ב - תמות והעדאה
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / ב_ק - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / מ_מ

**ט"ו א' - איתמר פלגא נזקא ר"פ אמר ממונא וכו' קסבר סתם שוורים לאו בחזקת שימור קיימי, - עי' תוס' לעיל ב' ב' וה' ב' דלדידי' הוי קרן דרכו להזיק ומצינו ללמדה משאר המזיקין, - ועי' בתו"ח בע"ב שהאריך דגם לדידי' אי"ז דרכו להזיק ול"ה בחזקת דלאו שימור, וכ"כ הנחל"ד לעיל ד' א', ועי' בחי' הגר"נ לעיל ב' ב' שדקדק כן מל' רש"י בכתובות מ"א א' שכתב דאינם בחזקת משתמרים וכו' אלא מזיקין אפי' ניזקא דלאו אורחי'.**

**ורחמנא הוא דחס עלי' דאכתי לא אייעד תורי', - בתוס' הרא"ש כתובות מ"א א' כתב דכן חס במקצת אכל שאר נזיקין, דשו"ר פטורין ברה"ר, ובבור פטר אדם וכלים ובאש פטר את הטמון, ומבו' דהוי זה גזה"כ בעלמא דאינו חייב נ"ש, וצ"ע מלישנא דגמ' דאכתי לא אייעד תורי', וזה לטעמי' דלמ"ד דממונא הוי דרכו להזיק, - ועי' שטמ"ק בשם תלמידי הר"י שהק' ע"ז דבשאר מזיקין לא אשכחן אלא דפטור לגמרי והכא משלם ח"נ ואם הועד משלם נ"ש, וכתב דהא דחס רחמנא עלי' הוא משום דאין הזיקו מצוי כ"כ כמו אחרים, ועי' תורת חיים ונחל"ד שם שהוכיחו מזה דאף למ"ד דממונא ל"ה דרכו להזיק.**

**סתם שוורים בחזקת שימור קיימי, - בפיר"ח כתב דהיינו דמה"ט ל"ה להבעלים לשמרו, וכ"נ בד' רש"י, וכ"ה בפירש"י סנהדרין ג' א', ועי' נימו"י דהא דהי' פטור מתשלומין הוא משום דאניס, - ובד' הר"ח מבו' דאף אחר דחייבה תורה שור תם בתשלומין אין עליו חיוב שמירה, וכדמדייק לה מהא דלא הזהירה תורה לשמור אלא המועד וכו', וע"כ הוא דהו"ל קנס, דאם הי' מתחייב בשמירה, תו הי' חייב בחיוב ממון, וכן מ' בד' הרשב"א לקמן י"ט ב' בסוגיא דכשכשה בזנבה ובד' הרא"ש בסימן א', וצ"ע מהא דאיכא חיוב חצי כופר בתם, ואף למ"ד דתם אינו משלם חצי כופר הוא מטעמי אחריני, וחיוב כופר הוא לכפרת נפשו, ואם אינו חייב בשמירה כלל, מ"ט הוא חייב בכפרת נפשו.**

**עי' תלמיד ר"ת דהא דבחזקת שימור קיימי לאו מסברא קאמר, אלא מדקאמר רחמנא דלא משלמי כל הנזק א"כ ודאי דבחזקת שימור קיימי, וכתב דלפ"ז ניחא מש"א לעיל ב' ב' דס"ד דמחוברת כולה מועדת היא, וכ"כ תלמיד ר"ת לעיל ב' ב' בשם הר"י מקורביל, - אך עיי"ש שהביא בשם ר"י שנחלק ע"ז והוכיח מסוגיא דלעיל ה' ב' דגם בלא קרא ידעינן דבחזקת שימור קיימי, וכ"ה בתוס' הרשב"א כתובות מ"א א', וכ"ה מבו' בתשו' ספה"י לר"ת סימן ס"ד, ובדבריו שם נראה, דהא דס"ל דקנסא הוא, אי"ז מכח הא דחזינן דאינו מחייב אלא ח"נ, אלא הוא מסברא דלא מסתבר דמיחייב מדינא, (ולפ"ז לכאו' אף בכל גווני דשור תם משלם נ"ש הוי קנסא, ועי' להלן בזה).**

**עי' לקמן מ"ה א' דמסר שורו לש"ח ויצא והרג חייב השומר לשלם דמי השור לבעלים, ובפשוטו מבו' דאף דבחזקת שימור קיימי, מ"מ חשיב כרוח מצוי', ופטורא דחזקת שימור היינו, דעל היזק דהשור מצ"ע בחזקת שימור, א"צ לשמרו, וע"כ ל"ד לנעל בפניו בדלת שאין יכולה לעמוד ברוח מצוי' דחייב, וכ"ה מבו' בד' התוס' לקמן כ"א ב' דכל נזק דמשונה דחייבין עליו משום קרן, חייב עליו שומר חנם, - אך בתור"פ לקמן שם מבו' דאף דחייבין עליו משום קרן, מ"מ אין שומר חנם חייב ע"ז, ומבו' דאי"ז כרוח מצוי', ועי' אבהא"ז בהשמטות לפ"ב מנז"מ הט"ז שכתב כן בדעת הרי"ף והרמב"ם, - ועי' בפירש"י לעיל י"ג ב' ד"ה בעית דמשמע דאם מסר שורו לש"ח או לש"ש והוזק ע"י שור תם אינו חייב, ורק שואל דחייב באונסין חייב ע"ז, והמאירי שם כתב דכל השומרים חייבין, וצ"ע. - ועי' נימו"י לקמן כ"א ב' בשם הרמ"ה דכל דפשע לענין היזק דמשונה ואח"כ נאנס, לא מחייבינן משום תחילתו בפשיעה וסופו באונס, דשינוי דלאו אורחי' לאו פשיעה גמורה היא, ומבו' דל"ד להיזק דרוח מצוי' דהוי פשיעה גמורה.**

**עי' חזו"א סימן י"ד סק"ז שנסתפק אם הא דבחזקת שימור קיימי היינו דמדינא ראוי לפטרו משום דאינו בחזקת שימור ולא חשיב זה כפשיעה, או דהוי זה מכלל הגזה"כ דח"נ, דמן הדין חס רחמנא עלי' ואינו חייב ח"נ אלא משום קנס, ועיי"ש מש"כ לפ"ז, ובחי' הגרי"ז הל' נז"מ כתב דהא דתם אינו משלם אלא ח"נ הוא מהלכותיהן דקרן, עיי"ש, ובפשוטו מוכח כן מעיקר ד' הרי"ף דס"ד דתולדה דקרן תמה משלם נ"ש, וכ"נ ממש"כ רש"י והרשב"א לעיל ב' ב' דאם נשיכה תולדה דשן ה"ה משלם נ"ש, אף דהוי בחזקת שימור.**

**עי' תוס' לקמן כ"ד א' שהקשו דאף אם לא הועדו הבעלים מ"מ קנס ל"ה דכל שנגח ג' נגיחות יצא מחזקת שימור, ומ' דניח"ל הא דאינו משלם אלא ח"נ אף דל"ה קנס, וכ"ה מבו' בתלמיד הרשב"א שם, אך בשטמ"ק שם בשם ה"ר ישעי' הק' דמ"ט אינו משלם נ"ש, אך עי' חזו"א סימן י"א סק"ב דלמ"ד דפ"נ קנסא, לא מצינו כלל דהקילה תורה לשלם פחות ממה שהזיק, אלא אדרבה החמירה תורה לקנסו אף דמן הדין אין ראוי לחייבו, ואם משכחת גוונא דהוא חייב מדינא, ה"ה חייב נ"ש, ועיי"ש שנדחק בד' התוס'.**

**עי' רש"ש לקמן כ"ד ב' שנסתפק בדעת ר"ט דקרן בחצר הניזק משלם נ"ש אם הוא ממונא או קנסא, וצידד דהוי קנסא, והק' ע"ז דא"כ היאך ילפינן לה משו"ר, הא ממונא וקנסא לא ילפי מהדדי, ועי' תשו' מהר"ח או"ז סימן קל"א דמ' דנקט דחיובו הוא מקנסא, והק' דהיאך מצינו למילף לה מק"ו לקנסו יותר מקנס שקנסתו תורה, דשו"ר חייבין מדינא, ועי' פנ"י לקמן כ"ה א' שכתב דבע"כ דר"ט ס"ל דפ"נ ממונא - ועי' לעיל ה' א' דפריך לר"ע דליתני שור שהזיק אדם דחייב נ"ש ומ' דממונא הוא, שהרי אמרו שם דבקנסא לא קמיירי, והתוס' לעיל ז' א' הק' דמ"ט לא תני התם שור שהזיק הקדש דחייב נ"ש, ומ' דג"ז ממונא הוא, אך המרומי שדה לעיל ה' א' כתב דתם שחבל באדם קנסא הוא, והגמ' שם אתיא כמ"ד דפ"נ ממונא, ואי נימא דבהני גווני הוי ממונא, מבו' דהא דתם משלם מגופו אי"ז מכח הא דהו"ל קנס, שהרי בקרן בחצר הניזק לר"ט ובתם שחבל באדם ה"ה משלם מגופו, וצ"ע.**

**עי' רשב"א לעיל ב' ב' שפירש בהא דפריך דנימא דמחוברת כולה מועדת היא, דהא דלא אמרינן דאדרבה כולה תמה היא, הוא משום דבנזיקין ספיקי דידהו להחמיר כאיסורין, ועי' ברכ"ש סימן ב' שכתב דהא דהו"ל ספיקא דאיסורא, הוא משום דתם אינו בכלל השמירתן עליך אלא לענין ח"נ, - ועי' שטמ"ק לקמן כ"א א' בשם הרא"ש ור"פ דכל דמשלם ח"נ אינו משלם מה שנהנית, וכ"ה מבו' בד' הרשב"א לקמן כ' א', ולכאו' מוכח מזה דאחריותו היא על כל הנזק ומכח זה הוא דמשלם ח"נ, דאם אין אחריותו אלא על ח"נ, לכאו' הי' לו לשלם על החצי השני כשיעור מה שנהנית, וכ"נ מהא דפריך לקמן נ"ג א' בשור תם שדחף לבור דאם האי כולא הזיקא עבד והאי כולא הזיקא עבד בדין דישלם בעל השור פלגא.**

**עי' תוס' לקמן כ"ב א' שהק' דכל דתחילתו בפשיעה דאורחי' יתחייב אף בנזק דלאו אורחי', וכתבו דליכא בזה לדינא דתחילתו בפשיעה, דאפי' פושע גמור לענין קרן לא חייבתו תורה אלא ח"נ, אך בתלמיד ר"ת שם כתב בתי' קמא דהוא משום דלא אמרינן תחילתו בפשיעה מאב לאב וכ"ה בתור"פ שם, ומבו' דפליגי אם דינא דח"נ הוא משום גריעותא בפשיעה, ועי' חזו"א סימן י"ד סק"ז, - ועי' משנת ר"א סימן ב' סק"ח דממש"כ הרא"ש דאף אם חתרה בשינוי חייב נ"ש על החררה, מבו' דבהיזק משונה ליכא גריעותא בפשיעה, ועיי"ש שדן בדעת רש"י דפליג אם הוא משום דבהיזק משונה איכא גריעותא בפשיעה או הוא מטעמים אחרים, עיי"ש, ועי' חי' הגר"נ אות תקס"ו, ועי' עוד בדבריו בפ' כיצד אות ר"ז שנסתפק דמודה רש"י בגונא שנודע לו מן החתירה דהוא חייב נ"ש, והוכיח כן עוד מדעת הסוברים דעל נגיחה שלישית משלם נ"ש, - ועי' שטמ"ק לקמן כ"ב א' בשם תלמידי הרר"י, שהק' דמכח דינא דתחילתו בפשיעה יהא הח"נ ממונא ולא קנסא, וכתב דכיון דברה"ר הוי קנסא אף ברשות הניזק הוי קנסא, ולכאו' הוא ע"ד ד' התוס' לקמן כ"ד א' דאין ח"נ חלוק.**

**ליתני נמי הא תם אינו משלם ע"פ עצמו, - עי' ראב"ד לקמן ל"ה ב' דקנסא דפ"נ ל"ד לשאר קנסות, כיון דקרנא הוא דמשלם וע"כ אם מודה אמרינן לי' זיל שלים, וכ"ש דאי תפיס לא מפקינן מיני', והראב"ד לקמן ל"ג א' כתב דהא דאין הודאתו פוטרתו, הוא משום דמחמת ביעתותא דעדים מודה, וצ"ב, ועי' רשב"א לקמן שם ול"ג א' שהק' ע"ז ממש"א הכא דאינו משלם ע"פ עצמו, וכתב דאף דאמרינן לי' זיל שלים מ"מ לא כפינן לי', וכ"ה להדיא בל' הראב"ד דרק אי תפיס לא מפקינן מיני', וכ"כ המאירי בסוגיין, ועי' קונט' הספיקות כלל ב' ס"י.**

**הא מני ריה"ג דאמר תם משלם חצי כופר, - מבו' דהא דתם משלם חצי כופר הוא אף למ"ד דפ"נ קנסא, וכ"ה מבו' מהא דמייתינן מברייתא דהמית שורי את פלוני או שורו של פלוני, ולא אמרינן דכיון דבחזקת שימור קיימי אין לחייבו בכפרה, - ועי' תוס' לקמן מ"א ב' דלמ"ד דפ"נ קנסא הוי חיובא דחצי כופר מקנס, ויל"ע אם לפ"מ דמשני התם דכופרא כפרה, אין חיובו מקנס, או דאף דחיובו מקנס, מ"מ כיון דהוי לכפרה, לי"ב לדינא דמודה בקנס פטור, ועי' רשב"א שם בשם הראב"ד שנחלק ע"ז, דליכא למ"ד דהוי קנסא אלא או כפרה או ממונא, - ובעיקר דינא דחצי כופר, עי' מה שהאריך במנחת שלמה ח"א סימן צ'.**

**כ"ג ב' - איזהו תם ואיזהו מועד, - עי' בחי' הגרש"ש סימן מ' (ל"ג) שנסתפק אם דין העדאה הוא דע"י הרגל הנגיחות נשתנה טבעו ליגח, או דהוי זה ראי' ממה שנגח ג' פעמים דטבעו הוא שהוא נגחן, ועיי"ש שפירש דבזה נחלקו המהר"ם מר"ב ור"פ שהביא הטור באו"ח סימן קי"ד אם מהא דאמרינן הכא דקירב נגיחותיו לא כ"ש, יש ללמוד דאם אמר מוריד הגשם צ' פעמי ביום א' מהני, אך עיי"ש בב"י בשם מהר"י אבוהב, שנראה דפירש הפלוגתא בע"א, ועיי"ש מש"כ עוד בזה, - ועי' קובה"ע בהוספות אות ב' שהוכיח מהא דילפינן בב"ב כ"ח א' לחזקת ג"ש משור המועד, דע"י ההעדאה נתברר שהי' טבעו כן, וכ"נ מהא דמדמינן ביבמות ס"ד ב' דין חזקה דג"פ בקטלנית ובמתו מחמת מילה, לדין ג"פ דשור המועד, וממש"א בתענית כ"א ב' דעיר שיצאו ממנה ג' מתים ביום א' תליא בפלוגתא דר"מ ור"י בקירב נגיחותיו, ועמש"כ בזה בקה"י נדה סימן ס"ו.**

**עי' בחי' הגרש"ש שם שהק', דאם הוי זה ראי' דטבעו הוא שהוא נגחן מ"ט אינו חייב נ"ש על הנגיחות הראשונות, וכתב דהוא משום דליכא הוכחה דכבר בפעם הראשונה הי' טבעו כן, ובעיקר ד"ז אם בכל חזקה דג"פ הוי הוכחה גם על הפעמים הראשונות, עי' מה שהאריך בקה"י שם, ומש"כ בזה בשם החזו"א, ובקובה"ע שם כתב דהוא משום שלא התרו בו, ולכאו' א"צ לזה, שהרי כל דליכא העדאה אינו משלם נ"ש אף אם ידוע לנו שהוא נגחן, וה"נ הכא דכוותה.**

**עי' בחי' ר' ראובן סימן א', דאף דעיקר דין העדאה הוא דעי"ז הוחזק נגחן כדמוכח מכ"ד, מ"מ ודאי דדין התורה הוא, וכדחזינן דבעינן העדאה בבי"ד, וממה שדנו התוס' לקמן כ"ד ב' דאינו נעשה מועד אלא בנגח בני חיובא, וכ"ה מוכח גם ממ"ד לקמן ל"ט ב' דרשות משנה, ועיי"ש מש"כ עוד בזה, ועי' בחו"ש הגרב"ד ח"א ב"ב סימן ז' בשם הגר"ח וחי' ר' שלמה סימן ג'.**

**עי' בחי' הגר"ח פ"ד מאיסו"ב דבשור המועד ליכא שום דין שנחוש לנגיחה בזמן העדאתו, אלא דעיקר הדין הוא דאם נגח מיקרי נגיחה של העדאה, ובגליונות חזו"א שם הק' דא"כ מ"ט אם ראה ג"פ ולא נגח דיינינן לי' לחזרה, ועוד דקטלנית ומלה בנה ומת מדמינן לשור המועד וחיישינן בהו להבא.**

**כל שהעידו בו ג' ימים, - התוס' כתבו דאף רבי דס"ל בעלמא דבתרי זימני הוי חזקה מודה בשור המועד דמקראי דרשינן, ועי' שטמ"ק בשם הר"ש מדרויש שעמד בזה דלדעת רבא ליכא קרא ע"ז, ועי' פנ"י, ומש"א דסתם לן תנא כרשב"ג, אי"ז משום דרבי פליג, אך בשטמ"ק כתב בשם תוס' שאנץ דסתם לן תנא כרשב"ג לענין חזרה דבעינן ג"פ, דבזה ליכא קרא, ובדעת התוס' י"ל דילפינן חזרה מהעדאה, או דס"ל כמש"כ התוס' ביבמות ס"ה א' דאף לענין מילי אחריני דממון מודה רבי דל"ה חזקה אלא בג"פ, - ועי' טו"א חגיגה ד' א', דגם לענין העדאה פליגי, בנגח ב' שוורים וחמור, דלרבי הוי מועד לכל, דע"ז ליכא להגזה"כ, ובסו"ד כתב דלד' התוס' ביבמות דבכל מידי דממון ל"ה חזקה אלא בג"פ, אין הדין כן, ועי' חו"ש הגרב"ד וחי' ר' שלמה שם, - ועי' רמב"ן וש"ר ביבמות ס"ד ב' שנקטו דלדעת רבי סגי בב' פעמים להעדאה, וכתבו דהא דסתם לן תנא בזה כרשב"ג, הוא משום דאין מוציאין ממון אלא בדבר ברור, ועי' קר"א שם שהק' דא"כ מ"ט בחזרה סתם לן תנא דבעינן ג"פ.**

**עי' נימו"י לקמן ל"ז א' דהא דאם נגח ג' ימים נעשה מועד לכל הימים, הוא משום דכיון שהועד לג' ימים דל"ד להדדי כמו שהועד לכל הימים, ומזה נלמד דינא דנגח שור חמור וגמל נעשה מועד לכל, ועי' רש"ש שלמד מדבריו דכל הא דבעינן ג' ימים הוא להעדאה דכל הימים, אך לאותו היום שנגח בו הוי מועד אף אם נגח ג"פ, ויש להסתפק אם היינו דבנגח ג"פ ביום ראשון הוא מועד לכל ימי ראשון, או דאינו מועד אלא לאותו היום עצמו שנגח, ויש לדחות.?ולכאו' מכוון הוכחת הרש"ש, שהרי לדעת ר"מ חזינן דהוא מועד לכל הימים בלא"ה, וא"כ מה מייתי הנימו"י, ובע"כ דהיינו דטעמא דר' יהודה דל"מ ביום א', הוא משום דשמא יום זה גרם, וע"כ לדעתו גם בג' ימים ל"ה מועד לכל הימים, אלא משום דהועד לג' ימים דל"ד להדדי, ולפ"ז הדין נותן דבנגח ג"פ ביום א' יהא מועד לאותו היום, דאי נימא דאינו מועד אף לאותו היום, א"כ מנ"ל דר' יהודה פליג על ר"מ וס"ל דשמא יום זה גרם, ודו"ק.**

**בתוספתא פ"ב ה"ב תניא דמועד שהעידו בו ג' ימים זאח"ז, ומ' דבעינן שיהיו רצופין, וכ"ה בירושלמי בפירקין ובמכילתא פר' משפטים, דלר"מ הא דכתיב מתמול שלשום הוא ללמד דאם אינם רצופין ל"ה מועד, עיי"ש, אך י"ל דהוא רק לדעת ר"מ דמייתר קרא להכי, וכ"נ בתלמיד ר"ת לקמן כ"ד א' בד"ה לייעודי תורא, - אך עי' בפסקי ריא"ז דאף בג' ימים שאינם רצופין נעשה מועד, וכ"ה בשטמ"ק לקמן כ"ד א' בשם הרא"ש, וכ"ה מבו' בפשוטו במתניתין לקמן ל"ז א', וכ"נ מד' קמאי שם, ועי' במשנת ר"א במילואים לסימן ב'.**

**כל שיהיו התינוקות ממשמשין בו ואינו נוגח, - בד' התוס' מבו' שפירשו דהיינו דאינו נוגח את התינוקות, וע"כ כתבו דאף דאדם אית לי' מזלא וכו', וכ"כ הרמב"ם בפיהמ"ש, אך בתור"פ כתב דהיינו דאינו נוגח בהמות הנמצאים שם, ועי' תורע"א שהק' על פי' הרמב"ם והתוס' מסוגיית הגמ' לקמן כ"ד ב'.**

**עי' תוס' דמודה ר"מ דמהני חזרה בג' ימים, אך ל"מ חזרה דג"פ, ועי' בזה במהדו"ב ונחל"ד ומרומי שדה, וכ"כ הנימו"י בשם הרא"ש והריטב"א, אך בד' הרמב"ם בפיהמ"ש מבו' דלר"מ ל"מ חזרה בג' ימים, וכן מ' בדבריו בפ"ו מנז"מ ה"ז וה"ח, וכ"כ השטמ"ק בשם הר"י מלוניל, וכ"ה בנימו"י לקמן ל"ז א', ועי' יש"ש סימן ל"ז ונחל"ד, - ובד' הנימו"י לקמן שם מ' דבעינן דימשמשו בו ג' ימים ואינו נוגח, אך הנימו"י בסוגיין כתב דסגי אפי' בפעם אחת, וכ"ה מבו' בד' הרמב"ם בפ"ו מנז"מ ה"ח.**

**רבא אמר תמול מתמול חד שלשום תרי ולא ישמרנו האידנא חייב, - בפירש"י כתב דלדידי' משלם בנגיחה שלישית נ"ש, ועי' מאירי שפירש דהוא משום דנעשה מועד בב' פעמים, וכתב דהוא כרבי דהוי חזקה בב' פעמים, וכ"נ בשטמ"ק בשם תוס' שאנץ, וכן מ' מד' התוס', אך הרשב"א כתב דהוא משום דהעדאתו וחיובו באין כאחד, וכ"ה בל' רש"י לקמן כ"ד א' ד"ה והן עדות ולקמן ל"ז ב' ד"ה ושמואל, ועי' תלמיד ר"ת שהק' דמ"ש דהכא אינו חייב בנגיחה ג' ובוסתות בראי' ג' די' שעתה, עיי"ש, ולפ"ד רש"י ניחא דדמו זל"ז, - ועי' תוס' שאנץ שהק' ע"ד רש"י מהא דאמר ביבמות דבשור המועד סתם לן תנא כרשב"ג, וכתב דשמא מחזרה דמתניתין דייק, והיינו מהא דל"ה תם עד שיחזור בו ג' ימים, דזה תליא בפלוגתא דרבי ורשב"ג, (ואף דלענין העדאה סגי לדעת רבא בב' פעמים, היינו מגזה"כ, אך לענין חזרה בעינן ג"פ).**

**תוד"ה ולא ישמרנו, ואין נראה דוהועד בבעליו כתיב וכו' וברייתא וכו' עד שיעידו בפני בעלים וכו', - עי' נחל"ד בדעת רש"י דאף דבעינן העדאה בפני הבעלים, מ"מ ל"ב שיהא זה קודם הנגיחה, ועי' בפירש"י ב"ב כ"ח ב' דהא דבעינן העדאה בפני הבעלים הוא כדי שידעו לטעון וכו', אך בד' התוס' שם מ' דהוא כדי שישמור שורו, ואזלי לטעמייהו הכא.**

**צריכין לשלם כפי מה שתעלה נגיחה רביעית, - בד' הרשב"א מבו' דאף דבשעת ההזמה עדיין לא נגח נגיחה רביעית, ה"ה צריכין לשלם, ועי' פנ"י ונחל"ד שהק' דאין העדים זוממין חייבין עד שיגמר הדין על פיהם, - ועי' ראב"ד בשלהי סוגיין שפירש דאין חייבין אלא אם הוזמו אחר שנתחייב נ"ש על נגיחה רביעית, וכ"כ המאירי.**

**ור"מ מ"ט וכו' ריחק נגיחותיו חייב קירב לא כ"ש אמרו לו זבה תוכיח וכו', - בסוגיית הגמ' בתענית כ"א א' וב"ב כ"ח ב' מ' דפלוגתא דר"מ ור"י היא גם בעלמא, ועי' מאירי דטעמא דר"י הוא משום דכשנגח ג"פ ביום א' סיבה היא שאירעה לו, - ועי' טור או"ח סימן קי"ד בשם המהר"ם מר"ב דלמד מהכא דאם אמר צ' פעמים מוריד הגשם מהני, והביא דהר"פ נחלק ע"ז, ונת' לעיל, ועי' דרישה שם שהק' דקי"ל כר' יהודה, וכתב דהכא גזה"כ הוא, ועיי"ש במש"כ בישוב הסוגיא דתענית וב"ב, ועי' מג"א שם סקי"ג.**