‏‏יד
קטגוריות: ש_ס / יח סוכה / סוכה פ_ק מדף ט - הרב יחזקאל זילבר

**מתני'.** מסככין בנסרים דברי ר"י ור"מ אוסר. אף שהוא סכ"כ מ"מ רבנן גזרו עליו משום גזירת תקרה. ונח' בגמ' רב ושמואל האם לכו"ע איכא גזירת תקרה. דעת רב שבהא גופא נח' דר"י לית ליה גזירת תקרה ולר"מ אית ליה, לכך אפי' בארבעה מכשיר ר"י. ודעת שמואל דאליבא דכו"ע איכא גזירת תקרה בארבעה, ונח' בפחות מארבעה.

ומצינו ב' שי' בראשנים בשי' שמואל בשיעור הנסרים. דעת רש"י דרוב תקרות הבתים עשוים מארבעה. ולכך בארבעה מודה ר"י דגזרו רבנן, אבל בפחות מארבעה הוי מיעוט ולכך לא גזרו, ור"מ חייש למעוטי. והק' בגמ' וא"כ אפיי' קנים בעלמא ופרש"י 'וא"כ במאי מכשר', וביאר ר"פ שבפחות מג' לכו"ע כשר ונח' מג' עד ד' מ"ס כיון דלתניהו שיעור מקום וכו', ומ"ס כיון דנפקי משיעור לבוד גזרינן. והריטב"א והר"ן הק' לדעת רש"י כמה קו'. ועוד הק' 'ומיהו מאי דאמרינן מ"ס כיון דלית ביה שיעור מקום לא גזרינן ומ"ס כיון דנפיק מתורת לבוד גזרינן, לא אתי להאי פירושא שפיר, דהל"ל מ"ס כיון שאין רוב תקרות בכך לא גזרינן, מ"ס כיון דמיעוטן מינייהו גזרינן בהכי'. ובדעת רש"י כתב במהר"ם דודאי מתחילה סק"ד דר"מ ס"ל דכיון שמיעוט מסככין בו גזרו רבנן, וע"ז הק' בגמ' והא קנים בעלמא נינהו, ופרש"י וא"כ במאי מכשר, שהרי אותו מיעוט שעושה תקרה מפחות מד' עושה נמי בפחות מג'. וביאר ר"פ דודאי מחמת שמיעוט עושה מזה תקרה לחודיא לא גזרינן ולכך בפחות מג' לכו"ע כשר אף שיש מיעוט שעושה כן, ורק במקום שדומה קצת לתקרה שיש בה שיעור חשוב גזרינן אפי' שהוא מיעוט, וע"ז נח' ר"י ור"מ האם מג' עד ד' איכא שיעור חשוב. ועולה דלדעת רש"י דגזירת תקרה היא כפשוטו דבדבר שעושים בו בית לכו"ע גזרינן ורק נח' מג' עד ד' האם הוא שיעור חשוב שדומה לבית או לא ויש טעם לגזור.

וכתב הר"ן 'לפיכך נראה משום שאין דרך סוכה בעראי ולא בנסרין שיש בהן ד' הוא דגזרינן בהו גזירת תקרה, ומשו"ה אמרינן דמ"ס כיון דלית בהו שיעור מקום דרך הוא לסכך בהן דעראי הוא, ואע"ג דר"י ס"ל סוכה דירת קבע בעינן אפ"ה אין דרך לסכך אלא בדבר קל, ומשו"ה איצטריך להאי טעמא, ומ"ס כיון דנפיק מתורת לבוד אין דרך לסכך בהן כדי לעשות הכירא בין סוכה לבית הלכך גזרינן', והיינו דיסוד הדברים הם דבאמת מחמת הגזירה היה מקום לגזור כל דבר אפי' קנים בעלמא, שהרי עושים תקרת בית מכל דבר כמבואר בביית והעליה, אלא דרבנן לא גזרו בדבר שרגלין לסכך בהו סוכה 'דא"כ במאי מכשר', וסוכה עושים מדבר קל [אפי' לר"י דדירת קבע] לא גזרו, ולא גזרו אלא על דבר שהוא קבע ואין רגילין לסכך בהו. ולר"ן דומה לבית אינו סיבה לגזירה שהרי מכל דבר עושים בית, אלא גזירת תקרה היא מדבר שאין עושין בו סוכה אלא בית בזה גזרו, ונח' ר"י ור"מ האם מג' עד ד' רגלין לסכך בהן או לא.

[ובדרך אגב משמע בר"ן דר"י דס"ל דסוכה דירת קבע בעינן יכול לסכךך בסכך קבוע, אלא שכתב הר"ן 'אפ"ה אין דרך לסכך אלא בדבר קל'. אולם דעת התוס' בריש מכליתין דבסכך לכו"ע בעינן עראי].

**מתני'. נתן עליה נסר וכו'.** ונתבאר בגמ' לקמן יז: שיש לפרש מתני' ב' אופנים, או דסכ"פ אינו פוסל באמצע בארבעה, אלא בארבע אמות. או דאיירי מן הצד ומשום דופן עקומה. הובא ברש"י. ולכאו' צ"ב דאם מתני' איירי מן הצד ומשום דופן עקומה, מאי קמ"ל שאין הנסר פוסל בסוכה, הלא מתני' לקמן שיש דין דופן עקומה עד ד"א וממילא כשהנסר מן הצד כשר משום דופע"ק, ובדפנות ליכא גזירה על נסרים ופשיטא נמי שאין ישינים תחתיו. ובאמת שהר"ן בע"ב הק' כן על הברייתא שבסמוך, 'ותמהני אמאי נקט מן הצד אטו דינא דדופן עקומה אתא לאשמעינן', והוסיפו שם במוסגר 'ומתני' נמי אמאי קתני לה הכא דהא דינא דדופן עקומה לקמן קתני לה במתני'. ותי' הר"ן דס"ד דהא דגזרינן גזירת תקרה הוא רק כשכל הסוכה מסוככת כן, בהכי הוי דומיא דבית וגזרינן, אבל בסוכה שיש בה שיעור סוכה, סד"א דלא גזרינן על נסר אחד, והרי הוא סכ"כ ויהי' מותר לישן תחתיו קמ"ל, שהגזירה היתה גם על נסר אחד ואין ישנים תחתיו. ועולה לדבריו שעיקר החי' הוא שאין ישנים תחתיו, אבל הא דכשרה היא מתני' לקמן, אך לשון המשנה ק"ק דאמרינן 'כשרה' ואין וכו'.

ועי' במ"מ שתמה על הרמב"ם שהביא דין מתני' כצורתה פ"ה ה"ז 'נתן עליה נסר אחד שיש ברחבו ארבעה טפחים כשרה ואין ישנים תחתיו'. ולא כתב דאיירי מן הצד כמבואר בגמ' לקמן יז: וכתב המ"מ שהרמ' סמך על מש"כ לקמן שסכך פסול פוסל בארבעה וליכא לאוקמי הך דינא דנתן עליה נסר אלא מן הצד כמבואר בגמ' לקמן יז: וצ"ע.

**יד:**

**ת"ש שני סדינים מצטרפין וכו'**. ומבואר בגמ' דלשמואל איכא לאוקמי לצירוף ד"ט באמצע. ולרב מאי מצטרפין לד"א מן הצד. וללישנא בתרא איירי לכו"ע בד"א מן הצד ועיקר הק' היא מהו הלשון 'אין מצטרפין' דקאמר ר"י הרי הוא סכ"כ. וקאמר בגמ' בשלמא לשמואל, אלא לרב בשלמא וכו', אלא לר"י מאי אין מצטרפין הא קנים בעלמא נינהו וכו'. והק' מהרש"א ומהר"ם הלא גם לשמואל קשה מאי אין מצטרפין דקאמר ר"י הלא אפי' כולה מסוככת כשרה. ונח' מהרש"א ומהר"ם. מהרש"א כתב דכיון דבגוונא שיש בהם ארבעה ס"ל לר"י שאסור לסכך בהם, א"כ הוי כמו שאר סכ"פ שמצטרפין וכמו סדינים, [ומאותו הטעם שלר"מ בפחות מד' מצטרפין כיון שאסור לסכך בהם], ולכך כשאין בהם ארבעה קאמר 'אין מצטרפין' [אפי' שכולה מסוככת נמי כשרה], אלא לרב הרי לעולם מותר לסכך בהם ומאי אין מצטרפין אפי' כולה מסוככת כשרה. ותי' איידי וכו'. אך במהר"ם נחלק בזה וס"ל דגם לשי' שמואל שסובר ר"י שבנסרים ד' אסור לסכך בהם, אפ"ה אין מצטרפין כמו סדינים, והוא חידוש גדול דאף שיש בהם גזירת תקרה מ"מ אינם כסכ"פ להדיא ואין צירוף, [ועי' בשפ"א שהאריך בדברי מהר"ם וביאר בזה שרבנן לא פסלו את הנסרים להחשיבם כסכ"פ, אלא גזרו עליהם שלא ישן תחתיהם, ולכך אפי' נסר של ד' באמצע הסוכה אינו פוסל. ודבריו צ"ב בסברא, וביותר שרש"י פי' במתני' ובלבד שלא ישן תחתיו 'דנסר רחב ד' סכך פסול הוא', ולדברי שמואל מתני' היא גם לר"י]. וע"כ צ"ל דודאי הנסר הוא סכ"פ אלא שגזרו רבנן רק שהנסר עצמו פסול, אבל לא שיכול להצטרף וצריך הסבר.

והק' הבית מאיר בחי' סי' תרלב בשלמא לגבי הדין שסכ"פ פוסל באמצע בארבעה, אינו סתם מציאות של סכ"פ בשיעור של ארבעה טפחים, אלא צריך שיעור סכ"פ שחוצץ בתוך הסכ"כ ומחלק את הסוכה לב', וכיון שהוא שיעור בסכ"פ בעינן צירוף בין הסדינים או הנסרים, כדי שיהיה כאן שיעור של סכ"פ החוצץ בסוכה אבל בלא צירוף אין שיעור של חציצה. אבל כלפי הדין של ד"א מן הצד, אינו דין בשיעור סכ"פ של ד"א, אלא דעיקר הוא הל' למשה שעד ד"א אמרינן דופן עקומה, וכל שהסכ"כ רחוק מהדופן פחות מד"א אמרינן דופן עקומה, ויותר לא אמרינן דופן עקומה, וא"כ אפי' אם לא נצרף את הסכ"פ נמי איכא ריחוק בין הסכ"כ לדופן ד"א. ולמאי בעינן צירוף לשיעור, וקו' זו העמיד הבית מאיר על לישנא קמא דר"מ [לשי' רב] מאי מצטרפין לד"א מן הצד. וביותר יש לתמוה לשי' מהר"ם שכך הדין דר"י [בשי' רב] ס"ל שאף שהנסר פסול מ"מ אינו מצטרף כמבואר לעיל, וצ"ב למאי בעינן צירוף של הסכ"פ, סו"ס כדי להכשיר את הסכ"כ ולומר שיש כאן דופן בעינן שלא יהיה רחוק יותר מד"א. וצ"ע.

וכתב הבית מאיר דהנה ברש"י במתני' לקמן יז. ביאר שיש ב' אופנים לבאר מהו דופן עקומה. האם הדופן מתעקם והולך עם הסכך הפסול, והסכ"פ הוי חלק מהדופן, או שהדופן מתעקם והולך תחת הסכ"פ ומוציא את הסכ"פ חוץ לסוכה. וכתב הבית מאיר דאם נימא שהולך תחת הסכך ומוציא את הסכ"פ מחוץ לסוכה, ניחא, דמהו הטעם של ההל' שיותר מד"א לא אמרינן דופן עקומה, משום שיותר מד"א הוי חציצה גדולה בין הסכ"פ לסכ"כ בכה"ג לא אמרינן דופן עקומה, והיסוד הוא שהסכ"פ חוצץ ולא נותן לדופן להתקרב, וכמו שבאמצע הסכ"פ הוא מבדיל בארבעה, כך גם מן הצד הוא חוצץ בד"א של סכ"פ ולכך בעינן צירוף של שיעור ד"א של סכ"פ. אבל אי נימא שהסכך עצמו הוי חלק מהדופן, והא דלא אמרינן דופן עקומה יותר מד"א הוא כמו שכ' הרא"ה לעיל ד. 'שכן דרך הכתלים להתעקם עד ד"א', נמצא שהוא שיעור של עיקום דופן ולא איכפת לן שאין צירוף בסכ"פ.

**תניא כוותיה דרב וכו',** א"ל אין שעת הסכנה ראיה. עי' בריטב"א שביאר דר"י סבר שאלו גזרו בהם היו עושין חזוק לדבריהם אפי' בשעת הסכנה, כאלו היו פסולים מן התורה ולא היו מקימין אפי' מצוה מה"ת. וכעין מש"כ התוס' לעיל ג. א"ל רבנן אין שעת הסכנה ראיה, פי' דכיון שאין פסולן בגופן אלא מדרבנן משום גזירה, אמרו רבנן שבשעת הסכנה לא גזרו, כדי שלא תשכח תורת סוכה ואקומוה אדינא.

**תנא כוותיה דשמואל וכו'**. ומודה ר"מ וכו'. עי' ברש"י ותוס' שאף שיש גזירה על נסרים בכל גווני בין שאין בהם ד' ובין שיש בהם ד' אם יש בין נסר וכו' כשרה, וומוקמינן לה בב' אופנים, דאם איירי בנסרים של ד' והניח ונסר ופסל וכו' ונמצא שיש הכשר סוכה רק בב' הפסלים שבאמצע. וחי' זה הוא גם אליבא דר"י, אלא דאשמעינן חי' דאפי' לר"מ שמחמיר בנסרים הכא מודה. ובאופן שאין הנסרים ד' אף שהוא סכ"פ מ"מ כיון שאינו פוסל הסוכה, הרי כל הסוכה כשרה אפי' בלא ב' פסלים באמצע.

ולכאו' צ"ב רב מה החי' בנסרים הללו, הרי בכל פסול נמי דינא הכי, שאם יש לו דבר המק"ט פחות מד' וסכ"כ ביניהם אפי' כל הסוכה מסוככת כך כשרה כמבואר להדיא במתני' דשפודים, ומה החי' בנסרים טפי משאר פסולי סוכה. וביותר קשה בגוונא שיש שני פסלים באמצע, מה החי' בנסר ופסל וכו' הרי בכל דבר נמי אמרינן דופן עקומה עד ד"א וכשרה בשני הפסלים שבאמצע, וכי דין דופן עמוקה אתי לאשמעינן. ועוד מש"כ רש"י שיש חי' בדברי ר"מ שמחמיר בגזרת נסרים, מה ענין זה לגזירת נסרים. וצ"ע.

לכאו' י"ל דודאי בשפודים או בכל דבר הפסול לסיכוך אמרינן כיון שיש סכך כשר בין השפודים כשרה כמבואר במתני' בסמוך, אבל בגזירת תקרה סד"א דאם יש בתקרת הסוכה נסרים שדומים לבית אפי' שהוא רק חלק מהתקרה או מיעוט בתקרה, סו"ס אמרינן שתקרה זו דומה לתקרת בית ופסולה, כיון שיש בסכך זה שיעור נסרים שגזרו בו, ונמצא שכל הסיכוך הוי פסול שדומה לבית. ובנוסח אחר י"ל כמו שכ' רביב"ן דסד"א דאם יש נסר אחד חיישינן שיסכך כולה בנסרים, וכל הסוכה כולה פסולה. וע"ז קמ"ל שהפסול הוא רק כלפי הנסר עצמו, ולא כלפי כל הסיכוך. וזה החי' בדברי ר"מ, שאפי' שמחמיר לענין נסרים שאפי' פחות מד' הוי סכ"פ, מ"מ כל זה הוא רק על הנסר עצמו ולא כלפי כל הסיכוך, ולכך אם יש בין נסר וכו' כשרה. כל הסוכה כיון שאין סכ"פ [דהיינו נסר] ארבעה במקום אחד.

ובזה ניחא נמי בגווני שיש בנסרים ד' ואמרינן דופן עקומה, אילו היינו דנים את כל תקרת הסוכה כולה, כאילו היא דומה לתקרת בית לא הוי מכשרינן ע"י דופן עקומה. דדופן עקומה נתחדש היכא שיש סכ"כ בסוכה, אלא שהוא רחוק מן הדפנות פחות מד"א בזה אמרינן דופן להקריב את הסכ"כ לדפנות. אבל אם נימא שכשיש נסר אחד בסכך נחשב כאילו כל הסיכוך הוא בפסול, בזה לא אמרינן דופן עקומה, דכאן הדופן עקומה עושה הכשר לסכך, בזה לא אמרינן דופן עקומה דדופן עקומה נתחדש רק להקריב סכ"כ לדופן ולא לעשות סכ"כ ע"י דופן עקומה. וזה החי' שנסרים ארבעה אינם פוסלים את כל הסוכה אלא רק הנסר עצמו פסול.

**תוד"ה ומודה וכו'.** ודוקא נקט בין נסר לנסר כמלא נסר, דאי איכא פחות אע"פ שסכ"פ פחות מד' ישינים תחתיו, היכא דמקום הפסול מרובה גרע. [והוא כשי' לקמן יט. שסכ"פ פחות מד' ישינים תחתיו, ודלא כרש"י שם]. ובפשיטות כוונתם, שיש שני דינים, חדא שסכ"פ פוסל באמצע בארבעה, אבל פחות מארבעה אינו פוסל וחוצץ, ובזה סברי התוס' שאם הסכ"פ פחות מד' אינו פוסל וישנים תחתיו, ועוד איכא הל' שפרוץ מרובה על העומד פסול, ולכך אם הסכ"פ מרובה אף שאינו ד', הרי פסול מרובה על העומד.

ואפשר להוסיף בזה, דהנה נח' הראשנים האם סכ"פ פחות מד' ישנים תחתיו, ונראה דשי' הראשנים שאין ישנים תחתיו סברי דאף שאין כאן שיעור סכ"פ הפסול את הסוכה, מ"מ סו"ס א"א לישן תחתיו שהרי הוא יושב תחת הסכ"פ משום שתחת מקום הסכ"פ אינו כשר לסוכה. אבל תוס' סברי שאפשר לישן תחתיו הרי שגם תחת הסכ"פ הוא מקום הכשר סוכה, והטעם בזה משמע מתוס' לקמן דהוי כעין פסל היוצא מן הסוכה דמישך שייך לסוכה, והסכ"פ כמאן דליתא, וסברי התוס' דכ"ז הוא כשיש שיעור הכשר סוכה בסכ"כ, אבל אם יש בין נסר לנסר פחות מכדי נסר, אף שאין שיעור סכ"פ הפוסל, מ"מ כיון שהסכך הכשר הוא המיעוט, ואין בו כדי הכשר סוכה בכה"ג א"א לדון את הסכ"פ כאילו אינו, שהרי אינו נטפל לסוכה כשרה. וזה מש"כ שאף שסכ"פ ישינים תחתיו, דהיינו שהוא כמאן דליתא, מ"מ כ"ז הוא רק כשהוא מצד עצמו כשר, אבל אם אין בו כדי כשרות לא אמרינן שהסכ"פ כמאן דליתא דמי.

ויש כאן הערה, דהל' בתוס' בהמשך דבריו דפסול כיון 'דלא הוי מחצה על מחצה', ומשמע שאם יש סכ"כ כשיעור נסר כשרה, ולכאו' הוא רק לשי' ר"פ שפרוץ כעומד כשר, אבל לר"ה שפרוץ כעומד אסור לא מהני. ולכאו' צ"ל שר"ה מעמיד את הברייתא באופן שמעדיף או אם היו שתי נותנם ערב וכו'. ועי' בריטב"א.

אמנם בתורא"ש כתב 'ואפי' למאן דפסיל גבי מקרה בשפודים או בארכובות המטה אם היה ריוח ביניהם כמותם דמוקי לה דוקא ביוצא ונכנס, מכשיר הכא בשאין רחבין ד' אם יש בין נסר לנסר כמלא נסר, ואפי' אם היה הסכך פסול מרובה כגון שהיו ב' נסרים בשני קצוות, דהא דפסל ר"מ היינו משום גזירת תקרה, והרוב אינן מקרין אלא ברחבין ד', וכן מוכח מדבעי ר"מ צירוף אלמא בחד אין בו שום פסול'. הרי להדיא בתורא"ש דאם יש בין נסר לנסר כמלא נסר כשרה, אפי' שהוא פרוץ כעומד, ועוד הוסיף בזה שאפי' בגוונא שיש יותר נסרים כשרה, וביאר הטעם כיון דגזירת תקרה לא הוי אלא ברחבין ד'. ודבריו חתומים הלא ר"מ סבר שגם פחות מד' הוי סכ"פ ואית ליה גזרת תקרה. וצ"ע, וגם בגוונא שיש ב' נסרים מן הצד לכו"ע פסול שהרי פרוץ מרובה על העומד שהרי הסכ"פ מרובה. וצ"ע. ושמעתי בזה דצ"ל בביאור התורא"ש דחלוק נסרים ד' מנסרים פחותים מד' גם לר"מ, דנסרים ד' גזרו עליהם שהם עצמם סכ"פ, אבל נסרים הפחותים מד' פסולים רק בגוונא שכל הסוכה מסוככת בנסרים, בכה"ג שהם סמוכים זל"ז ומצטרפין יחד הוי דומיא דבית, אבל על נסר אחד פחות משיעור ד' אין הוא דומה לתקרה לא גזרו רבנן, וזה כוונתו דאם יש בין נסר לנסר כמלא נסר הרי כל הנסרים הם יחידים, ובכה"ג לא הוי סכ"פ, ולכך לכו"ע כשרה אפי' שרוב התקרה היא נסרים כמו בגוונא שיש שני נסרים מן הצד, אבל אם יש פסל פחות ממל נסר, נמצא שאין שיעור חשוב של סכ"כ בין הפסלים והפסלים חשובים כמצורפין זל"ז.

**אתמר הפכן על צידיהן.** עי' רש"י והשכבן על צידיהן פחות מג', ולכאו' הטעם דאם גם כשהפכן הם ג' הרי עדין הם נסרים הפסולים לסיכוך. אך עי' בסמוך דאמרינן בברייתא או שנתן עליה נסר שהוא רחב ולא הכניס לתוכה אלא ג"ט, ואמרינן בגמ' מאי לאו כגון שהפכן על צידיהם. ועי' מהרש"א.

**מאי לאו כשהפכן וכו',** לא דאנחא אפומא דמטללתא ופסל היוצא מן הסוכה וכו'. פי' דבלא הדין של פסל היצא כיון שאין הנסר בתוך הסוכה אלא ג' כשרה, כמו הפכן על צידיהן, ומחמת הדין של פסל היוצא מחשיבינן ליה כאילו הוא בסוכה ונמצא שיש בסוכה זו נסר ארבעה.

ונח' הראשנים איך להעמיד דברי הגמ'. ר"א מן ההר ובהשלמה ובריטב"א בתחילת דבריו משמע שנקטו שאיירי בסוכה גדולה, שסכ"פ פוסל בה בארבעה, ובלא דין של פסל, אף שהנסר הוא סכ"פ מ"מ כיון שאין בו שיעור ד"ט אינו פוסל הסוכה, ומחמת הדין של פסל היוצא דנינין לטפח שבחוץ כאילו הוא בפנים, ונמצא שיש כאן סכ"פ בשיעור ארבעה. וחי' זה הוא לאו דוקא בנסרים, אלא גם בדבר שמקב"ט או אין גדולו מן הארץ, אם יש ג"ט בפנים הסוכה וטפח אחד מחוץ לסוכה, מדין פסל היוצא דנינין ליה כאילו יש בסוכה זו סכ"פ בשיעור ד"ט. אלא דלשי' זו קשה אמאי כל הסוכה פסולה, הרי שי' התוס' לקמן שסכ"פ שפוסל בארבעה היינו שהוא מחלק את הסכ"כ לצדדים, אבל אם בצד אחד נשאר שיעור סוכה, הרי הסוכה כשרה באותו הצד, וא"כ ה"נ אמאי הסוכה פסולה הרי נשאר כאן שיעור סוכה שהרי הוא עומד בפתח. ועי' בהשלמה. ואולי סברי הראשנים הנ"ל שסכ"פ פוסל בארבעה אינן משום שמחלק הסוכה, אלא הוא פסול בכל הסוכה. וצ"ע.

ועי' ברש"י שכ' 'אצל רוח רביעית שאין שם דופן דלפקיה מיניה ע"י דופן עקומה, דהא אין כאן דופן אלא פתח'. הרי שפי' דאיירי בסוכה גדולה, דאם איירי בסוכה קטנה מה מהני דופן עקומה, הלא ע"י דופן עקומה מפקינן לכל הנסר מן הסוכה ובציר לה שיעור סוכה. ועמד בזה מהרש"א.

ועי' בריטב"א בסוף דבריו ובהשלמה שכ' דאיירי בסוכה קטנה שסכ"פ פוסל בה בג', ובלא הדין של פסל לא חשיב שיש כאן סכ"פ בשיעור ג"ט, [דאזלינן כמ"ד שלא גזרו אלא בנסר ארבעה] והטעם שהטפח שבחוץ אינו פוסל י"ל בב' אופנים, או משום דהטפח שבחוץ נידון כאילו אינו וכמאן דליתא דמי שהרי מחוץ לסוכה הוא, או דכיון דרק ג"ט עושה סיכוך, הרי הוא דומה להפכן על צידיהם שאפי' שכל הנסר בפנים, מ"מ כיון שרק ג' עושה סכך הוא כשר, ורק מחמת הדין של פסל היוצא דנינין ליה לטפח שבחוץ כאילו הוא חלק מהסיכוך, וממילא חשיב הנסר כסכ"פ שהרי יש בו ארבעה, ונמצא לפי"ז שעיקר החי' הוא בהל' נסרים, דע"י הדין של פסל היוצא דנינן לנסר שיש בו ארבעה וגזרו עליו גזירת תקרה.

**פסל היוצא וכו'.** כתב רש"י אע"ג דלא עייליה כוליה לתוך חלל דפנות הצדדים פסול, דההוא טפח דאבראי מיחשיב נמי כי סוכה וכו'. והק' רבותינו האחרונים הלא מבואר לקמן יט. דפסל היוצא מן הסוכה אינו נידון כסוכה אלא באופן דמשכא ואזלא חד דופן בהדייהו, והכא הא לא משכא חד דופן בהדייהוואיך זה נידון כסוכה. ועי' בערל"נ ובחזו"א קמד סק"א. ובאמת שבראבי"ה תרכ כתב דמיירי דמשכא חד דופן.

ואפשר דהדין דפסל היוצא אינו תלוי כלל במשכא חד דופן, דפסל היוצא הוא דינים בסכך, דכל הסיכוך נחשב כחד סיכוך, והא דבעינן לקמן משכא חד דופן אין זה מדין הפסל היוציא, אלא מדין הכשר סוכה, ומשום דסוכה בלא דפנות פסולה וא"א ליישב בה, וע"י הדופן איכא הכשר דפנות לפסל היוצא. ובסוגיין הנידון הוא רק לצרף את הסכך שבחוץ, ולא להכשיר את הישיבה תחת הפסל, בזה לא אכפ"ל שאין דפנות. [אך צ"ע מלשון רש"י 'דאלו סכ"כ הוה מותר לישן שם ויוצא ידי סוכה'].

**הלכתא.** מתבאר בסוגיין דלרב נח' ר"י ור"מ האם איכא גזירת תקרה, דלר"י ליכא כלל גזירת תקרה ולר"מ איכא גזירה. ולשמואל אליבא לכו"ע איכא גזירה ונח' בשיעור הנסר. וכתבו התוס' דמהא דשקו"ט אמוראי האם הפכן על צידיהן כשרה הרי שנסר ד' פסול לסיכוך ובפחות מד' כשרה, וכתבו דלשי' רב אינו עולה אלא לר"מ דלר"י נסר ד' כשר, וקיי"ל דר"מ ור"י הל' כר"י, לכך כתבו דבסוגיין הל' כשמואל ובשי' ר"י שנסר ארבעה פסול. ועי' ברי"ף שהביא ראיה לזה מדברי ר"פ לעיל.

וברא"ש וברמב"ן הביאו שי' הראב"ד שפסק כרב, ומ"מ כתב דהכא הל' כר"מ דקיי"ל הל' כר"מ בגזירותיו. וכתבו הרא"ש והרמב"ן 'שהכל עולה בעינן אחד', שהרי בין אם קיי"ל כרב ואליבא דר"מ ובין אם קיי"ל כשמואל ואבליבא דר"י נסר של ארבעה פסול ושל פחות כשר.

ובריטב"א הוסיף בזה דהא בהא תליא, דאם קיי"ל כרב נמצא שלר"י ליכא גזירה ולר"מ איכא, לכך כתב הראב"ד שהל' כר"מ בגזירותיו. אבל אם קיי"ל כשמואל נמצא שאין מח' בין ר"י ור"מ אי איכא גזירה, דלכו"ע איכא גזיירה אלא שנח' מהו השיעור נסר, וממילא אין הל' כר"מ בגזירותיו, ולכך אי פסקינן כשמואל הל' כר"י.

**כתב בשו"ע** תרלב 'סוכה קטנה שאין בה אלא ז' על ז' בין באמצע בין הצד [סכ"פ] בשלשה טפחים פסולה'. והעיר ע"ז המג"א סק"ג דז' על ז' אינו מדוקדק, דאפי' יש בה ט' ומחצה סכ"פ ג"ט פסולה, כיון דאי שקלת ליה לפסול ליכא הכשר סוכה. וכתב רע"א בהג' 'ולענ"ד י"ל דאם הסכך פסול מן הצדשל דופן רביעית, בזה אם הסוכה בכולל יותר מז' על ז' דכשר, דחשבינן להסוכה מהסכך פסול עד מעט פחות מג' טפחים, ומה לנו דמונח לחוץ עוד סכך פסול, וכן אפי' מונח בצד דופן האמצעי, מ"מ אמרינן על קצת מהפסול דופן עקומה, והשאר הוי סכ"פ פחות מג דמצטרף להשלים שיעור סוכה'. ומתבאר מדבריו ב' חידושים. א' בגוונא שהוא מונח בדופן רביעית שאין שם דופן, אף שיש באותו הצד ג"ט של סכ"פ, שייך לומר דל ומהכא חד טפח או תרי טפחים, ולצרף לסוכה חלק מהסכ"פ, והשאר להוציא מחוץ לסוכה. ב' עוד חי' רע"א דאם הסכ"פ בדופן האמצעי ששיך לומר בה דופן עקומה, שייל לחלק ולומר דופן עקומה על חלק מהסכך פסול, וממילא אן כאן סכ"פ ג"ט, ושייך לצרף סכ"פ פחות מג' לסוכה.

ויל"ע על חי' הראשון שאפשר לומר דל, דמבואר בסוגיין דבאנחא אפומא דמטללתא ואפיק חד לבר, אמרינן דנידון כסוכה וחשיב נסר ד', ולכאו' אמאי לא נימא דל מהכא הטפח שבחוץ והוי כנסר פחות מד'. [ובעיקר שהרי הך מ"ד ס"ל שבנסר של ד' שהפכן על צדן כשר, וכל החסרון הוא רק שהוא מסכך בכל הד' טפחים של הנסר, ואמאי לא נימא דל, והוי"ל סיכוך של פחות מד']. וצריך לחלק בין סכ"פ דאמרינן ביה דל, לבין פסול נסרים. וצריך הסבר.

ובחי' השני ששיך לומר דופן עקומה לחצאין על חלק מהסכ"פ, דנו בזה רבותינו האחרונים לקמן יז. והעיקר מסוגין הוא משהק' בזכרון שמואל דברי רע"א ממתני' דמבואר דנתן עליה נסר ד"ט כשרה ואין ישינים תחתיו, ומבואר בגמ' לקמן דאיירי מן הצד, ולדברי רע"א אמאי לא נימא דופן עקומה על טפח אחד, ושאר הנסר כשר שהרי הוא מסכך רק בג"ט. וכעי"ז הק' בשפ"א במתני' לקמן יז. דאמרינן דאם יש מן הכותל לסיכוך ד"א פסולה, הרי דאם הוא ד"א ועוד טפח או טפחים פסולה, ואמאי לא נימא דופן עקומה עד ד"א, ושאר הג' טפחים נצרף לסוכה. ועי' פנ"י שם.

ועוד דאמרינן דבסוכה של ח"א מצומצמות אם נתן נסר ופסל נסר ופסל וכו' ויש ב' פסלים באמצע כשרה ע"י דופן עקומה, כיון שיש שיעור הכשר סוכה באמצע, ולכאו' אמאי בעינן ב' פסלים באמצע, בפסל אחד סגי, דנימא דופן עקומה על כל הצד חוץ מטפח ומחצה מנסר זה, ודופן עקומה מצד שני חוץ מטפח ומחצה מנסר זה, ויש לן הכשר סוכה.

וענין זה יבואר במקומו בעהי"ת