מראי_מקומות_נדה_וסתות_קפט_ג-ח
קטגוריות: שו_ע / יורה דעה / הלכות נדה - הרב יהושע ננקינסקי

לפני סעיפים ב-ח נצרך ללמוד היטב את הגמ' סד. ותוס', וע"ע במהרש"א ב"ק לז:

ובחילוק תוס' בין סירוגים דימים לסירוגים דשוורים ע"ע ערל"נ ובשטמ"ק ב"ק, וע"ע ברמב"ן וברשב"א ובתוה"ב

**קפט ג-ד-ה-ו-ז-ח**

**ס"ג**

★בענין "וסת השעות" מקור הדין בראב"ד [בעה"נ] והרז"ה שם פליג.

ועיין במאירי [סג] שהביא דעת הראב"ד.

**א.** ועי' בסד"ט [סק"א] שלמד בראב"ד דבאמת אסורה **כל יום באותה שעה**.

וע"ע בחכ"א [קיב-יז].

ולכאו' זה קושית הרז"ה דלדבריך יצטרכו לחשוש כל יום וה"ז אינו.

**ב.** ועי' ט"ז [ד] מה שביארו דיש איזה קביעות לזמן כגון "אחר טבילתה".

**ג.** ועי' חו"ד [א] דראתה באותה שעה בכמה תאריכים [בלי קשר] וחוששת לאחרון שבהם, וע"ז נאמר דתחוש רק בשעות.

**ד.** וב"הפלאה" מבאר שיש **וסת לפי מספר שעות** שהוחזקה שהמרחק בין ראיה לראיה מספר שעות, ולאותו **מספר שעות** תחוש לפעמים יום ולפעמים לילה.

ובהוכחת הראב"ד [מהגמ' סו] צ"ב דהתם הוה "כוסת הקפיצות" דהיינו כניסתה לעיר זה גורם לראיתה, וא"כ מנ"ל דיש הגבלה של שעות.

★יל"ע ביש לה וסת השעות כיצד תחשוש **בעונה בינונית** האם כל העונה או רק בשעות.

ולפלתי דעו"ב אסורה כל הכ"ד שעות מסתבר דה"נ אסורה כל העונה.

וע"ע [דרכ"ת כה] שאינה חוששת אלא לשעות, והוכיח מהחו"ד שהעמיד את השו"ע בראתה א' ניסן, ד' אייר, ח' סיון, וחוששת לח' תמוז בשעה שישית.

והרי לחו"ד עו"ב היא הפלגת **ל"א יום**, נמצא דח' תמוז הוא עו"ב [ל"א יום לראית ח' סיון, דסיון מלא], ובכ"ז כתב החו"ד דאסורה **רק בשעות.**

★"והוסת הזה הוא נעקר בשעה אחת ואפילו בלא בדיקה".

לחו"ד הכונה שעבר ולא בדקה מותרת, [אבל אין כאן עקירת וסת].

ובסד"ט [א] למד דיש כאן עקירה.

וא"כ בלא ראתה פ"א לחו"ד תחוש לחודש השני, ולסד"ט לא תחשוש, דהרי נעקר [כוסת שא"ק שנעקר בפ"א].

**ס"ד**

★עיין ט"ז [ה] מה שהקשה אמאי עבר ולא בדקה מותרת, הרי בעי בדיקה לפני תשמיש כדין אשה שאין לה וסת [בסימן קפו] עי"ש מה שתירץ, וע"ע בנקוה"כ ובחו"ד [סק"ב] מבארו. ונראה דר"ל דמיירי דאין קביעות אבל כל פעם רואה לא פחות מ-ל' פעמים ל"א פעמים יותר.

דכלפי דין קפ"ו חשיב כאשה שיש לה וסת דהרי אינה רגילה לראות בזמן זה.

ולכאו' מוכח **דכה"ג יש לה דין עו"ב** [דהרי אין לה דין וס"ק] דהרי ע"ז נאמר דעו"ב דינה כוס"ק.

ובחו"ד למד דלט"ז גם יש לה וסת קבוע חוששת לעו"ב [דלא כמו שכתב בס"א].

ויש דתירצו דלעיל ס"א מיירי באשה שלא ראתה כלל וס"ל לט"ז דאין לה עו"ב דחשיב יש לה וסת דנשארה עדיין בוסתה שלא ראתה בה, והט"ז לשיטתובכל הפלגה שגם שלא ראתה תספור מהתאריך שאמורה לראות בו], ואולי אפילו בלי שיטתו שכל זמן שלא ראתה חשיב עדיין יש לה וסת רק דילגה פעם אחת.

משא"כ ס"ה מיירי שיש לה וס"ק **וראתה** באיזה תאריך וחוששים שמתחילה וסת חדש, וע"ז נאמר שתספור ממנו שלושים יום.

ובחו"ד לעיל תירץ דנפק"מ דלא בעי בדיקת חו"ס, דמצד קפו סגי בלא חו"ס, ואיה"נ צריכה לבדוק רק טהורה בלי בדיקה הכוונה בלא בדיקת חו"ס, ולא כוס"ק דבעי בדיקת חו"ס.

★"ועו"ב דינה כוסת קבוע".

עיין תוה"ש [סק"ו] דנעקר בפ"א, ובסק"ד מביא לבוש דאינו נעקר אלא בג"פ, ובש"ך סק"ל השיג עליו.

**ס' ה-ו-ז**

בגמ' [סד.] "ראתה יום חמשה עשר לחודש זה ויום ט"ז לחדש זה וכו'".

הראשונים הוכיחו מסוגיא זו דיש דין וסת החודש, [אפי' שאחד מלא ואחד חסר].

ועיין ברמב"ן בחידושיו ד"וקורא אני על עצמי מקרא זה פליאה דעת ממני נשגבה לא אוכל לה וכי הוסת מזל יום גורם או מזל שעה וכו' אלא שיהיה שיפורא גורם תימא הוא וכו', שאני אומר אין וסת אלא **להפלגה שוה** לפי שהאורח בזמנו הוא בא מתמלא ונופצת לזמן הקבוע שכן טבען של בני אדם".

ואת הגמ' מבאר באופ"א.

אמנם הרמב"ן בהלכותיו [פ"ה-יב] נקט "שיש וסת לימי החודש השוין, כיצד, ראתה בא' ניסן, ובא' אייר ובא' סיון, ה"ז קבעה וסת לר"ח אע"פ שזה מלא וזה חסר".

**ושיטת הר"ח** [הובא בתוס' ובשו"ע ס"ח] דמיירי דראתה ג"פ בג' דילוגין, כגון ט"ו ניסן, ט"ז אייר, י"ז סיון, ט"ו תמוז, ט"ז אב, י"ז אלול וכו'.

**ולרא"ה** מיירי ט"ו וט"ז [לא מחודש] אלא **ממולד הלבנה**, וז"ל "לפיכך אני אומר שהאמת בבירור כשיטת הרב הגדול ר' אברהם ז"ל אבל לא כדבריו שא"א שיהא קידוש החודש גורם לאשה שתראה, אבל כי אמרינן בט"ו בחודש זה **לא לקידוש החודש שלנו אמר אלא למולד הלבנה** וכו'".

★ובדילוג בחודש רב ס"ל דראיה ראשונה מן המנין, ולשמואל אינה מן המנין דעדיין לא חזינן בדילוג.

ובראב"ד בדעת שמואל, דבראיה שניה של ט"ז נעקר ט"ו, ולכך הט"ו אינו מן המנין [משא"כ בחודש שלישי שרואה י"ז, ט"ז לא נעקר כיון שכבר ראינו שראיותיה הם בצורת דילוג].

וז"ל "ושמואל מדמי ליה לקביעות הפלגה, מ"ט כיון דדילוג האחרון עוקר את הראשון, וכשקבעה וסת הותרו הראשונים כולן הלכך לא דמי לקביעות ימי החודש הסדור אלא לקביעות ימי ההפלגה דמי, וקמיתא לאו ממנינא הוא".

ולדבריו דילוג למפרע [דהיינו לקרב] גם שמואל מודה שהראשונה מצטרפת כי אין כאן עקירה.

★**א.** עיין ש"ך [ס"ק ח] וט"ז [ס"ק ו] ובגר"א [ס"ק ז] דלדעת רב שקובעת בחודש בדילוג ע"י ג"פ ה"נ בוסת הפלגה בדילוג בעי ד"פ [כמו בהפלגת שוות דראיה ראשונה אינה מן המנין].

ולשמואל דבעי תשלש בדילוג [דהיינו ד"פ בחודש בדילוג] ה"נ בהפלגה בדילוג בעינן **חמש ראיות**" [וכן הוא בתוה"ב הקצר].

וא"כ בס"ה לכאו' סתם כרב, וס"ז הביא את פלוגתת רב ושמואל וסתם כשמואל, ודעת הי"א כרב.

וע"ע בפרישה [ס"ק לז] מה שהקשה מסי' ט"ו.

ובכו"פ [יט] תירץ את סט"ו דוסת ל' הוא עו"ב ודינו כוס"ק, וא"כ שפיר מודה רב דביש לה וסת ראיה ראשונה אינה מן המנין.

וע"ע בלחו"ש שהקשה עליו דהרי ס"ה גם מיירי ל', ל"א, ל"ב, ובכ"ז השו"ע סתם כרב.

וע"ע ברמ"א [סי"ג] דפסק כשמואל דבעי ד' ראיות, ובש"ך שם [לג] דבהפלגות בעי ה' ראיות.

וע"ז כתב הרמ"א "וי"א כי **בדילוג חודש** הראיה הראשונה מן המנין". ובש"ך [ס"ק לז] מקשה למה רק בחודש הרי אין חילוק בין חודש להפלגה.

**ב.** ובמקו"ח ובלחו"ש [שמלה י] דבהפלגה בדילוג **גם שמואל מודה דסגי בד'** **ראיות**.

דרק בחודש, הראשונה לא מן המנין דלא ניכר בה הדילוג, **משא"כ בשלוש הפלגות גם הראשונה** ניכר הדילוג.

**ג.** ובחזו"א [פו-א] נקט לאידך גיסא **דבהפלגה בדילוג גם לרב בעינן חמש ראיות** [וכן הוא בתוס' הרא"ש בתחילת דבריו].

והביאור בזה דבחודש בדילוג מצטרף ראיה ראשונה לרב, דבעצם ט"ו הוא הגורם לראיתה, רק אח"כ גורם לאיחור יום, או ט"ו גורם שתראה באיחור יומיים, אבל **הכל מחמת הט"ו**.

וא"כ בהפלגה בדילוג דאין כאן גורם אחד [דא"א להסביר שיש כאן הפלגת 15 יום ויום אחד אח"כ, אלא כל פעם זה **הפלגה** אחרת, דהיינו גורם אחר] לכו"ע צריך ד' הפלגות [ה' ראיות] וראשונה לא מצטרפת.

**ד.** דעת הרא"ה בבדק הבית עיש"ה.

★הרא"ה ס"ל רק דילוג של יום אחד, "ומסתברא דלא אמרו דינה דדילוג אלא בענין זה שמוספת בכל פעם ומשנה יום אחדוכו', אבל בתוספת יותר מזה לא, כגון מחמשה עשר לשבעה עשר ואחריו לתשעה עשר וכו'".

וברשב"א פליג דה"ה להפלגות שוות יותר מיום אחד.

והשו"ע בס"ה פסק כרשב"א.

**ס"ו**

★בענין וסת השבוע.

מקור הדין גמ' [יא.] "אמר רב הונא קפצה וראתה קבעה לה וסת לימים ולא לקפיצות, היכי דמי א"ר אשי דקפיץ בחד בשבת וחזאי וקפיץ בחד בשבת וחזאי ולחד בשבת חזאי בלא קפיצה דהתם איגלאי מילתא דיומא הוא דקא גרים".

ועי"ש ברשב"א ד"ה "הא דאמרינן בכולי שמעתין"דהקשה אם מיירי חד בשבת דלקמיה הרי ודאי דלא קבעה וסת דזה בתוך ימי זיבה, אלא בחד בשבת דנקט סימנא בעלמא הוא, כלומר שראתה בזמנים מסודרים [לפ"ז זה לא וסת לימי השבוע אלא וסת רגילה חודש או הפלגה] וכל החידוש דלא מקשרים את הקפיצות לוסת.

"א"נ דוקא מיירי כגון דקפץ בחד בשבא ולחד בשבא רביעי הדר חזאי דהוה ליה פתח נדתה, וכן כתב הראב"ד ז"ל".

ולפ"ז **יש מקור לימי השבוע** ובפשטות אין זה מצד הפלגות שוות אלא **דיום השבוע הוא גורם** וסגי בג"פ [כמו בוסת החודש].

אם זה מצד הפלגות בעי ד' ראיות שיש בהן ג' הפלגות שוות.

אמנם ברמב"ן [סד. ד"ה והראשונים הקשו] נראה שלמד מדין הפלגות והוקשה לו כיצד סגי ב-ג' ראיות ותירץ "ואיכא למימר התם לאו לאשמועינן בכמה הוסת נקבע אתא, ומשו"ה **לא דק ונקט תלת ראיה בלחוד**, דאי לדברי רבי קבעה ולה וסת אפי' להפלגות, ואי לרשב"ג אפיך סדרא מחד בשבא לחד בירחי".

ובהמשך דבריו "וחכמי הצרפתים מוסיפין שאף היום גורם וסת כדאשכחן משור המועד שבת שבת ושבת נעשה מועד לשבתות" וכו'.

ועיין ברש"י ב"ק [לז. ד"ה הרי הוא מועד לשבתות] **ולפי שהוא בטל ממלאכה**. ובתוס' בשם הירושלמי "לפי שראתה אותם במלבושים נאים אחרים וחשובים בעיניו נכרים ואינו מכירם". [לפי טעמים אלו זה לא קשור ליום].

והרמב"ן בהלכותיו הזכיר רק וסת החודש והפלגה ולא הזכיר וסת השבוע.

ועיין פרישה סק"ח דע"כ א' וא' לא שבוע אח"כ דא"כ זה ימי זיבה "ומוכרחין לומר דמיירי דראתה היום ביום א' ולאחר ג' שבועות חזרה וכו' ואין להקשות דא"כ עקרה שני ימי א' בינתיים שלא ראתה בהם, דהא אמרינן בסמוך אם ראתה בא' ניסן א' סיון א' אב קבעה לה וסת לר"ח לדילוגים וכו' דהיינו ה"נ יום א' הוא כוסת לסירוגין וא"כ לדבריו תקבע לימי השבוע **גם אם תראה פעם בארבע שבועות.**

אמנם בב"ח ובש"ך מוזכר שראתה כל **ג' שבועות** ונראה דס"ל דאם זה **כל ד' שבועות יש כאן עקירה** **ביום א' השלישי שראויה לראות ולא ראתה** בשלמא א' השני והשלישי הם ימי זיבה ומאותה סיבה שלא קובעת לא חשיב עקירה דהרי אין לה סיבה לראות, משא"כ שבוע השלישי [ובאמת קושית הדרישה צ"ע כנ"ל].

**ובסירוג** יש דס"ל דבעי ד' ראיות לקביעות סירוג, וא"כ ה"נ יצטרכו ארבע ראיות.

וע"ע בראב"ד שמביא את הסוברים וסת לימי השבוע "כגון לכ"ב יום או לכ"ט יום, והסברא הזאת אינה רחוקה מן הדעת, מיהו דוקא לכ"ט יום שהוא אחד בשבת ומכ"ט יום ולהלן לאחד בשבת כמותו, אבל לאחד בשבת של כ"ב לא חיישא משום דרוב נשים מחדש לחדש חזין, או סמוך לו וכו'".

וממשיך "דיש מי שאומר שאין סברא זו נכונה ואינה ראויה לחוש אליה כלל לא לכ"ב ולא לכ"ט. לכ"ב כדאמרן, לכ"ט נמי מפני שכבר עבר עליה יום כ"ב ולא ראתה בו, אע"פ שהיה ראוי לוסת והרי היא זו כאשה שראתה בר"ח והפסיקה ר"ח אחר הסמוך לו **שעקרה** בו ראית ר"ח וכו'".

[וצ"ע אמאי חשיב עקירה הרי אמר שלכ"ב לא אמורה לראות, דדרך נשים הוא מחודש לחודש].

★"ראתה ג"פ בא' בשבת".

יש דפירשו דמיירי שראתה ביום א' ג' שבועות **אחד אחרי השני** והתחדש שצריכה לחוש לשבוע הרביעי, ובזה בין כך נאסרה דעדיין לא טבלה, אבל תחוש לשבוע חמישי [פרישה גר"ז].

ומיירי לדידן שקובעים לוסת בימי זיבה [דהרי שבוע השני והשלישי הוא בזיבתה].

ויש שפירשו דמיירי יום א' בהפסק של כמה שבועות, והקשו תיפו"ל מצד הפלגות שוות. ותירצו:

**א.** מצד הפלגה היה צריך ד"פ [ג' הפלגות] משא"כ **ימי השבוע** סגי בג"פ, וא"כ גם שהיה ג"פ מצד הפלגות לא נקבע ועבר ולא בדקה מותרת, משא"כ עכשיו נקבע לימי השבוע, ובג"פ הוה וס"ק ועבר ולא בדקה אסורה [תוה"ש].

**ב.** כמו בוסת החודש שתראה באמצע לא בטל וסת החודש הקודם, ה"נ שתראה באמע השבוע מצד הפלגות בטל, משא"כ ימי השבוע לא בטל [סד"ט-ד, כו"פ, חו"ד-ד].

**ג.** בפעם הד' תהיה הפלגה יותר ארוכה כגון לכ"ה, אם נקבע ימי השבוע עדיין לא נעקר ותמשיך לחוש לא', משא"כ מצד הפלגות עדיין לא נקבע, וא"כ כעת נעקר [סד"ט].

**ד.** כשנעקרו ג' פעמים ואח"כ חזרה פ"א ליום א', מצד הפלגה נעקר ולא חוזר להפלגה דהרי ראתה רק פ"א ביום א', משא"כ שהתחדש וסת לימי השבוע אמנם נעקרו [ולא נקבעו ליום אחר] וחזרה פ"א ליום א', חזרה לקביעותו.

וע"ע חו"ד.

וע"ע בחכ"א [קיב-טו].

★יל"ע היכי דמתחילה בג"פ קבעה וסת לימי השבוע, ואח"כ בפ"ד שראתה ביום א' הרי נוצר כאן וסת הפלגות שוות, וא"כ למה קובעת.

עיין סד"ט [סק"ד וסקל"א] דעדיף לתלות בהפלגה בוסת אחרת דהוא יותר מצוי ויותר הגיוני.

וע"ע בחו"ד [סק"ב] שהוכיח דכה"ג שנקבעו להפלגה **ניזל בתר הפלגה ולא בתר ימי השבוע.**

וע"ע בכו"פ [ח] שנסתפק בזה, וכן בחכ"א [קיב-טו בסופו].

ולכאורה צ"ל הנ"ל זה רק אם אפשר לפרש את כל הראיות להפלגה, בזה אמרינן דהכל היה הפלגה ולא שבוע [אפי' שמתחילה נקבע לשבוע].

משא"כ אם מתחילה היה שבוע ולא יכול להיות הפלגה, כגון שראתה פ"א באמצע בין שתי הראיות הראשונות, וא"כ נמצא שנקבע שבוע [ולא הפלגה].

כגון **יום א'** ואחר ג"ש **יום א'** [והיה ראיה בין א' קמא לא' השני] ואחר ג"ש **יום א'** [דהיינו הפלגת 21 יום], ואחר ג"ש **יום א'** [הפלגת 21] ואחר ג"ש **יום א' [הפלגת 21 יום] שיש כאן הפלגות שוות, כאן לא נאמר שנעקור את הימים דהרי כבר נקבעו ימי השבוע, ובהם אין פירוש אחר. משא"כ בסד"ט הנ"ל לאחר קביעות הפלגה מפרשים את כל הראיות בתור הפלגות ולא שבוע.**

**★לדברי הש"ך בשו"ע דמיירי דרואה יום א' כל ג' שבועות, וע"ז השו"ע אמר שקובעת "**בימיהשבועבאינם שוים" **דהיינו דילוג, א"כ נמצא דיש כאן וסת בנוי** מצירוף שני **דברים,** סירוג **[דהרי זה כל ג' שבועות]** ודילוג**, שהרי משנה מיום ליום.**

**ובסד"ט ובגר"ז פליגי מחמת זה, ובהכרח השו"ע מיירי ברואה כל שבוע, וכנ"ל.**

**ולכאורה קשה להבנת הש"ך מהשו"ע ס"ב מיירי בהפלגות שוות ובכ"ז לא נקבע רק בד' ראיות, והרי ג' ראיות של כ"א נוצר שבוע בדילוג, כגון ראתה ראיה ראשונה יום** א' **ראיה שניה בהפלגת 21 הוא** שבת**, ראיה שלישית בהפלגת 21 יום הוא** יום שישי **א"כ יש כאן שבוע בדילוג, ולא חששו לו מחמת שזה** סירוג ודילוג **וקשה על הש"ך.**

**ולפי הש"ך בכל דילוג בשבוע יש כאן הפלגות שוות כגון** יום א' **ולאחר ג"ש יום** ב' **ולאחר ג"ש יום** ג'**, נמצא דיש כאן הפלגת** 23 יום**, ולעיל תירצנו דנפק"מ בכמה פעמים נקבע, דשבוע סגי בג"פ, ובהפלגות בעינן ד"פ, והכא עדיין קשה דהרי בדילוג, שמואל סובר דבעי ד"פ [הובא בשו"ע ס"ז], וחזרה קושיא למאי נפק"מ בדילוג בשבוע תיפו"ל מצד הפלגות.**

**וצ"ל דראתה עוד ראיה באמצע דמצד הפלגות ליכא** ושבוע בדילוג איכא**.**

**★יל"ע אשה שראתה יום** א' **ולאחר כ"ט יום ראתה ביום א' [ויש כאן שתי ראיות ליום השבוע] ואחר כך ראתה פעם ג' מ**כ"ח **והמשיכה** **ל**כ"ט **[דהיינו התחילה בשבת והמשיכה ליום א'] א"כ נמצא דיש כאן** ג' פעמים יום א' **"ושנים ממעין סתום ושלישית ממעין פתוח"** וא"כ שתקבע וסת **וצ"ע.**

**ס"ז**

★בקובעת וסת לדילוג עיין חו"ד [סק"ה] דגם אם לא ראתה י"ט אב חוששת לכ' אלול.

ויל"ע בהפלגה בדילוג כה"ג מאי כגון שראיה אחרונה בדילוג היתה ל"ה יום וצריכה לחוש ל-ל"ו יום ולא ראתה, כיצד תחוש אח"כ.

★עיין [פרד"ר פתיחה שער שמיני] שנסתפק בדילוג שנעקר בג"פ ולא נקבע לתאריך אחר, ואח"כ חזרה פ"א לדילוג, האם דינה ככל וס"ק שנעקר ולא נקבע וחוזר פעם אחת חוזר לקביעותו.

או דהכא שאני [דדילוג לא שכיח, וממילא לא חוששים לו כ"ז שלא רואים את קביעותו].

★עי' בש"ך [סק"ט] מביא כמו שיש דילוג להרחיק ה"נ יש דילוק לקרב, כגון ל', כ"ט, כ"ח, קבעה וסת וכל חודש תפחית יום.

ועיין כו"פ [סק"ו] שמקשה וכי עד מתי תפחות, וכי שייך וסת ליום אחד.

★עיין פר"ד שנסתפק בחודש בדילוג, כשהגיע ל' ניסן מתי תחוש פעם הבאה האם תחשוש לא' סיון [הפלגת חודש ויום אחד].

או דנעקר הוסת דאין סיבה שמולד ניסן ישפיע על מולד סיון, דזה הפלגה של חודשיים.

ונקט לדינא דנעקר וכן ב"הפלאה" כנ"ל.

★"ומיהו אם היה לה וסת קודם שהתחילה ואח"כ שינתה וראתה בדילוג ג"פ קבעה וסת בדילוג.

עיין ש"ך [יח] מה שביאר בזה, וצ"ב.

ובדרישה [סק"ג] מבאר שהיה לה קביעות ל-י' ואח"כ שינתה ט"ו, ט"ז, י"ז, ושמואל מודה דקבעה וסת היות וגם הראשונה בדילוג.

ובט"ז ובש"ך פליגי ע"ז, היות ולא היה שוה בדילוגים אינו נחשב מענין הקביעות, ויצטרכו **ג' דילוגים שוים.**

★ אשה שרואה "שני ראיות ממעין סתום וראיה שלישית ממעין פתוח" קובעת וסת.

יל"ע אשה שראתה **ט"ו** ניסן, **ט"ז** אייר, **וט"ז י"ז** סיון, האם קבעה לדילוג דיש כאן שתי ראיות ממעין סתום ושלישית ממעין פתוח.

וי"ל דרק כשיש גורם לראיה אמרינן דהוא העיקר והקדמה טפלה ותוספת דמים. וכגון ראתה **ט"ו, ט"ו, י"ד ט"ו,** אמרינן דהעיקר ט"ו [מחמת שכבר ראינו שתי פעמים] והי"ד זה תוספת דמים.

משא"כ הכא **שם הוסת הוא דילוג** וכשראתה **ט"ז י"ז** לא שייך להגדיר את ה**י"ז לדילוג**, דהרי ראתה **גם בט"ז**.

**ס"ח**

★מקור הדין מדברי ר"ח בפירוש הסוגיא.

ולר"ח מחלוקת רב ושמואל דלרב סגי ג"פ דילוג, סה"כ ט' ראיות, ולשמואל ראיה ראשונה אינה מן המנין, וא"כ צריכה בדילוג הראשון ד' פעמים ואח"כ ב"פ דילוג של ג"ח סה"כ **עשר ראיות**.

ועי' בכו"פ שמביא רשב"א שלר"ח בשמואל צריך **ג"פ ד' דילוגים**, וא"כ לקביעות בעינן **י"ב ראיות.**

ואפי' ששאר הראשונים ביארו את הסוגיא באופן אחר, וא"כ אין לנו מקור לדין זה, בכ"ז נפסק דהדין אמת [עיין פרישה יב].

ולש"ך [כ] הא דקבעה וסת כה"ג אינו מטעם דילוג אלא מצד סירוג [וכן הוא בראב"ד, הובא בש"ך ס"ק ע"ב].

וא"כ אין כאן וסת אחד אלא ג' וסתות לסירוגין, דהיינו **אחד** לג"ח רואה ט"ו, **ואחד** לג"ח רואה ט"ז **ואחד** לג"ח רואה י"ז.

ולכא' לפי"ז הוא הדין ט"ו-ט"ז, ט"ו-ט"ז, ט"ו-ט"ז [תוה"ש טז בשם הב"ח].

ונפק"מ אם זה וסת אחת או ג' וסתות במקרה שלא תראה ג"ח.

דאם זה וסת אחת נעקר ע"י ג"פ.

משא"כ אם זה ג' וסתות אין כאן עקירה דאין וסת אחד שנעקר ג"פ, כל וסת נעקר רק פעם אחת].