חולין שנעשו על טהרת הקודש
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב וורצל / הכל שוחטין

חולין ב: חולין שנעשו על טהרת הקודש

מוקמינן בסוגיא למתני' דטמא רשאי לשחוט לכתחילה בחולין שנעשו על טהרת הקודש ולא חיישינן שמא יגע, ורק בקדשים ממש חששו שמא יגע ואם שחט ואומר ברי לי שרי.

ברש"י פי' הנידון בסוגיא לענין לכתחילה שיש איסור לטמא חולין שנעשו על טהרת הקודש, מבואר דעתו דמלבד שנתנו בהם חז"ל דין קודש לענין טומאת שלישי ורביעי ה"נ נתנו דין איסור לטמא אותם כדין קודש [ועי' חזו"א יו"ד צו-ה דדין חולין שנעשו על טהרת הקודש אינו מתורת נדר רק תקנת חכמים, עיי"ש].

וע"ע במקד"ד הביא מד' הר"מ פ"ג משכב ומושב דחולין שנעשו על טהרת הקודש ונטמאו בספק טומאה לא אוכלין ולא שורפין, משמע שאם היה בו טומאה וודאית שורפין וא"י לאוכלו בימי טומאתו, שנתנו בו דין קודש לענין איסור אכילתו בטומאה אף שגם הגוף טמא.

עוד מבואר בר"מ שאינו שורף וצ"ע למה אסור לשורפו, וכתב במקד"ד עפ"י לשון הר"מ פיה"מ פ"ב טהרות שיש בו איסור הפסד קודש משום משמרת תרומותי.

ונתקשה שם דכיון דחזינן דעת הר"מ שנתנו בו כל דיני קודש א"כ ה"נ יתנו בו דין פסול יוצא ואיסור אכילה לזרים?

אבל פשוט שלא נתנו בו דין קרבן רק דין קודש בעלמא.

ברמב"ן פי' הסוגיא לענין דיעבד שאם שחט חיישינן שמא נגע ויש לו דין שלישי ורביעי, אבל לא ס"ל חידושו של רש"י ואין איסור לכתחילה לטמאות חולין שנעשו על טהרת הקודש.

והנה ברמב"ן הביא קו' התוס' למה לא יהיה היתר אף בקדשים משום ס"ט ברה"ר, ותי' התוס' שיש רוב שנגע וטימא את הקדשים.

והק' הרמב"ן דא"כ אף בחולין שנעשו על טהרת הקודש יהיה טמא בדיעבד ורק ע"י אמירת ברי יהני שהרי רוב שנגע בקודש, ואיך פי' הגמ' למתני' דבחולין שרי לכתחילה?

וכתב בחי' רש"ה בהוספות על חולין דלשיטת רש"י לק"מ שהרי מ"מ יש לנו חידוש לענין איסור לטמאות לכתחילה דבחולין שנעשו על טהרת הקודש לא חששו רבנן והתירו אף שיש רוב שיגע וכלפי זה אמרינן דשרי לכתחילה אבל בדיעבד ה"נ דחשיב שלישי [אלא דבאמת צ"ע טפי היאך התירו רבנן האיסור לכתחילה ולא חששו לרוב].