שיעורי שבת י
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן שכח - רפואה בשבת

# שיעורי הלכה

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

##### הלכות

##### **שבת**

##### סימן שכח

##### שיעור י

**סכנת אבר אם דוחה לאו מהתורה**

א] [סעיף י"ז – המשך] **אבל אין מחללין עליו את השבת באיסור דאורייתא אפילו יש בו סכנת אבר וכו'.** הנה קיי"ל דעל מצות עשה מחוייב למסור ממונו עד חומש מנכסיו, ואילו באיסור 'לאו' צריך למסור כל ממונו, אבל אין מחוייב למסור נפשו חוץ מעל שלש עבירות. וכתב הש"ך (יו"ד סי' קנז סק"ג) לדון בסכנת אבר אם דומה לממונו או לנפשו, ומסיק להקל, ונ"מ לכמה עניינים כגון להיעשות כרות שפכה או סירוס דמשום סכנת אבר נדחים. והקשה הפמ"ג (סי' שכח מ"ז סק"ז) מ"ש משבת דלא מחללין על סכנת אבר, ותי' דשבת חמיר משאר איסורי תורה [ועיין באגלי טל בהקדמה מש"כ ע"ד זה ביאור אחר בדרך דרוש דתרי"ג מצוות הן כנגד תרי"ג אביריו, משא"כ שבת שקולה כנגד כל המצוות וא"כ שקולה ככל איבריו שבגופו, ומשו"ה איסור שבת לא נדחה משום סכנת אבר אחד (ובזה ביאר שם דמשו"ה מילה שאני שדוחה שבת דהיא ג"כ שקולה כנגד כל המצוות)].

ועוד חילק הפמ"ג בשם הרדב"ז (סי' תרכה) דחולה משמיא קא מרדפו ליה ולא הותר לו משום אברו לעבור איסור תורה, אבל למסור אברו כדי לא לעבור על איסור אינו מחוייב. וכסברא זו יש בחידושי ר' שמואל (פסחים סי' י"ב ובכמה מקומות) דאע"פ דלא נאמר "וחי בהם" לבני נח, ואין לו היתר דפקו"נ על ז' מצוות, מ"מ אינו מחוייב למסור נפשו ע"ז, וכדי להתרפאות באיסורי תורה בזה בעי לקרא ד"וחי בהם", ודווקא בישראל.

ובהגהות רעק"א שם (ביו"ד) ציין לשו"ת חוות יאיר (סי' קפג), ושם דן בעכו"ם המכריחו לשתות יי"נ ואם לא יחתוך אוזן הישראל, וכתב בשם הש"ך (הנ"ל) דסכנת אבר ג"כ יכול לבוא לידי פקו"נ, ומבואר שביאר בדברי הש"ך שהטעם שיש להקל בסכנת אבר הוא מחמת לתא דפיקו"נ, אמנם בפמ"ג כאן מבאר דלאו משום זה התירו אלא דקיל יותר, ומשום שני הטעמים שנתבארו.

ונפק"מ גדולה להלכה אם מותר בשאר איסורים להתרפאות משום סכנת אבר, דלטעם ששבת חמיר א"כ בשאר איסורים קיל, משא"כ לרדב"ז דאסור, וכן נ"מ לאיפכא גבי שבת כשאינו חולה אלא חייבוהו למסור אברו אם מחוייב. ובמשנ"ב כאן לא הזכיר מזה, ובמקום שאלה יש לשאול שאלת חכם.

**צרכי קטן כחולה שאב"ס - אם בכל צרכיו או דווקא בצרכי אכילה**

ב] **הגה: מותר לומר לאינו יהודי לעשות תבשיל לקטן שאין לו מה לאכול דסתם צרכי קטן כחולה שאין בו סכנה דמי.** וכתב בביאור הגר"א דמקורו הוא משבת (קמא: והוא בשו"ע לעיל סי' ש"ט ס"א) "נוטל אדם את בנו והאבן בידו ולא חשיב מטלטל לאבן והוא שיש לו געגועין עליו שאם לא יטלנו יחלה" וכו'. וביאר שתינוק זה הוי כחולה שאי"ב סכנה, וכיון שהאבן ביד התינוק הוי טלטול מוקצה בשינוי, ומבואר שהתירו לטלטל מוקצה בשינוי לתינוק שהוא כחולה שאי"ב סכנה, אמנם אם יש דינר בידו לא התירו כיון שחוששים שיבא לטול את הדינר בידו, ואף שאי"ז אלא איסור מוקצה דרבנן לא התירו לחולה שאי"ב סכנה איסור דרבנן בלא שינוי וכדעת הרמב"ן [דעה ג' דקיי"ל הכי]. והוסיף הגר"א שאף אמירה לעכו"ם הותרה לצורך התינוק, דאם התירו שינוי ק"ו לאמירה לעכו"ם, כמבואר דעת הר"ן דהתירו לחולה אמירה לעכו"ם ולא שינוי חזינן דאמירה לעכו"ם קיל טפי מע"י שינוי, ואף לדעת הרמב"ן דמותר בשינוי מ"מ אמירה לעכו"ם קיל יותר [אלא דאין צריך לעשות ע"י עכו"ם דאין דין הקל הקל בדרבנן].

והנה המג"א (סקט"ו) כתב בשם האו"ה "ומותר להאכילו מוקצה בידים אם א"א בענין אחר", ונתבאר לעיל (שיעור ט) דנראה מדבריו דמוקצה קיל יותר משאר איסורים דרבנן ומותר אף בלא שינוי, והגם שהפמ"ג כתב דאפשר דבעי שינוי קצת, מ"מ עדיף משאר איסורים דרבנן דבעי שינוי גמור [וגם אם נדחוק בפמ"ג דכוונתו לשינוי גמור, יקשה למה לא הביא מקור לדבריו מהגמ' של תינוק שיש לו געגועים]. וא"כ יש לדחות ראייתו של הגר"א מהא דהותר לטלטל את התינוק שהאבן בידו, דאין ללמוד היתר לשאר דרבנן שיהיה מותר בשינוי מהא דהתירו טלטול מוקצה בשינוי לקטן, דאפשר דבמוקצה הקילו [ובשעה"צ (סקל"ד) כתב על דברי הפמ"ג דבעי שינוי גם במוקצה, דלדבריו מיושב דלא תקשה מלעיל ש"ט ס"א ע"ש, ונראה דלמד כהגר"א דהוא אותו גדר שינוי דהצריך הרמב"ן כאן בחולה שאב"ס, וגם שם דין חולה לו].

**אם שינוי קיל מאמירה לעכו"ם או חמיר**

ג] אמנם מה דפשוט לגר"א דאמירה לעכו"ם יותר קל משינוי, הקשה ע"כ בתהל"ד (סי' שז סק"ה) והוכיח איפכא מהמבואר בכתובות (ס.) תניא רבי מרינוס אומר גונח יונק חלב בשבת מאי טעמא מפרק כלאחר יד הוא ובמקום צער לא גזרו ביה רבנן, ושם הוא אינו חולה אלא מצטער, ולא מצינו שהתירו כה"ג אמירה לעכו"ם, ואעפ"כ שינוי התירו. ויונק חלב בשבת הוא מלאכה דאורייתא כמ"ש התוס' (שם בד"ה ממעכן וכו' ובשבת ע"ג: ד"ה מפרק וכו') דהוא דישה דאורייתא, אלא דהוא כלאחר יד, ומוכח דשינוי אפילו בדאורייתא יותר קל מאמירה לעכו"ם.

ועוד הוכיח דהר"ן בשבת (סא. בדפי הרי"ף) הקשה במאי דאיתא בכתובות (שם) תניא נחום איש גליא אומר צנור שעלו בו קשקשין ממעכן ברגלו בצנעה בשבת ואינו חושש, מאי טעמא מתקן כלאחר יד הוא ובמקום פסידא לא גזרו ביה רבנן. והקשה "וא"ת א"כ למה אסרו לכבות דליקה בשבת והא מלאכה שאינה צריכה לגופה היא, שלא לפחמים הוא צריך אלא להצלת ביתו, ולא מיתסר אלא מדרבנן וכו', ואפי' ע"י נכרי נמי דתנן בפרק כל כתבי נכרי שבא לכבות אין אומרים לו כבה וכו', י"ל שאני כבוי שכיון שאם היה צריך לגופו היה אסור מן התורה ואין הכל בקיאין לחלוק בין מלאכה הצריכה לגופה לשאינה צריכה, מש"ה אסרי רבנן אפילו במקום פסידא, ואפילו ע"י נכרי נמי אסור לפי שמתוך שאדם בהול על ממונו אי שרית ליה ע"י נכרי אתי לכבויי איהו גופיה. א"נ שאני הכא שהוא שבות כלאחר יד שממעכן ברגליו וקיל [לגי' מהר"ם] טפי משבות דשבת הנעשה כדרכו דהיינו ע"י נכרי עכ"ל, ומבואר דהתירו שינוי ולא אמירה לעכו"ם דחמיר טפי ודלא כהגר"א.

[אמנם באמת הוא סותר למ"ש הר"ן לעיל מיניה דגונח התירו בשינוי כיון שא"א ע"י עכו"ם, ומפורש שאמירה לעכו"ם יותר קל, והניח התהל"ד בצ"ע. ויש ליישב דברי הר"ן אם נפרש דממעך בקשקשין מיירי בתלושין שהוא מדרבנן, וכמ"ש הפמ"ג [של"ו מ"ז סק"ט] והביא שם גירסא בר"ן "שאני הכא שהוא שבות דשבות כלאחר יד וקיל טפי משבות דשבת הנעשה כדרכו דהיינו ע"י נכרי" וכוונתו דעדיף שבות דשבות מאמירה לעכו"ם במלאכה דאורייתא דהוא רק שבות אחד [וכן מבואר במג"א סי' שז סק"ז, דבמקום הפסד הותר שבות דרבנן בשינוי או ע"י עכו"ם ולא הותר במלאכה דאורייתא, דלמד דזה ההיתר בממעך קשקשים בשבות דשבות], א"כ אפשר דשבות דאמירה לעכו"ם [במלאכה דאורייתא] יותר קל משינוי במלאכה דאורייתא, וזה מש"כ בגונח דהוא מפרק דאורייתא כלאחר יד, אבל שבות דרבנן הנעשה בשינוי דהוא שבות דשבות עדיפא מאמירה לעכו"ם בדאורייתא [ולגבי זה כבוי דליקה חשיב דאורייתא ואי"ז שבות דשבות וכמ"ש הר"ן בתי' א' דהוא קרוב לדאורייתא, אמנם התהל"ד שם הוכיח דגם בקשקשין מיירי במלאכה דאורייתא, ומבואר בר"ן דגם בזה שינוי עדיפא, וע"כ הניח הסתירה בר"ן בצ"ע].

ד] ומה דמצינו דהתירו טלטול מוקצה בשינוי לגבי תינוק שיש לו געגועים, מפרש התהל"ד דהוא ע"פ מ"ש בשו"ע סי' שז (סעיף ה) דהותר אמירה לעכו"ם בשבות דרבנן במקום קצת חולי והפסד, וה"ה הותר שינוי בשבות דרבנן [וכשיטתו דשינוי קיל מאמירה לעכו"ם]. אמנם כתב דהגר"ז פליג ולא מתיר אלא אמירה לעכו"ם [ודלא כמג"א הנ"ל], ולדידיה כתב דצ"ל דמוקצה קיל משאר שבותין ומשו"ה מותר גם בשינוי ע"י ישראל.

ה] ומה שהתיר כאן הרמ"א ע"י עכו"ם, כתב התהל"ד (סי' שכ"ח סקכ"ד) דהוא דוקא לגבי מאכלי התינוק דלגבי מאכליו נחשב כחולה שאי"ב סכנה, אבל לגבי שאר צרכיו כגעגוגעין וכדו' לא חשיב חולה. אמנם הגר"א פליג ולדידיה אפי' בשאר צרכי תינוק חשיב כחולה שאי"ב סכנה ושרי בשינוי וע"י עכו"ם, וכן נקט המנחת יצחק (ח"י סי' כה). ומ"מ ברור שצריך שיהיה צורך חשוב, כגון שנפל החשמל ויש תינוק בבית [באופן שמפחד הרבה], וכן לתת תרופות לקטן, דלתהל"ד אין כאן את ההיתר של הרמ"א, משא"כ לגר"א וכן נקטו הרבה פוסקים להקל כהגר"א, ונוהגים להקל, למרות שאינו צורך אכילה.

**עד מתי נחשב קטן**

ו] ולענין עד איזה גיל נחשב קטן, במנחת יצחק (ח"א סי' עח) הביא ראיה מהאו"ה (סי' נט דין כח) דדימה זאת ליו"כ גבי מה דמחנכין את הקטנים להתענות דהוא עד גיל ט', אמנם הרבה פוסקים נקטו בפשטות דהוא עד י"ג, וכן נקט בשו"ת אור לציון (ח"ב פל"ו תשובה ד). ונראה דהכל לפי הענין.

**אם מותר להדליק לחולה שיב"ס וכן לתינוק קטן, מדורה להתחמם**

ח] [סעיף י"ח] **הקיז דם ונצטנן עושים לו מדורה אפילו בתקופת תמוז.** הגר"א כאן הביא דדעת הרמב"ם דדווקא הקיז דם אבל חולה לא, אמנם רש"י וכל הפוסקים חולקים עליו וסוברים דכ"ש חולה, ע"כ. וכן פסק המ"ב (סקס"ב) דה"ה לחולה, וסיים דאם אפשר יעשה ע"י גוי, וכתב כן רק לגבי חולה ולא להקיז, ונראה דדוקא הוא וכמו שנתבאר לעיל, דכל דבר דנחלקו בו הראשונים אף דקי"ל להיתר, וכמו דנקטינן כאן לעיקר כרש"י דכ"ש חולה, מ"מ אם אפשר יעשה ע"י עכו"ם [וכן מבואר לעיל בבה"ל סעיף י' ד"ה ויש מי שאומר וכו'].

ט] ובמג"א הביא דחולה שיב"ס עושין לו מדורה להתחמם, ומ"מ דעת רש"י דאם אפשר לחממו ע"י בגדים לא יחללו שבת, והמ"מ פליג ומתיר לעשות כל צרכי חולה שיב"ס. וכבר נתבאר לעיל בסעיף ד'. ושם הכריע הבה"ל באיסורי תורה כרש"י, דרק מה שיש במניעתו פקו"נ מותר, ותימה שלא הזכיר כאן מזה המ"ב כלום, דאם אפשר לחממו ע"י בגדים לא ידליקו מדורה עבורו, וצ"ע.

ונפק"מ אם יש תינוק קטן מאוד שהצינה סכנה גמורה בשבילו והוי ממש כחולה שיש בו סכנה ומחללים עליו את השבת להדליק תנור לחממו, ואם אפשר לכסותו בבגדים נראה דיכסו כרש"י, ומ"מ אם יש חשש שיוריד את הבגדים ממנו ופקו"נ הוא מותר להדליק, ומ"מ עדיף ע"י עכו"ם וכמ"ש המ"ב.

**השיעור נמסר בביהכ"נ "בית ציון ואהל אית"ן", נוה יעקב, ירושלים.**

ניתן לשמוע בקול הלשון [טל': [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED], קוד 1-3-2-2-2, ובשידור חי ביום ה' 22:30].

**נכתב ע"י ש. מ. והיה למראה עיני מו"ר שליט"א**