כלים פ_ח מ_ז
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_ק

**כלים פ"ח מ"ז**

א] **השרץ שנמצא בעין של תנור,** הר"ש פירש דהוא חור העשוי בתנור להוציא העשן וכ"ה בפי' הר"ש אהלות רפ"ה ובפי' מהר"ם שם ובתוס' הרא"ש חולין דקי"ח., והרמב"ם פירש דהוא חור העשוי בתנור להכניס דרכו את העצים וכן נכנס דרכו האויר, ובאהלות רפ"ה פירש דממנו מכניסין את האש ומוציאין את האפר, וכעי"ז פירש הרא"ש.

ובמשנ"א כתב, דלפי' הר"ש דאינו עשוי אלא להוציא העשן, לא חשיב כיד לתנור, אך לפי' הרמב"ם ודעימי' דעשוי להכניס דרכו את העצים, חשיב כיד לתנור, ותיקשי מהכא לדעת הסוברים דיד מכניס טומאה לכ"ח.

אמנם הנה מלבד די"ל דכל שהוא מכלל עיקר הכלי לא חשבינן לי' כיד, עי' תורי"ד שבת דמ"ח:, ונת' בזה במק"א, גם נ' דל"ש כלל לחשוב עין התנור כיד לתנור, שהרי אין קרקעיתו משמשת כלל לתנור, וחללו הוא דמשמש לתנור, וליכא תורת יד על אויר.

והנה אמנם מצינו בתוס' הרא"ש חולין דקי"ח. שהוכיח מהכא דאין יד חלולה מכנסת טומאה לכ"ח, עיי"ש, אך נ' שאין כונתו דעין התנור חשיב כיד, והרי פירש שם דה"ז עשוי להוציא העשן, ולפ"ז ודאי לא חשיב זה כיד, אלא בא להוכיח שלא כדעת הסוברים דיד מכנסת טומאה לכלי חרס היכא שהיא חלולה ויש לה תוך, וע"ז הוא שכתב, דאם עין התנור שהוא מכלל עיקר התנור לא חשיב כתוך, אף שיש לו אויר, כ"ש דיד חלולה לא חשיבא כתוך, ונ' מדבריו, דלדעת הסוברים דיד חלולה מכנסת טומאה לכ"ח, היינו אף בשאין תוכה עשוי לקבלה, וזהו שהק' ע"ז מהכא, וכבר נת' כן לעיל פ"ה מ"ב אות ז'.

ב] **מן השפה הפנימית ולחוץ טהור,** בד' הראשונים לא נתפרש טעם הא דלא חשיב מקום העין כתוך התנור, ובתפא"י כתב דהוא משום שסותמין אותו בשעה שאופין את הפת בתנור, וע"כ לא חשיב חללו כחלל של תנור, עכ"ד, אך י"ל דא"צ לזה, שהרי אפי' מקום הנחת העצים תנן לקמן מ"ח דל"ה בכלל תוך התנור, וכ"ש עין התנור, ומה שפירשו הראשונים דסותמין אותו בשעה שניסוק התנור ושמכניסין את הפת לתוכו, הוא לפרש מ"ט קרי לה עין, וכמש"כ הרמב"ם, גם י"ל דהא דל"ה זה בכלל תוך התנור, הוא משום שאינו עשוי לקבלה, שאין מניחין בתוכו.?עי' לקמן מ"ח שנת' לדון לדעת הרמב"ם דטעם החילוק בין עין לבין מקום הנחת העצים, הוא דהעין סוגרים אותו ומקום זה אין סוגרים אותו.

ג] **ואם הי' באויר אפי' כזית מן המת טהור,** הר"ש והרא"ש פירשו דהא דתנן אם הי' באויר, היינו משום שאם הי' התנור תחת האהל, מתפשטת טומאת המת בכל האהל ונטמא התנור, וכ"ה בראב"ד פי"ג מכלים ה"ז.

אך הרמב"ם בהל' כלים פי"ג ה"ז פירשה בע"א, ז"ל, השרץ שנמצא בעין של תנור וכו' אם נמצא מן השפה הפנימית ולחוץ טהור, וכן אם נמצא באויר העין טהור שהרי לא נכנס לאויר התנור וכו' אלא תחת עובי דפנותיהן הוא תלוי, עכ"ל, ועי' מי"ט שפירש דברישא איירי שהוא מונח על קרקעית העין, ובסיפא איירי שהוא תלוי באוירו, דסד"א שאויר העין ואויר התנור כחדא חשיבי, קמ"ל דבכ"ח אין דין אויר מעורב, עכ"ד, אך צ"ב, שהרי אף כשהשרץ נמצא על קרקעית העין, ה"ה באויר העין, ומאי קמ"ל תו דאף אם נמצא השרץ באויר העין טהור, וצ"ע בזה.

ד] ובטעם הא דלא פירש הרמב"ם כפי' ש"ר, כתב הכס"מ שם דהוא משום דמאי קמ"ל דאם היה התנור באויר אפילו כזית מן המת טהור מילתא דפשיטא היא, וצ"ב, דלכאו' תני לה משום סיפא דאם הי' שם פו"ט הכל טמא, דטובא קמ"ל.

ובמרכה"מ שם כתב, דהרמב"ם לטעמי' אזיל דס"ל כמש"כ המרכה"מ פי"ז מטו"מ ה"ד דטומאה רצוצה שיש על גבה אהל טפח, בוקעת ועולה עד לרקיע, ואינה מתפשטת לכל האהל, וע"כ אף אם הי' התנור תחת האהל אין טומאת המת מתפשטת בכל האהל, וע"כ הוכרח הרמב"ם לפרש להא דתני ואם הי' באויר בע"א, עכ"ד.

אך צ"ע בזה, שהרי מודה הרמב"ם דכל שהטומאה הרצוצה היא בתוך האהל, ה"ה מתפשטת בכל האהל, וכמבו' כן בדבריו בפי"ח מטו"מ ה"ד, וכמו שביאר המרכה"מ שם פכ"ה ה"ב דזה דומה לכזית מן המת הטוח בטיט ומונח בתוך הבית שהבית טמא שאין הבלועין ניצלין אלא בבטן נפש החי', וא"כ אם הי' התנור בתוך האהל, היתה טומאת המת מתפשטת בכל האהל, ושמא כיון דהתנור קבוע בקרקע, לא חשבינן להטומאה שבתוך העין כנמצאת בתוך האהל, אך בד' המרכה"מ בפכ"ה שם לגבי טומאה תחת העמוד, מבו' לא כן, וצ"ע בזה, גם יל"ע, אם הכא שגובה העין הוא טפח, ואך שאין תקרת העין רחבה טע"ט, חשיבא נמי כטומאה רצוצה להך דינא שאינה מתפשטת בכל האהל, ?ועי' בד' הרמב"ם פט"ז מטו"מ ה"ו וראב"ד שם שנחלקו בדין טו"ר, ולדעת הראב"ד כה"ג לא חשיב כטו"ר, אך לדעת הרמב"ם יל"ד בזה, אם חשיב כטו"ר גם לגבי הך דינא, וצ"ע כעת?.

ה] **ואם יש שם פו"ט הכל טמא,** בתוי"ט הק' לפי' הר"ש ודעימי' דהתנור הוי באויר העולם שלא תחת האהל, א"כ מ"ט אם יש שם פו"ט הכל טמא, הרי כיון שהתנור אין עליו אהל, היאך נכנסת הטומאה לתנור, והרש"ש כתב דגם לפי' הרמב"ם קשיא, דבע"כ איירי שהתנור עומד באויר העולם, דאל"כ אפי' אין בו פו"ט הכל טמא, ובמשנ"א כתב לישב, דהרמב"ם לטעמי' אזיל דטומאה רצוצה הבוקעת לאהל אינה מתפשטת בכל האהל, עמש"נ לעיל אות ד'.

ובפשוטו צ"ל דאיירי דיש אהל גם על אויר התנור, וזה כמש"כ בחי' מהרי"ח דאיירי שהי' התנור מכוסה למלעלה, או בתנור שפתחו מן הצד, או כמש"כ בנימוקי הגרי"ב דאיירי בשמקצת מן הפו"ט בולט לתוך אויר התנור, או כמש"כ בחזו"א סימן י' סקט"ו דאיירי שהתנור מתקצרת למעלה וכו', או כמש"כ שם די"ל דאיירי שהתנור עצמו הוא בתוך הבית, ורק עובי הדופן שהטומאה עליו הוי מחוץ לבית.

והנה הרמב"ם בפיהמ"ש כתב, ז"ל, אם הי' בעובי תקרת אותו נקב, כלומר בעובי חרש התנור "עם בניינו" טפח על טפח, עכ"ל, והרי דמקצת מן האהל טפח אינו בדופן התנור אלא הוא בבניינו, ויל"פ לזה כד' הנימוקי הגרי"ב, אך הרע"ב פירש, ז"ל, שעובי שפת העין החיצונה בולטת ומאהלת על כזית מן המת בטע"ט, עכ"ל, ונ' שפירש כן בד' הרמב"ם, אך פי' זה צ"ע, וכמו שתמה בחי' רא"ג, וצ"ע בזה.

ו] ובמי"ט כתב לישב, דכ"ה דאם הי' כזית מן המת מונח בתנור עצמו או תלוי באוירו הי' אז התנור טמא מאוירו לבד, כמו"כ אם המת מונח באויר העין אשר הוא פו"ט ששיעור זה מביא את הטומאה הו"ל כאילו טומאת המת הוא בתנור עצמו ואז יתטמא התנור באוירו בתורת כ"ח, עכ"ד, ועד"ז כתבו המרכה"מ פי"ג מכלים ה"ז הרש"ש והמשנ"א, והיינו דכ"ה דטומאת מת מתפשטת מאהל לאהל, ה"נ היא מתפשטת מאהל לאויר כ"ח.

ובחזו"א סימן י' סקט"ו כתב דלא נראה כן, דל"ד לחור שבכותל שבין בית לבית ויש בו פו"ט דמביא את הטומאה, דהתם התקרה שמזה ומזה ועובי הכותל שהוא תקרת החור חשיב חד תקרה ארוכה ורחבה ונמצא דכל הכלים שתחת ב' התקרות והמת הם תחת חד אהל, משא"כ באויר כ"ח דבעי' שיהא טומאה בתוכו ממש אבל אם סמך טומאה אצל פי' ולא הכניס לתוכה טהורה ומה לי שרץ ומה לי מת, עכ"ד, אך בחזו"א אהלות סימן ב' סק"ז דן לפרש כד' הרש"ש, עיי"ש.

ויש להוסיף, דגם למש"כ בחי' הגר"ח פ"ה מסוכה דל"ב כלל בהבאת טומאה שיהא גוף האהל חשוב חד אהל וגם אם הם חשובין שני אהלים ג"כ הטומאה מתפשטת מאהל לחברו, עיי"ש, מ"מ בפשוטו כ"ז באהל המת דדינא הוא שטומאת המת מתפשטת בכל האהל, וע"כ אף היא מתפשטת מאהל לאהל, אך באויר כ"ח דאין טומאת המת מתפשטת בכולו, שהרי לא חזינן לאויר כ"ח כמאן דמלי טומאה, וכמש"א בשבת דקל"ח: ובפסחים ד"כ:, היאך תתפשט טומאת המת מן העין לתוכו.

ז] ובחזו"א סימן י"א סקי"ב כתב לפרש בזה בע"א, דבהא דכ"ח נטמא מתוכו, ל"ב שיגיע הטומאה לתוך התנור, אלא כל שאין הפסק אויר בין הטומאה לאויר כ"ח מיקרי בא לתוכו הטומאה כיון שנוגע בתוכו, וע"כ הוא דביש בעין התנור פו"ט התנור טמא, כיון דאויר אהל המת בא עד אויר התנור אף שלא נכנס לתוכו, עיי"ש, וכנר' זהו מש"כ בס' בית דוד שהובא בתוס' אנ"ש, ובשושנים לדוד תמה ע"ז דאין דין נגיעה באהלים והנוגע באויר האהל ואינו נכנס לתוכו אינו נטמא, אך ד' החזו"א אתיין למש"כ באהלות סימן ח' סק"ט דהנוגע באויר אהל המת טמא אף שלא נכנס לתוכו, (אמנם מד' הר"ש אהלות פט"ו מ"ב נ' לא כן, וכמבו' בחזו"א שם סימן י"ג סק"ח).

ועיקר ד"ז אם לטומאת כ"ח בעי' שתיכנס הטומאה לתוך הכ"ח, יתבאר בזה בעזה"י לקמן רפ"ט ?עיי"ש אות ?,, ושם יתבאר, דלדעת הרמב"ם ודאי דבעי' שתהא הטומאה בתוך הכ"ח, ולפ"ז לדעתו אאל"פ לדינא דהכא דהוא משום דאויר אהל המת בא עד אויר התנור.

ח] בחי' הגר"א פירש, ז"ל, ר"ל שהנקב של עין הוא רחב טפח כמו במתני' שקדם, דנכנס הטומאה לתנור כמו שנכנס מבית אל בית והתנור נטמא מאויר, עכ"ל, ומה שדימה הגר"א למתני' שקדם, הוא דהא דתני פו"ט קאי על רוחב הנקב, אך אין מכוון הגר"א דאף הכא הא דהתנור טמא הוא אף בשרץ, (דומיא דפי' הגר"א במשנה ו'), דהדבר פשוט דדינא דהכא הוא רק בכזית מן המת, וכן תניא להדיא בתוספתא פ"ו ה"ח לגיר' הגר"א, עין של תנור אינה מביאה טומאה לתנור אלא "בכזית מן המת" ובפותח טפח.

והנה אמנם הרמב"ם פירש דהא דתני דיש שם פו"ט קאי על רוחב תקרת העין, ולא קאי על רוחב פתחו לתנור, וכ"נ בפי' הרא"ש, אך ודאי מודים דבעי' גם שיהא רוחב פתחו לתנור טע"ט, ומה שלא נתפרש לזה במתניתין, י"ל דהוא משום דאורחא דמילתא הי' פתח העין טע"ט, (וכ"ה במרכה"מ פי"ג מכלים), אך במשנ"א לא כתב כן, ודבריו צ"ע, ובתוספתא פ"ו ה"ח תניא דעין של תנור שעשאה בעפר או בצרורות אינה מביאה טומאה לתנור אלא בפו"ט (ועיי"ש בגיר' הגר"א), ומזה נ' דהא דתני במתניתין פו"ט, קאי על רוחב הנקב, וכפי' הגר"א, וזהו דתני דאם מיעט רוחב הנקב מפו"ט אי"ז מביא טומאה לתנור.

ט] תנן באהלות פ"ה מ"א דתנור שהוא עומד בתוך הבית ועינו קמורה לחוץ והאהילו עליו קוברי המת, ב"ש אומרים הכל טמא, וב"ה אומרים התנור טמא והבית טהור, ור"ע אומר אף התנור טהור, והר"ש שם פירש דאיירי שאין בעין פו"ט, אך הרא"ש כתב דבע"כ איירי שיש בעין פו"ט, דאם אין בו פו"ט אפי' הטומאה בעין התנור טהור כדתנן הכא, וכן פי' מהר"ם מרוטנבורג שם, ולדעתם צ"ב טעמא דב"ה ור"ע, ועמש"כ מהר"ם מר"ב שם, ועי' עוד ברמב"ם פי"ח מטו"מ ה"ד ובראב"ד שם, ועי' מרכה"מ פי"ג מכלים, מי"ט אהלות שם, וחזו"א אהלות סימן ט"ז, וצ"ע בזה.