ג. משקה טבול יום וגדר קולא של טבוי פב מא
קטגוריות: ש_ס / נט טבול יום / טבול יום - הרב אהרן שלוש

**בדין משקה טבול יום, ובגדר הקולא של טבול יום**

פרק ב' משנה א' - 'משקה טבול יום כמשקים שהוא נוגע בהן אלו ואלו אינן מטמאין, ושאר כל הטמאים בין קלים בין חמורים המשקין היוצאין מהן כמשקים שהוא נוגע בהן אלו ואלו תחלה חוץ מן המשקה שהוא אב הטומאה'.

# מח' הר"ש והרא"ש **בדין משקה טבול יום**

**א.** הר"ש מפרש דמיירי בטבול יום שנוגע במשקין תרומה שנעשים שלישי והם נגעו בקודש שפוסלים אותו לעשותו רביעי ולא מטמאים אותו, ולכך קתני שמשקין היוצאים מטבול יום כגון רוקו ומימי רגליו כמשקין שהוא נוגע בהם דאף המשקין היוצאים ממנו פוסלים קודש ולא מטמאין וזהו דאמרי' אלו ואלו אינן מטמאין אלא רק פוסלין.

והקשה הרא"ש שהרי המשקין שיוצאים מהטבול יום אינם טמאים מדין מעיינות אלא מדין מגע טבול יום ואיך נעשים שלישי לטומאה הרי הם חולין ולא נפסלים מטבול יום.

ובחזו"א (סי' ב' סק"ו) חידש שבאמת לדעת הר"ש משקין היוצאים מטבול יום אינם פוסלים קודש, והא דקתני אין מטמאין דמשמע שפוסלין היינו במשקין שהוא נוגע בהם ואגב דידהו קתני אין מטמאין ולא קתני אין פוסלין אבל באמת המשקין היוצאים ממנו טהורים לגמרי.

וזהו דוחק גדול בלשון הר"ש. ועוד שהחזו"א עצמו הקשה על דבריו שא"כ למה קתני במשנה בנדה נפל מרוקה על ככר של תרומה טהור הרי אפי' אם נגע בקודש טהור. איברא דקושיא זו בלא"ה תקשי על שיטת הרא"ש שלדבריו משקה טבול יום טהור לגמרי ולמה קתני נפל על ככר של תרומה ולא על קודש וצ"ע.

**ב.** ובפשטות סברת הר"ש שהמשנה חידשה שחכמים תקנו שמשקה שיוצא מטבול יום הוי שלישי לגבי לטמאות קודש ואינו מדין נגיעה אלא תקנה חדשה. אלא שהחזו"א (שם בסוגריים) הקשה שאם תקנו שהוא כמגע טבו"י אף לגבי משקין שיוצאים ממנו למה לא נעשה שני לטומאה כמשקין שהוא נוגע בהם ויטמא קודש.

וביאר בספר משנת טהרות שגדר התקנה שמשקה טבול יום דינו כמו הטבול יום דכמו שמצאנו בזב שמעיונותיו טמאים כך תקנו חכמים בטבול יום, ולכך לא נעשה כראשון לטומאה דהוי ככל מעיינות דרבנן שיורד דרגא מהטומאה של הזב עצמו. דהנה לגבי זב יש שתי דיני מעיינות דמדאורייתא אינו טמא אלא זובו רוקו ומימי רגליו ודינם כמו הזב עצמו ורבנן תקנו אף דמעת עינו ודם מגפתו וחלב האשה שנעשים ראשון לטומאה, ויש לדון האם הגדר של דמעת עינו וכה"ג הוא כגדר מעיינות מדרבנן או דלמא הם טמאים מחמת נגיעת הזב.

ויש לדייק מלשון הרמב"ם (בהל' מטמאי מו"כ פ"א הט"ז) שכתב וז"ל 'תשעה משקין בזב שלשה מהן אב טומאה והן רוקו ושכבת זרעו ומימי רגליו כל אחד מאלו מטמא אדם וכלים בכל שהוא כמו שביארנו. שלשה מהן כולד הטומאה ואלו הן דמעת עינו ודם מגפתו וחלב האשה כל אחד מאלו כמשקין טמאין שאין מטמאין אדם אבל מטמאין כלים מדברי סופרים כמו שביארנו'. מבואר מלשונו שגם הג' משקין דרבנן גדרם כמו מעיינות דאורייתא. ועוד הוכיח כך מדברי התוס' בחולין דף פ"ז: ע"ש.

וה"נ בטבול יום תקנו שהמשקין היוצאים ממנו יש להם דין מעיינות מדרבנן שפוסלים את הקודש.

וכך מבואר בהדיא בתוס' בחולין דף פ"ז: שכתבו שמשקין היוצאים מגופו טמאים אפי' אם יצאו מגופו ע"י שפופרת ולא נגעו בו, מבואר שאינו מדין נגיעה אלא מדין מעיינות.

ועצ"ב דהא לא שייך שלישי בחולין אלא בתרומה ולא מצאנו בזב שהמעיינות שלו נעשו שלישי ומהכת"ת שמעיינות של טבול יום ייעשו שלישי. אכן לק"מ דהגדר שיש לו דין של טבול יום עצמו כיון שזה מעיינות ואינו טומאת משקין של חולין ולכן אינו תימה שהוא שלישי דאינו טומאות משקין אלא כחלק מהטבול יום. או י"ל שנחשב שלישי רק לגבי לטמאות קודש ויהיה מותר להכניס אותו עצמו למקדש, וזה חידוש שכל טומאתו לגבי לטמאות, ולכאו' בכל שלישי שפסול לתרומה לגבי קודש נחשב כטמא ולגבי עצמו הוא פסול.

**ג.** והרא"ש גרס במשנה אלו ואלו אין מיטמאין דהם לא מקבלים טומאה כיון שחולין אינו נטמא מטבו"י, ודייק כך מרש"י בחולין דף פ"ח. שכתב שרבנן לא גזרו בהם טומאה. וכך מבואר ברמב"ם פ"י משאר אבות הטומאה ה"ד.

נמצא שלפי הר"ש המשנה חידשה חומרא שמשקה היוצא מטבול יום פוסל קודש ואינו מטמא, ולדעת הרא"ש המשנה חידשה קולא שמקשין היוצאים מטבול יום אין בהם טומאה כלל.

# בענין תרומה שנגעה בטבול יום אם פוסלת את הקודש

**ד.** והנה הר"ש והתוס' בחולין (דף פ"ח.) בארו את המשנה דאתיא כאבא שאול ומיירי שטבול יום נגע במשקין תרומה שנעשים שלישי והם נגעו בקודש שפוסלים את הקודש. וצ"ע למה לא מוקמי לה כר"מ שטבול יום שנוגע בקודש נעשה שלישי ואח"כ פוסל עוד קודש וא"כ ה"נ כשנוגע בתרומה ופוסל אותה ואח"כ נוגעת בקודש פוסלת את הקודש.

ובתוס' בפסחים (דף י"ד:) כתבו שאע"פ שתרומה שנעשית שלישי פוסלת קודש מ"מ טבול יום שנגע בתרומה ונפסלה אינה פוסלת קודש דאפי' קודש שנגע בטבול יום אינו פוסל קודש לר"ע, וכתב החזו"א שדברי תוס' אלו אינם סותרים לדברי התוס' בחולין דאדרבה מבואר בדבריהם שרק לר"ע אינו פוסל קודש אבל לאבא שאול תרומה שנגעה בטבול יום פוסלת קודש.

אך התוס' בחגיגה (דף כ:) הקשו על הסוגיא בנדה (דף ע"א:) אמאי אמרי' שהמשנה סוברת שחולין שנעשו עט"ה הקודש כקודש הרי אפי' אם יש להם דין תרומה פוסלים קודש כיון שהם שלישי ותרצו תוס' שכיון שהם שלישי אינם פוסלים קודש דתרומה שלישי לא פוסלת קודש, והרי התם מפורש בסוגיא דאיירי לדעת אבא שאול ואעפ"כ כתבו תוס' שתרומה שלישי לא פוסלת קודש.

ובאמת צ"ע בדברי התוס' דמשמע מדבריהם דלא מיירו רק בטבול יום שנגע בתרומה אלא בכל שני שנגע בתרומה שלא פוסל קודש דהא תוס' הוכיחו מרש"י בחולין דף ל"ה דלא מיירי בטבול יום כלל, וקשה שתוס' בפסחים הביאו משנה מפורשת בטהרות שתרומה שלישי פוסלת קודש.

ועי' חזו"א שביאר בדבריהם דאיירי לדעת ראב"צ שחולין שנעשו על טהרת הקודש דהוי כתרומה לא פוסלת קודש דאין נעשה רביעי אלא קודש מקודש בלבד. [ויל"ע אם כוונתו שכל שלישי של תרומה לא פוסל קודש לראב"צ או רק חולין שנעשו ע"ט הקודש שנחשב כתרומה וצריך ללמוד בסוגיא בחולין].

# בשיטת הגר"א

**ה.** הגר"א בנדה (בא"ר) חידש לדינא שטבול יום שנוגע במשקין קודש עושה אותם תחילה, ואע"פ דתנן במשנה בפרה כל הפוסל את התרומה מטמא את המשקין להיות תחלה חוץ מטבול יום מ"מ לגבי קודש טבול יום מטמא משקין להיות תחלה, ועפ"ז ביאר את הסוגיא בחולין להיפך מהראשונים, שחזרו לומר לחומרא שטבולת יום אפי' אינה מערה שמא יהיו מים על הכלי והם יעשו תחלה מהטבו"י ויטמאו את הכלי והוא יטמא את המים שבכלי ויחזרו לטמאות את הפסח.

מבואר בדבריו שני חידושים, חדא שטבול יום מטמא משקין של קודש להיות תחילה וכל הא דאמרי' שטבו"י אינו עושה משקין תחלה הוא במשקין דחולין אבל משקין דקודש נעשין תחלה. וכתב דאתיא כאב"ש כמבואר בסוגיא, וצ"ב למה תקנה זו היא רק אליבא דאב"ש הרי זה תקנה נוספת, וצ"ל שלאב"ש שתקנו שטבול יום דינו כטמא רגיל שמטמא שלישי ופוסל רביעי ה"נ יש לו דין שעושה משקין להיות תחלה.

עוד מבואר בדבריו שהמשקין שהם ראשון מטמאים את הכלי ואע"פ שכלי אינו נעשה שני כיון שהוא לצורך קודש נטמא ונעשה שני,

**ענף ב- בגדר הקולא של טבול יום**

**א.** איתא במשנה בפרה (פ"ח מ"ז) 'כל הפוסל את התרומה מטמא את המשקין להיות תחלה לטמא אחד ולפסל אחד חוץ מטבול יום'.

ובטעם הדבר ביאר רש"י (בפסחים דף י"ד:) וז"ל 'דתנן כל הפוסל את התרומה. כל הני דמייתינן בפ' יציאות השבת גבי שמונה עשר דבר שגזרו עליהם תורת שניים לפסול את התרומה מטמאין משקין אפילו חולין להיות תחלה חוץ מטבול יום שפוסל לתרומה מן התורה וגזירת הכתוב היא ומ''מ **איקלישא טומאה דידיה** ולא גזרו ביה לעשות משקין תחלה דאין דברי תורה צריכין חיזוק ומשום דמשקין עלולים לקבל טומאה ומה היא עלילתן שמקבלין טומאה שלא בהכשר גזרו עליהן חומר הרבה שיהו כהנים נזהרין לשומרן'.[[1]](#footnote-1)

וצ"ב שהרי הקלישות של טומאת טבול יום היא שעשו אותו בדרגת שני לטומאה ופוסל את התרומה וא"כ מאי גרע מכל שני לטומאה שאינו פוסל את המשקה.

**ב.** והנה איתא במעילה (דף ח:) שלדעת רבנן טבול יום אינו מטמא קודש אלא פוסל בין קודש ובין תרומה, ואף לדעת אבא שאול שטבול יום מטמא את הקודש מ"מ אמרי' שם שמדאורייתא טבול יום רק פוסל בין בקודש ובין בתרומה ורק מדרבנן הוא דמטמא את הקודש.

והקשה המקדש דוד שמאחר שטבול יום נחשב כמו שני שפוסל תרומה למה אינו מטמא את הקודש לעשותו שלישי הרי יש לו כח לעשות שלישי כדחזינן בתרומה ומדוע הוא עושה את הקודש בדרגת רביעי.

**ג.** ונראה דהנה התוס' במעילה כתבו שלפי הסוגיא בסוטה טבול יום מטמא קודש לעשותו ראשון מדאורייתא, והקשה הקרן אורה מנין לאבא שאול לחדש שהוא מטמא קודש מאחר שאינו מטמא חולין ובהכרח שהוא כמו שני לטומאה ולמה מטמא קדשים לעשותם שני.

ומבואר שתוס' נקטו שטבול יום לגבי קודש נשאר בדרגתו והוא כמו אב הטומאה או ראשון לטומאה אלא שלגבי חולין ותרומה נאמר שאינו מטמא וכיון שלגבי קודש הוא מטמא ממילא עושה אותו ראשון לטומאה ושני ושלישי ורביעי.

למדנו מזה שאין להשוות טבול יום לשני לטומאה, דשני לטומאה יש לו רחיקות מהטומאה ובזה יש חסרון בכל הטומאות אלא שקודש יכול להיטמאות עד רביעי ולכן נטמא יותר, ומאותו טעם גופא טבול יום שיש לו איזה קלישות של טומאה מחמת טבילתו לא נחשב טמא לגבי חולין אבל לגבי קדשים נחשב טמא וממילא נעשה שני מאחר והטבו"י הוא ראשון.

ולדעת רבנן הגדר שטבו"י לעולם אין בכחו לטמאות אלא לפסול ואינו כגדר שני לטומאה אלא שמכח הטבילה שלו פקע כחו לטמאות ולכן בין טומאה ובין קדשים הוא רק פוסל ולא מטמא.

ונמצא שבין לאבא שאול ובין לרבנן טבו"י אינו בגדר שני אלא שלאב"ש נשאר לו דין טמא גמור לגבי קודש, ולרבנן התחדש שיש לו רק כח לפסול ולא לטמאות כלל.

ובזה מתבאר שאינו מטמא משקין, דאינו בגדר שני לטומאה אלא לרבנן הגדר שיש לו כח לפסול ולא לטמאות ולאב"ש הגדר שיש לו כח טומאה רק לגבי קודש ולא לחולין ולתרומה ולכך אינו מטמא משקין להיות להיות תחלה דלגבי חולין הוא טהור.

והגדר לכאו' שהקולא של טבול יום אינו מחמת המרחק מהטומאה המקורית כמו בכל הטומאות שיש שני ושלישי ובזה נחשב שיש לו טומאה גמורה אלא שהיא יותר רחוקה ויש בה דין שיכולה לטמאות קודש ולטמאות מים, אך בטבול יום הטהרה שלו מגיעה מחמת שטבל אלא שמ"מ נשאר עליו קצת טומאה והגדר שנשאר בו הוא שיש לו רק כח לפסול תרומה או קודש ואין לו כח מטמא ומה"ט נמי אינו מטמא מים דאינו בדרגת שני כלל שנאמר שיטמא מים.

ובירושלמי איתא שרחמנא קרייה טהור, וברמב"ם הלשון שהוא טהור, והמכוון שאינו רק חסרון במרחק של הטומאה אלא יש לו קלישות בטומאה שטבל ולכן אינו מטמא מים.

אך לשון הרמב"ם שטבו"י עושה רביעי, וצ"ע דלכאו' הו"ל למימר שפוסל אבל אינו רביעי אלא שלישי פסול. ובלא"ה קשה למה התרומה נהיית שלישי והקודש נהיה רביעי וצל"ע.

1. ועי' רש"ש שהקשה שרש"י פתח בטעם שקלישא טומאתו וסיים בטעם אחר שד"ת אי"צ חיזוק, ועוד שרש"י בחולין דף ל"ד כתב רק את הטעם שאיקלישא טומאתו. ועוד הקשה שמצאנו בכ"ד שטמא דאורייתא גם עושה משקין להיות תחלה.

   וצ"ל שבאמת עיקר סברת רש"י היא שקלישא טומאתו ואינו כמו שני לטומאה שתקנו בו שמטמא משקין להיות תחלה אלא שהוקשה לרש"י למה לא תקנו בטבו"י את אותה תקנה שתקנו בכל שני לטומאה שמטמא משקין וע"ז תי' רש"י שד"ת אי"צ חיזוק ולא תקנו בזה אמנם אילו לא היה קלישא טומאתו היה נכלל בתקנה של כל שני לטומאה. ועי' שיעורי ר' דוד פוברסקי בפסחים דף י"ד. [↑](#footnote-ref-1)