תשעת הימים
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב מאיר קאופמן / שיעורי הלכה

#### שב"ק פ' מסעי ב' אב פ"ב - שיעור בבית מדרש הגדול נווה יעקב

# דיני תשעת הימים [סימן תקנ"א]

### בדין ממעטין בשמחה

א] מבואר במשנה דמשנכנס אב ממעטים בשמחה ועיין מ"ב סק"א שהביא מהמג"א בשם תוס' שהכונה שאין שמחין בו כלל ועיין שער הציון שהביא חולקים על זה אמנם משמע שלהלכה פסק כנ"ל וצ"ב במה זה מתבטא ובפשוטו מה שריקודין אסור זה מצד הלכה זו וראיתי מביאים דבבה"ג ובסדר רב עמרם גאון כתוב שלא לאיבדוחי נפשי דהינו שלא לתבדח ובהמשך הסימן מבואר שלכן אסור לישא אשה וכן אפילו שלארס מותר מצד שאין בזה כל כך שמחה וכן שמא יקדמנו אחר אבל לעשות סעודת אירוסין זה דבר שיש בו שמחה וזה אסור ומכאן נלמד שכל סעודת שמחה אסור לעשות ועיין מ"ב בס"ב שכתב שמה שנוהגים לאכול מרקחת בשעת כתיבת התנאים אין זה בכלל שמחה, בפוסקים לא הוזכר איסור לשיר אמנם מקובל דשירה המעוררת שמחה אסור בפרט בציבור, ושירה בגני ילדים קודם התפילה וכד' וזה ודאי מותר שזה לא סוג שירה של שמחה

### ריע מזליה ודבר סכנה

ב] מבואר בגמ' שישראל שיש לו דין אם העכו"ם ישתמט שזה לא יהיה בחודש אב דמזלו גרוע וכתב המ"ב ס"א שזה בכל החודש ובשם הזוהר שזה עד י' באב ויש שלא מחפסים דירה ולא עוברים דירה גם אם זה נצרך להם לא להרוחה מצד שלא מסמנא מילתא והנה מבואר בשו"ע סוף סימן תקנ"א שלא יכו התלמידים בג' השבועות מצד שכתוב כל רודפיה השיגוה בין המצרים דהינו שזה נחשב זמן סכנה ולכן ראוי שלא לעשות טיפול רפואי שיש בו צד סכנה או כל שאר דבר סכנה בג' שבועות וכ"ש בתשעת הימים

### בדין משא ומתן ובנין ונטיעה

ג] מבואר בגמ' יבמות מ"ג שמשנכנס אב ממעטין במשא ובמתן בבנין ובנטיעה ועיין טור שהביא בזה מחלוקת ראשונים שיש שפסקו כירושלמי שזה רק בדברים שמחה כגון משא ומתן של כלי כסף או בגדים לחתונה וכן בנין של בית חתנות לבנו דהינו אוהל שעושים לצורך החתונה אמנם יש דיעות שזה בכל משא ומתן ובכל בנין ונטיעה וכתב המ"ב שהכונה שלא יעסוק אלא כדי פרנסתו והנה השו"ע כתב שרק של שמחה אסור והבה"ל כתב שלכתחילה ראוי שלא יעסוק אלא כדי פרנסתו וכתב המ"ב שהיום הכל זה כדי פרנסתינו ובשער הציון י"ג כתב שזה רק לא בשל שמחה ויש שכתבו שזה גם בשמחה וכתב שראוי להחמיר בזה אמנם עיין רמ"א ס"ו לגבי נתינת בגדים לגוי שיתקנן לאחר ת"ב ראוי למעט מצד שממעטין במשא ומתן ומבואר שודאי לכתחילה מה שלא נצרך לפרנסתו ראוי להחמיר כפי האפשרות

והנה מה נחשב דברים של שמחה בלשון הרמב"ם מבואר שזה כיור וציור וכתב הגר"א שמשמע שרק דבר שיש בו ענין של שמחה אמנם המ"ב סקי"ב הביא מהמג"א בשם הר"ן שגם דבר שהוא הרוחה בעלמא זה בכלל בנין של שמחה ורק אם בונה לצורך שאין לו מקום וכדו' זה בכלל ההיתר וכן בפשוטו לצבוע הבית אם לא שזה בגלל רטיבות וכדו' בצורה שזה לא נסבל בזה יש להחמיר וכן להשים טפטים או וילונות חדשים או להחליף ארונות וכל שאר הדברים שיש לו מה שצריך ורק להרוחה בעלמא ועיין מ"ב שלבנות בית הכנסת מותר כי זה מצוה דרבים ומשמע שללא זה אסור מצד שזה הרוחה בעלמא ואולי הכונה כי יש בית הכנסת אחר אמנם לפ"ז לעשות אולם שמחות אסור וכן הורה הגר"נ קופשיץ שליט"א ולכאורא גינות נוי הטיפול בהם זה בכלל נטיעה של שמחה כמו ציור וכיור וצ"ע ומי שעושה דירה להשכרה לכאורא זה לא בכלל הרוחה כי זה לא לשימושו הפרטי רק שעדין זה סתם בכלל משא ומתן ואם מרויח בזה שגומר יותר מוקדם זה בכלל ההיתר של כדי פרנסתו [אמנם יש שנקטו שמה שכתב הר"ן הרוחה שזה כולל בניה של דירה להשכרה אמנם מסברא אין זה בכלל של שמחה]

ובמקום דבר האבד מותר כגון שכותלו נוטה ליפול ואם לא יתקנו יהיה לו מזה הפסד וכתב המ"ב שגם אם יש יריד ולפ"ז אם יש איזה מבצע שאחרי זה לא יהיה זה כמו דבר האבד ולגבי בניה אם עכו"ם כתב המ"ב שאם סיכם אותו לפני ת"ב מותר מצד שעכו"ם אדעתיה דנפשיה קעביד אבל לכתחילה כתוב שיפיסו שלא יעשה בתשעת הימים

### בדין צרכי נישואין של מצוה

ד] אפילו דמבואר שלא נושאים נשים אבל מבואר בירושלמי שאם אין לו אשה ובנים מותר דהינו כדי לקים פריה ורביה רק כתבו הראשונים שכיון שלא מסמנא מילתא לכן לא נושאים כלל אבל הכנת צרכי החופה אפילו שזה של שמחה מותר כגון קנית הבגדים ושאר צרכי החופה אמנם לכאורא מה שכל הקרובים קונים אין זה בכלל צרכי מצוה ואם זה באמת נצרך לשמחת הכלה כגון הבגדים של אחיות הכלה מסתבר שזה בכלל ההיתר וצ"ע בכל זה

### שבוע שחל בו

ה] מדינא דגמ' יש ניהוגי אבלות בכיבוס ותספורת שזה בשבוע שחל בו וגם שאר דברים שזה מנהגים אבל החמירו יותר בשבוע שחל בו ת"ב והנה כשיוצא ת"ב בשבת נחלקו הראשונים האם יש דין שבוע שחל בו ויש ראשונים שנקטו שזה מעיקר הדין אבל רובם כתבו שזה רק מנהג אטו כל שנה והשו"ע כתב בסתמא שאין ויש אומרים שיש שבוע שחל בו דהינו שמעיקר הדין אין שבוע שחל בו ורק שלכתחילה ראוי להחמיר בזה ובמ"ב בכמה מקומות משמע שבדברים שהם מעיקר הדין בזה חשש לשיטה זו ובדברים שזה ממנהגא הקיל בזה והאריך בזה הגר"מ רוזנר בקונטרסו אמנם וודאי דבמקום הצורך יש להקל

### כיבוס ולבישת בגדים מכובסים

ו] מדינא דגמ' אין לכבס ולא ללבוש בגדים מכובסים בשבוע שחל בו ת"ב וזה כולל גם מפות וגם מגבות וסדינים [ומסתבר שסמרטוט שצורת שימוש שמנקים אותו לאחר השימוש אין לזה חשיבות של כביסה וכן המנהג] ונוהגים להחמיר מר"ח אב אמנם אם אין לו רק חלוק אחד יכול להקל עד שבוע שחל בו והנה מבואר בשו"ע שיש סוגי כיבוס שמותר אבל להלכה נוהגים להחמיר בהכל ובגדי פשתן אפילו שמותר לכבס אבל אסור ללבוש בגדים מכובסים ומבואר בראשונים שזה בגדי זיעה דהינו שגם בגדים פנימים זה בכלל האיסור והנה עיין סימן שפ"ט לגבי אבלות תוך ל' שזה מחלוקת האם יש איסור ללבוש בגדים מכובסים וכתב הרמ"א שנהגו להקל אם מישהו אחר לובשם שעה אחת וכתב הש"ך שאין הכונה שעה זמנית ובפשוטו הכונה שעובר לזה קצת זיעה וכדו' ואנשים מסתכלים על זה כאינו מכובס אמנם שם מבואר שזה רק קולא לגבי ל' אבל לא לגבי ז' אמנם בתוס' מבואר שאם מישהו אחר לבשם יום או חצי יום מותר גם תוך ז' דהינו שיש מצב שזה ודאי כבר לא בגדר בגד מכובס ולכן לגבי מר"ח שזה רק מנהג ודאי יש להקל על ידי לבישה קצת זמן אבל לגבי שבוע שחל בו מעיקר הדין בזה צ"ע אמנם ודאי שבזמנינו לפעמים בפחות מחצי יום זה בכלל בגד משומש וזה תלוי במקום אם מזגן או בלי וכו' והשנה יש להקל

והנה עיין פ"ת שפ"ט סק"ב שהביא משו"ת לחמי תודה שכמו שמותר להתרחץ מחמת טיט או לכלוך ממילא אם בגדו מלא זיעה שזה מצב של מלוכלך שמתיר רחיצה זה גם מתיר ללבוש בגד מכובס והנה הוא הצריך שמישהו אחר ילבשנו קודם אמנם יתכן שבמקום שאין אפשרות כמו כאן שכולם אבילים בזה יש להקל והדבר בעיקר נוגע לגרבים שלאחר כמה ימים זה ודאי בגדר מלוכלך בטיט ובכלל ההיתר של אסטניס

ועיין ספר דברי סופרים שפ"ט סקי"ג שהביא מספר מענה לשון שכתב שאם מניח הבגד על הקרקע שאז נראה שאינו מכובס וכתב להקל בזה רק לגבי תוך ל' ולא לגבי תוך ז' ובמקום שאין לו מה ללבוש בזה יש להקל אבל שזה יהיה מצב שדרך האדם להטילו בכביסה וצ"ע בכל זה

ומבואר שגם אין לתת לכובסת עכו"ם מר"ח ואילך אבל אם נתן לה קודם ר"ח מותר אפילו שמכבסת בשבוע שחל בו ועיין מ"ב שבבגדי פשתן אם נותן מר"ח שתכבס לאחר ת"ב יש להקל

אשה הלובשת לבנים מותר לכבס אפילו בשבוע שחל בו דהינו שלצורך מצוה מותר אפילו מה שאסור מעיקר הדין

כיון שאין ללבוש בגדים מכובסים נהגו שלא ללבוש בגדי שבת אפילו שכבר לבשו אותם שבת אחת אמנם בשבת עצמו נהגו על פי הגר"א ללבוש בגדי שבת ובכלל זה גם מגבות אמנם סדינים ובגד לילה כל שלא רגילים להחליף תמיד לשבת אסור ומי שרגיל להחליף כל שבת צ"ע ועיין מ"ב שאם אין לו אלא חלוק אחד יכול לכבס לכבוד שבת ביום חמישי שישי ועל ידי עכו"ם ודאי אפשר להקל ומשמע גם ביש לו חלוק אחר

בגדים חדשים אין ללבוש אפילו בשבת ומקורו ברמב"ן בתורת האדם שזה לא גרע מבגדים מכובסים שניכר כיבוסם וגם בשבת אופרוף שהתירו ללבוש בגדי שבת גם לאלו הנוהגים שלא ללבוש בגדי שבת בשבת חזון אבל המ"ב אסר בגדים חדשים ולגבי כותנות שנהגו ללבוש הבה"ל התיר גם חדשה וצ"ב החילוק ואולי הכונה כי זה בגדי זיעה ויש בזה פחות שמחה ממה שזה חדש אמנם לכתחילה ודאי ראוי להחמיר בזה ומסתבר שמי שאין לו רק בגד חדש מותר ללבוש דמעיקר הדין בשבת מותר

לגבי ילדים עיין ב"י שיש מקומות שנהגו להקל לגמרי ויש שנהגו להחמיר והמג"א תמה הרי לגבי אבלות מבואר שאין בקטן וכתב שזה מחמת עגמת נפש או שכאן שזה אבלות דרבנן החמירו משום חינוך ועיין מ"ב שלפ"ז זה רק גיל שש שהגיע לחינוך והרמ"א חילק בין ילדים שמלכלכים מאוד ועיין מ"ב שהחיי אדם היקל עד שבוע שחל בו ולכן במקום הצורך יש להקל וילדים שמאוד מלכלכים יש להקל בהם יותר דאין יסוד החילוק שזה סברא שעל זה לא תיקנו אלא שבזה שזה צורך יש לסמוך על המנהג להקל והנה הם כולם דיברו לספר או לכבס בגדי הקטנים ולא התיחסו ללבישת הבגדים ויתכן שכל שלא מכבסים ממילא הם לא לובשים בגדים מכובסים וכן הוא בפשוטו שכמו שבשר ויין אסרו לקטנים והלבושי שרד דימה לכיבוס ה"ה כאן אמנם בזה יש להקל יותר ככל איסורים דרבנן שקטן עושה לצורכו וצ"ע ומסתבר שגם לקטן מותר לכבס לקודם ט"ב ולא לאחר ט"ב

### תספורת

ז] שבוע שחל בו ת"ב אסור תספורת מעיקר הדין אבל נהגו כבר מי"ז בתמוז ומבואר בשו"ע שזה כל מקום שער בגוף חוץ משער השפם שמעכב את האכילה ומבואר שגם אשה אסורה וכתב המ"ב שריבוי שער הצדעין מותר ויש שהבינו שזה מצד צניעות אמנם בהלכות אבלות מבואר דהיינו שמה שעושה כדי להתיפות לבעלה זה לא בכלל האיסור ומי שרגילה לגלח לצורך טבילה מקובל להקל כהרגלה שכל שעושה מצד מצוה מותר וכמבואר במ"ב לגבי תכבוסת לצורך לבישת לבנים ולגבי נטילת צפרניים יש דיעות בין האחרונים ולכבוד שבת המ"ב מתיר

מבואר בשו"ע שאין לספר קטנים והמ"ב הביא מהא"ר שזה מי"ז בתמוז והחיי אדם כתב שבמקום הצורך יש להקל עד שבוע שחל בו ת"ב והנה זה דבר שהוא מעיקר הדין ולכן בזה לכתחילה יש להחמיר כשיש שבוע שחל בו אמנם במקום הצורך יש להקל

### איסור רחיצה

ח] מדינא דגמ' אין איסור ברחיצה כלל אמנם ברמב"ם הובא שיש שנהגו שלא לרחוץ בשבוע שחל בו ויש שנהגו מר"ח וכן הוא בשו"ע ועיין רמ"א שמנהגינו שלא רוחצים מר"ח אפילו בצונן אמנם פניו ידיו ורגליו בצונן מותר ובפשוטו זה בלי סבון והנה בפשוטו ידיו זה עד המרפק ורגליו זה עד הברך שזה מה שהותר באבל מצד שזה מקום שרגיל להתלכלך ואפילו שהיום השתנה המציאות אבל הפוסקים סתמו בזה ומששמע שהשאירו המנהג כך

מי שהתלכלך מותר לרחוץ וכמו בת"ב וביוה"כ ולענין מי שמזיע מאוד הנה יש דרגא של זיעה דמבואר בסימן תרי"ג שאפילו ביוה"כ מותר שזה בגדר לכלוך וזה ודאי מותר גם כאן אמנם יש דרגא של זיעה שזה מפריע לפי הרגלינו היום ויש לדון בגדרי אסטניס וידוע דהגר"א דושניצר התיר לבחורי הישבה דאז לרחוץ בתשעת הימים שישבו כל היום ללא מזגן בחום של פ"ת ושאל החזו"א ואסר לו ועיין שו"ע סימן שפ"א ס"ג וז"ל **דלא גרע מאיסטניס שמותר לרחוץ כל גופו ולא כל מי שאומר איסטניס אני מתירין לו אלא דוקא שהוא ידוע שהוא איסטניס ומתנהג בנקיות ואם לא ירחץ יצטער הרבה ויבא לידי מיחוש** עכ"ל דהינו שמי שזה מצער אותו בדרגא גבוהה כגון שלא יכול להרדם בלילה זה וודאי בכלל ההיתר וכן מבואר בת"ב שמי שכשלא רוחץ פניו בוקר כל היום אין דעתו מיושבת עליו מותר לרחוץ וגם אז מותר מה שנצרך לנקיון ואם מספיק מים קרים אסור מים חמים אמנם מותר לערב מים חמים של איהי יותר מדאי קר

כל האיסור הוא רחיצה של תענוג אבל מי שיש לו חטטין בראשו מותר לרחוץ וכתב השער הציון שיולדת שקרב עת לדתה וטוב לרחוץ שיכולה לרחוץ בחמין וכן אדם חלוש שהרופא אמר להם לרחוץ מותר לרחוץ וכן חולה שזה מפריע לו למנוחה שלו ודאי יכול לרחוץ ולכן יולדת תוך ל' שנחשבת חולה מותר לה לרחוץ

ער"ש שיוצא בר"ח בזה מותר לרחוץ כדרכו כל השנה ובער"ש חזון המ"ב כתב שרק פניו ידיו ורגליו וראשו בחמין וללא סבון ואומרים שהחזו"א התיר אם סבון ומי שרגיל לטבול כל ער"ש יכול לטבול במקוה וכן לגבי טבילת עזרא יש להקל ומסתבר שאם יש רק מים חמים או שלא יכול במים קרים שגם זה מותר שמטרתו לא לתענוג, אם יוצא ער"ש ח' באב כתב הבה"ל שראוי לרחוץ קודם חצות דהינו שכיון שיש חומר בער"ש ט"ב ממילא גם הרחיצה שמותר לכבוד שבת עדיף להקדים לזמן שיש לו פחות חומר אמנם בשם ספר הפרנס מביאים שנקט שעדיף סמוך לשבת שיהיה ניכר שזה צורך שבת ובמקום שאם ירחץ קודם חצות יחזור ויזיע עד שבת וודאי יש להקל אחרי חצות שהכבוד שבת מחיב את זה

לגבי קטנים המ"ב סקצ"ג כתב שאם יש בראשם חטטין מותר לרוחצם ומשמע שללא זה אסור דהינו שגם לגבי מנהג זה יש חינוך ובזמן שרגילים לרוחצם כל יום מסתבר שזה בכלל הינו רביתיהו ומותר, וגם ללא זה מה שמפריע להם יש להקל עד הבר מצוה וכן הורו בשם הגריש"א והחוט שני והשנה שמעיקר הדין אין שבוע שחל בו ודאי דיש להקל בזה וכמו לגבי תספורת עד שבוע שחל בו וכאן זה דבר שאסור רק ממנהג

אשה שטובלת בתשעת הימים עושה כל הרחיצה רגיל שזה נחשב רחיצה של מצוה ואם טובלת מוצאי ט"ב מי שמחמירה תמיד את הש"ך לחוף בערב שבת גם כאן זה נחשב של מצוה כמבואר בבה"ל וכן אם צריכה לעשות הפסק עושה כדרכה ומשמע שגם במים חמים איך שרגילה תמיד לרחוץ וכן שמעתי מהגר"נ קופשיץ שליט"א

### תפירה וקנית בגדים

ט] מבואר בשו"ע שאין לתפור בגדים מר"ח ובטעם הדבר מצאנו שלשה טעמים או מצד שבטל אבן שתיה וזה כל מה שקשור לתפירה של דבר חדש חוץ מעשית חוטים ובמרדכי כתב שלאדם יש שמחה בתפירה של בגד חדש והגר"א כתב שזה בכלל כיבוס שלכן התעסקות שקשורה ללבישה זה בכלל האיסור ועיקר הדבר מבואר בר"ן לגבי קנית בגד חדש שאסור מצד שזה לא גרע מכיבוס והנה יש נפק"מ בין הטעמים בקונה בגד לא חשוב שאין בזה שמחה שמצד הטעם השני זה מותר אבל מצד הטעם השלישי זה אסור והפוסקים נקטו לעיקר כטעם השני ולפ"ז בדבר שאין בו שום שמחה כגון גרבים או נעלי בית אפשר להקל אמנם בר"ן מבואר שקניה זה כמו כיבוס ולפ"ז הכל אסור ויתכן שאם אין לו מה ללבוש בת"ב כיון שכולם הולכים בנעלי בית זה סיבה להקל ונהגו להקל לתקן בגדים אמנם רק תיקון שלא מעמיד צורה אחרת לבגד ובחוט שני התיר להרחיב ולהצר הבגד אמנם להאריך אותו ולקצר מסתבר שזה בגדר צורה אחרת והנה לכאורא כל הקולא בתיקון הוא של בגד ישן אבל בגד חדש בכל מקרה זה אסור, עשית ציצית כיון שכל המטרה זה קיום המצוה מסתבר שמותר וכן מביאים מהגריש"א והחוט שני שמותר

### נתינת מתנה בתשעת הימים

י] יש לדון האם יש איסור לתת מתנה בתשעת הימים והנה המג"א כתב שבת"ב אסור מצד שזה כמו שאילת שלום ומשמע שבתשעת הימים מותר אמנם שם מדובר שאין שמחה מעצם קבלת החפץ אלא רק מהיחס מהשני אמנם מאידך מבואר שלא תופרים וקונים בגדים חדשים וביאר המרדכי שיש לאדם שמחה מיוחדת בזה ולפ"ז אם נותן מתנה דבר חשוב יש לדון שאסור אמנם יתכן שהנותן הוא לא שמח והמקבל לא נחשב שהוא מתעסק בענין של שמחה אמנם אם זה בגדים בזה יש לדון שזה בכלל כיבוס וכמבואר בר"ן אמנם יתכן שלקבל מתנה זה לא שייך ובפשוטו בכל זה יש למעט מדין משא ומתן של שמחה כל שזה להרוחה בעלמא וכמו שכתב בסידור יעבץ שלא יקנה כלים חשובים שזה בכלל משא ומתן של שמחה אמנם כתוב רק למעט ולכן כל שיש צורך מיוחד יש להקל אמנם לגבי בגדים דבר"ן מבואר שזה בכלל הדין כיבוס יש מקום יותר להחמיר

### בשר ויין

י"א] מעיקר הדין אין איסור בשר ויין אלא בסעודה המפסקת ות"ב אמנם נהגו שלא לאכול מר"ח ונהגו גם בשר עוף וגם תבשיל שיש בו טעם בשר ובפשוטו גם עוגה שיש בה יין וניכר הטעם אסור ולחולה מותר לאכול בשר ומי שלא אוכל מאכלי חלב המ"ב התיר בשר עוף או בשר מלוח לאחר ג' ימים ולענין הבדלה נוהגים לתת לתינוק שהגיע לחינוך ברכה ולא הגיע לחינוך אבילות על ירושלים והחזו"א היה טועם כיון שלכתחילה כך ראוי לעשות אמנם סתימת הפוסקים לא כך והנה משמעות הדברים שיש חינוך על בשר ויין אמנם ילד מאוד קטן שהינו רביתיה אפשר להקל לפי הבנת האמא וילדים שלא אוכלים מאכלי חלב יש להקל כנ"ל בבשר עוף, כוס של זימון אין לעשות על יין

### סעודת מצוה וברית

י"ב] אם יוצא סעודת מצוה מותר בשר ויין וגם כוס הזימון זה בכלל ובעל הסעודה ודאי מותרים וכן הקרובים הפסולים לעדות ומנין מצומצם וביותר מזה עיין מ"ב שבשבוע שחל בו יש להחמיר אמנם בתשעת הימים יש להקל אבל בפשוטו זה רק מי שהיה מגיע ללא זה ג"כ

ולגבי לבישת בגדי שבת מבואר שאבי הבן ואמו והסנדק והאשה והקוטר נוהגים ללבוש בגדי שבת ומשמע שכל שאר הקרובים אסור ואם זה לא שבוע שחל בו יש להקל לילדים קטנים ולכן השנה יש להקל

מבואר בשו"ע שאפילו בת"ב רוחצים לכבוד הברית בנדחה כ"ש בכל בעל ברית ובכלל זה האב והאמא הסנדק והמוהל אמנם אם כל ברית לא רוחצים אין לרחוץ ולגבי תספורת בתשעת הימים ודאי דיש להקל ובשבוע שחל בו נחלקו בזה האחרונים ובשער הציון משמע קצת שצידד להקל והשנה שמעיקר הדין אין שבוע שחל בו וודאי ראוי להסתפר

בר מצוה לובש בגדי שבת וה"ה הוריו, והאחים זה תלוי בנידון של ברית עיין שערי תשובה ובמ"ב משמע שנקט לאיסור ובאחים קטנים יש מקום יותר להקל