ח (א) - אין האשה נאסרת על בעלה אלא על עסקי קו_ס - לדעת התוס_
קטגוריות: ש_ס / כה כתובות / כתובות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כתובות פ_ק / שיעורים

אור ליום ב' נר ה' דחנוכה תשע"ד

**א**

א] כתובות ד"ט., ומי א"ר אלעזר הכי, והאמר ר"א אין האשה נאסרת על בעלה אלא על עסקי קו"ס וכו', קו"ס אין פ"פ לא, ולטעמיך קו"ס אין עדים לא, אלא ה"ק אין האשה נאסרת על בעלה בע"א אלא בב' עדים, וקו"ס אפי' בע"א, ופ"פ כב' עדים דמי.

וכתבו התוס', ז"ל, ומי א"ר אלעזר הכי וכו', וי"ל דס"ל למקשן דאין דבר שבערוה פחות מב', ואפי' ראה אדם שזינתה אשתו רק שלא היו שם עדים ל"ה נאסרת עליו, והלכך ממתני' ל"ק לי' מידי דקדשתיך בעדים קאמר דמקדש אפי' בע"א אין חוששין לקדושיו, אבל אהא דאמר ר' אלעזר דנאמן בלא עדים לומר דמצא פ"פ פריך שפיר, עכ"ל, והיינו דס"ד דכ"ה דבקידושין בעינן עדי קיום, ובלא עדי קיום לא חיילי הקידושין, ה"נ בזנות לא חייל איסור האשה לבעלה אלא בעדי קיום, ובלא עדי קיום אינה נאסרת.

ב] ובחי' הרשב"א והריטב"א בסוגיין פירשו כן גם בד' רש"י שפירש, ז"ל, ומי אמר ר"א הכי דאשה מזנה נאסרת "ע"פ בעלה", עכ"ל, ובע"כ הוא כמש"כ התוס', דאף דמתניתין היא דשאחד"א, מ"מ אשה מזנה אינה נאסרת ע"פ בעלה, משום דאינה נאסרת לבעלה בלא עדי קיום.

אמנם ילה"ע בזה, דהנה בהא דפריך לקמן מעשה שהי' מפני מה לא אסרוה, פירש"י, ז"ל, מפני מה לא אסרוה על דוד, שהרי עדים הרבה ידעו, עכ"ל, והתוס' שם הקשו ע"ז, דנהי דידוע לרבים הוה שהביאה לביתו מ"מ לא ראו כמכחול בשפופרת, שבפני בנ"א לא שמש, ובתוס' הרא"ש שם כתב, דכיון דדוד שלח אחרי' ונתיחד עמה בעדים אמרינן כה"ג הן הן עדי יחוד הן הן עדי ביאה.

וצ"ע דא"כ מ"ט לס"ד דאין האשה נאסרת על בעלה אלא על עסקי קו"ס, ניחא הא דלא אסרוה על דוד, הרי הגם דאין האשה נאסרת בלא עדי קיום, מ"מ הרי לעדות קיום סגי בעדות זו דהן הן עדי יחוד הן הן עדי ביאה, שהרי כל קידושי ביאה מתקיימים ע"י עדות זו, ומ"ט לא אסרוה על דוד.

והי' נראה מזה בדעת רש"י, דלהס"ד כל איסור סוטה לבעלה הוא דוקא במקום קו"ס, אך כל שזינתה בלא קו"ס אינה נאסרת, ומקור לזה מצינו בד' רש"י ביבמות דנ"א:, עיי"ש, ואכמ"ל, - אך אי"ז מתישב היטב בל' רש"י דמי א"ר אלעזר הכי דאשה מזנה נאסרת ע"פ בעלה, ולדרך זו הול"ל דאשה מזנה נאסרת בלא קו"ס, - גם אין מתישב לפ"ז הא דפריך "ולטעמיך" קו"ס אין עדים לא, שהרי אה"נ המקשן ס"ל דאינה נאסרת בעדים בלא קו"ס, והו"ל לאקשויי מהני קראי שהביא רש"י שם דמוכח דנאסרת בעדים בלא קו"ס.

ושמעתי מהגרא"א לפרש בזה לפמש"כ במגיני שלמה בדעת רש"י, דאזיל לטעמי' ביבמות דכ"ד: דאשה נאסרת על בעלה בעדי כיעור, עיי"ש, וזהו שכתב דעדים הרבה ידעו, דהגם דבפני בנ"א לא שימש, מ"מ הו"ל כעדי כיעור, - ולפ"ז ניחא, דכ"ז הוא רק לפ"מ דמסיק דאשה נאסרת על בעלה אף דליכא עדי קיום, אך להס"ד דאינה נאסרת על בעלה אלא בדאיכא עדי קיום, הרי ודאי דלדין עדי קיום לא סגי בעדי כיעור, אלא בעינן עדים על הזנות עצמו, וע"כ להס"ד הוה ניחא הא דלא אסרוה על דוד, וצ"ל דגם מש"כ הרא"ש דהן הן עדי יחוד הן הן עדי ביאה, כונתו בדרך דמיון בעלמא, אך ל"ד ממש להתם דמהני גם לדין עדי קיום.

**ב**

ג] והנה בדו"ח הגרע"א מכת"י נקט דכל הא דס"ד דאינה נאסרת בלא קו"ס הוא רק באשת ישראל, אך באשת כהן, דנאסרת לבעלה משום זונה, ודאי דהיא נאסרת,[[1]](#footnote-2) - וכ"כ הבית יעקב, ופירש הטעם בזה, משום דאיסור זונה לכהונה ל"ה דבר שבערוה, וכמבו' בד' הרמב"ם פט"ז מסנהדרין.[[2]](#footnote-3)

אמנם צ"ע בזה, דהנה המהרי"ק בשורש ק"ס כתב, דהא דפריך הכא מהא דא"ר אלעזר אין האשה נאסרת וכו', קאי אתרי לישני אפי' אלישנא דמוקי לי' באשת כהן, דאי אאידך שנויא דוקא פריך, הול"ל הניחא להך לישנא דמוקי לה באשת כהן כו', שכן דרך התלמוד בכל מקום שמתרץ ב' תירוצים ומקשה על האחד לבדו דקאמר הניחא וכו', עכ"ד, וכ"כ הגר"א באהע"ז סימן ז' סקל"ב, ולפ"ז הרי מוכח דגם אשת כהן אינה נאסרת בלא עדי קיום, וכבר עמד ע"ז הבית יעקב שם - וכן נראה מסתימת ד' ר"א דאין האשה נאסרת על בעלה, ומ' דהוא אף באשת כהן, ועי' בתשו' הרשב"א ח"א סימן אלף רנ"א שדקדק כן, אך י"ל דד' ר"א מתפרשים באיסור שנאסרת על בעלה, ולא באיסור שנאסרת על כל הכהנים.

ד] ונראה מוכח מזה בד' התוס', דאיסור זונה לכהן הוי דבר שבערוה, וכמש"כ התורי"ד והריטב"א בקידושין דס"ו., ונת' במק"א דהוא משום דכל איסורי אישות חשיבי כדבר שבערוה, וע"כ להס"ד דלא חייל איסור סוטה בלא עדי קיום, ה"נ איסור זונה לכהן לא חייל בלא עדי קיום, וכמבו' כן בד' הבית יעקב, דכל מש"כ דבאיסור זונה לכהן פשיטא דל"ב עדי קיום, הוא רק לפ"ד הרמב"ם דאיסור זונה לכהונה ל"ה כדבר שבערוה, ושפיר פריך אהא דא"ר אלעזר דנאמן לאסרה עליו, אף להך לישנא דאיירי באשת כהן.[[3]](#footnote-4)

ה] ונראה דיש ללמוד כן לדעת התוס' מסוגיית הגמ' לקמן די"ג., דפריך לזעירי דאמר מאי מדברת נסתרה וא"ר יהושע לא מהימנא, האמר רב וכו' ואין אוסרין על היחוד, לימא דלא כר' יהושע, ומשני אפי' תימא ר' יהושע מעלה עשו ביוחסין, והתוס' שם פירשו דהיינו, דהא דאמר רב דאין אוסרין על היחוד איירי באשת איש, אך בפנוי' לכהונה אוסרין על היחוד משום דמעלה עשו ביוחסין, וכ"כ הריטב"א שם.

והנה אי נימא דאיסור זונה לכהונה ל"ה דבר שבערוה, מ"ט הוצרך לשנויי דהא דאסר ר' יהושע לכהונה הוא משום מעלת יוחסין, הרי בלא"ה ל"ק מהא דאין אוסרין על היחוד, דהגם דאין אוסרין אשה על בעלה על היחוד, משום דאין האשה נאסרת על בעלה אלא בדבר ברור, כדילפינן לה בגיטין דפ"ט. דבר דבר מממון, מ"מ שפיר י"ל דפנוי' שנסתרה אסורה לכהונה, משום דאיסור זונה לכהונה ל"ה דבר שבערוה, ול"ב בי' דבר ברור.

ובע"כ מזה, דאיסור זונה לכהונה הוי בכלל דבר שבערוה, וע"כ מן הדין כ"ה דאין אוסרין אשת איש על היחוד, ה"נ אין אוסרין אשה לכהונה על היחוד, וע"כ בעינן לשנויי דהא דאסר ר' יהושע במדברת הוא משום מעלת יוחסין.

**ג**

ו] בפשוטו לפ"מ דמשני דה"ק דאין האשה נאסרת על בעלה בע"א אלא בב' עדים, וקו"ס אפי' בע"א, ופ"פ כב' עדים דמי, היינו משום דל"ב כלל עדי קיום, וכל הא דאין האשה נאסרת על בעלה אלא בב' עדים, הוא משום דע"א אינו נאמן בדבר שבערוה, וע"כ כל שידוע לו שנבעלה ה"ה נאסרת עליו.

אך הנה הגר"נ זצ"ל פירש בד' התוס' דגם למסקנא בעינן עדי קיום, והא דנאסרת ע"פ עצמו, הוא משום דה"ה נאמן על עצמו מדינא דשאחד"א, וחשיב זה כעדי קיום, וזה כפי המבו' בפשוטו בסוגיית הגמ' בקידושין דס"ה: דאלמלי הא דבקידושין הו"ל חב לאחריני, ל"ה בעינן עדי קיום, כיון דהודאת בע"ד כמאה עדים דמי, ועד"ז כתב הקצוה"ח בסימן רמ"א סק"א דאף בממון בעינן עדי קיום, ואך דכיון דהוא נאמן על עצמו מדין הודאת בע"ד חשיב זה כעדי קיום, וזה מיוסד גם על מה שדקדק הגר"ש איגר מד' התוס' דאם היו עדים על הפ"פ, הי' מועיל זה לדין עדי קיום, אף שלא היו העדים בשעת הזנות.

ולמד לזה ממש"כ התוס', ז"ל, קו"ס אין עדים לא, ה"נ דלא אתא למעוטי ע"פ עצמו דכעדים דמי כיון דקים לי', עכ"ל, ומבו' בדבריהם דאף דס"ד דאין האשה נאסרת על בעלה בלא עדי קיום, מ"מ ה"ה נאסרת ע"פ עצמו, כיון דכעדים דמי, וה"ז מועיל לדין עדי קיום, וכ"נ ממש"כ המהרש"א בביאור ד' התוס' שם, עיי"ש.

ובזה ביאר מש"כ בתוס' הרא"ש בסוגיין, ז"ל, מפני מה לא אסרוה על דוד והלא ידע כשבא עלי', ואע"פ שלא היתה אסורה לאורי' כיון דליכא עדים, אסורה מיהא לבועל, שאין איסור הבועל תלוי באיסור הבעל, עכ"ל, וצ"ב דאף דליכא עדים ובפועל לא אסרוה על אורי', מ"מ כיון דידע דוד שבא עלי', הרי דלפי ידיעתו ה"ה אסורה אף על אורי', וא"כ אף אם הי' איסור הבועל תלוי באיסור הבעל, הי' לנו לאסרה על דוד, ומ"ט הוצרך הרא"ש לה"ט דאין איסור הבועל תלוי באיסור הבעל.

ובע"כ מזה דאף למסקנת הגמ' אין האשה נאסרת לבעלה בלא עדי קיום, ונמצא דאף לפי ידיעתו של דוד לא נאסרה על אורי', כיון שלא היו עדי קיום לאסרה עליו, וזהו שהוצרך הרא"ש לפרש דהא דנאסרה על דוד אף דלא נאסרה על אורי', הוא משום דאין איסור הבועל תלוי באיסור הבעל.

ז] וצריך להוסיף בזה, דל"ד להא דאנוסה מותרת לבועל, וכתבו התוס' ביבמות דל"ה. והרא"ש בפ' הבא על יבמתו סימן ו' דהוא משום דלא נאסרה לבעל, והרי דאיסור הבועל תלוי באיסור הבעל, אך הבית מאיר בסימן קע"ח סי"ט פירש לדבריהם בע"א, ולפ"ז ניחא, - דשאני אנוסה, דאי"ז זנות האוסרתה לבעל כלל, וכיון שאינה נאסרת לבעל אינה נאסרת לבועל, ומשא"כ הכא דאינה נאסרת לבעל משום דליכא עדים, הרי הוי זה זנות האוסרתה לבעל, ואך דלא חייל האיסור על הבעל כיון דליכא עדי קיום, וע"כ שפיר היא נאסרת לבועל, דאין איסור הבועל תלוי בהאיסור שחל על הבעל, אלא במה שזינתה זנות האוסרתה לבעל.

ונראה דזה ניחא טפי למש"כ בשערי חיים קידושין סימן י"ג, ויסוד הדברים בשערי ישר ש"ז פ"ד, דאף אם זנות בעיא עדי קיום, מ"מ ל"ד לגו"ק דבעינן עדי קיום על מעשה הגו"ק עצמם, ובלא זה אין ע"ז תורת מעשה גו"ק, אך בזנות ודאי דמעשה הזנות עצמו א"צ עדי קיום, אלא חלות האיסור לבעלה הוא דבעי עדי קיום, עיי"ש שכתב לחלק לפ"ז דע"כ דוקא הכא מהני עדי קיום שרואין הפ"פ, אף דבשעת הזנות ליכא עדים כלל, ונמצא דאף בדליכא עדי קיום, הוי מעשה הזנות מעשה הראוי לאסרה לבעלה, ואך דלא חייל האיסור לבעלה משום דליכא עדי קיום, וע"כ שפיר היא נאסרת לבועל, דאין איסור הבועל תלוי בהאיסור שחל על הבעל.

ח] ועד"ז נראה לדון במשה"ק הרשב"א ע"ד רש"י, ז"ל, ועוד דהא תנן וכו' ולמה היא אומרת אמן אמן וכו' אמן עם איש זה אמן עם איש אחר, והיאך הוא מתנה עמה על איש אחר שלא קינא לה ממנו, והלא אילו נבעלה לו לא תהא אסורה לבעלה, ותנן התם זה הכלל כל שתבעל ולא תהא אסורה לו ל"ה מתנה עמה, ומי איכא למימר דל"ה מתנה עמה לדעת המקשה אלא שלא נטמאת מאיש אחר בעדים זה רחוק מאד, עכ"ל.

ונראה לדון בזה בדעת רש"י, דהגם דכל שתיבעל ולא תהא אסורה לו ל"ה מתנה עמה, כ"ז הוא בביאה שאינה אוסרת לו כלל, אך בזנות בלא עדים, דהוי מעשה הזנות מעשה הראוי לאסרה לו, ואך דבפועל לא חייל האיסור משום דליכא עדי קיום, י"ל דשפיר מצי להתנות ע"ז, - וי"ל עוד, דהא דל"מ להשקות על זנות שאינה נאסרת לו, הוא משום דל"מ להתנות אלא על זנות דהויא מעילת מעל בו, וע"כ שפיר מצי להתנות על זנות בלא עדים, דהגם דאינה נאסרת עליו, מ"מ כיון דזנות זו הויא מעילת מעל בו, מצי להתנות ע"ז.

אך בדעת הרשב"א נראה דס"ל דהא דכל שתבעל ולא תהא אסורה לו ל"ה מתנה, הוא משום דכל ההשקאה היא לברר שלא נאסרה עליו, וע"כ ס"ל דאם לא נאסרה עליו בלא עדי קיום, ל"מ להשקות ע"ז.

**ד**

ט] אמנם עיקר הדברים צע"ג, שהרי להדיא אמרינן בקידושין דס"ו. באשתו זינתה בע"א, דאי מהימן לך כבי תרי זיל אפקה, ואי נימא דאין סוטה נאסרת לבעלה בלא עדי קיום, א"כ מ"ט אם מהימן לי' כבי תרי יש לו להוציאה, הרי אף אם באמת זינתה, אינה נאסרת עליו, כיון דליכא עדי קיום, ורחוק לומר דאיירי בגונא דהע"א מעיד שזינתה בפני עדים, דכל כי האי הו"ל לפרושי.

גם קשיא, דמשנה ערוכה היא לקמן דכ"ו: דהאשה שנחבשה ע"י נפשות אסורה לבעלה, ופירשו התוס' והרא"ש שם דאסורה אף לבעלה ישראל, משום דחיישינן שמא נתרצית, ואי נימא דאין סוטה נאסרת לבעלה בלא עדי קיום, א"כ מ"ט היא אסורה לבעלה, הרי אף אם באמת נתרצית, אינה נאסרת לבעלה, משום דליכא עדי קיום.[[4]](#footnote-5)

עוד קשיא בזה, ממש"כ התוס' והרא"ש ביבמות דכ"ד:, דאין האשה נאסרת על בעלה בעדי דבר מכוער, משום דלקלא דבתר נישואין לא חיישינן, ואי נימא דאין סוטה נאסרת לבעלה בלא עדי קים, א"כ אף אם הוה חיישינן לקלא דבתר נישואין, ל"ה לנו לאסרה, שהרי גם אם באמת זינתה אינה נאסרת, כיון דליכא עדי קיום.[[5]](#footnote-6)

והי' מקום לומר בכ"ז, דאף דמדאורייתא אין סוטה נאסרת לבעלה בלא עדי קיום, מ"מ מדרבנן ה"ה אסורה אף בלא עדי קיום, וזהו דבכל הני דוכתי ה"ה אסורה אף דליכא עדי קיום, - והא דפריך הכא אהא דא"ר אלעזר דנאמן לאסרה עליו, היינו משום דאם בכה"ג דליכא עדי קיום אינה אסורה אלא מדרבנן, היתה מותרת בספק א', דספיקא דרבנן לקולא, - אך אי"ז מתישב בד' התוס', דנראה להדיא בדבריהם דלהס"ד אם ראה אדם אשתו שזינתה ל"ה נאסרת עליו אף מדרבנן, וגם דלדרך זו הו"ל להתוס' לפרושי דפירכת הגמ' היא דמ"ט היא נאסרת עליו מספק.

י] ויש להוכיח כן עוד, דהנה כבר נת' לעיל סק"ג דלדעת התוס' הא דס"ד דבעינן עדי קיום הוא גם באיסור זונה לכהן, ואין זונה נאסרת לכהן בלא עדי קיום, ואי נימא דלא הדרינן בן מזה, הרי נמצא דלפי האמת אין זונה נאסרת לכהונה אלא בעדי קיום, וזה נסתר מעיקר הא דשבוי' נאסרת לכהונה, אף דליכא עדי קיום, אך באמת קשיא טובא, דא"כ מ"ט לא פריך על המקשן דס"ל דאינה נאסרת בלא עדי קיום, מהא דשבוי' אסורה, ושמא בע"כ דטעם אחר יש בזה, וצ"ע, וכן ממש"א בגיטין דפ"ט. דיצא לה שם מזנה בעיר אין חוששין לה, משום דפריצותא בעלמא הוא דחזי לה, והרי דבלאו ה"ט היתה נאסרת לכהונה, אף דליכא עדי קיום.

יא] עוד שמעתי להוכיח כן, דהנה בתוס' הרא"ש כתב לפרש מש"א מפני מה לא אסרוה, דהיינו דמפני מה לא אסרוה לאורי', דכיון דדוד שלח אחרי' ונתיחד עמה בעדים אמרינן כה"ג הן הן עידי יחוד הן הן עידי ביאה, עכ"ד, ואי נימא דאין סוטה נאסרת לבעלה בלא עדי קיום, צ"ל דמכוון הרא"ש דכיון דהן הן עדי ביאה מהני זה לעדי קיום, וא"כ תיקשי דמ"ט לס"ד הוה ניחא להו הא דלא אסרוה על אורי', ולעיל סק"ב נת' דבע"כ דאי"ז עדות גמורה המועלת לקיום, אך לדרך זו הרי בע"כ דעדות זו מועלת לקיום, וא"כ תיקשי דמ"ט לס"ד הוה ניח"ל הא דלא אסרוה, ובע"כ מזה דלמסקנת הגמ' סוטה נאסרת לבעלה בלא עדי קיום, ולעדות לברורי סגי במה ששלח אחרי' ונתיחד עמה בעדים, אך לס"ד דבעינן עדות לקיומי, ל"ה סגי בעדות זו.

יב] וע"כ נראה, דאף דלמש"כ התוס' דהא דחי דלטעמיך קו"ס אין עדים לא, היינו דאף אי נימא דבעינן עדי קיום, מ"מ ה"ה נאסרת ע"פ עצמו כיון דכעדים דמי, מ"מ כיון דכל המקור להצריך עדי קיום לאסור סוטה לבעלה, הוא מהא דאמר ר"א דאינה נאסרת ע"פ עצמו, אשר בע"כ הוא משום דבעינן עדי קיום, הרי דלפ"מ דמסיק דלא אתי ר"א למעוטי דאינה נאסרת ע"פ עצמו, אלא אתי למעוטי דאין ע"א נאמן אלא במקום קו"ס, תו אין לנו מקור דבאיסור סוטה לבעלה בעינן עדי קיום, וז"ב.[[6]](#footnote-7)

יג] ומש"כ התוס' הרא"ש דהא דסוטה אסורה לבועל אף דליכא עדים לאסרה לבעל, הוא משום דאין איסור הבועל תלוי באיסור הבעל, נראה דכונתו דאין איסור הבועל תלוי במה שנאסרה בפועל על הבעל, וע"כ אף דבפועל לא נאסרה על הבעל משום דליכא עדים, מ"מ ה"ה אסורה על הבועל, והא דס"ד דהרא"ש דה"ז תלוי באיסורה בפועל על הבעל, הוא כמש"כ כן הרשב"א בדעת המקשן, ועי' חמד"ש וחת"ס שכתבו כן בדעת רש"י, דע"כ פירש דהא דפריך מפני מה לא אסרוה הוא משום שעדים הרבה ידעו, ולא פירש כד' התוס', וכן מ' בד' הרא"ש דלפירש"י י"ל דכל שלא נאסרה בפועל על הבעל אינה נאסרת על הבועל, - ואדרבה נראה דכל מש"כ הרא"ש דאין איסור הבועל תלוי באיסור הבעל, היינו דאינו תלוי באיסורה בפועל לבעל, אך ודאי דה"ה תלוי בהאיסור שחל על הבעל כלפי שמיא.

יד] וכן נראה להדיא ממש"כ הרא"ש בתשו' כלל ל"ב סימן ט"ו, ז"ל, דמה שיצא עלי' קול שנתיחדה עמו בעודה אשת איש, לא נאסרה עליו אחר שגרשה בעלה בשביל אותו קול, דאף על בעלה לא היתה נאסרת בשביל קול, כדאמרינן בפ"ק דכתובות דאין האשה נאסרת על בעלה אלא בעדי זנות או בע"א אחר קו"ס, ואמר נמי בשילהי גיטין דלא חיישינן לקלא דבתר נשואין, וכיון דלא נאסרה לבעלה אף לבועל אינה נאסרת, דדרשינן ונטמאה ונטמאה א' לבעל וא' לבועל דכל היכא דאסורה לבעל אסורה לבועל, וכ"ז שלא נאסרה לבעל לא נאסרה לבועל וכו', אבל יש להזהירו ולומר לו פלוני הוי יודע שאם באת עלי' אסורה, דלגבי דידי' הוי כעדים אע"פ שלא נאסרה על הבעל בידיעתו, מ"מ הויא חתיכא דאיסורא אגבי דידי', וראי' מכתובות דקאמר וא"ת מעשה שהי' מפני מה לא נאסרה וכו', ומפרשינן וכו' והלא ידע דוד שבא עלי' ולגבי דידי' כעדים מעידים בדבר וכו', עכ"ל.

ומבו' להדיא בד' הרא"ש דכ"ז שלא נאסרה לבעל לא נאסרה לבועל, וע"כ כיון דלא חיישינן לקלא דבתר נישואין, ולא נאסרה על הבעל מכח קול זה, אף אין אוסרין אותה על הבועל, ואי נימא דאסורה לבועל אף כשלא חל איסור על הבעל משום דליכא עדי קיום, ל"ש כלל לומר דלא יועיל קול לאסרה על הבועל משום דאי"ז אוסרה על הבעל, שהרי איסורה לבועל הוא אף כשלא חל עלי' איסור על הבעל, אך מ"מ הבועל שיודע שבא עלי' אסור בה, אף דאין אוסרין אותה על הבעל בידיעתו, ומבו' בד' הרא"ש דהך מילתא אי"ז מילתא דפשיטא והוצרך ע"ז לראי' מסוגיין, והיינו משום דהי' מקום לומר דאם לא נאסרה בפועל על הבעל אינה נאסרת על הבועל, וע"ז הוכיח הרא"ש מסוגיין דאי"ז כן, וכמש"כ הרא"ש בסוגיין דאין איסור הבועל תלוי באיסור הבעל בפועל.

והטעם בזה הוא, דשאני היכא דיודע הבועל שבא עלי', דלפי ידיעתו נאסרה אף על הבעל, וע"כ הגם דבפועל לא אסרינן לה על הבעל, ה"ה אסורה על הבועל, דאין איסור הבועל תלוי במה שאסרוה בפועל על הבעל, ומשא"כ כשבאנו לאסרה על הבועל משום הקול, הרי דכיון דקול ל"מ לאסרה על הבעל, ונמצא דלא נתברר לנו ע"פ הקול דהיא אסורה לבעל, אף אינה נאסרת לבועל.[[7]](#footnote-8)

1. אך באמת כפי הכתוב שם משמע שפירש דהס"ד היא דאינה נאסרת אף בעדים בלא קו"ס, עיי"ש, ולפ"ז ודאי דכ"ז הוא באיסור סוטה ולא באיסור זונה לכהן. [↑](#footnote-ref-2)
2. והנה אמנם באבנ"מ סימן מ"ו סק"ה כתב דאפי' לדעת הרמב"ם אין ע"א נאמן לומר אשה זו גרושה או זונה אלא קודם שנשאת לכהן, אך כל שנשאת כבר לכהן ובא ע"א להעיד גרושה או זונה להוציאה מבעלה בזה הו"ל דבר שבערוה להוציאה מבעלה, עיי"ש, - אך פשוט דמ"מ הא דל"ב עדי קיום באיסור זונה לכהן, הוא אף בשזינתה תחת בעלה, כיון דעיקר איסורא דזונה אינו דבר שבערוה, ואף דהוצאתה מבעלה הויא כדבר שבערוה, אי"ז טעם להצריך בזה עדי קיום, והגע עצמך, הרי אם ימות בעלה ודאי תהא אסורה לכהן אחר אף שלא היו עדי קיום, וא"כ ה"נ לבעלה ה"ה אסורה אף בלא עדי קיום. [↑](#footnote-ref-3)
3. והנה אמנם תיקשי לפ"ז, דא"כ מ"ט לא פריך עלה מהא דתנן בנדרים ד"צ: דבראשונה היו אומרים דהאומרת טמאה אני לך תצא ותיטול כתובה, וחזרו לומר דתביא ראי' לדברי', והרי דאשה שזינתה נאסרת לבעלה בלא עדים, והניחא אי נימא דבאשת כהן ל"ב עדי קיום, ניחא, שהרי בגמ' שם מוקמינן למתניתין באשת כהן, אך למש"נ דגם באשת כהן בעינן עדי קיום, תיקשי, - אך נראה פשוט, דלהס"ד דבעינן עדי קיום, הרי דהא דתנן האומרת טמאה אני לך, היינו שאומרת שזינתה בפני עדים ונטמאה לו, ואף דלא נתפרש כן להדיא במתניתין, אך כיון דתנן דאומרת טמאה אני לך, נכלל בזה שהי' הזנות בפני עדים, דאל"כ אינה טמאה לו, וז"ב, - ובלא"ה י"ל דאה"נ הו"ל למיפרך הכי, אלא דעדיפא מינה פריך, וכאשר כן צ"ל במשה"ק בדו"ח הגרע"א מכת"י דמ"ט לא פריך מהא דתנן לקמן דכ"ו: דהאשה שנחבשה ע"י נפשות אסורה לבעלה, ופירשו התוס' והרא"ש דהוא אף לבעלה ישראל, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-4)
4. וכבר הק' בדו"ח הגרע"א מכת"י, דלהס"ד דאינה נאסרת על בעלה בלא עדי קיום, תיקשי מהך מתניתין דהאשה שנחבשה ע"י נפשות אסורה לבעלה, ולכאו' בעכצ"ל דאה"נ הו"מ למיפרך הכי, אך אי נימא דגם למסקנא אינה נאסרת על בעלה בלא עדי קיום, תיקשי טובא מהך מתניתין. [↑](#footnote-ref-5)
5. גם קשיא ע"ז מהא דתנן דבראשונה היו אומרים דהאומרת טמאה אני לך תצא ותיטול כתובה, וחזרו לומר דתביא ראי' לדברי', והרי דאף דליכא עדי קיום, ה"ה נאסרת לבעלה, ולעיל סק"ג בהערה נת' דלס"ד דגמ' יל"פ דאיירי מתניתין באומרת שנטמאה בעדים, אך רחוק לומר דגם לפי האמת הוא כן, - אך שמא יש לחדש, דכיון דנאמנות דשאחד"א מהני לדין עדי קיום, הרי דלגבי האיסור שחל על האשה, סגי במה שהיא יודעת שזינתה, דלגבי דידה הו"ל כעדי קיום, וכל הא דאינה נאסרת בלא עדי קיום, הוא רק בהאיסור שעל הבעל, דכיון דידיעתה אינה אוסרת על הבעל, לא חייל האיסור על הבעל, וזה ניחא טפי למש"כ בשערי חיים קידושין סימן י"ג דבזנות ל"ב עדי קיום לעיקר מעשה הזנות, אלא לחלות האיסור, - אך הדבר מחודש דאפשר הדבר להתחלק, שיחול איסור על האשה ולא יחול איסור על הבעל. [↑](#footnote-ref-6)
6. והנה בחי' הרשב"א הק' על פירש"י, ז"ל, ועוד ל"ד לב' עדים, דב' עדים מסהדי שנבעלה ודאי ברצון וזו שמא מוכ"ע היא אי נמי דרוסת איש שמא נאנסה עכ"ל, ויש שלמדו מדבריו דאף למסקנא בעינן עדי קיום, ואך דפ"פ כעדים דמי, וזהו שהק' דכיון דספק הוא שמא מוכ"ע היא או שמא נאנסה אי"ז מועיל לדין עדי קיום, וכן למדו ממש"כ הריטב"א, ז"ל, ועוד מאי מהדר לי' ופ"פ כב' עדים דמי והא מנא לי', עכ"ל, והיינו דמנלי' דפ"פ נמי מועיל לדין עדי קיום, - וכן נראה גם ממשה"ק הרשב"א דמאי משני ופ"פ כב' עדים דמי, דהרי המקשה בגזה"כ תלי לה, דעד שיהא שם עדים או קו"ס לא מיתסרא, וכיון שכן פ"פ אע"ג דקים לי' במילתא וברי לי' שנבעלה לא מתסרא דגזיה"כ הוא, עכ"ל, וכעי"ז הק' הריטב"א.

   אך העירוני דמפורש לא כן בד' הרשב"א בתו"ד, ז"ל, ומי איכא למימר דל"ה מתנה עמה "לדעת המקשה" אלא שלא נטמאת מאיש אחר בעדים, עכ"ל, והרי להדיא דרק לדעת המקשה בעינן עדי קיום, אך למסקנת הגמ' ל"ב עדי קיום כלל.

   ונראה דהדברים מתפרשים ע"ד מש"נ בד' התוס', דודאי דעיקר הא דדחי הוא דכיון דבעדים ה"ה נאסרת ע"כ ודאי דאף בפ"פ ה"ה נאסרת משום דכעדים דמי, ומהני זה לדין עדי קיום, וזהו שהק' הרשב"א והריטב"א, דמנלי' הא דפ"פ מהני, הרי י"ל דגזה"כ הוא דבעינן עדים, ואך דכיון דמכח זה מפרשינן להא דר"א דלא אתי למעוטי דאינה נאסרת ע"פ עצמו, אלא דאינה נאסרת בעד א', תו לא מצינו כלל דבעינן עדי קיום באיסור סוטה לבעלה, וכמש"נ. [↑](#footnote-ref-7)
7. וזה ע"ד מש"כ בחי' הגר"ש סימן י' וסו"ס י"ד לפרש, במש"כ הר"א ממיץ בשלהי נדרים דהא דלא אסרינן באומרת טמאה אני לך, משום שאחד"א, הוא משום דכל שהוא אינו מוזהר אף היא אינה מוזהרת, וצ"ב דהרי לפי דברי' גם הוא מוזהר, אלא שאינו יודע מכך, וכתב לפרש בזה דהיינו, דכיון דאיסור דידה הוי בתולדה מאיסור דידי', ע"כ כיון שאינה נאמנת על איסורא דידי', אף אינה נאמנת על איסורא דידה. [↑](#footnote-ref-8)