10 מי פירות ב - פלוגתת הראשונים בגדר הא דהיוצא מזיתים וענבים אסור, ובטעם הא דמברכין עליו ברכת הפרי, ובדין בירך על היין בפה_ע
קטגוריות: ש_ס / א ברכות / ברכות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / קונטרס בדין מי פירות

אור ליום ד' י"ב תשרי תשפ"ד

**א**

א] ברכות ל"ח א', ואמר מר ב"ר אשי האי דובשא דתמרי מברכין עלוי' שהכל נהי' בדברו מ"ט זיעה בעלמא הוא, כמאן כי האי תנא דתנן דבש תמרים ויין תפוחים וחומץ סתוניות ושאר מי פירות של תרומה ר"א מחייב קרן וחומש ור' יהושע פוטר.

ובחי' הרא"ה שם כתב, ז"ל, אמרינן בגמ' דמר ב"ר אשי אתיא כר' יהושע דאמר בפירות של תרומה דמשקין היוצאין מהן אינן כמותן דכל שאין גופו קיים אינו כלום אא"כ ריבה אותו הכתוב בפירוש כשם שריבה תירוש ויצהר בתרומה שהוא משקה וריבה אותו הכתוב לעשותו כפרי וכו', ו[אע"ג ד]אפי' ביין ושמן לערלה בעינן התם רבויא לר' יהושע למהוי כפרי דאי לא לא מתסר, והכא נמי יין ושמן לא חשובינהו פרי ולברוכי עליהו כפרי טפי משאר משקין, מ"מ מסתברא דאירבו לברכה לבסוף לברוכי עליהו מעין ג' משום דבההוא קרא דכתיבי ז' המינין וכתיב עליהו ואכלת ושבעת ושמעינן מיני' מעין ג' בההוא קרא כתיב זית שמן, אשתכח דשמן כתיב בהדיא, ויין כשמן, אי משום דאיתקוש להו בתרומה דכתיב תירוש ויצהר, אי מדכתיב ושבעת ושבעת זו שתי' וכו', וכן לענין ברכה בתחלה שפיר מיקרי בלישנא פרי, כיון דאירבי לענין בכורים וערלה דכתיב בהו פרי, עכ"ל.[[1]](#footnote-1)

ועד"ז כתב הריטב"א בפסחים כ"ד ב', ז"ל, דמשקה היוצא מן האוכל לא חשיב אוכל כלל, ובדין הוא דאפילו בשל זיתים וענבים נמי אלא דרבינהו קרא לגבי תרומה וביכורים וערלה למיהוי כפרי ומשו"ה חשבינהו חז"ל לענין ברכה חשובה וכו', אבל שאר פירות אין מברכין על משקה שלהם אלא שהכל, עכ"ל, ובהל' ברכות פ"א ה"כ כתב, ז"ל, דבש ואפי' של תמרים וכן משקה שהוא יוצא משום פרי וכו' אין מברכין עליו אלא שהכל כיון שאין גוף הדבר קיים, חוץ מן היין והשמן שהיין ברכתו בפה"ג וכו', וכן השמן מברכין עליו בפה"ע כי לכך אמרה תורה ארץ זית שמן לומר שהשמן כזית לענין ברכה לפניו ולאחריו, עכ"ל.

ומבו' בד' הרא"ה והריטב"א דאף דאיתרבי יין ושמן לענין תרומה וביכורים וערלה, אכתי הי' מקום לומר דאין מברכין עליהן את ברכת הפרי לפניהן ולאחריהן, וזהו שהוצרכו לטעמים בהא דמברכין עליהן את ברכת הפרי לפניהן ולאחריהן.

ב] אמנם הנה הרשב"א בסוגיין כתב בתו"ד, ז"ל, אלא משמע דטעמא קא דרשינן, דכיון דלא חייל שם תרומה אסחיטת הפירות לבד מיין ושמן ש"מ דלא חשוב משקה אלא זיעה בעלמא, עכ"ל, וכ"כ הרמב"ן בחולין ק"כ ב' בתו"ד, ז"ל, ואיכא למימר כיון שחייבה תורה על משקה זיתים וענבים כמותן ופטרה על שאר מיני פירות בכל מקום, ש"מ דזיעה בעלמא חשיב להו וכו',[[2]](#footnote-2) וה"נ מתפרש דאמרינן בפרק כיצד מברכין האי דובשא דתמרי מברכין עלי' שהכל מ"ט זיעה בעלמא הוא ואוקימנא כר' יהושע, עכ"ל.

ומשמעות דבריהם דהא דמברכין את ברכת הפרי על היוצא מן הזיתים ומן הענבים, הוא משום דמהא דרבינהו קרא לענין תרומה וביכורים וערלה נלמד דהיוצא מן הזיתים ומן הענבים ל"ה זיעה בעלמא, וע"כ אף מברכין עליו את ברכת הפרי.[[3]](#footnote-3)

**ב**

ג] ונראה דהרא"ה והריטב"א לטעמייהו אזלי, דהנה נתבאר בסימן א' פלוגתת רבוותא ביסוד דינא דזיעה בעלמא, דדעת הרמב"ן ודעימי' דהיינו דהמשקין שבפרי אינם מכלל גוף הפרי אלא זיעה בעלמא, וכל זמן שהן בתוך הפרי הם טפלים לפרי, אך כשיצאו מן הפרי והן עומדין לעצמן לא חשבינן להו מכלל הפרי, ודעת הרא"ה והריטב"א ודעימייהו דהיינו דאף דהוו המשקין מכלל גוף הפרי, מ"מ כל שיצאו המשקין מן הפרי ונשתנה הפרי מברייתו לא חשיבי כגוף הפרי אלא כזיעה בעלמא.

והנה לדעת הרמב"ן ודעימי' דיסוד דינא דזיעה בעלמא הוא דהמשקין אינם מכלל גוף הפרי אלא זיעה בעלמא, הרי פשוט דגדר הא דשאני זיתים וענבים הוא משום דבזיתים וענבים הוי אף המשקה שבתוכן מכלל גוף הפרי.

אך הרא"ה והריטב"א לטעמייהו דס"ל דיסוד דינא דזיעה בעלמא הוא משום דנשתנה הפרי מברייתו ואין גוף הפרי קיים, וע"כ ס"ל דבזה אין מקום לחלק בין כל הפירות לזיתים וענבים, ואף במשקין היוצאין מזיתים וענבים כיון דנשתנה הפרי מברייתו ואין גוף הפרי קיים אין לחשבם כגוף הפרי, אלא דרבי קרא לענין תרומה וכו' דדינם כדין הפרי, וע"כ הי' מקום לומר דאין מברכין עליהן את ברכת הפרי.

ד] ואמנם הנה כבר נתבאר בסימן א' סק"ז ובסימן ג' סק"ב מש"כ התוס' בב"ב ועוד מקמאי דטעם הא דשאני דין היוצא מזיתים וענבים מדין שאר מי פירות, הוא משום דהיוצא מזיתים וענבים אישתני למעליותא, ולפ"ז הרי דאף דהא דמי פירות הוו זיעה בעלמא הוא משום דנשתנה הפרי מברייתו ולא חשיב כגוף הפרי, מ"מ כ"ז הוא בשאר מי פירות, אך בזיתים וענבים דהשינוי שנשתנו הוא למעליותא, חשיבי המשקין כגוף הפרי.[[4]](#footnote-4)

**ג**

ה] בתשו' מהר"י לבית לוי כלל ה' סימן מ"ז הוכיח מד' התוס' לעיל י"ב א' ד"ה לא לאתויי נהמא דאם בירך על היין בפה"ע לא יצא, ועיי"ש שפירש הטעם בזה, ז"ל, דידוע הוא דעל כל המשקים ממימי פירות מברכים עליהם שהכל דכיון שאשתני צורתם גם ברכתם נשתנה ויצאו מכלל פרי העץ ואין מברכים עליהם רק שהכל אע"ג שהם מי פירות, ואפי' היין אי לאו דאשתני למעליותא דכל דנטע כרמי' אדעתא דיין נטע, ונמצא לפ"ז דעיקר פרי הגפן הוי היין ולהכי תקינו לי' ברכה זו ואם לאו היה נשאר גם היין בכלל שאר המשקין שהם בשהכל, וראי' ע"ז מהחומץ שהוא משקה מפרי הגפן ומשום דלי"ב עילויא דמסעד סעיד וזיין אין מברכים עליו רק שהכל ולא בפה"ע וכו', ואף שמן זית אי לאו דגם לו יש מעליותא דמיזן זיין היו מברכים עליו שהכל כמו בשאר מי פירות אלא משום דאית ליה מעליותא תקנו לו ברכה דפרי העץ,[[5]](#footnote-5) ומשום דאין לו כ"כ מעליותא דמסעד סעיד ומיזן זיין דומיא דיין, להכי לא תקנו לו ברכת בפה"ע זית דומיא דבפה"ג וכו', עכ"ל, והביאו המג"א בסימן ר"ח סקכ"ב.

ובתשו' גוו"ר כלל א' סימן י"ט תמה ע"ז דהא דמברכין על יין ושמן ברכת הפרי, אי"ז משום דאישתנו למעליותא, אלא משום דחשיבי משקה ול"ה זיעה בעלמא דב' משקין הללו יין ושמן אחשבינהו קרא כעיקרו של פרי, וכדחזינן דחייבין עליהן משום ערלה ומביאין מהן ביכורים.

ו] אך בדעת המהר"י לבית לוי נראה דאזיל לטעמי' שכתב דהא דמי פירות הוו זיעה בעלמא ומברכין עליהן שהכל הוא משום דאישתני צורתם, ואין גוף הפרי קיים, וס"ל דמה"ט אף היוצא מזיתים וענבים הוי זיעה בעלמא, וכמש"כ הרא"ה והריטב"א, ואף דרבינהו קרא לענין תרומה וכו', אכתי לא הי' לברך עליהן את ברכת הפרי, וזה דלא כמש"כ הרא"ה והריטב"א דכיון דלענין ביכורים וערלה הוו בכלל פרי מברכין עליהן בורא פרי, והא דמברכין עליהן ברכת הפרי הוא מכח הא דאישתנו למעליותא וע"כ תיקנו עליהן ברכה חשובה, וכיון דביין תיקנו לברך עליו בפה"ג, ע"כ אם בירך עליו בפה"ע לא יצא, שהרי מן הדין אין תורת פרי עליו, אלא דתיקנו לברך עליו ברכה חשובה משום מעלתו, וכל שאינו מברך את הברכה שתיקנו לברך, הדר דינא דל"מ כשבירך עליו ברכת פרי.[[6]](#footnote-6)

ז] והגוו"ר שם כתב להוכיח עוד דאם בירך על היין בפה"ע יצא מהא דתניא לקמן נ' ב' דיין עד שלא נתן לתוכו מים אין מברכין עליו בפה"ג אלא בפה"ע וכו' דברי ר"א, ופירש"י, ז"ל, אין מברכין עליו בפה"ג לפי שהיה יינם חזק מאד ואין ראוי לשתי' בלא מים, הלכך אכתי לא אשתני למעליותא ולא זז מברכתו הראשונה והרי הוא כענבים וברכתו בפה"ע, עכ"ל, והרי דאף דאכתי לא אישתני היין למעליותא מ"מ מברכין עליו בפה"ע, ולא אמרינן דהוא נידון כזיעה בעלמא ומברכין עליו שהכל,[[7]](#footnote-7) ואף רבנן לא פליגי אלא דס"ל דאף קודם שנמזג ונתקן לשתי' חשיב כאישתני למעליותא ומברכין עליו בפה"ג, (וכמו שאמרו לקמן שם דטעמא דרבנן הוא משום דחזי לקורייטי), אך מודו דאם בירך עליו בפה"ע יצא, וכן הוכיח האהעו"ז בסימן ר"ח סי"ד.

ובתשו' מהר"י מסלוצק סימן ו' כתב דיש לדחות דר"א לטעמי' דס"ל דעל כל המשקין היוצאין מהפירות חייב קרן וחומש, ולדידי' מברכין על דובשא דתמרי ועל כל מי פירות בפה"ע וכו', ומה"ט הוא דס"ל דמברכין על יין שלא נשתנה לעילוי' בורא פרי העץ ככל המשקין, אך לפ"מ דקי"ל כר' יהושע דעל כל מי פירות מברכין שהכל, שפיר י"ל דאף ביין הי' לנו לברך שהכל, ומשום דאישתני לעילויא תיקנו לברך עליו בפה"ג.

ובפשוטו מכוון הדברים, שהרי לדעת ר"א מברכין על כל מי פירות בפה"ע אף דלא אישתנו לעילויא, וע"כ ה"נ ביין הי' בדין לברך עליו בפה"ע, אלא דמשום דאישתני לעילויא מברכין עליו בפה"ג, אך כל דלא אישתני לעילויא מברכין עליו בפה"ע כשאר מי פירות, ומשא"כ לפ"מ דקי"ל כר' יהושע דכל מי פירות מברכין עליהן שהכל משום דהוו זיעה בעלמא, הי' בדין דיברכו אף על היין שהכל, וכל הא דמברכין עליו בפה"ג הוא משום דאישתני לעילויא.

אך יש להוסיף עוד בזה, למש"נ בסימן ד' ענף ב' מד' הרא"ה בסוגיין דטעם הא דלר"א כל מי פירות ל"ה זיעה בעלמא, הוא משום דלדידי' אף שנשתנה הפרי מצורתו אכתי חשיב כגוף הפרי, ולפ"ז הרי דמה"ט הוא דלר"א מברכין על כל מי פירות ועל יין שלא נתן לתוכו מים בפה"ע, משום דלדידי' חשיבי מי פירות כגוף הפרי, - אך לפ"מ דקי"ל כר' יהושע דכל שנשתנה הפרי מצורתו לא חשיב כגוף הפרי, הרי דאף יין ושמן לא חשיבי כגוף הפרי, אלא דכיון דנשתנו למעליותא תיקנו לברך עליהן ברכה חשובה.

**ד**

ח] בתשו' מהר"י מסלוצק שם כתב להוכיח שלא כד' המהר"י לבית לוי ממש"כ בתשו' הרשב"א ח"א סימן קס"ה, ז"ל, שאלת יין תוסס מברכין עליו בפה"ג וכו' כי שמעתי אומרים שמברכין עליו שהכל, תשובה, דבר ברור שמברכין עליו בפה"ג כו', ומי שאומר שמברך עליו שהכל טעה בתרתי וכו', ועוד טעה במה שאמר שמברכין עליו שהכל, שאילו לא הי' מברכין עליו בפה"ג ולומר שעדיין לא נשתנה לעילויא, מ"מ הי' לנו לברך עליו בפה"ע, עכ"ל, ולהדיא בדבריו דאף אם לא נשתנה היין לעילויא מברכין עליו בפה"ע, ונחלק ע"ד האומר דמברכין עליו שהכל.

ט] אך למש"נ נראה פשוט דהרשב"א לטעמי' אזיל דס"ל דהא דשאני דין היוצא מזיתים וענבים מדין שאר מי פירות הוא משום דהיוצא מזיתים וענבים ל"ה זיעה בעלמא וע"כ מברכין עליו את ברכת הפרי, וע"כ ודאי דאף אי נימא דיין תוסס עדיין לא אישתני לעילויא ואין מברכין עליו בפה"ג, מ"מ מברכין עליו בפה"ע, - וד' המהר"י לבית לוי הם כדעת הרא"ה והריטב"א דאף היוצא מזיתים וענבים הוי זיעה בעלמא, אלא דרבינהו קרא לענין תרומה וכו', וכמש"נ.

1. מבו' בדבריו דשאני הא דמברכין לפניהן ברכת פרי מהא דמברכין לאחריהן מעין ג', והיינו דהא דמברכין לפניהן ברכת פרי הוא משום דקרי לי' קרא פרי, אך זה אינו טעם אלא לגבי ברכה ראשונה דהנידון הוא אם יש עליו שם פרי, אך בברכה אחרונה אין הנידון דא"א לברך ע"ז על העץ ועל פרי העץ משום דאי"ז פרי, אלא הנידון הוא דלא נתחייבו אלא ז' המינים עצמן כצורתן אך על זיעה שלהן אין מברכין, וע"ז ילפינן מקרא דמברכין אף על זיעה שלהן, - ומאידך מהך קרא אין ללמוד דמברכין ע"ז ברכה ראשונה, די"ל דאף דמברכין ע"ז מעין ג', מ"מ אין תורת פרי ע"ז ואין לברך ע"ז בורא "פרי העץ", והא דמברכין ע"ז בורא פרי הוא משום דמצינו דקריי' רחמנא פרי. [↑](#footnote-ref-1)
2. בדקדוק ל' הרמב"ן מבו' דכל הא דשמעינן מהא דפטרה תורה במי פירות דהוו זיעה בעלמא, הוא רק משום דחייבה תורה במשקה זיתים וענבים כמותן, והיינו דאלמלי הא דחייבה תורה במשקה זיתים וענבים הומ"ל דהא דפטרינן במי פירות הוא משום דלא אסרה תורה אלא את הפרי עצמו ולא את המשקה שבפרי אף דאינו זיעה בעלמא, אך כיון דחזינן דחייבה תורה במשקה זיתים וענבים והרי דאסרה תורה אף את המשקה שבפרי, בע"כ דהא דפטרה בשאר מי פירות הוא משום דהוו זיעה בעלמא, - ויש לפרש עוד דאלמלי הא דחייבה תורה במשקה זיתים וענבים הומ"ל דהא דפטרינן במי פירות הוא משום דלא אסרה תורה כשנשתנה מאוכל למשקה, ואף כשנימוח גוף הפרי שרי, אך כיון דחזינן דחייבה תורה במשקה זיתים וענבים אף דנשנה מאוכל למשקה, בע"כ דהא דפטרה בשאר מי פירות הוא משום דהוו זיעה בעלמא. [↑](#footnote-ref-2)
3. והרמב"ן בחולין שם מסיק דעיקר הא דשאני דין היוצא מן הזיתים ומן הענבים משאר מי פירות לענין ערלה וכו' אי"ז מילפותא דקרא, אלא הוא מסברא דשאר מי פירות הוו זיעה בעלמא והיוצא מן הזיתים ומן הענבים ל"ה זיעה בעלמא, וקרא אסמכתא בעלמא הוא, - ולפ"ז הרי דמה"ט הוא דמברכין על היוצא מן הזיתים ומן הענבים את ברכת הפרי ול"ד לשאר מי פירות, משום דשאר מי פירות הוו זיעה בעלמא והיוצא מן הזיתים ומן הענבים ל"ה זיעה בעלמא. [↑](#footnote-ref-3)
4. ועד"ז הוא גם למש"נ בסימן ג' סק"א מד' רש"י ודעימי' דהא דשאני יוצא מזיתים וענבים משאר מי פירות הוא משום דזיתים וענבים דרכן לסחטן, וי"ל דהיינו דכיון דדרכן לסחטן והן עומדין לשינוי זה, ע"כ אף שנשנו חשיבי כגוף הפרי. [↑](#footnote-ref-4)
5. בתשו' גוו"ר כלל א' סימן י"ט תמה ע"ז דהרי אף שאר מי פירות זייני ואפ"ה מברכין עליהן שהכל, ומ"ש שמן זית משאר מי פירות, - וצ"ל דל"ד נקט המהר"י לבית לוי דהוא משום דיש לו מעליותא דמיזן זיין, אלא הוא משום דשמן אישתני לעילויא כמו שאמרו לעיל ל"ה ב' ול"ד לשאר מי פירות דלא אישתנו לעילויא. [↑](#footnote-ref-5)
6. אמנם הנה הרא"ה לקמן מ' ב' והריטב"א בהל' ברכות פ"ב הי"ד כתבו דאם בירך על היין בפה"ע יצא, וזה לטעמייהו דהא דמברכין על יין ברכת פרי הוא משום דאיתרבי לענין ערלה וביכורים דכתיב בהו פרי, וע"כ ה"נ אם בירך עליו בפה"ע יצא. [↑](#footnote-ref-6)
7. לכאו' י"ל בזה דהא דס"ל לר"א דיין קודם שנמזג אין מברכין עליו בפה"ג, לאו היינו משום דחשיב דלא אישתני למעליותא כלל, אלא הוא משום דלא אישתני כ"כ למעליותא, וע"כ דמי לשמן דכיון דאישתני למעליותא מברכין עליו בפה"ע, - ולפ"ז י"ל דאף דביין קודם שנמזג תיקנו לברך עליו בפה"ע, מ"מ אחר שנמזג שתיקנו לברך עליו בפה"ג, אם בירך עליו בפה"ע לא יצא, וכ"נ בד' העוללות אפרים דין ב' שכתב לדעת הר"י לבית לוי דאף דלר"א מברכין על יין חי בפה"ע, מ"מ לדידן שתיקנו לברך עליו בפה"ג אם בירך בפה"ע לא יצא. [↑](#footnote-ref-7)