מוקצה לא
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן שח עד שי - מוקצה

##### הלכות

##### **מוקצה**

##### או"ח סימן שי סעי' ז

##### שיעור כז

##### הלכות

##### **מוקצה**

##### או"ח סימן שי סעי' ז

##### שיעור לא

# **שיעורי הלכה**

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

## איסור ביטול כלי מהיכנו חמור מטלטול מוקצה או קל ממנו

איתא בשו"ע לקמן (סימן שלה סעיף ד) *'אם יזוב תירוש מגיגית של ענבים שעדיין לא נדרכו, שנמצא אותו הדלף אינו ראוי, שהרי המשקין שבו אסורים ואינו רשאי לשום כלי תחתיו מפני שמבטלו מהיכנו, כיצד יעשה, יניח שם מטתו או שלחנו, ואז יהיה אותו הדלף לפניו גרף של רעי ויכול להניח שם כלי לקבל הדלף כדי שלא יעשה שם טיט, וכשיתמלא הכלי לא יזרקנו בכלי אחר, שלא יבטלנו מהיכנו, אלא מריקו בתוך הגיגית שזבו המשקין ממנו, שהיא מבוטלת מהיכנה ע"י משקין שבה משום משקין שזבו'*.

ובמג"א שם (ס"ק ד) הקשה דלפי מה שמדוייק בלשון השו"ע שכתב דלא יתנו בכלי אחר, משמע דמיירי באופן שיש לו כלי אחר, וא"כ מדוע התירו לו לטלטל את הכלי המלא שבתוכו הדלף המוקצה, הרי יכול להביא כלי אחר לקבל את הדלף, וביאר המחצית השקל (ס"ק א) דכוונת המג"א דלמה לו לטלטל את המוקצה בידיים, הרי יכול להביא כלי אחר ולהניח מעל גבי הכלי המלא ואפילו אם הכלי השני מחזיק כמו הראשון הרי ימנע בזה את טלטול המוקצה. ותירץ המג"א דמיירי באופן שהכלי השני מחובר, ובאמת אם הכלי השני אינו מחובר עדיף טפי שיביא את הכלי השני משיטלטל מוקצה. אמנם הפמ"ג (א"א ס"ק ד) תמה על המג"א דהא חמיר טפי לבטל כלי מהיכנו מלטלטל מוקצה, שהרי יסוד האיסור לבטל כלי מהיכנו הוא משום דדמי למלאכה [למלאכת בונה או סותר, עי לעיל בשיעורים (שיעור כט) שהארכנו בזה], והוי איסור חמור, והעלה בצ"ע.

ומתבאר שנחלקו המג"א והפמ"ג אם האיסור לבטל כלי מהיכנו חמור יותר מאיסור טלטול מוקצה או שאיסור טלטול מוקצה חמיר טפי. והנה הגרעק"א בהגהותיו כתב להוכיח כדברי המג"א דביטול כלי מהיכנו חמיר מטלטול מוקצה, מהסוגיא בשבת (קכח, ב) דמבואר שם דמשום צער בעלי חיים התירו להעלות בהמה שנפלה לאמת המים, ואפילו אם מבטל כלי מהיכנו, אמנם לטלטל את הבעלי חיים עצמם לא התירו משום דהוי טלטול מוקצה, וכן פסק השו"ע לעיל (סימן שה סעיף יט) דבהמה שנפלה לאמת המים מביא כרים וכסתות ונותן תחתיה ואף שמבטל כלי מהיכנו, התירו לעשות כן משום צער בעלי חיים, וע"ש במשנ"ב (ס"ק ע) דאסור להעלותה בידיים משום מוקצה, ומבואר מכל זה שיש היתר לבטל כלי מהיכנו משום צער בעלי חיים דאורייתא, אך לא התירו טלטול מוקצה, והיינו דאיסור מוקצה חמיר טפי מביטול כלי מהיכנו [ואף לפי השיטות שהובאו במשנ"ב דיש פוסקים שמקלים להעלות את הבהמה בידיים משום צער בעלי חיים, וכן דעת החזו"א (סימן נב ס"ק נז) שיש להקל להעלות את הבעלי חיים אם אינו יכול להמתין עד הלילה, מכל מקום יש להוכיח שמוקצה חמיר טפי מביטול כלי מהיכנו, דהא גם לשיטה זו עדיף לבטל כלי מהיכנו מאשר לטלטל מוקצה].

עוד כתב הרעק"א להוכיח דמוקצה חמיר טפי מביטול כלי מהיכנו, דמצינו במג"א לעיל (סימן רסו ס"ק יד) שכתב דבמקום הפסד מרובה הקילו דמותר לבטל כלי מהיכנו, אך לא מצינו שהתירו מוקצה משום הפסד [ועיין לעיל (סימן שלד ס"ק ז) דמבואר במשנ"ב שלא התירו טלטול מוקצה במקום הפסד, אמנם הבאנו לעיל בשיעורים (על סימן שח סעיף טו) דבכמה מקומות מצינו שהתירו טלטול מוקצה משום הפסד, וצ"ע].

אכן בביאור הלכה לעיל (סימן רסו סעיף ט ד"ה לשמטן) צידד דלא התירו לבטל כלי מהיכנו לעולם משום הפסד, וכן נקט החזו"א (סימן מח ס"ק ז), ולפי"ז אין ראיה דמוקצה חמיר מביטול כלי מהיכנו.

## ביאור קושיית המג"א באופן אחר

ובעיקר דברי המג"א מצינו בתוספת שבת (ס"ק י) שהבין קושייתו באופן אחר דהוקשה למג"א דכיון שמבואר בשו"ע שהוא שופך את התירוש לכלי אחר, משמע שיש לו כלי גדול יותר, ועל זה הקשה המג"א דא"כ יניח מעיקרא את הכלי הגדול יותר, ובכך ימנע ממנו טלטול המוקצה כיון שיספיק הדלף לכל השבת. ולפי"ז כתב התו"ש ליישב קושיית המג"א בפשיטות דמיירי באופן שאי אפשר להכניס לאותו החדר את הכלי הגדול יותר, ולכן מותר לו להניח שם את בכלי הקטן יותר.

## ביטול כלי מהיכנו בכלי של מוסתקי

ובתוספת שבת (שם) כתב עוד ליישב קושיית המגן אברהם, דהטעם שמותר לשפוך את התירוש לכלי האחר, משום שאותו הכלי הוא כלי מוסתקי, ומבואר בסימן שיד (סעיף א) דחבית של מוסתקי, דהיינו חבית שנשברה ודיבק שבריה בזפת אינה כלי גמור, ואין בה משום סותר, וא"כ אין איסור לבטלו מהכינו, דבלאו הכי אינו כלי גמור. אכן תירוצו צ"ב דהא נתבאר לעיל שבביטול כלי מהיכנו יש משום בונה ומשום סותר, וא"כ אף אם אין בזה משום סותר הרי יש בו משום איסור בונה, ועוד קשה דהא מבואר בסימן שיד (שם) דאף בחבית של מוסתקי אסור לעשות נקב, משום דהוא נחשב לכלי קצת, וא"כ משום כך יש לאסור דמבטלו מהיכנו, וצ"ע.

## ביטול לזמן במקום הפסד

בהגהות הרעק"א כאן הקשה מדוע אסר השו"ע להניח כלי תחת התירוש אם לא הניח מטתו שם, הרי בלאו הכי יש להקל משום שאין כאן ביטול כלי מהיכנו לעולם, שהרי כשיתמלא הכלי יחזור וישפוך אותו לתוך החבית, וא"כ הוי ביטול כלי מהיכנו רק לשעה, והרי מבואר בשו"ע לעיל (סימן רסו סעיף ט) דכשהגיע עם חמורו לחצר המשתמרת, מותר להפיל את הכוסות של המקיזי דם על גבי הכרים וכסתות, ואף שמבטלם מהיכנם לאותו זמן, אפילו הכי התירו חכמים לעשות כן כדי שלא יהיה הפסד על ידי השבירה כמבואר שם במשנ"ב (ס"ק כז), וא"כ הכי נמי יהיה מותר לבטל כלי מהיכנו לשעה כדי שלא יפסד התירוש.

והנה התהילה לדוד (ס"ק ו) כתב ליישב קושייתו דהתם לגבי כלי זכוכית שעל גבי החמור התירו טפי משום דהוי הפסד מרובה. אך ע"ש בדבריו שהעיר דתירוץ זה א"ש רק לשיטות הראשונים (הובא בבית יוסף סימן שח ס"ק לד דכן דעת הכל בו והתוס' בביצה לו, ב והרא"ש בתשובה כלל כב סימן ח) שהתירו להכניס מטתו אף שלא במקום הפסד, וא"כ אפש"ל דהכא חשיב שלא במקום הפסד, אך לדעת השו"ע וכמש"כ המשנ"ב (ס"ק טז) דהטעם שהקילו לגבי תירוש לעשות גרף של רעי לכתחילה הוא רק משום פסידא, א"כ תחזור קושיית הרעק"א דגם בתירוש יש להקל לבטל כלי מהיכנו לשעה משום הפסד.

## ליתן כלי עם מים תחת הדלף

כתב המשנ"ב (סימן שלה ס"ק טו) דמלבד העצה המבוארת בשו"ע שיביא את מטתו למקום ששם הדלף, אפשר שיתן הכלי עם מים תחת הדלף, וכך יתבטל התירוש המוקצה במים. וכך הביא המג"א (ס"ק ד) בשם הדרכי משה.

ובמגן אברהם (שם) הוסיף דאפילו אם ירבה היין על המים שרי, דאפשר לסמוך על השיטות שסוברות דלא אמרינן חזר וניעור כמבואר ביורה דעה (סימן קלד). עוד העיר במג"א על דברי הדרכי משה דהא אין מבטלין איסור לכתחילה, וא"כ איך מותר להניח לכתחילה את המים הרי בכך מבטל את היין המוקצה לכתחילה, ותירץ המג"א דהכא שרי כיון שאין כוונתו לבטל האיסור, אלא רק שהיין ישפך לתוכו.

ובפמ"ג (שם א"א ס"ק ד) תמה על דברי המג"א בתרתי, דהא מבואר ביורה דעה שם שאין לסמוך בזה להקל, וכמבואר בש"ך (שם ס"ק יח), וע"ש שכתב דאפשר שבדבר שיש לו מתירין יש להקל דלא אמרינן ביה חזר וניעור. ועוד תמה דהכא ודאי כוונתו לבטל בכך את היין המוקצה, דהא אם היין לא יהיה מותר אין היתר להציל אותו שהרי הוא מבטל כלי מהיכנו, וכתב דגם בזה יש לדחוק דהקילו בדבר שיש לו מתירין שיהיה מותר לבטל איסור לכתחילה כיון דבלאו הכי יהיה מותר למחר. ובאמת צ"ע שהמשנ"ב פסק עיצה זו לכתחילה, דהא לא מצינו שהקילו בדבר שיש לו מתירין, שאין דין חוזר וניעור, וכן לא מצינו שיהיה מותר לבטלו לכתחילה.

וביותר דמצינו להדיא בראשונים בביצה (ד, ב) שהקשו על המבואר שם בסוגיא שהקלו להרבות עצים לבטל את המוקצה, דהא אין מבטלין איסור לכתחילה, ומוכח דנקטו שאין מבטלין איסור לכתחילה אפילו שיהיה מותר למחר. וצ"ע.

## מים הנוטפים מהמזגן

ולעניין הלכה הנה דבר זה מצוי אם נוטפים מים מהמזגן [דנקטינן שאותם המים מוקצים, וכמו שמבואר במשנ"ב (סימן שי ס"ק לב) לעניין מים הנוטפים מן האילנות דהוו מוקצה משום נולד], ורוצה להניח כלי תחת הדלף, שאם המים הם במקום שישן שם או בסלון וכדומה, התירו לו לבטל כלי מהיכנו כיון שאח"כ יוכל לשפוך אותו, שאם לא יביא כלי יהיה החדר מאוס ומותר משום דהוי גרף של רעי. אכן אם המים נוטפים במקום שאין את ההיתר של גרף של רעי, לדעת השו"ע אין היתר להביא את מיטתו לשם, דזה לא התירו אלא במקום הפסד וכמו שנתבאר לעיל. אך יכול להניח יין או מיץ תפוזים בכלי ולהניחו תחת הדלף כיון שהמים מתבטלים [אך להניח כלי שיש בו מים לא מהני דהמים מהמזגן לא יתבטלו, דהוי מין במינו], וישנה עצה נוספת שיניח דבר היתר חשוב בכלי, ובכך הוא אינו מבטלו מהיכנו, דהא יהיה מותר לטלטל את אותו הכלי ולשפוך המוקצה מתוכו.

## ביטול כלי מהיכנו בדבר שאינו כלי

כתב השו"ע (סימן שיג סעיף ז) קורה שנשברה, מותר לסמכה בארוכות המטה שהם כלי לא כדי שתעלה, דא"כ הוי ליה בונה, אלא כדי שלא תרד יותר, והוא שיהיו רפויים, שיכול ליטלם כשירצה אבל אם מהדקם שם, אסור. ומבואר במשנ"ב (שם ס"ק נ) דהטעם שאסור להדק קורה שנשברה הוא משום ביטול כלי מהיכנו, אכן בשעה"צ (ס"ק לז) הביא את דברי הפמ"ג דאין בזה משום ביטול כלי מהיכנו כיון שאין על הקורה שם כלי, וע"ש שכתב על דבריו שהם דבר חידוש.

והנה מסקנת המשנ"ב דאפילו בדבר שאין עליו שם כלי שייך בו ביטול כלי מהיכנו, ולפי זה נראה דאף באוכל יש משום ביטול כלי מהיכנו, וכן מבואר להדיא בירושלמי (פרק א דמעשרות הלכה ד, והביאו בשש"כ פרק כד הערה מז) דאף באוכל יש משום ביטול כלי מהיכנו [ואפילו לשיטת הפמ"ג י"ל דמודה שיש באוכל משום ביטול כלי מהיכנו, דאוכל חשיב טפי], אלא דיש לדון שיהיה אסור לזרוק אוכל לפח משום שמבטלו מהיכנו, ונהגו להקל וצ"ע לדינא.

***הדינים העולים***

1. נחלקו האחרונים אם איסור טלטול מוקצה חמיר מביטול כלי מהיכנו או להיפך.
2. דעת התוספת שבת שאין איסור לבטל מהיכנה חבית העשויה משברים, וצ"ע דנראה שיש בזה משום בונה.
3. נתבאר בשו"ע שאסור לבטל כלי מהיכנו אפילו לזמן אלא אם כן מביא את מטתו לשם, והרעק"א הקשה דכיון שיש פסידא מותר לבטל לזמן.
4. כתב המשנ"ב דיש להקל להניח כלי עם מים תחת תירוש הדולף מחבית ויתבטל המוקצה, ואף שמבטלו לכתחילה והמוקצה חוזר וניעור אין איסור בזה משום דהוי דבר שיש לו מתירין. וצ"ע דלא מצינו ביורה דעה קולות אלו.
5. מצינו ג' פתרונות למים הדולפים מהמזגן: א) להביא מיטתו לשם, ב) להניח כלי שבתוכו יין כדומה, ג) להניח בכלי דבר היתר.
6. דעת הפמ"ג שאין איסור לבטל כלי מהיכנו בדבר שאינו כלי כגון קורה, אך המשנ"ב מסיק לאסור.
7. מבואר בירושלמי שבאוכל יש משום ביטול כלי מהיכנו, ויל"ע לפי"ז מדוע יש היתר לזרוק אוכל לפח, הרי הוא מבטל את האוכל מהיכנו. וצ"ע.

לאחר שסיימנו בעז"ה את כל הלכות מוקצה, ובדעתינו לסדר את כל השיעורים בחוברת אחת, נבקש מכל הלומדים שיש להם הארות או הערות על הנדפס בשיעורים, או תיקוני דפוס וכדו', נא להודיענו בהקדם. - **(052-765-7298)**