מראי_מקומות_שח_לד
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב יהושע ננקינסקי

**שח לד**

**גרף של רעי-א**

★שבת קכא: האם צואה הוי מוקצה.

לגירסא שלפנינו וכן ברש"י דצואת קטן אינה מוקצה דחזי לכלבים, והגמ' שאלה "וכ"ת דלא חזיא ליה מאתמול והתניא נהרות המושכין וכו'", וברש"י "ה"נ כיון דאורחיה דקטן בהכי דעתיה עליה דלכי תיתי יאכילנה לכלבים".

ובראשונים רמב"ן, רשב"א וריטב"א הקשו דנולד כה"ג הוה מוקצה.

והוכיחו מהגמ' בביצה "דביצה שנולדה מתרנגולת העומדת לגדל אפרוחים אסורה משום נולד" וכן קליפות דחשיבי מוקצה, וכן מאפר כירה.

וברמב"ן תירץ ולדידן ל"ק שכל שראוי ועומד למאכל אדם אין דעתו אלא על עיקרו ואינו נותן אל לבו לזמן את הפסולת וכו', אבל **כשאינו עומד למאכל אדם הוא נותן דעתו אף משום בהמה ומכין לבהמה לחמה".**

וע"ע בריטב"א [ד"ה גרסי'] שהביא תירוץ זה והקשה ע"ז, דא"כ "מאי מיתי ראיה מנהרות המושכין דשאני התם דהיו בעולם אתמול משא"כ צואה דהיא נולד גמור", ודחה גירסא זו.

וע"ע בתוס' לעיל [יט: ד"ה שמן, צוין בגליון הש"ס] "דמעינות הנובעין כבר הם בעולם **וכן צואת קטן שהיה כבר במעיו** מהני סמיכה".

וע"ע בהגהות ראמ"ה דכל דברי הגמ' הם בדעת ר"ש דאפי' לפי דבריו היה הו"א דאסור דהוה נולד גמור ודחי דאינו מוקצה דל"ח נולד גמור.

וא"כ לר"י הוה מוקצה, ובזה מתרץ את קושית הרשב"א.

★ובגמ' [ביצה לו:] "אמר שמואל גרף של רעי ועביט של מי רגלים מותר להוציאם וכו', סבור אגב מנא אין, בפנ"ע לא" ועיין בחזו"א [מ-י] וז"ל "מיהו יל"ע למה נקט שמואל גרף של רעי תיפו"ל דרעי לא הוי מוקצה כלל דחזיא לכלבים וכדאמר שבת קכא: וצ"ע ולגרסת הרי"ף שם ניחא וכו', מוכח מקושיתו דאין חילוק בין צואת קטן לצואת גדול.

ובב"י מביא בשם רבנו ירוחם דה"ה לצואת גדול.

★ולגירסת הרי"ף בריטב"א ובר"ן משמע דלא מהני מה דדעתיה עליה משום דהוה **נולד**".

ובחי' הר"ן ביאר בדעת הרי"ף "דצואת קטן **לא עבידי** **דאתי** וכו'".

וע"ע בקר"נ [פט"ז ס"ק ח] "ולפי גירסא זו צ"ל דלא חזי לכלבים אלא אם הוא רעב וכו'.

וע"ע בדברי הב"ח לגירסת הרי"ף לדינא כרש"י.

וע"ע בביאור הגר"א בדעת הרי"ף כב"ח.

וע"ע בגר"ז תקיח בקו"א סק"ה.

★בהו"א של הגמ' שהותר גרף רק אגב מנא עיין ריטב"א "דאע"ג דבעלמא הכלי נאסר אגב מה שבתוכו כשיש בו איסור מפני שנעשה לו בסיס דכאן הקילו חכמים מפני כבוד הבריות **ועשו הרעי טפל לכלי".**

★במה מצינו גרף של רעי.

בגמ' בשבת [מז.] "אמר רב רומנוס לי התיר רבי לטלטל **מחתה באפרה** וכו' אלא אמר אביי **מידי דהוה אגרף של רעי,** אמר רבא שתי תשובות בדבר חדא **גרף של רעי מאיס** והאי לא מאיס, ועוד גש"ר מיגלי והאי מיכסי.

וכן שבת [קכא:] רב אשי התיר **לסלק עכבר** מדין גרף של רעי, ועי' במשנ"ב דמיירי בעכבר מת.

בשבת [קכד.] **קערות אחר אכילה** דמטלטלינן מדין גרף של רעי.

ביצה [כא:] **שיורי כוסות** הוה גרף של רעי.

ביצה [לו:] זיל עליה לפוריך להתם דליהוי כגרף של רעי.

ולרש"י הרחיים של טיט ונימוחים וחשיבי כגרף.

וע"ע בשו"ע [שלח-ח] של**דלף** יש דין גרף.

ובמאירי [ביצה לו:] שחבית יין שנשברה ונשפך היין בבית הוי גרף.

בביאה"ל [תרל"ח ס"ב ד"ה וביו"ט] "אם **קיסמי הסכך** נושרין הרבה על השולחן אפשר דמתר לטלטל אף בשבת להסירן אם נמאס מזה מידי דהוה אגרף של רעי".

וע"ע בב"י [רעט-ב] שמביא מרדכי "דיש מתירין להוציא נר שהדליקו בו באותה שבת משום דהוי כגרף של רעי ואין זה נכון כי כל השוטים יאמרו דאנינא דעתיהו ואינמו מותר אלא למ**י שהוא איסטניס** והמחמיר לא הפסיד עכ"ל.

וע"ש בב"ח דלדינא מיקל לכולי אינשי, ובמג"א [רעט-ג] נקט כב"ח.

וע"ע ביאה"ל [שלח-ח ד"ה אסור] גבי **מי נטילת ידיו שחרית** דהוה כגש"ר.

★עיין א"ר [שח-ב] דאם אפשר בניעור לא התירו טלטול להדיא של גש"ר.

וע"ע בתפארת ישראל [תמיד ה-ג, בועז] "ודאי גם בגש"ר אם אפשר לכפות עליו כלי עדיף טפי" וכו'.

וע"ע במשנ"ב [ס"ק קטו] וכן בביאו"ה [תרל"ח ס"ב ד"ה וביו"ט].

★בדין של גרף בפשטות הוא מוקצה [לולי היתר של גרף של רעי] מחמת גופו כאבן.

וכן הוא במ"ב [ס"ק קלו] "אע"פ שהוא כלי מכל מקום הוא בכלל מוקצה **מחמת גופו משום דמאיס הרבה** ווכ', התירו **משום כבודו** וכו'.

וע"ע בחזו"א [מח-י] "דחשיב כשמ"ה אלא גזראה בתראה הוא שיתן לתוכו מים" עיש"ה.

★יל"ע האם **מחויב בע"ש** לפנות את הגש"ר בכדי לא לבוא לידי טלטול בשבת.

★יל"ע שהותר לטלטל גש"ר עד היכן הותר, האם הותר רק למנוע את המיאוס ואחר שהוציאו למקום שלא נמאס נאסר להמשיך, או דשרי.

★יל"ע האם מותר לטלטל מוקצה כדי למנוע גש"ר, כגון לטלטל מוקצה לכסות צואה.

★מסתבר דגם מי שאצלו זה לא מאוס מותר לטלטל גש"ר עבור אחר שנמאס.