לאחר ל_
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / ב_מ עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / קנינים

יום ועש"ק צו - זכור י"ב אד"ב תשע"א

א] בדין מעכשיו שכתבו התוס' דמהני שלא יהא בזה לדין כלתה קנינו, כתבו הגרש"ש והחזו"א דל"מ זה אלא בדשלב"ל, אך בדבר שבא לעולם ל"מ.

וילה"ע ע"ז מד' התוס' קידושין דס"ג., ז"ל, ומיהו קשה לפר"י דפירש דמעכשיו מהני אפי' נתקרע הגט א"כ ל"ל במשוך פרה זו מעכשיו לאחר ל' יום דקא מוקי לה ר' יוחנן אפי' בעומדת באגם דמקום ראוי למשיכה פירוש ולא מיבעיא בחצירו הא אפילו ברה"ר קיימא קנה כיון דאמר מעכשיו, וי"ל דר' יוחנן לטעמיה לעיל בפירקין מעכשיו ולאחר ל' יום שיורא הוי וה"ק מעכשיו יתחילו הקידושין ולא יגמרו אלא עד לאחר ל' יום וכמו כן אמר גבי מעכשיו דמשיכה וכיון דלא קנה לגמרי צריך שיהו בשעת גמר המשיכה במקום ראוי למשיכה ומש"ה מוקי לה ר' יוחנן התם בעומדת באגם דראוי למשיכה אבל ברה"ר לא והא דקאמר הכא דאפי' נקרע השטר מהני הואיל ואמר ליה מעכשיו אתיא כשמואל דאמר לעיל תנאה הוי, עכ"ל.

ומבו' להדיא מד' התוס' דמהני מעכשיו גם בדשב"ל, וזהו שהקשו דמ"ט בעינן שתהא עומדת באגם, הרי אפי' ברה"ר קנה כיון שאמר מעכשיו.

וכ"ה מבו' גם ממש"כ התוס' בתירוצם דהא דקאמר הכא דאפי' נקרע השטר מהני הואיל ואמר לי' מעכשיו אתיא כשמואל, ואי נימא דבדשב"ל ל"מ למעבד חלות דמעכשיו, א"כ הרי י"ל דכל הא דס"ל לר' יוחנן דמעכשיו ולאחר ל' הוי שיור, הוא רק בדשב"ל, דל"מ למעבד חלות הקנאה דמעכשיו ולאחר ל', ולא ניח"ל למימר דהוי תנאה או חזרה, אך בדשלב"ל דמצי למעבד חלות הקנאה דמעכשיו ולאחר ל', שפיר י"ל דמודה ר' יוחנן דמתפרשים דבריו כן, ובע"כ מד' התוס' דגם בדשב"ל שייך למעבד חלות זו דמעכשיו ולאחר ל', ואפ"ה אמר ר' יוחנן דשיורא הוי, וה"נ לדידי' בדשלב"ל הו"ל שיורא.

וכ"ה מבו' גם ממה שדנו התוס' בכ"ד, בדין מעכשיו בדשלב"ל דלדעת רב מ"ט לא נימא דהוי חזרה, ותירצו בב' דרכים, ואי נימא דדשב"ל ל"ש עשיית חלות דמעכשיו ולאחר ל', הרי י"ל דכל הא דס"ל לרב דמספק"ל אם הוי חזרה, הוא רק בדשב"ל, אך בדשלב"ל דמצי למעבד חלות דמעכשיו ולאחר ל', מהיכ"ת נימא שחזר בו, ובע"כ מד' התוס' דגם בדשב"ל שייך למעבד הכי, ואפ"ה מספק"ל לרב שמא הוא חזרה.

והנה האחרונים הוכיחו דבדשב"ל ל"ש חלות זו דמעכשיו, מהא דפליגי אמוראי אם תנאה או חזרה או שיורא, ולא אמרינן שכונתו לחלות זו דמעכשיו, אך לפ"ד התוס' לכאו' אי"ז ראי' כלל, שהרי חזינן בד' התוס' דגם בדשלב"ל דשייך חלות זו דמעכשיו, מ"מ לדעת ר' יוחנן הוי זה שיורא, וגם לדעת רב בדין דנימא דשמא הוי זה חזרה, ואך דשאני דשלב"ל דליכא הוכחה שחזר בו, וגם משום דאמר מעכשיו לבסוף, וע"כ שפיר י"ל, דלעולם בדשב"ל שייך למעבד חלות זו דמעכשיו, ואפ"ה בסתמא לא מפרשינן שדעתו לכך, אלא הוי זה תנאה או חזרה או שיורא.

ועי' עוד בד' הר"ן נדרים דכ"ט: בסופו, שלכאו' ג"כ מבו' להדיא בדבריו דגם בדשב"ל מהני מעכשיו ולאחר ל' דלא יהא בידו לחזור בו, עיי"ש.

אמנם כמדומני דמד' הרשב"א בכ"ד מ' דס"ל דבדשב"ל ל"ש חלות זו דמעכשיו, וצריך בדיקה בזה.

ב] בתשו' הרשב"א ח"ב סימן שכ"ז מבו', דכל הא דבנפלו לו כשהוא גוסס ל"מ, הוא רק בדשלב"ל לדעת ר"מ, אך במקנה לאחר ל' לדידן, שפיר מהני אף אם חיילא ההקנאה כשהוא גוסס, ועי' מחנ"א זכי' סימן ט"ז שעמד ע"ז.

ובשיעורי הגר"ש ב"ב דק"ל. הביא שכן מבו' מד' הרשב"א גם בגיטין דע"ג: דמעת שאני בעולם היינו רגע הסמוך למיתתו, ודלא כמש"כ הריטב"א שם דכ"ה: דהוא רגע קודם שנטרפה דעתו, ותליא בהנ"ל.

עוד הביא מד' הרשב"א ב"ב דקכ"ז: דגם במתנת שכ"מ למי שלא בא לעולם, ל"מ אלא אם בא לעולם קודם שמת הנותן, ומד' הרמב"ן שם דקכ"ט: מבו' דפליג ע"ז, ואזלי לטעמייהו, דלהרשב"א דאיכא דין בפנ"ע בדשלבל"ע דבעינן שיהא הנותן קיים וראוי להקנות, הרי דהגם דמתנת שכ"מ חיילא אף לאח"מ, מ"מ במקנה לדשלבל"ע ל"מ אא"כ הנותן קיים בשעת ההקנאה, אך דעת הרמב"ן כדעת הריטב"א דליכא דין מסוים בדשלבל"ע דבעינן שיהא קיים, וע"כ כיון דמתנת שכ"מ בדשבל"ע חיילא אף לאחר מיתה, ה"נ בדשלבל"ע.

והנה יש שנקטו דלדעת הרשב"א, ה"נ אם הקנה דשב"ל לאחר ל' ומת בתוך ל' יום חיילא ההקנאה.

אך בתשו' הרשב"א ח"ג סימן קכ"ב ד"ה ואע"ג דאמרינן מפורש דמקדיש לאחר ל' יום ומת בתוך ל' יום בטל ההקדש, עיי"ש, והרי דל"ד מת לנשתטה, וז"ב, ועי' בשיעור הגר"ר שליט"א בדין אין גט לאחר מיתה, שהביא מכ"ד דל"ד מת לנשתטה.

ואמנם בל' הרשב"א ב"ב דקכ"ז: מ' דכל הא דל"מ כשבאו לעולם משמת, הוא רק מכח דינא דנפלו לו כשהוא גוסס, ולפ"ז בדבר שבא לעולם שפיר יועיל, וצ"ע.

ועי' עוד בשעה"מ פכ"ב ממכירה ה"ה שכתב לדון דבמקנה דשלב"ל מעכשיו ולכשיבא לעולם, למש"כ הרשב"א דל"מ לחזור בו, ה"ז חייל אף בנכסים שנפלו לו כשהוא גוסס, ונקט דלפ"ז ה"ז חל אף בשנפלו לו הנכסים אחר שמת, ובשיעורי הגר"ש ב"ב דק"ל אות צ"ח תמה ע"ז, וזה תלוי במש"נ.

ג] בד' הרמב"ם בדין אסמכתא, שכתב דאם החזיק בשדה מהני, צ"ע, שהרי לדעתו לא חשיב אסמכתא אלא בשלא אמר מעכשיו, וא"כ היאך מהני החזקה, הרי כלתה חזקתו, וכמש"כ כל הראשונים דל"מ חזקה לאחר ל'.

וכבר עמד ע"ז בס' קרית מלך רב, וכתב בדרך קמא דאיירי שהוא מחזיק בזה כסדר, ובדרך בתרא כתב דמכוון הרמב"ם דכל שהחזיק בה ה"ז מתפרש כמעכשיו.

אך כבר נת' במקומו דלכאו' אי"ז מתישב בד' הרמב"ם דה"ז מתפרש כמעכשיו, דא"כ מ"ט הצריך הרמב"ם בזה למשפטי התנאים, עיי"ש.

ומצאתי בב"י סימן ר"ז בתו"ד שכתב, ז"ל, והתוספות ביבמות עלה צ"ג כתבו דבקנין חליפין או בחזקה צריך מעכשיו ולא בכסף ושטר, והרמב"ם ס"ל כוותייהו בקנין ולא בחזקה, עכ"ל, ולכאו' מבו' בדבריו בדעת הרמב"ם, דמהני קנין חזקה לאחר ל' ולא אמרינן דכלתה קנינו, וצ"ב הטעם בזה דמ"ש ממשוך בהמה זו ולא תקני אלא לאחר ל' דלא קנה.

שו"ר בשיעורי הגר"ח ב"מ דס"ו. שביאר לדעת הרמב"ם למש"כ המ"מ דמהני קנין סודר לאחר ל', דס"ל דרק במשיכה ל"מ, דכל שאינו קונה בשעת המשיכה, הוי זה הכנסה לרשותו של חפץ שאינו שלו, וכלל אי"ז מעש"ק, עיי"ש בדבריו, ולפ"ז שפיר ניחא דחזקה מהניא לאחר ל', וז"פ.

ד] עוד נ' לדון בדעת הרמב"ם, לפ"ד הרמב"ם בהל' גירושין דחלוק תנאי דאם ממעשה לאחר ל', ובתנאי דאם ל"ב שיהא הגט ברשותה, ורק בעינן שלא יקרע או יאבד ושלא ימות הבעל, אך אי"ז מדינא דכלתה, אלא הוא דין מסוים בגירושין.

ואם כנים הדברים, מתישב היטב לדעת הרמב"ם הא דמהניא חזקה, הגם דתלה המקח בתנאי דאם, ולי"ב לדינא דכלתה, ולפ"ז גם ניחא הא דמהני קנין סודר במקנה בתנאי דאם, וכמש"כ בדעתו המ"מ פי"א ממכירה הי"ג, ואי"ז משום דבקנין סודר לא אמרינן דכלתה קנינו וכדעת החכם בתשו' הרשב"א ח"ד סימן ר"ב, אלא הוא משום דבתנאי דאם ליכא לדינא דכלתה קנינו, ומש"א בנדרים דמ"ח: דלאימת קני לכי הוה בר ברי' צורבא מרבנן וההיא שעתא הדרא סודרא למרי', י"ל דהתם אי"ז תנאי, אלא כל ההקנאה היתה לצורך ההקנאה לבן בנו, וע"כ לא הקנה לו עד שעה זו, ושפיר איכא בזה לדינא דכלתה.