78 יתור בגדים
קטגוריות: ש_ס / לט זבחים / זבחים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

יום ועש"ק שלח כ' סיון תשס"ב

**בדיני יתור בגדים**

א] זבחים די"ט. בעי ר"ז תפילין מהו שיחוצו וכו', איגלגל מילתא ומטא לקמי' דרב אמי א"ל תלמוד ערוך הוא בידינו תפילין חוצצות, וכו', והתניא אם הניחן אינן חוצצות, לא קשיא הא דיד הא דראש, מ"ש דיד דכ' ילבש על בשרו שלא יהא דבר חוצץ בינו לבשרו, דראש נמי כ' ושמת המצנפת על ראשו, תנא שערו הי' נראה בין ציץ למצנפת ששם מניח תפילין.

והנה בפירש"י שם פי' האיבעיא דמהו דיחוצו למיהוי יתור בגדים, ובתוס' שם הק' ע"ז דאי משום יתור בגדים מ"ט מסיק דשל יד חוצצות ושל ראש אינן חוצצות, ואי משום יתור בגדים אפי' של ראש נמי, וכ' דלמ"ד לעי' דלא אמרו יתור בגדים אלא במקום בגדים ניחא דשל יד הוי במקום בגדים ולא של ראש, והנה לפ"ז נ' דמאי דמשני דשערו הי' נראה בין ציץ למצנפת, היינו דמקום המצנפת הוי למעלה מן התפילין, ומקום הציץ הוי למעלה מן התפילין, ואשר ע"כ ל"ה התפילין יתור במקום בגדים, דמקום התפילין ל"ה מקום המצנפת ולא מקום הציץ, אך אכתי אינו מיושב מה דמייתי' מהא דשלא יהא דבר חוצץ וכו' וכמו שהוכיחו כן התוס' בהמשך דבריהם.

אמנם בפירש"י שלפנינו בד"ה ששם מניח תפילין, מבו' להדיא דלמסקנת הסוגיא באמת ליכא בתפילין כלל משום יתור בגדים, כיון דתפילין לאו בגד הוא, והחילוק בין תפילין של יד לשל ראש הוי משום דין חציצה, דבשל יד הוי התפילין חציצה בין היד לכתונת ובשל ראש אי"ז חציצה כיון דשערו הי' נראה בין ציץ למצנפת, [וצ"ב דכיון דמודה רש"י דלמסקנת הסוגיא הוי הנדון משום חציצה, א"כ מ"ט פי' האיבעיא מתחי' משום יתור, ולא הוה ניח"ל לפרש האיבעיא משום חציצה, ודיתור ודאי ל"ה כיון דאינו במקום בגדים, וכאשר כ"ה למסק' הגמ', (ולפי מה שפי' דהאיבעיא משום יתור, צ"ע שלא נז' בגמ' כלל דהדרי' בן ולמסק' אי"ז כלל יתור דל"ה בגד, ובפרט דבס"ד פשיטא לן דלמ"ד לילה לאו זמן תפילין הוי יתור בגדים, ולמסקנא הקרי' בן מזה, ולא נז' מזה כלל בגמ'), וכנר' צ"ל דס"ל לרש"י דאי הי' הנדון משום דין חציצה, ל"ה כלל מקום להסתפק דשמא אי"ז חוצץ דהוי כגופי' משום חביבותא דמצוות, דהרי מ"מ אין הכתונת על בשרו, (דהרי לעי' בגמ' נסתפקו דאף נכנסה רוח בבגדו ל"מ כיון דעל בשרו בעינן והא ליכא, והרי דאף דאי"ז חציצה מ"מ ל"מ כיון שאי"ז על בשרו), ורק לענין יתור יש לדון דלא יהא זה יתור, (אך צ"ע לס"ד דגמ' מ"ט לא דנו גם משום דין חציצה), אך לפ"ז ילה"ע דהנה במה שפירש"י למסק' דל"ה יתור בגדים משום דאי"ז בגד, צ"ע מ"ט לא פי' דהוא משום דכגופי' דמי, ועי' קר"א שכ' בזה דס"ל לרש"י דאם הי' התפילין כגופי' אף לא הי' זה חציצה, ומדחזי' דבשל יד חוצצות בע"כ דלאו כגופי' דמי, אך למש"נ דס"ל לרש"י דהא דכגופי' דמי ל"ה טעם לענין חציצה הרי שהדק"ל, וצ"ע בזה].

והנה ילה"ע מ"ט הוצרך רש"י לפרש הטעם דבשל ראש ליכא יתור בגדים משום דלאו בגד הוא, ולכאו' תיפו"ל משום דהוי זה שלא במקום בגדים, ולכאו' צ"ל דהוצרך לפרש כן למ"ד דאף שלא במקום בגדים איכא יתור בגדים.

אך נ' די"ל עוד בזה דס"ל לרש"י דאף תפילין של ראש הוו במקום בגדים, דהנה בעיקר הא דשערו הי' נראה בין ציץ למצנפת, יש להסתפק אם היינו קביעות מקום דהציץ ודהמצנפת, דמקום הציץ הוי למטה ממקום שמניח תפילין, ומקום המצנפת הוי מעל למקום שמניח, או דנימא דאי"ז קביעות מקום כלל, דלעולם י"ל דהוי מקום זה מקום הראוי לציץ או למצנפת, ואך דכדי דיניח תפילין ולא יהא זה חציצה, מניח מקום שער בין הציץ להמצנפת, ששם מניח תפילין.

והנה בתשו' הרשב"א ח"ה סי' י"ב כ' השואל לפרש דמש"א שערו הי' נראה בין ציץ למצנפת, לאו למימרא שהי' מניחן בשעת העבודה, אלא לא בא להשמיענו אלא דהמצנפת היתה בגובה של ראש, ולידע כמה הפרש יש בין ציץ למצנפת דהיינו כשיעור תפילין וכו', והנה מבו' בד' השואל להדיא דהא דשערו הי' נראה בין ציץ למצנפת הוי קביעות מקום להמצנפת דהויא בגובה של ראש, והנה אף הרשב"א שם נ' דמודה לפרט זה דהוי זה נמי קביעות מקום, עיי"ש, ולפ"ז הרי דלהרשב"א לטעמי' ודאי דחשיב דהוי התפילין שלא במקום בגדים, וכאשר כ' כן הרשב"א להדיא, וכ"ה גם דדעת התוס' דנמי ס"ל דהוי זה קביעות מקום למצנפת ולציץ, אך בדעת רש"י י"ל דאי"ז קביעות מקום כלל, וע"כ ס"ל דחשיב שפיר במקום בגדים.

אמנם נ' שאין לומר כן בדעת רש"י, דז"ל רש"י בסוגיין, שערו של כה"ג שהי' נראה בין ציץ שעל מצחו למצנפת שבגובה ראשו, ול' זה מורה להדיא דהא דהי' שערו נראה אי"ז לצורך התפילין, אלא היינו משום דמקום הציץ הוי במצחו, ומקום המצנפת הוי בגובה ראשו, וכן נ' להדיא גם בפירש"י בערכין ד"ג:, עיי"ש, ולפ"ז הרי ודאי דהוי התפילין שלא במקום בגדים.

ונ' די"ל עוד בזה, דהנה בתוס' סוכה ד"ה. ד"ה ואל, הביאו ד' ריב"א דהא דגבי כה"ג קרי לה מצנפת וגבי כהן הדיוט קרי לה מגבעת, הוא משום דשל כהן הדיוט גדולה משל כה"ג שהציץ הי' דוחה אותה וכן התפילין, וכו', וכהן הדיוט אע"ג דהו"ל נמי תפילין הי' יכול להניחם במקום שכה"ג מניח את הציץ וכו', (והכיאו דבריו גם בתוס' יומא די"ב: ד"ה אלא, ושם דכ"ה. ד"ה נוטל, ובגיטין ד"ז. ד"ה בזמן, ובשטמ"ק לק' די"ט: אות ו'), והנה לפי דבריו יש לדון דהמקום שמניח בו כה"ג את התפילין הוי מקום בגדים, דהרי בכהן הדיוט הוי מקום זה מקום המגבעת, וי"ל דהגם דלכה"ג אי"ז מקום בגדים, מ"מ כיון דלכהן הדיוט הוי זה מקום בגדים, סגי בזה לשם מקום בגדים, וה"נ המקום שמניח בו כהן הדיוט את התפילין הוי מקום בגדים כיון שהוי זה מקום הציץ בכה"ג.

ולכאו' יש להביא ראי' לזה, ממש"א לעי' די"ח. דכהן הדיוט שלבש בגדי כה"ג ועבד עבודתו פסולה, והיינו משום יתור בגדים, וכ"ה ברמב"ם פ"י מהל' כלהמ"ק ה"ה, ומ' דכל הד' בגדים שמוסיף הוו בכלל היתור בגדים, [[1]](#footnote-2) ויש להעיר דלכאו' הציץ לא הוי במקום בגדים ומ"ט הוי זה יתור בגדים למ"ד דשלא במקום בגדים ליכא יתור בגדים, ולכאו' מוכרח מזה דכיון דהוי מקום הציץ מקום בגדים לכה"ג, הוי במקום זה יתור בגדים אף לכהן הדיוט, אך נ' דמלבד די"ל דאה"נ להך מ"ד ל"ה יתור בגדים ביתור הציץ, יש לדחות עוד דכל מה דשלא במקום בגדים ל"ה יתור בגדים היינו רק בבגד שאינו מבגד"כ, אך במייתר בגד מבגד"כ חשיב שפיר יתור אף שלא במקום בגדים, ומקור לזה מצינו בירושלמי עירובין פ"י הי"ג, דאמרי' התם על דעתי' דר"ח איזהו יתור בגדים ב' כתנות ב' מצנפות וכו', ובתשו' הרשב"א ח"ה סי' י"ב מבו' שפי' ד' הירושלמי דאתי למעוטי יתור בגדים שלא במקום בגדים, וכן נ' שפי הקה"ע שם, (ודלא כמו שפי' האחרונים בדעת הרמב"ם דאתי למעוטי דל"ה יתור בגדים רק בבגד מבגד"כ ולא בבגד אחר, וכן פי' הפנ"מ שם), ובעי התם בירושלמי כהן שלקה באצבעו וכרך עלי' אבנט, כל שם אבנט פסול או אינו פסול אלא אבנט, ונ' שלדרכו של הרשב"א בע"כ עלינו לפרש איבעיא דהירושלמי, דכל הך דינא דל"מ יתור בגדים שלא המקום בגדים הוי רק בשאר בגדים, אך בבגד מבגד"כ ודאי הוי יתור בגדים בכל מקום שהוא, ואך דמיבע"ל דשמא היינו רק במקומו של הבגד, אך אם כרך אצבעו באבנט הוי כשאר בגדים, וממילא דל"ה יתור בגדים כיון שאינו במקום בגדים, (ולהמפר' ד' הירושלמי דלר"ח ל"ה יתור רק בבגד"כ, מבו' איבעיא דהירושלמי בפשיטות, דמיבע"ל אי בגד כהונה שלא במקומו הוי נמי יתור בגדים או דכשהוי שלא במקומו חשיב כשאר מלבושין דל"ה כלל יתור בגדים), ולפ"ז הרי נ' דכהן הדיוט שלבש ציץ, הרי דכיון דהוי זה מקומו של הציץ ודאי דהוי יתור בגדים, (דהרי הירושלמי לא נסתפק רק באבנט משום שאי"ז מקומו), ואין להוכיח מזה דבכהן הדיוט הוי יתור אף במקום בגדים דכה"ג ולהיפך, וצ"ע בזה.

וי"ל עוד לפ"ד הריב"א, דהרי בתוס' יומא די"ב: שם, נ' דהא דלד' הריב"א חלוק צורת מצנפת ממגבעת אי"ז לעיכובא עיי"ש, ולפ"ז הרי י"ל דמה"ט חשיבי התפילין בכה"ג יתור במקום בגדים, כיון שמקום זה ראוי ללבישת המצנפת אם יעשנה כעין מגבעת, [[2]](#footnote-3) אך מסברא יש לדון בזה, דמה שיכול להאריך המצנפת אי"ז מחשיב המקום למקום בגדים כיון שמעיקר צורת הבגד ל"ה הבגד במקום זה, (וע"ד הא דכף ידו ל"ה מקום בגדים אף א"נ דיכול להאריך הכתונת ואי"ז מעכב), וצ"ע.

ואמנם גם אי נימא דלד' הריב"א הוי מקום תפילין של ראש מקום בגדים, מ"מ נ' שאין לומר כן בדעת רש"י, דבל' רש"י בסוגיין ובערכין ד"ג: ובפי' התורה שמות כ"ח ל"ז ושם ל"ט ל"א, נ' להדיא שדעתו דהציץ הי' על המצח ממש, ושלא כד' הריב"א דהציץ הוי במקום תפילין, וממילא דלדעת רש"י גופי' אין לומר כהדרכים הנ"ל, (ובתשו' הרשב"א הנז' נ' דנמי מוכח דס"ל דהציץ הוי על המצח, דהרי דן שם לומר דבציץ אין פוסל חציצה, וא"כ א"נ דהציץ הוי במקום תפילין, א"כ הרי יכול להניח התפילין תחת הציץ, ומה הוצרכו בגמ' להא דשערו הי' נראה וכו', ובע"כ דס"ל להרשב"א דהוי הציץ על המצח, ול"ה כלל הציץ במקום תפילין).

ב] והנה בסוגיא לעי' אמר רבא אמר ר"ח במקום בגדים אפי' נימא א' חוצצת שלא במקום בגדים ג' על ג' חוצצות פחות מכאן אין חוצצות, ופירש"י ג' על ג' חוצצות כלומר הוי יתור בגדים, והיינו דס"ל לרבא דל"ה יתור בגדים רק בדהוי ג' על ג', וע"כ שלא במקום בגדים דליכא בזה חציצה, וכל הפסול הוא משום יתור בגדים, אי"ז פוסל רק בג' על ג'.

אמנם באמת יש להסתפק בזה, דלכאו' י"ל דאף לדעת רבא במקום בגדים הוי יתור בגדים אף בפחות מג' על ג', (ואף היכא דליכא למיתי עלה מדין חציצה, וכגון שלבשו מעל בגדיו), דכיון דהוי במקום בגדים אי"ל תורת יתור אף בפחות מג' על ג', ורק שלא במקום בגדים ס"ל לרבא דל"ח יתור בגדים רק אי הוי ג' על ג' ואי' לזה חשיבות בגד מצ"ע, ומדוקדק לפ"ז לישנא דרבא, דלא קאמר בסתמא דיתור בגדים הוי רק בג' על ג', אלא נקט לה בשלא במקום בגדים, וזה ניחא א"נ דבמקום בגדים הוי אף יתור בפחות מג' על ג', (ועי' בשו"ת הרשב"א ח"ה סו"ס י"ב דקצת מ' כן דכל הדין דבעי' גע"ג הוי רק ביתור שלא במקום בגדים, עיי"ש).

והנה בתשו' הרשב"א שם כ', דאף למ"ד דשלא במקום בגדים ג' על ג' הוי יתור, תפילין נמי ל"ה יתור דתפילין שיעורן אצבעיים כציץ, וכו', ואין תפילין דומין לצלצול קטן, ואפי' למ"ד דצלצול קטן כיון דחשוב לא בטיל והוי יתור ואפי' שלא במקום בגדים ואפי' שלא במקום עבודה וכו', דוקא צלצול דמתוך חשיבותו אדם מניחו ואפי' לאחר תשמישו ומבטלו במקומו, אבל תפילין דע"כ מסלקי בלילה ובשעת שינה ובשעה שהוא נכנס לבית הכסא אינו מבטלו במקומן ול"ה יתור בגדים, עכ"ל, וצ"ע לפ"ז בד' רש"י שפי' ספיקא דגמ' בתפילין, דהוא משום יתור בגדים, ולכאו' הרי תפילין ל"ה גע"ג ומ"ט יהי' בזה יתור בגדים, (ועי' משנ"ב סי' ל"ב סקקפ"ט ובביאור הלכה שם, דלכו"ע ל"ב בתפילין שיהיו יותר מאצבעיים), ואין לומר דמיבעיא לי' בכה"ג שיש בהם גע"ג אם הוי יתור, דאכתי תיקשי במאי דפריך להל' אי הכי פטורין אסורים מיבעי לי', דמאי פריך, הרי ל"ה מצי למימר כלל אסורין, כיון דשפיר שרי להניח תפילין שאין בהן גע"ג.

והי' אפ"ל עוד בד' רש"י דס"ל דתפילין הוי כצלצול קטן, דאי"ב דין יתור אף שאין בו גע"ג, (ודלא כמש"כ הרשב"א דתפילין גרע מצלצול), אך מלבד דאכתי לא נתיישב בזה דהרי ללישנא בתרא דלעי'דעת ר"י דאף בצלצול ליכא יתור בפחות מג', ואי"ז במשמע דאיבעיא דגמ' הויא דלא כר"י, (ונ' דאין לומר דתפילין חשיבי טפי ומודה ר"י דהוי בזה יתור, דלכאו' טעמא דר"י הוא דאף דצלצול חשיב, מ"מ ל"מ לדין יתור בגדים, דבכל גווני בעי' שיהי' גע"ג, וע"כ ודאי דאף בתפילין ניבעי גע"ג), גם נר' דלמש"כ רש"י לעי' ד"ה דחשיב, לפי שעשוי לנוי והוי בגד, הרי דזל"ש כלל בתפילין, דהרי ל"ה כלל דומיא דבגד, (אשר מה"ט למסקנת הסוגיא לי"ב כלל דין יתור בגדים).

ונ' מוכרח בדעת רש"י בסוגיין דס"ל דמש"א דשלא במקום בגדים ל"ה יתור בגדים רק בגע"ג, היינו רק שלא במקום בגדים, אך במקום בגדים הוי יתור בגדים אף בפחות מגע"ג, (ולכאו' מ' כן מל' רש"י לעי' בד"ה ודאי פליגא, דהא אמר שלא במקום בגדים ל"ה יתור בגדים ואפי' גע"ג במשמע, וק' דמה הוצרך למשמעות זו, הרי ר" יוחנן אמר דאין יתור בגדים אלא במקום בגדים, ואי נימא דבגע"ג יש יתור בגדים אף שלא במקום בגדים, הרי אין חילוק כלל בין במקום בגדים לשלא במקום בגדים, ומ' מזה דבמקום בגדים הוי יתור אף בפחות מגע"ג, וע"כ שפיר הומ"ל דמכוון ד' ר"י דיתור בפחות מגע"ג הוי רק במקום בגדים, ואך דלא מ' כן בד' ר"י), וע"כ שפיר קמיבעיא לי' אי איכא בתפילין משום יתור בגדים, ואף דל"ה התפילין גע"ג, כיון דהוי התפילין במקום בגדים, אשר בזה הוי יתור אף בדלי"ב גע"ג, (ולפ"ז הרי שבתש"ר דהוו שלא במקום בגדים, וכמש"נ לעי' סק"א בדעת רש"י, אין לדון משום יתור בגדים רק בשיש בהם גע"ג, ומה דל"ה מציא הגמ' למימר דזהו החילוק בין תש"י לתש"ר, הוא משום דלישנא דברייתא מ' דאין חוצצות דכל גווני ואף בדאית בהו גע"ג, (וע"כ הוצרך רש"י לפרש למסקנת הסוגיא, דהא דליכא בתש"ר משום יתור, הוא משום דתפילין ל"ה בגד, דאל"כ הרי הי' בהן דין יתור כד איכא בהו גע"ג).

ומקור לזה בדעת רש"י, נ' ממה שפי' רש"י לעי' די"ח: ד"ה מר סבר, דמבו' בדבריו דלמ"ד דמרושלין פסול היינו משום יתור, והק' המקד"ד ריש סי' ל"ו, דהרי ל"ח יתור בגדים רק בג' על ג', ובדין מרושלין לא נז' דאיירי רק בדמרושלין גע"ג, (ועמש"נ בזה בדברינו בדין בגד"כ מרושלין ומסולקין סק"ב), ואי נימא דדעת רש"י דבמקום בגדים הוי יתור אף בדלי"ב גע"ג א"ש בפשוטו, שהרי כבר בי' במקד"ד שם דמרושלין חשיב כבמקום בגדים, כיון דהוי אף לבישת החלק הנוסף במקום בגדים עיי"ש, ואשר ע"כ אף ל"ב בזה גע"ג, כיון דבמקום בגדים הוי יתור אף בדלי"ב גע"ג.

וארווחנא עוד בזה,דהנה במג"א סי' כ"ז סק"ו כ', דלדעת הראשונים דס"ל דליכא דין חציצה בתפילין ש"ר ורק בתש"ר אסור להניח על הבגד משום לך לאות ולא לאחרים לאות, הרי דלזה מהני שיכסה התפילין בבגד אחר, וכ' שם דהא דלא הניחו הכהנים תפילין על הכתונת היינו משום דלא היו רשאין ללבוש בגד אחר על גביו, ועי' בחי' הגרע"א בסוגיין שהק' דהרי היו יכולין לכסות התפילין בבגד פחות מגע"ג דלי"ב משום יתור בגדים, אך למש"נ א"ש היטב, כיון דבמקום בגדים הוי יתור אף בשאין בו גע"ג. [[3]](#footnote-4)

אמנם כ"ז אין לאומרו, דלהדיא פירש"י בעירובין דק"ג: ד"ה צלצול קטן חוצץ, דפחות מג' ל"ה יתור בגדים אף במקום בגדים, (ויעו"ש בד"ה ופליגא, שכ' ג"כ כדבריו בסוגיין בד"ה ודאי פליגא, אשר דייקנו מזה לעי' דבמקום בגדים הוי יתור אף בפחות מגע"ג, וכיון שבעירובין שם פי' להדיא לא כן חזינן שאי"ז דיוק), והדר צ"ע פירש"י בסוגיין דמ"ט תפילין יהיו יתור אף בדלי"ב גע"ג.

ונ' דצ"ל בזה, דמה שדנו בגמ' שיהא בתפילין משום יתור, אין פירושו דלס"ד תפילין נמי הוי בכלל בגד, דודאי דתפילין אין צורתו כבגד, (ואילו ילבש תפילין שאינם כדינם ודאי ל"ח בגד ואי"ז יתור בגדים), אלא היינו דתפילין כיון דאיכא עלייהו דין הנחה ולבישה, הרי שמכח זה אי"ל תורת בגד, ולפ"ז ניחא דל"ב בזה גע"ג, דרק כד דייני' לחשבו בגד משום צורת בגד שעליו הוא דבעינן גע"ג, אך בתפילין דתורת בגד שעליהם הוי מכח דין הלבישה שיש ע"ז, הרי דל"ב כלל שיהי' בזה גע"ג, וצ"ע בזה.

ג] כ' הרמב"ם פ"י מכלהמ"ק ה"ח, כרך על אצבעו בגד שלא במקום בגדים, כגון שכרכו על אצבעו או על עקיבו, אם הי' בו ג' אצבעות על ג' אצבעות ה"ז חוצץ ופוסל, פחות מכאן אינו חוצץ, וכו', ובהלכה ט' כ', כהן שלקה באצבעו וכו' והוא שלא יחוץ הגמי או הבגד בין בשרו לכלי בשעת העבודה, והראב"ד בהשגות כ' ע"ז, דבריו סותרים זא"ז, הלא אמר שלא במקום בגדים פחות מגע"ג אינו חוצץ בין היד לכלי, וכן הוא בעירובין ובזבחים, עכ"ל, ועיי"ש במהר"י קורקוס ובכס"מ שכתבו שמש"כ הרמב"ם בה"ח דג' על ג' ה"ז חוצץ היינו דהוי יתור בגדים, (וכפירש"י דרבא איירי לענין יתור בגדים), ואיירי שלא במקום עבודה דליכא למיתי עלה משום חציצה, אך במקום עבודה דאיכא חציצה בין ידו לכלי אפי' נימא חוצצת, ולא סתרי ד' הרמב"ם זל"ז.

אך עי' בס' מרומי שדה שהעיר ע"ז, דמל' הרמב"ם שם ה"ה נ' דכל דינא דמחוסר בגדים הוי רק ביתור דבגד מבגד"כ, אך יתור בגד אחר ל"ה יתור, וא"כ הרי שאין לפרש ד' הרמב"ם בה"ח משום יתור בגדים, [[4]](#footnote-5) ועוד העירו בזה, דאם מכוון הרמב"ם הוי מדין יתור בגדים הרי דאין מקומו כאן, והי' לו להביאו בה"ה דאיירי שם בדין יתור בגדים, (ועיי"ש במרומי שדה מש"כ לפרש בזה והדברים מחודשים, ועי' גם בכ' הגרי"ז מש"כ לפרש, והובא גם כעי"ז בספר הליקוטים שם, וצ"ע).

והנה לעי' די"ח: תניא בד שלא ילבש של חול עמהן, וצ"ע מה בעי' לילפותא זו והרי כבר למדנו מקרא דוערכו בני אהרן הכהנים, דכה"ד שלבש בגדי כה"ג ועבד עבודתו פסולה, אשר מזה ילפי' לדין יתור בגדים, וכמו שפי' רש"י בעירובין דק"ג:, ועי' בפי' הר"ש לתו"כ שפי' דקמ"ל דאף בתרוה"ד פסל יתור בגדים, ובס' חזון יחזקאל שם פי', דלדעת הראשונים דיתור בגדים הוי אף שלא בבגד"כ, הרי שזהו דילפי מהך קרא דאף בגדי חול הוי יתור, ולהרמב"ם דרק בגד"כ הוי יתור, פי' בחזו"י שם דמ"מ א"צ דוקא בגדי קודש, ואף בייתר כתונת של חול נמי הוי יתור, ורק יתור דבגד אחר ס"ל להרמב"ם דל"ה יתור, וזהו דילפי' מהך קרא דא"צ שיהא דוקא בגד של קודש, ואף כתונת דחול הויא יתור, (אך זה מחודש לומר דלדעת הרמב"ם איכא בזה יתור, ובפשוטו להרמב"ם ל"ה יתור רק בייתר בגדי כהונה דקודש).

והנה צ"ע במה שהשמיט הרמב"ם להך דינא דשלא ילבש בגדי חול עמהם, ואשר ע"כ הי' מקום לפרש לדעת הרמב"ם דהגם דדין יתור בגדים דחייב מיתה הוי רק ביתור דבגדי כהונה, מ"מ נלמד דין נוסף מקרא שלא ילבש של חול עמהן, אשר מזה ילפי' גם דאין לו ללבוש בגדי חול עמהן ואם לבש חילל, ולפ"ז הרי שזהו דינא הרמב"ם בה"ח בלבש בגד שלא במקום בגדים, דהגם דלי"ב משום יתור כיון דאינו במקום בגדים, וגם דל"ה יתור רק בבגד"כ ולא בבגד אחר, מ"מ ה"ז פוסל מכח הדין דשלא ילבש של חול עמהן, וניחא לפ"ז שלא השמיט הרמב"ם לדינא דשלא ילבש של חול עמהן.

אך אכתי לא נתיישב בזה, דלפ"ז הרי שהי' לו להרמב"ם להביא להדין דבגד חול פוסל, גם בלבש בגד חול במקום בגדים, כיון דמשום יתור בגדים ליכא למיתי עלה כיון דרק בבגד"כ איכא משום יתור, ואין לפסול בזה רק משום הדין שלא ילבש של חול עמהן, ומ"ט הביא הרמב"ם לדין זה רק שלא במקום בגדים, ואולי נימא דהך דינא דשלא ילבש בגדי חול עמהן הוי רק שלא במקום בגדים, דהוי הך דינא דרק בגדים אלו יהיו על בשרו ולא יהי' בשרו מכוסה בבגדי חול, אך במקום בגדים דאיכא על בשרו בגדי כהונה ליכא כלל דינא דלא יהי' גם בגדי חול, וע"כ הביא הרמב"ם להך דינא רק שלא במקום בגדים, (וניחא לפ"ז ג"כ מה דילה"ע לדרך זו, במש"כ הרמב"ם בה"ה שם דביתור בגדים מחלל העבודה, ולכאו' לפי דרך זו צ"ע, דהרי להא דמחלל העבודה ל"ב לדין יתור, דהרי אף בלבש בגדי חול שלי"ב משום יתור מ"מ עבודתו פסולה, אך להנ"ל ניחא דבמקום בגדים ליכא למיתי עלה רק מדין יתור, וכמש"נ).

ד] והנה בד' הראב"ד מבו' דמפרש דדינא דרבא הוי לענין חציצה דליכא חציצה רק בג' על ג', (וזה מחודש מאד דגם לגבי חציצה בין ידו לכלי בעי' גע"ג, ולכאו' הרי לגבי חציצה ל"ב כלל שיהי' ע"ז תורת בגד, וע"כ באמת ד' רש"י והרמב"ם דלגבי חציצה ודאי הוי חציצה אף בדלי"ב גע"ג), ועי' גם בתשו' הרשב"א ח"ה סי' י"ב שפי' כן דינא דרבא.

והנה עיי"ש במהר"י קורקוס ובכס"מ שהביאו דהריטב"א הק' על שי' הראב"ד, דא"כ מאי פריך בגמ' שם ותיפוק לי' משום חציצה, דמ' דמילתא דפשיטא היא דאפי' גמי וצלצול קטן הוי חציצה, והא רבא ור"ח פליגי לפי שיטה זו, ותו דכשתירץ דבשמאל א"נ בימין שלא במקום עבודה, מ"ט לא אמר דכרבא אמר ר"ח ס"ל, ועי' בד' הגרע"א בגליון הרמב"ם שם ובס' גאון יעקב בעירובין דק"ג:, שכ' דמזה ל"ק על ד' הראב"ד, די"ל דכל פירכת הגמ' הוי על מימרא דר"י, דמינה מ' דבכל גווני כשר שלא במקום בגדים, ואפי' בגוונא דאיכא גע"ג, (וכ"ה בפירש"י בסוגיין דכל פירכת הגמ' הוי על מימרא דר"י, אך בפירש"י בעירובין פי' דפירכת הגמ' הויא על מתני', וצ"ע בסתירת דבריו), אך תמהו על ד' הראב"ד, דמה אמרו שם בגמ' ופליגא אדרבא, הרי רבא מיירי מדין חציצה ובמקום עבודה, ור"י הרי איירי שלא במקום עבודה וכדמוקמי' לה לעי', וצע"ג פי' הראב"ד והרשב"א, (ועיי"ש בגאו"י שכ' דהראב"ד לא גריס כן בגמ' עיי"ש בדבריו, ועיי"ש מש"כ לפ"ז דברים מחודשים, די"ל דצלצול הוי טפי אפי' מבגד דאי"ב גע"ג).

ונ' ברור בזה, דהראב"ד והרשב"א מפרשים, דל"ק ול"ב פליגי בבי' עיקר הנדון, דלל"ק הוי כל הנדון משום יתור בגדים, וזש"א ר"י ברי' דר"ח דצלצול הוי יתור, ור"י פליג דשלא במקום בגדים ליכא יתור, ולל' זה אף מימרא דרבא מתפרש לענין יתור וכדפירש"י, וע"כ שפיר אמרי' דפליגא הא דרבא אדר"י, וניחא נמי קו' הריטב"א, דע"כ שפיר פרכי' דתיפו"ל משום חציצה, כיון דלהך לישנא הוה פשיטא להו דלענין דין חציצה ל"ב גע"ג, (אשר משו"ז פי' מימרא דרבא דהויא לענין יתור), ושפיר פריך דאף אי ליכא גע"ג תיפו"ל משום חציצה, אך לישנא בתרא ס"ל דיתור בגדים ודאי הוי רק במקום בגדים, (וי"ל גם דס"ל דיתור הוי רק בבגדי כהונה), וע"כ אין לדון בזה כלל משום יתור, וע"כ לל"ב ד' ר"י ברי' דר"ח הוי מדין חציצה דצלצול קטן חוצץ בין ידו לכלי, וגם ד' ר"י ורבא מתפרשים מדין חציצה, וזה מבו' ממה דנשתנה לישנא דר"י ברי' דר"ח ודר"י בין ל"ק לבין ל"ב, דלל"ק אמר ר"י בדר"ח דהוי יתור ור"י אמר דלא אמרו יתור וכו', ולל"ב אמר ר"י בדר"ח דחוצץ ור"י אמר דלא אמרו חציצה וכו', (ורש"י עמד בזה, עיי"ש בד"ה לישנא אחרינא), ולהנ"ל באמת פליגי לישני בבי' הנדון בזה, (ופסקו הראב"ד והרשב"א כלישנא בתרא, עי' במרומי שדה בסוגיין דהביא מכ"ד דיש לפסוק כל"ב), ומיושב היטב שי' הראב"ד והרשב"א.

ונ' שהדברים מפורשין בד' הרשב"א שם, דז"ל שם, אישתמיטתי' מיני' דמר הא דאמר ר"י לא אמרו יתור בגדים אלא במקום בגדים וכו', אא"כ הוא במקום עבודה דהתם אסור הוא משום חציצה, וכשיש בו גע"ג או דבר חשוב כצלצול, וכדאמר רבא משמי' דר"ח וכו' שלא במקום בגדים גע"ג חוצצות וכו', ולא עוד אלא אפי' למ"ד שלא במקום ג' על ג' הוי יתור וכו', וד' הרשב"א צ"ב, דבריש דבריו מפורש דמפרש מימרא דרבא לענין חציצה בין היד לכלי, ומהו שכ' אח"כ ואפי' למ"ד דשלא במקום גע"ג הוי יתור, ומאן הוא המ"ד דס"ל הכי, (ואין מ' שכונתו להראשונים דפי' כן ד' רבא, אלא מ' דכוונתו מ"ד כן בגמ'), ובע"כ מזה כמש"כ, דפליגי בזה תרי לישני, וד' הרשב"א מתחי' דמפרש דינא דרבא לענין חציצה הוא לפי לישנא בתרא, וזש"כ הרמב"ם דאף למ"ד דאף שלא במקום הוי יתור בגע"ג, דהיינו ד' רבא ללישנא קמא, וז"ב, (אך לפ"ז ילה"ע במה שהביא הרשב"א בתחילה ד' ר"י דליכא יתור שלא במקום בגדים, וצ"ע דהרי הרשב"א אזיל כל"ב, ולל"ב לא איירי ר"י כלל מדין יתור, אך נ' דזה ל"ק, דהרי לל"ב לכו"ע ליכא יתור שלא במקום בגדים, ואף לל"ק אמר כן ר"י דליכא יתור רק במקום בגדים, וזהו שהביא לזה הרשב"א).

ועיקר הדבר לפרש שנחלקו הני תרי לישני בבי' עיקר הנידון, עיי"ש במרומי שדה שכ' כן לדעת הרמב"ם דדין יתור הוי רק בבגד"כ, וכ' המרומי שדה דלל"ק ודאי דאף בבגדי חול איכא דין דהרי חזי' דס"ל לר"י בדר"ח דאף בצלצול הוי יתור, וע"ז גופא פליגא ל"ב וס"ל דאין לדון בכ"ז משום יתור כיון דרק בבגד"כ איכא דין יתור, וכל הנידון בזה הוי משום דין חציצה, ופסק הרמב"ם כל"ב, עיי"ש בדבריו.

1. ונ' דיש לדייק כן טפי, לפ"מ שפי' הגרי"ד זצ"ל, דמש"א כהן הדיוט שלבש בגדי כה"ג, לאו היינו שלבש ח' בגדים דכה"ג, דא"כ הרי הוי זה אף מחוסר בגדים, למ"ד אבנטו של כה"ג לא זהו אבנטו של כהן הדיוט, (וכן לדעת הריב"א דמצנפת ומגבעת חלוקין בצורתן, אך בתוס' יומא די"ב: שם נ' שאי"ז מעכב, וכן לדעת הרמב"ם פ"ח מכלהמ"ק ה"ב והרמב"ן בפי' התורה שמות כ"ח ל"א, דחלוקין זמ"ז בצורת הלבישה, י"ל ג"כ שאי"ז מעכב, אך לד' הראב"ד בפ"ח מכלהמ"ק ה"ב חלוקין מצנפת ומגבעת זמ"ז לגמרי, ולדבריו ודאי הוי זה לעיכובא, אך ד' רש"י בפי' התורה שמות כ"ח ד' ושם מ', נ' דס"ל דשוין דל"ז לגמרי, וכ"ה ד' תוס' בכמה דוכתי), אלא היינו שלבש הכהן הדיוט ד' בגדים דילי' והוסיף עליהם מבגדי כה"ג, ולדבריו ודאי יש לדייק דסתמא קתני, ואף בהוסיף ציץ לחודי' הוי יתור.

   אמנם בעיקר הקו' י"ל, דהך ברייתא ס"ל דאבנטו של כה"ד זה הוא אבנטו של כהן הדיוט, וי"ל עוד, דבעי' לקרא לכהן הדיוט שלבש בגדי כה"ג, הגם דהוי זה אף מחוסר בגדים, משום דס"ד דכהן הדיוט מצי ללבוש אף לבישה דכה"ג, ויתקיים בזה דין לבישת בגד"כ, וממילא דאי"ז לא יתור בגדים ולא חיסור בגדים, וילפי' מקרא דלי"ל קיום דין לבישה בבגדי כה"ג, (ודרך זו בבי' הס"ד, נ' ללמוד מד' מהר"פ שהובא בשטמ"ק שם אות ה', שהק' דאמאי לא אמרי' נמי בכה"ג שלבש בגדי כהן הדיוט דס"ד דכי לבש בגדי כהן הדיוט לא הוי מחוסר בגדים, ומבו' להדיא דהס"ד דבכהן הדיוט שלבש בגדי כה"ג יוכשר, הוא משום דס"ד דמתקיים בי' דין לבישת בגדים אף בבגדי כה"ג, וזהו שהק' דה"נ נימא איפכא), וי"ל דאה"נ מכח זה הוי גם מחוסר בגדים, אך אי"ז נ' בל' הגמ' דמ' דהוי רק יתור, וגם דברש"י עירובין דק"ג: ד"ה הוי פי' דמהך קרא ילפי' לדין יתור בגדים, והרי דכל הפסול בזה הוי רק מדין יתור בגדים, (דאל"כ מנלן כלל דין יתור בגדים, דהרי יש לפסול בזה אף משום מחוסר בגדים ומנלן דאיכא כלל פסולא דיתור בגדים, ואמנם בד' השטמ"ק הנז' נ' דלעיקר דינא דיתור בגדים ל"ב להך קרא, ונ' הטעם דבדין הכהן בכיהונו נכלל שלא יחסר ולא יותיר, וע"כ פי' השטמ"ק דכל הס"ד הויא דשמא כשלבש בגדי כה"ג אי"ז כלל יתור, כיון דמתקיים לבישת בגד"כ, אף בלבישת בגדי כה"ג, וכמש"נ). [↑](#footnote-ref-2)
2. והאמנם דלטעם זה, הרי דכל מה דחשיב תפילין של ראש במקום בגדים היינו רק בכה"ג ולא בכהן הדיוט, ואמנם באמת הרי כל פירכא דסוגיין הויא בכה"ג, דכ' בי' המצנפת על ראשו, ובעי' שלא יהא דבר חוצץ בינו לראשו, אך במגבעת דכהן הדיוט הרי לא כ' כלל בקרא בהו על ראשו, וי"ל דבזה לא איכפ"ל שיהי' דבר חוצץ, (אך ביחזקאל מ"ד י"ח כ' פארי פשתים יהיו על ראשם, וי"ל דילפי' מזה דאף במגבעות לא יהא חציצה, וכאשר ילפי' מיני' שאר דינים לעי' די"ח:, ואמרי' התם דגמרא גמירי לה ואתא יחזקאל אסמכי' אקרא, וה"נ דכוותה), אמנם יש לדון בזה די"ל דכיון דילפי' דבמצנפת בעי' שלא יהא דבר חוצץ מדמי' לה דה"נ במגבעת לא יהא דבר חוצץ, דמגבעת ומצנפת דינם א', וי"ל עוד דהילפותא מקרא דלא יהא דבר חוצץ ל"ה במסוים על בגדים אלו אלא הוי על כל הבגדים, אך לכאו' מדבעי' לקרא דעל ראשו שלא יהי' דבר חוצץ בין המצנפת לראשו, נ' דבלא הך קרא לא הי' פסול חציצה במצנפת, ולא הוי ילפי' לה מכתונת ומכנסיים, (ואולי בשרו וראשו הוו ב' מיני מקומות ולא ילפי' זמ"ז, וי"ל עוד דעדיפא מינה קפריך, וכן נ' מד' הרמב"ם פ"י מכלהמ"ק ה"ו שכ' הדין דלא דבר חוצץ בין בשרו לבגדים, ולא הביא כלל הילפותא במצנפת דלא יהי' חציצה, ומ' דילפי' כל הבגדים זמ"ז, אך נ' דכיון שלמד שם הרמב"ם עיקר דין חציצה מקרא דעל בשרו ולבשם, הרי דזה הוי ילפותא אף על מצנפת דכתיבא בהאי קרא), וכ"ה להדיא בתשו' הרשב"א ח"ה סי' י"ב, עיי"ש שדן דשמא ליכא פסול חציצה בציץ דבמצנפת הוא משום דכ' בהו על ראשו וכו', ואפי' את"ל דבציץ נמי חציצה מעכבת בו היינו משום דכ' בי' על מצחו ובעי' על ולא על דעל וכו', עכ"ד, והרי להדיא דבעי' בכל בגד ובגד קרא להא שלא שלא יהא חציצה.

   ונ' עוד, דלפי המבו' בד' הרשב"א ליכא דין חציצה רק במכנסיים וכתונת ומצנפת וציץ, אך בשאר בגדים דלא כ' בהו על בשרו ליכא כלל דין חציצה, ומה שאמרו בירושלמי עירובין פ"י הי"ג, שלא יחוץ בין בגד לבגד, י"ל דהיינו רק בין מכנסיים לכתונת, כיון דבכתונת בעי' שתהא על בשרו, (ואף בהחלק שכנגד המכנסיים בעי' על בשרו ואך שהמכנסיים אין חוצצין), ועי' פרמ"ג או"ח סי' כ"ז באש"א ו' שדן אם אי' דין חציצה בין המעיל לכתונת, ולמש"נ הרי דבמעיל לא נאמר כלל דין חציצה, (ועי' גם בביה"ל ח"א סי' ג' ובאבהא"ז פ"י מכלהמ"ק ה"ו, בדין חציצה בין בגד לבגד), ועי' עוד בפי' הרמב"ן לתורה ויקרא ו' ג', שנ' להדיא דכל הדין דלא יהא חציצה הוי רק בכתונת ובמכנסיים וע"כ לא כתבה תורה בתרוה"ד רק לכתונת ומכנסיים ללמד דבעי' בהו על בשרו, עיי"ש, [ובאמת שד' הרמב"ן הם גמ' ערוכה ביומא דכ"ג: דמ"ש הני (דכ' להו קרא בתרוה"ד), וכו', מכנסיים לכדתניא מנין שלא יהא דבר קודם למכנסיים שנא' ומכנסי בד יהיו על בשרו, והרי דל"ה דין זה בשאר בגדים, ואלא דבד' הגמ' יל"פ דלא איירי כלל מדין חציצה אלא מהדין דבעי' ללבוש המכנסיים קודם שאר בגדים, וכמבו' להדיא בסנהדרין דמ"ט: דזהו מכוון הברייתא שלא יהא דבר קודם למכנסיים, ודין זה הרי הוי רק במכנסיים, (וע' קונט' מרן הגרי"ז יומא בזה), אך דינא דעל בשרו שלא יהא חציצה י"ל דהוי בכל בגדים]. [↑](#footnote-ref-3)
3. אך בעיקר ד' המג"א עיי"ש בפרמ"ג שהעיר על דבריו, ועי' גם בביה"ל ח"א סי' ג' אות ג', שתמה על ד' המג"א, והביא מלשונות הראשונים דמבו' להדיא דאף אם הילפותא הויא מלך לאות ולא לאחרים לאות מ"מ הוי פסול חציצה עיי"ש, ולפ"ז לק"מ בסוגיין. [↑](#footnote-ref-4)
4. ועפ"ז דליכא בבגדי חול משום יתור בגדים, כ' האחרונים ליישב ד' הרמב"ם פ"א מביאמ"ק הי"ד שכ' דעבד קרוע בגדים עבודתו כשרה, אשר צ"ע שהרי בהל' כלהמ"ק פ"ח ה"ד כ' דהיו בגדיו מקורעין ועבד עבודתו פסולה, ועי' ברדב"ז שם מש"כ ליישב, ולפי הנ"ל כ' האחרונים ליישב דהרמב"ם בהל' ביאמ"ק איירי שלא היו הבגד"כ מקורעין אלא הוסיף על הבגד"כ בגד קרוע, ומה דאין בזה משום יתור בגדים שעבודתו פסולה, הוא משום דאיירי בבגד חול שאין בו משום יתור בגדים, (והמנ"ח במ' ק"נ כ' ג"כ דאייירי בהוסיף בגד קרוע ודאין בזה משום יתור כיון דהוי קרוע לא חשיב בגד כלל, וי"ל עוד דאף א"נ דבגד קרוע חשיב בגד, מ"מ כיון שבגד קרוע פסול לבגד"כ, הרי ממילא דהוי זה כיתור דבגדי חול דלא חשיב יתור בגדים, אך אי נימא כמו שנקט הקר"א לעי' די"ח: וכן דן המנ"ח שם, דבמקורעין הגם דעבודתו פסולה מ"מ לא חשיב מחוסר בגדים לחייבו מיתה, (ודלא כמו שנקט בפשיטות במ' צ"ט דחייב מיתה), הרי ודאי דחשיב בגד"כ ויש בזה משום יתור בגדים). [↑](#footnote-ref-5)