שיעור לב סימן רי ב-ריא א
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן רב - רל ברכות הנהנין

**שיעורי הלכה**

![](data:image/gif;base64...)![](data:image/gif;base64...)

**שיעורים מפי מו"ר**

**הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**..**

**הלכות ברכות**

**שיעור לב**

**~ סימן רי סעי' ב – סימן ריא סעי' א ~**

# [סעיף ב] הטועם את התבשיל אינו צריך לברך עד רביעית ואפילו אם הוא בולעו, וי"א שאם הוא בולעו טעון ברכה, ולא פטרו את הטועם אלא כשחוזר ופולט ואז אפילו על הרבה אינו צריך ברכה. הגה: וספק ברכות להקל.

# הטועם את התבשיל

מקור דין זה מהגמרא (ברכות יד, א) דמטעמת אינה צריכה ברכה, ונחלקו הראשונים בביאור דברי הגמרא דבתוס' שם (ד"ה טועם) מבואר דמטעמת אינה צריכה ברכה דווקא בלא בליעה, אך אם בולע צריך לברך עליו, אכן דעת הרמב"ם (ברכות פרק א הלכה ב) דהטועם את התבשיל א"צ ברכה ומשמע שאפילו אם הוא בולע א"צ לברך, וזה ב' השיטות שהביא השו"ע בטועם את התבשיל אם צריך לברך.

והרמ"א מסיק לדינא שהטועם ובולע לא יברך דספק ברכות להקל, אמנם המג"א (ס"ק י) צידד לדינא שהעיקר שאם בולע צריך לברך. וכתב המשנ"ב (ס"ק יט) דטוב ליזהר שהרוצה לבלוע יתכוין ליהנות ממנו בתור אכילה ויברך עליו.

והנה המג"א הביא מדרש (ילקוט שמעוני רמז קיח) המבאר את הפסוקים שם ששאול אמר שמי שיאכל ימות, ויהונתן טעם מהדבש, והעם פדה את יהונתן שאמרו 'וכי לא מטעמת טעם וקיי"ל דמטעמת אינה צריכה ברכה' ע"ש. והקשה המג"א שהרי ברכה שלפניה מברכים גם באכילה של פחות משיעור, וא"כ איך הצילו את יהונתן הרי הוא התכוין לאכול ולא רק לטעימה. ותירץ שכיון שנפשו חשקה לאכול יותר ומחמת האיסור של שאול לא אכל יותר, לכן זה נחשב רק כ'טעימה'.

והיערות דבש תמה שהרי בשעה שאכל לא ידע יהונתן מהאיסור של שאול, וביאר דאין כוונת המג"א שנמנע מלאכול מחמת האיסור של שאול, אלא משום שהוא רצה לאכול חולין בטהרה, וכדי שלא יטמא הדבש בפיו אכל פחות משיעור כביצה, ומשום כך חשיב כ'מטועמת' כיון שנפשו חשקה לאכול הרבה ומחמת האיסור טומאה הוא לא אכל את כל השיעור.

ובספר ברכת יהונתן [להגר"י אייבשיץ] כתב ביאור נפלא בדברי המדרש הנ"ל דהנה בעיקר דעת הרמב"ם מבואר שאם אכל יותר מרביעית אפילו אם נתכוין לטעימה חייב לברך, ויל"ע מדוע צריך לברך הרי לא נתכוין אלא לטעימה. וביאר שם דבאמת האוכל יותר משיעור דחשיב אכילה גמורה צריך לברך על אכילתו, ואמנם מי שטועם פחות משיעור חייב לברך אף שאין לו דין אכילה, דתיקנו שיברך על הנאת האכילה. ולכן אם אוכל יותר משיעור דהוי 'אכילה', צריך לברך לפניו ואין הבדל מהי כוונתו, דהא קיי"ל שהמתעסק בחלבים חייב שכן נהנה, היינו דכל שהחיך נהנה א"צ כוונה ליהנות, אך האוכל פחות משיעור שחיובו רק מחמת ההנאה אם כוונתו רק לטעימה א"צ ברכה, דלגבי הנאה כל שאינו מתכוין שרי.

ומעתה יש לבאר דברי המדרש שאמרו העם לשאול דמטעמת א"צ ברכה, אין הכוונה שיהונתן רק טעם, שהרי הוא נתכוין לאכילה, אלא אמרו לו דמזה שמטעמת א"צ ברכה מוכח שהחיוב ברכה על פחות משיעור הוא רק מחמת הנאת האכילה, ולא חשיב כ'אכילה', וממילא יהונתן לא עבר על האיסור של שאול, שהרי הוא לא 'אכל' אלא רק 'טעם', והשבועה של שאול הייתה לאסור רק אכילה ודוק.

**סימן ריא**

### [סעיף א] היו לפניו מיני פירות הרבה, אם ברכותיהם שוות ויש ביניהם ממין שבעה, מקדים מין ז' אעפ"י שאינו חביב כמו המין האחר, ואם אין ביניהם ממין שבעה מקדים החביב, ואם אין ברכותיהם שוות, אפילו יש בהן ממין שבעה כגון צנון וזית, איזה מהם שירצה יקדים ואפילו אינו חביב, ויש אומרים שגם בזה צריך להקדים החביב, ונקרא חביב המין שרגיל להיות חביב עליו, אפילו אם עתה חפץ במין השני.

# כללים בדיני קדימה בברכות

## בברכותיהם שוות מברך תחילה על מין ז'

נחלקו התנאים במשנה (ברכות מ, ב) היו לפניו הרבה מינין דרבי יהודה אומר שמברך על המין שבעה, וחכמים אומרים דמברך על איזה מהן שירצה.

והמשנ"ב (בהקדמה לסימן) הביא שרוב הפוסקים פסקו כרבי יהודה שיש להקדים את המין שבעה, וכן פסק השו"ע (סעיף א) אך הרמב"ם פסק כחכמים והביאו השו"ע (סעיף ב). ובמשנ"ב (ס"ק יג) הכריע שהעיקר כדעת רבי יהודה וכדעת רוב הפוסקים שיש להקדים מין ז'.

## באין ברכותיהם שוות

מבואר בגמרא בברכות (מא, א) על המשנה הנ"ל דאמר עולא מחלוקת בברכותיהן שוות, דר' יהודה סבר מין שבעה עדיף וחכמים אומרים חביב עדיף, אך באין ברכותיהן שוות לדברי הכל מברך על זה וחוזר ומברך על זה.

ובביאור דברי הגמרא נחלקו הראשונים דיש אומרים שכוונת עולא שיברך על מה שירצה ולכו"ע יכול לברך על המין האחר, וכגון שיש לו צנון וזית יכול לברך על צנון בתחילה אפילו אם הזית יותר חביב עליו, ויש שפירשו דכוונת עולא שבכה"ג צריך לברך תחילה על המאכל החביב ובשו"ע (סעיף א) הביא את ב' הדיעות בזה.

עוד מצינו בביאור הלכה (ד"ה וי"א) שהביא מהאליה רבה שפסק כשיטת המרדכי דקיי"ל לדינא דלא כעולא אלא כשיטה אחרת שם בסוגיא דס"ל שהמחלוקת בין רבי יהודה וחכמים היא אפילו בב' מינים שאין ברכותיהם שוות. ולפי שיטה זו יוצא דלדידן דקיי"ל כרבי יהודה אף באופן שאין ברכותיהם שוות יש להקדים את המין שבעה.

עוד מצינו בזה שיטה נוספת בזה והיא שיטת הבה"ג (והביאו השו"ע בסוף סעיף ג וכמבואר בביאור הלכה כאן ד"ה צנון) דס"ל שבאין ברכותיהם שוות יש להקדים ברכת בורא פרי העץ לברכת בורא פרי האדמה. ובדעתו נחלקו האחרונים האם הוא קודם אפילו לקדימה של מין שבעה ויתבאר לקמן בעז"ה.

ולסיכום עולה לנו ד' דיעות א] שיברך על מה שירצה ב] על חביב ג] על מין שבעה ד] על פרי העץ קודם להאדמה. ובמשנ"ב (ס"ק ט) מבואר שהכריע לדינא כדעת הראשונים שמברך תחילה על החביב.

## מעלת 'שלם'

כתב המשנ"ב (ס"ק ד) דאם יש לפניו ב' מיני פירות שאינם ממין ז' וברכותיהם שוות דיש לברך על השלם, ואפילו אם החצי יותר חביב שלם עדיף, ומקורו מהמג"א (ס"ק א).

ובשעה"צ (ס"ק ה) הביא שיש לדון אם גם בכשאין ברכותיהן שוות דנתבאר כבר דמברך על החביב, אם גם בזה אמרינן דשלם עדיף על חביב, דלכאורה כיון שכתב המג"א דשלם עדיף על חביב ה"נ יברך תחילה על השלם, או דזהו דווקא בברכותיהן שוות שבהקדמת השלם הוא פוטר באותה ברכה גם את החביב, אך כשאין ברכותיהן שוות יתכן שיברך על החביב תחילה. והביא מהדרך החיים שכתב שגם באין ברכותיהם שוות שלם עדיף.

ולדינא קיי"ל שהולכים לפי מה שהיה חביב תמיד. אכן כתב הביאור הלכה (ד"ה וי"א) שאם רוצה לאכול זית וצנון והצנון חביב עליו תמיד אך הזית חביב עליו עכשיו, בזה יש לצרף דעת הבה"ג שלעולם יש להעדיף ברכת העץ לברכת בפה"א, ובצירוף דעת הראשונים שגדר חביב היינו מה שחביב לו עכשיו, ולכן יברך תחילה על הזית.

## קדימת הברכות ב'סימנים' שעושין בליל ראש השנה

והנה לעניין מה שנהגו לאכול סימנים בליל ראש השנה (כמבואר בשו"ע סימן תקפג), ואוכלים כמה מיני פירות, אם ברכותיהן שוות צריך להקדים ולאכול מהתמרים [והם קודמים לרימונים משום שהם יותר קרובים ל'ארץ']. ויש שנהגו לאכול תחילה תפוח ולטובלו בדבש (וע"ש במשנ"ב ס"ק ג דמשמע ג"כ שהיו מברכים על התפוח בדבש, ויתכן שלא היה להם מין שבעה). אך לפי מה שנתבאר ודאי יש להקדים את התמרים שהם ממין שבעה [ואין לסלק את שאר המינים כדי שיברך תחילה על התפוח, שהרי צריך להקדים את המין שבעה מתוך כל מה שהוא רוצה לאכול].

## אם אחר הברכה יש להקדים מין שבעה

ואחר שכבר בירך, כגון שבירך על התמרים שהם ממין שבעה, יש לדון אם יש עניין להקדים ולאכול פרי הקודם בברכה, וכגון שאוכל אח"כ גם תפוח ורימון, האם צריך להקדים ולאכול קודם את הרימון כדי שיקדים לאכול משבעת המינים.

והביאו בשם הגר"ש וואזנר (עיין במשנ"ב מהדורת דרשו הערה 2) שכל דיני הקדימה הם רק בברכה, היינו שלכתחילה צריך שתחול על מין שבעה, אך אין דין להקדימו באכילתו. אמנם בשם הגריש"א הביאו שיש דין להקדימם באכילה, ולכן אם אכל בתחילה תמר ובירך עליו צריך לאכול אח"כ רימון כדי להקדים את המין שבעה באכילתו. וראיה לדבר שהרי דיני הקדימות ילפינן מפסוקים (עיין ברכות מא, א), [ואף שהוא רק אסמכתא, יעויין ריטב"א בר"ה (טז, א) דגם אסמכתא חשיב שהתורה רמזה לחכמים שראוי לעשות כן] והרי הפסוקים נאמרו עוד קודם שתיקנו חז"ל את החיוב לברך, וע"כ שנאמר בפסוק שיש דין להקדימו באכילה.

אכן מובא שם שאף דהגרי"ש נקט שדין קדימה אינו מחמת הברכה, אלא מחמת החיוב לאוכלו בתחילה, מכל מקום אחר שכבר בירך על מין אחד אין דין לאכול את הקודם לו לאחר מכן. ודבריו צ"ע דנראה שכל שמוכח דאינו תלוי בברכה יש להקדימו גם אם כבר בירך על מין אחד.

אמנם נראה שלעניין שאר מעלות הקדימה וכגון האוכל סעודה אינו צריך להקדים ולאכול ממין שברכתו האדמה לפני דבר שברכתו שהכל, וכן אחר שבירך אינו צריך לאכול בתחילה מאכל שהוא שלם, דזה מעלה רק בחשיבות של הברכה, ורק המעלה של מין שבעה היא מחמת החשיבות של הפרי, ויש להקדימו גם באכילתו.

## ענבים תפוחים וצנון והצנון חביב מהענבים והתפוח חביב ממנו

הרעק"א הסתפק באופן שיש לפניו צנון ענבים ותפוחים והצנון חביב לו יותר מענבים, ותפוחים חביב עליו יותר משניהם את מי יקדים, והנה כיון שצנון וענבים אין ברכותיהם שוות יש להעדיף את הצנון, דקיי"ל שכשאין ברכותיהם שוות מברך על החביב, אך אחר דאזלינן בתר חביב לכאורה יש להעדיף את התפוחים שהרי הוא חביב יותר, ואם יברך על התפוחים לכאורה יש להקדים את הענבים דבברכותיהן שוות מין שבעה קודם.

ואמרו בשם הגר"ח (בספר שלמי תודה על ברכות עמוד כה) דיברך על הענבים בתחילה, דמכיון שהוא פוטר בברכה זו גם את התפוחים הכי עדיף טפי, שהרי הברכה פוטרת גם את הענבים וגם את התפוחים שחביב עליו טפי. ויאכל הענבים והתפוחים שהם נפטרו בברכתו, ואח"כ יאכל את הצנון.

## קדימה בכוסס קליות

ויש עוד שאלה במי שכוסס קליות של חיטה ואוכל גם זית האם יקדים הזית דברכתו בפה"ע, או דיקדים הקליות הקודמים בפסוק אף שמברך עליהם בפה"א, וכתב המשנ"ב (ס"ק יח) שיברך על קליות של חטים קודם לתפוח או למין אחר משבעת המינים, אבל שיטת הבה"ג שלעולם יש להקדים ברכת בפה"ע לבפה"א, ולכן יברך על התפוח או על מין משבעת המינים קודם לקליות. אכן דעת האליה רבה (ס"ק ז) שרק ענבים קודמים לחיטה אבל לא תפוח, ולדעתו אם אוכל קליות ותפוחים יקדים את הקליות, ורק מין שבעה קודם לקליות.

ונראה דזה תלוי במחלוקת הראשונים בדעת הבה"ג, דלדעת הרא"ש שנקט שבפה"ע קודם גם לדעת עולא, א"כ זה עדיף על קדימה בפסוק, דלדעת עולא באין ברכותיהן שוות אין קדימה של שבעת המינים, אבל תוס' סוברים שבה"ג קאי רק לדעת החולקים על עולא דסברו שבאין ברכותיהן שוות יש קדימה לשבעת המינים, וא"כ אפש"ל שברכת בפה"ע קודמת רק באופן ששניהם משבעת המינים או ששניהם לא משבעת המינים.

## קדימה בברכה אחרונה

ויש לדעת שכל הקדימויות הנ"ל היינו לעניין ברכה ראשונה, אך לעניין ברכה אחרונה כבר מבואר בביאור הלכה (סימן רב סעיף יא) דברכת מעין ג' קודמת לברכת בורא נפשות.

הדינים העולים:

1. הטועם את התבשיל אינו מברך ואם בולע נחלקו הראשונים, וכתב המשנ"ב שלכתחילה יכוין לאכילה ויברך עליו.
2. היו לפניו ב' מיני מאכלים שברכותיהם שוות מברך על מין ז'.
3. אם אין ברכותיהם שוות י"א שיברך על מה שירצה וי"א על חביב וי"א שמברך על מין שבעה וי"א שיקדים לברך על פרי העץ קודם להאדמה. והמשנ"ב הכריע שיברך על החביב.
4. בברכותיהם שוות מברך על השלם ואל על החביב, ובאין ברכותיהם שוות הדה"ח כתב שגם בזה שלם עדיף.
5. נראה שאחר הברכה יש להקדים ולאכול פירות משבעת המינים, אך בשאר קדימויות אין צריך להקדימם.
6. ענבים תפוחים וצנון אם תפוחים הכי חביבים והצנון חביב מהענבים מברך על הענבים.
7. הכוסס קליות ואוכל פרי ממין שבעה או תפוח יברך תחילה על הקליות.