ועיין דגול מרבבה וכן ברעק"א שכל זה בהרגיל עצמו סתם אבל אם נחלה ביד אחת ומן השמים יכול להתעסק ביד השניה וודאי חשיב איטר ולכאורא היה מקום לדון דמה שלא עוזר שהרגיל עצמו מצד שנשאר שהכח האמיתי הוא ביד השניה ולכן בנתיבשה ידו שבאמת כח היד נחלש צדקו דבריהם אבל בנקטעה ידו שנשאר ביד כח יותר מהיד השניה זה וודאי לא סיבה לשנות את דינו עוד היה מקום לדון דכל הצד שיועיל לשנות דינו רק אם זה קשור לכתיבה שזה לא כח יותר ביד ובזה זה הלכה שדין התפילין נקבע לפי המציאות שכותב שזה עצמו סיבה לחשיבות לקבוע הדין אבל אם זה קשור בשאר מלאכות ובפרט שאם זה מצד יד כהה בזה יתכן שודאי לא איכפת לן שבמציאות עושה המלאכה ביד מסוימת וצ"ע

ועיין שו"ת הגרש"א סימן א' שהביא בשם אביו הגרעק"א שכל דברי הסמ"ק בהרגיל עצמו לכתוב ביד ימין אבל הפוך וודאי שזה לא יעזור וביאר הטעם דבטלה דעתו אצל כל אדם ורק אם הרגיל עצמו לכתוב ביד ימין שזה עצמו דרך רוב בני אדם בזה יש צד שזה יועיל אמנם עיין בדרכי משה הארוך דמפורש דנקט שגם לענין ימני שהרגיל עצמו להיות שמאלי זה מועיל ומבואר שאין כאן חיסרון דבטלה דעתו אצל כל אדם ויתכן שכיון שיש הרבה אנשים שהם אטרים א"כ אין בזה בטלה דעתו עוד יתכן שכל המושג של בטלה דעתו שייך לענין שבת שזה נשאר בכלל שלא כדרך אבל כשדנים על השם יד ימין ושמאל שזה ענין של חשיבות היד בזה וודאי שהיד שבמציאות פועל בה יש לה חשיבות יתר ולא שיך כאן בטלה דעתו

ועיין במרדכי שכתב להוכיח שזה לא מועיל מהגמ' בשבת ששואלת על המשנה של כותב בימינו ושמאלו שאיך חייב בשמאל הרי זה שלא כדרך והקשה שהגמ' תעמיד שהרגיל עצמו לכתוב בשמאל וכתב לדחות שאולי זה בכלל תירוץ הגמ' ששולט בשתי ידיו והנה מבואר בדבריו מפורש שהנידון גם בימני שהרגיל עצמו ביד שמאל והנה מפורש בדבריו שפשוט לו שגם אם הרגיל עצמו זה נהיה כמו שולט בשתי ידיו דאל"כ אין מקום לקושיתו

והנה המ"ב הביא כדבר פשוטו דבנקטע חלק מידו היד השניה נחשבת יד הימנית וצ"ע דבנקטעה ידו לגמרי רק דנו שאם נקטעה השמאלית האם יניח בימין אבל פשיטא דבנקטעה ימין שממשיך להניח בשמאל והרי עכשיו שאין לו יד אחרת וודאי יד זה נחשבת העיקרית ובפשוטו צ"ל דכשיש שני ידים שיך לדון מה יותר חשוב אבל כשיש רק יד אחת כה"ג וודאי שהקובע זה הצד שהיא נמצאת דאם היא בצד ימין יש לה חשיבות ימין ואם היא בשמאל יש לה חשיבות שמאל ויש לדון באיטר שנקטעה ידו האם ישתנה דינו אמנם יתכן שכה"ג נשאר כמו שהיה קודם וצ"ע

]עיין שערי תשובה סימן תרנ"א דבכותב בימין ושאר דברים עושה בשמאל אבל יכול לעשות גם בימין כה"ג חשיב כמו שולט בשתי ידיו וממילא הרי הוא כשאר כל אדם ועיין בבה"ל מה שלמד מזה לתפילין ולכאורא מה שיכול לעשות ביד שמאל אין לזה משמעות דעיקר הנידון מה היד היותר חשובה וכי היא יכולה לקבל חשיבות רק דרך זה שלא יכול לעשות ביד השניה

]עיין מ"ב שהביא מהפרמ"ג דשולט בשתי ידיו לכתחילה לא יכתוב תפילין ומזוזות וצ"ע הטעם הרי עיקר הסיבה שכתיבת שמאל זה לא טוב מצד שאין זה דרך כתיבה וכאן וודאי שדרך כתיבתו בימין

**דרשה לבר מצוה לבני שלום נ"י**

**בס"ד**

ניסן ע"ג

**א**

**בדין איטר לתפילין ושאר דיני התורה**

א] נצטוינו בתורה וקשרתם לאות על ידך וקי"ל דהוא יד שמאל והמקור לזה הוא בגמ' מנחות ל"ו: ת"ר ידך זו שמאל וכו' ר' נתן אומר אינו צריך הרי הוא אומר וקשרתם וכתבתם מה כתיבה בימין אף קשירה בימין וכיון דקשירה בימין הנחה בשמאל ר' אשי אמר ידכה יד כהה וכו' ובהמשך הסוגיא ת"ר אטר מניח תפילין בימינו שהוא שמאלו והתניא מניח בשמאלו שהוא שמאל כל אדם אמר אביי כי תניא ההיא בשולט בשתי ידיו ע"כ

ועיין בראשונים דדנו באדם שעושה רוב המלאכות בשמאלו אבל הכתיבה עושה בימין האם הולכים לפי הכתיבה או לפי רוב הפעולות האחרות והנה לענין שאר דיני התורה כגון לולב שצריך בימין וודאי שהולכים לפי רוב הדברים כמבואר במ"ב סימן תרנ"א רק כאן כיון שיש דרשא וקשרתם וכתבתם דהינו שזה תלוי בכתיבה א"כ יתכן שהולכים לפי כתיבה ומצאנו בזה שלשה שיטות בראשונים שיטת תוס' דהוא כשולט בשתי ידיו וכן הביא המרדכי מהר"פ, שיטת הספר התרומה והרא"ש וכן הכרעת המרדכי דאזלינן לפי רוב הדברים, ושיטת הסמ"ק והגהות סמ"ק דאזלינן בתר כתיבה והוסיף שמי שאיטר ירגיל עצמו לכתוב ביד ימין וממילא יניח כשאר כל אדם ומבואר בשו"ע דאפילו אם עושה הכל בימין וכותב בשמאל חשיב איטר דהינו שזה לא רק לעשותו ככל אדם אלא גם להחשיבו איטר והנה בשיטת הראשונים שלא הולכים לפי כתיבה עיין ביאור הגר"א סימן כ"ז שביאר או מצד שקי"ל כהטעם של יד כהה דהינו שאין שום דרשא שזה קשור לכתיבה עוד כתב לבאר שגם לדרשא של וקשרתם וכתבתם אין זה הלכה של כתיבה אלא זה צורת דרשא ללמד שצריך להניח ביד שמאל, וכן דייק מהגמ' שאומרת ר"נ אומר אינו צריך שמשמע שאין מחלוקת בין הדרשות לדינא

ב] והנה מבואר בגמ' דאיטר מניח בשמאלו שהוא ימין כל אדם ועיין מרדכי שכתב לדון האם זה רק לדרשא דיד כהה דהינו שההלכה היא שצריך להניח ביד החלשה ולכן כיון שהוא איטר א"כ ידו הימנית זה היד החלשה אבל לתנאים שלומדים סתם שזה הלכה של יד שמאל א"כ גם באיטר היד שמאל של כל אדם חשיבא יד שמאלו או שבאיטר ידו השמאלית חשיבא יד ימין אצלו וממילא מניח בימינו שזה שמאלו [והנה יש להסתפק לדרשא של יד כהה האם זה הלכה של היד החלשה או שכונת התורה יד שמאל ורק הצורה שזה נאמר היא יד כהה והנה אם נימא שהדין איטר הוא רק מחמת שנאמר יד כהה בהכרח שנאמר פה הלכה של יד החלשה אבל אם נימא דאיטר חשיב יד ימינו כיד שמאל א"כ אפש"ל שאין הלכה של יד כהה אלא זה רק ילפותא שיש דין יד שמאל] וע"ש שהביא לדייק מרש"י שמניח בשמאל כל אדם והא עצמו פליג על זה וס"ל שהדין שאיטר מניח בימינו זה לכל התנאים

ומצאנו שכבר נחלקו בדבר זה לענין חליצה דמבואר בגמ' יבמות ק"ד. שצריך לחלוץ ברגל ימין ונקטו הראשונים דהוא לעיכובא ודנו הראשונים מה הדין ביבם איטר רגלו [עיקר המושג איטר ברגל מבואר בגמ' בכורות לענין פסול כהן איטר] דדעת הטור סימן קס"ט סכ"ה שרגל שמאלו חשיבא רגל ימין וכתב שכמו שלענין תפילין מבואר בגמ' שמניח בימינו ה"ה לענין חליצה אמנם דעת הסמ"ג שחולץ בימין כל אדם וכן הביאו הראשונים שם וכתבו לבאר שרק בתפילין שיש דין מיוחד של יד כהה לכן באיטר ידו הימנית זה היד כהה אבל במקום שנאמר הלכה של יד ימין הרי הוא ככל אדם

והנה בפשוטו יסוד מחלוקתם מה נחשב יד ימין דשיטת הסמ"ג דהכונה היד שבצד ימין וכמו צפון דרום ואין זה ענין ליד יותר חזקה או פחות חזקה אמנם שיטת הטור והמרדכי דיד ימין הכוונה היד החזקה ולכן מי שבטבעו ידו השמאלית יותר חזקה היא נחשבת יד ימין והנה צ"ב דהרי זה ודאי דמצאנו מקומות דהמושג ימין תלוי ב"צד" ימין וכגון באוזן דמצורע דבעינן ימין או באוזן לענין רציעה שצריך ימין ששם זה לא מצד שכחה רב אלא שהוא ענין של צד ימין וכמו בנר חנוכה שמתחיל להדליק בצד ימין וא"כ צ"ב מהיכי תיתי דכשהנידון לענין יד או רגל המושג ימין נקבע לפי היד או הרגל יותר חזקה ובאיטר אמרינן שנתהפכה ידו ורגלו ולמה לא נימא שהכונה ימין זה צד ימין וממילא גם באיטר ימין דעלמא הוי ימינו ובפרט בחליצה דילפינן ממצורע דשם הרי נאמר גם אוזן שדינו בימין ששם הכוונה צד ובפשוטו גם הדין רגל זה כך ומהיכי תיתי לומר שזה תלוי בכח ובאמת שזו טענת הסמ"ג הובא בב"י ובגר"א שם וצ"ב דעת שאר הראשונים

וביותר יש לתמוה דהנה לענין חליצה דדעת הטור וסיעתו דאיטר חולץ בשמאל בפשוטו נקטו הפוסקים שזה תלוי ברגל שכחה רב וכתבו שבודקים דבר זה על ידי הרגל שבה מתחיל ללכת תחילה והיש"ש ביבמות פי"ב סימן כ"ב טען שאין סברא להחשיב עדיפות רגל על רגל מצד קדימה בהליכה ועיין שו"ת רעק"א מ"ת סימן מ"ג וכן בשו"ת חת"ס אבן העזר סימן צ"א שהביאו מספר שש זרעוני גינה שהוסיף להקשות דרוב בני אדם הרבה פעמים מתחילים ללכת ברגל שמאל ולכן ביאר שהדין איטר בחליצה זה רק אם תמיד רגל ימין נגררת אחרי השמאל דהינו שבאמת יש בה חולשה ושיתוק קל שאין לה כח פעולה אלא להגרר אחרי הימין עכ"ד וקילסו רעק"א והחת"ס לסברא זו [אמנם כתבו שאין להקל בזה נגד סתימת הפוסקים ורק צירפו סברא זו] ובפשוטו צ"ב דכיון דבעלמא ס"ל דלרגל ימין אין עדיפות על רגל שמאל מצד שכחה רב ולכן כשרגל שמאל כחה רב זה לא סיבה להחשיבה ימין וא"כ הדין ימין שנאמר כאן בהכרח הוא צד ימין וא"כ איך יתכן דבנחלשה רגל ימין הדין ימין נקבע לפי כח הרגל הרי כאן בהכרח שאין כונת התורה לרגל ששימושה רב אלא לצד ימין

ולכאורא צריך לבאר בזה דבאמת אין הביאור שיש שני סוגי ימין אחד צד ימין ואחד האבר שיש בה יותר כח אלא היסוד של ימין הוא לשון חשיבות והכוונה האבר החשוב שבין שני האברים [ועיין רמב"ן על התורה שביאר השם בנימין שזה הכונה לשון ימין שהוא לשון כח וגבורה] ובמקום ששניהם פועלים בשוה וכגון באזן א"כ החשיבות שביניהם נקבעת לפי הצד הימני ובמקום שאחד מהם יותר חזק ועיקר שימוש האדם בו וכגון ביד ורגל נקבע שהאבר החזק הוא האבר החשוב ולפ"ז א"ש מה דנקטו הראשונים שהקובע של יד זה לפי החוזק אפילו שבאזן זה לפי הצד שאין כאן סתירה דבשניהם היסוד מה שיותר חשוב רק שבאוזן החשיבות נקבעת לפי הצד וביד לפי השימוש דמה שזה עיקר שימושו הוא סיבה להחשיבו יותר ממה שזה צד ימין

ולפ"ז מבואר גם סברת האחרונים לענין חליצה שרק בחולשה מיוחדת ברגל יש דין איטר דהינו שיסוד הדין הוא הרגל החשובה ובעלמא שאין עדיפות ביניהם א"כ הרגל החשובה זה צד ימין אמנם אם יהיה אדם שבאחת יש לו כח שימוש רב יותר מהשניה כה"ג הרגל שכחה רב היא נחשבת הרגל החשובה ויש לה שם רגל ימין

ובזה א"ש הדין דבשולט בשתי ידיו היד הימנית היא נחשבת ימין וצ"ב כיון שכאן המושג ימין זה מי שיותר חזק א"כ בשולט בשתי ידיו אין סיבה להחשיב היד הימנית יותר מהשמאלית אמנם לנ"ל א"ש דכל שאין עדיפות ביניהם מצד הכח היד הימנית נחשבת יותר חשובה מצד שזה צד ימין וכמו לענין אוזן

והנה בפשוטו צ"ב לראשונים דהדין איטר זה רק בתפילין דבעינן יד כהה א"כ לכאורא כל ההלכה זה היד החלשה א"כ למה בשולט בשתי ידיו מניח בשמאל כל אדם הרי אחד לא חזק יותר מהשני ויתכן לבאר דקים להו לחז"ל דכונת התורה ליד הפחות חשובה ובעלמא זה נקבע לפי היד שכחה רב ואם שניהם שוים זה לפי הצד ימין ומה דבעלמא כגון בחליצה זה נקבע לפי צד ימין דתמיד הכונה צד ימין וכאן הכונה היד החשובה וכדעת שאר הראשונים הנ"ל ובזה א"ש מה שדנו הפוסקים שבהרגיל עצמו לפעול ביד שמאל חשיב איטר וצ"ב לראשונים שכל הדין איטר מצד הדין המיוחד של יד כהה א"כ לכאורא גם אם שינה הרגלו אבל היד החזקה זה נשאר היד ימין וכן טען בשו"ת צמח צדק [האחרון] סימן ה' אמנם לנ"ל א"ש דכוונת התורה היד החשובה ולא שזה תלוי בחוזק והבינו הראשונים דהקובע מי שבפועל משתמש עמו יותר ולא מי שכוחו רב מצד טבעו

והנה מבואר בתורה שיש דין זרוע לחיים וקיבה לתת לכהן ומבואר בגמ' שזה זרוע ימין ובקונטרס איש איטר לגר"ח קניבסקי שליט"א נקט דלראשונים שימין נקבע לפי הכח ה"ה בבהמה זה כך והנה לא מצאנו בשום מקום שבאמת צריך לבדוק הבהמה קודם שחיטתה אם היא איטרת ולנ"ל יש לבאר שכיון שיסוד הסברא מצד חשיבות הדבר וודאי שבבהמה אין חשיבות מצד מה שכחה רב אלא הקובע הוא רק הצד הימני עוד יש לדון שכיון שהנידון לאחר שחיטתה שאז אין כח פעולה באיבריה וודאי שהקובע הצד הימני

**ב**

**האם במצורע איטר מזים על ידו השמאלית**

ג]והנה לענין מצורע דאיכא דין בהן ידו הימנית ובהן רגלו הימנית יש לדון מה הדין באיטר ובפשוטו הוא תלוי בראשונים הנ"ל דלשיטות [הסמ"ג וסיעתו] שהקובע הוא הצד הימני ה"ה כאן הקובע צד ימין דעלמא ולשיטות [הטור וסיעתו] שזה תלוי באבר שכחו רב א"כ גם כאן ההזאה תהיה על ידו השמאלית ורגלו השמאלית וכן נקט בפסקי הרי"ד ביבמות

אמנם הנה עיין תשובות רעק"א תנינא סימן ס"א שנקט דמי שנקטע אצבע אגודל בימינו ועל ידי זה התרגל לעשות מעשיו בשמאל חשיב איטר וכן נקט המ"ב סכ"ז סקכ"ב שכל שמשמים נהיה לו חולי שלכן משתמש ביד שמאל חשיב איטר וכל המחלוקת הראשונים האם מועיל הרגיל עצמו זה רק לענין שעשה דבר זה מעצמו אבל אם זה מחמת חולי או שנקטע ידו וודאי שחשיב איטר

והנה מבואר במשנה בנגעים פי"ד מ"ט דמי שאין לו בהן יד או רגל נחלקו תנאים בדינו האם אין לו תקנה עולמית או שמזה על מקומו וצ"ע דלכאורא כה"ג הוא נהיה איטר וחזר דינו להזות על הרגל השניה והיד השניה ולכאורא מוכח מכאן או דבנקטעה ידו לא חשיב איטר [ודלא כגרעק"א] או דלענין מצורע הדין איטר לא משנה [ודלא כפסקי הרי"ד] אמנם צ"ב טעמא דמילתא מה זה שונה מחליצה ותפילין דאיטר ידו השמאלית הוי יד ימין

והנה לענין חליצה כתב הרמב"ן ק"ד. דבאיטר אין לו תקנה כלל דהינו שחשיב שאין לו רגל ימין ומקורו דהנה מבואר בגמ' בכורות מ"ה. דאיטר פסול לעבודה ויש ראשונים שביארו שזה מצד פסול בעל מום דאדם רגיל כוחו ביד ימין והוא אין לו בה כח רב, אמנם רש"י ביאר מצד שצריך ימין לעבודה וביאר הרמב"ן דחשיב שאין לו יד ימין וה"ה לחליצה חשיב שאין לו רגל ימין ובפשוטו צ"ב דממ"נ אם הקובע ימין זה הצד, א"כ יש לו צד ימין, ואם הקובע זה היד החזקה, א"כ אדרבא ידו השמאלית היא היד החזקה ושתחשב יד ימין, וצ"ל דכדי להחשב יד ימין צריך שני מעלות א. שזה יהיה צד ימין ב. שזה יהיה היד החזקה וכיון שאין כאן ליד ימין את שני המעלות לא חשיבה יד ימין והנה לכאורא לפ"ז גם לענין מצורע זה יחשב שאין לו יד ימין וצ"ע דבמשנה לא הוזכר אלא אין לו בהן ימין ולא הוזכר חיסרון הרבה יותר מצוי שזה איטר ועוד שכאן לא יעזור המ"ד נותן על מקומו ויוצא ובפרט לפי רעק"א שבאין לו בהן הוא נהיה איטר [והנה שיטת תוס' בסנהדרין מ"ה: שכל המשנה שבתחילה בזמן שחל עליו חיוב הזאה היה לו ונקטע אבל אם מראש אין לו יד ודאי לא מעכב ויתכן שלכן המשנה לא דיברה על איטר אמנם התויו"ט דייק מהרמב"ם שחולק על תוס' והעתיק המשנה כצורתה וכן הוא סתימת המשנה ולפ"ז קשה כנ"ל]

והנה עיין בסמ"ג דהובא בב"י סימן קס"ט סכ"ה דנקט שגם איטר חולץ בימין כל אדם וביאר מקורו מהא דאוזן לומדים ממצורע לרציעה ושם הרי זה רק ענין של צד ימין וצ"ע למה הקשה רק מהילפותא לאזן דרציעה ולא הקשה מהדין אזן במצורע עצמו ששם ימין זה מצד הצד ימין ולא שזה אוזן יותר חזקה וחזינן מדבריו דבמצורע יש טעם אחר ששם איטר חשיבה ימינו ככל אדם גם אם בעלמא אינו כן ודלא כפסקי הרי"ד לעיל וצ"ב טעם הדבר

ועיין או"ש פ"ה ממחוסרי כפרה שכתב שכולם [דהינו בהן יד ורגל ואוזן] צריכים להיות באותו צד של הגוף דהינו שלא מסתבר שהאוזן יהיה בצד אחד והיד והרגל יהיה בצד אחר אמנם צ"ב דהרי א"כ בהכרח שכאן הדין ימין זה צד ימין וא"כ איך אפשר ללמוד מכאן לבעלמא כגון בחליצה ששם זה רגל ימין שתלוי בחשיבות ולא בצד ולכאורא יש לבאר דבמצורע אין יסוד דין ההזאה על היד הימנית והרגל הימנית והאזן הימנית אלא יסוד הדין הוא הזאה על הצד הימני של הגוף של המצורע והתורה בחרה את היד והרגל והאוזן אבל יסוד הדין הוא הצד הימני של הגוף ולפ"ז וודאי שגם באיטר הרי הצד הימני של הגוף נשאר כמו ימין דעלמא וזה לא משתנה לפי היד ולכן לגבי מצורע וודאי שגם איטר מזה על בהן ימין ולא קשה על רעק"א דנקט שחסר אצבע הוא איטר וכן על שיטת רש"י שאיטר חשיב שאין לו יד ימין והא דילפינן מכאן לבעלמא דצריך רגל ימין בחליצה הוא מצד דזה רק ילפותא ושם הרי לא הכונה צד ימין של הגוף אלא הכונה לרגל ימנית ובזה הסברא שהכח קובע בחשיבות משא"כ במצורע כיון שהנידון זה הצד של הגוף ושם החשיבות זה מצד הצד וכמו באזן ודו"ק בזה

**ג**

**בשיטת הרמב"ן שאיטר אין לי יד ימין ובדינו לענין תפילין**

ד]עיין רמב"ן יבמות ק"ד. דאיטר חשיב שאין לו רגל ימין ויד ימין ומקורו דהנה מבואר בגמ' בכורות מ"ה. דכהן איטר פסול לעבודה ויש ראשונים שביארו שזה מחמת מום כיון דסתם אדם רוב כוחו ביד ימין, אמנם רש"י כתב שזה מצד שצריך ימין וביאר הרמב"ן כוונתו דאיטר חשיב שאין לו יד ימין ולמד מזה שה"ה לחליצה חשיב שאין לו רגל ימין ובפשוטו צ"ב דממ"נ אם הקובע ימין זה הצד, א"כ יש לו צד ימין, ואם הקובע זה היד החזקה, א"כ אדרבא ידו השמאלית היא היד החזקה ושתחשב יד ימין, וצ"ל דכדי להחשב יד ימין צריך שני מעלות א. שזה יהיה צד ימין ב. שזה יהיה היד החזקה וכיון שאין כאן ליד ימין את שני המעלות לא חשיבה יד ימין

ולכאורא לפ"ז לענין תפילין למ"ד שלא ילפינן מיד כהה אלא שיש הלכה של יד שמאל חשיב שאין לו יד שמאל כמו שאין לו יד ימין וכן נקט מסברא בשו"ת חת"ס סימן ע"א [ועיין שו"ת רעק"א ח"ה תשובה א' מה שכתב בזה הגרש"א] וצ"ב דהגר"א סימן כ"ז נקט דדעת רש"י שאיטר מניח בימינו וכן המרדכי נקט בדעת רש"י דהוא ככולם דמניח בשמאל הרי לכאורא לרש"י חשיב שאין לו יד ימין ה"ה חשיב שאין לו יד שמאל וא"כ שלא יניח תפילין [ויתכן שכה"ג זה סברא לענין תפילין שיניח ככולם אבל דעת הגר"א צ"ב]

ולכאורא יש לבאר שחלוק המושג יד ימין מיד שמאל דיד ימין הכונה יד החשובה וכדי שיחשב שיש לה חשיבות של יד ימין צריך שיהיה לה שני מעלות א. שזה צד ימין ב. שזה היד שכחה רב, אמנם יד שמאל לא צריך שיהיה לזה שני החסרונות א. שזה צד שמאל ב. שזה היד החלשה, אלא שהכוונה שמבין שני הידים היד הפחות חשובה היא נקראת יד שמאל ולכן גם באיטר וודאי שאין הכוונה ששני הידים הם באותה חשיבות אלא שיש דבר שהוא הקובע מה יותר חשוב ויתכן כדעת הראשונים שהולכים לפי הצד ימין וממילא הוא כשאר אדם וכדעת המרדכי ויתכן שהולכים לפי הכח שביד וממילא הוא מניח בימינו וכמו דס"ל לגר"א בדעתו

והנה עיין או"ש שכתב דבפשוטו משמעות הגמ' שאיטר אין עבודתו פסולה דזה הובא אם כל המומים דזה רק חיסרון של אין שוה בזרעו של אהרן והקשה שכל זה ניחא לראשונים שזה פסול של בעל מום אבל לרש"י שזה חסרון שאין לו ימין א"כ זה כמו שמאל וצריך להיות עבודתו פסולה והניח בצ"ע והנה בפשוטו הפסול שמאל מה שלא עובד ביד ימין אמנם יתכן שאינו כן אלא שזה פסול של צד שמאל ועיין תוס' חולין כ. לענין מליקה בשן דדנו שעבודה בפה זה לא פסול והרי אין כאן מעליותא דימין אלא שאין זה שמאל ולפ"ז וודאי שאין כוונת רש"י שיד ימינו זה יד שמאל וכנ"ל ששמאל זה ודאי הפחותה משניהם וא"ש שזה לא מחלל עבודה וצ"ע בזה

**ד**

**בביאור ראיית המרדכי משבת דאיטר ידו השמאלית חשיבה ימין**

ה]בעיקר הנידון דלעיל האם באיטר חשיב יד ימינו כשמאל כל אדם או שאזיל כשאר בני אדם ונפק"מ לחליצה או לתפילין לשיטות שלא ילפינן מיד כהה עיין מרדכי שכתב להוכיח מהגמ' שבת ק"ג. דמבואר במשנה הכותב בין בימינו בין בשמאלו חייב, והגמ' שואלת בשלמא הימין לחיב משום דדרך כתיבה בכך אלא השמאל אמאי הרי אין דרך כתיבה בכך, א"ר ירמיה באיטר יד שנו, ותהוי שמאל דידיה כימין דכו"ע ואשמאל לחייב הימין לא לחייב, אלא אמר אביי בשולט בשתי ידיו, ומהא דהגמ' שואלת באיטר שיהיה חייב בשמאל ולא בימין חזינן שיד שמאל חשיבא ימין עכ"ד, והנה מבואר בדבריו דאם הדין שהוא ככל אדם לא היה קשה קושית הגמ' והיה הדין שהוא חייב בשניהם, דהרי הקשה על חלק זה בגמ' ולא על תירוץ הגמ' שחיב בשמאל וכן ביאר בשו"ת ר' שלמה איגר הובא בתשובות רעק"א ח"ה סימן א' ע"ש ולכאורא צ"ב כונתו דהרי לענין שבת לא נאמר הלכה שחיב ביד ימין ולא יד שמאל אלא שיש פטור כלאחר יד שיסודו מצד מלאכת מחשבת שכל שעושה מלאכה שלא כדרכו פטור וכמו נושא משא על ראשו, וא"כ כיון שאין דרכו לפעול ביד ימין אפילו שחשיבה יד ימין ככולי עלמא אין סיבה שזה לא יחשב כלאחר יד

ובפשוטו מבואר כאן בדבריו חידוש שכיון שיסוד הפטור של כלאחר יד זה מצד שחסר בחשיבות המלאכה א"כ אם יעשה בצורה שכולם עושים אפילו שאצלו זה לא הדרך אין זה סיבה לפטור דכיון דכך דרך העולם לא חסר בחשיבות היצירה ויסוד לסברא זו דדרך המלאכה נקבע לפי דרך העולם דמבואר בגמ' שבת צ"ב. דאנשי הוצל דרכם לשאת משא על ראשם ובכל אופן פטירי כיון שבטלה דעתם אצל כל אדם וצ"ע הרי אצלם זה הדרך ומבואר שכיון שאצל אנשי דעלמא אין זה הדרך חסר בחשיבות המלאכה א"כ יתכן גם איפכא שבדבר שזה הדרך אפילו אם אצל עושה המלאכה זה לא הדרך אבל זה לא סיבה לפטור אותו על שאצלו זה שינוי