פרק יט
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב מאיר קאופמן

**פרק י"ט**

**ב ניסן ס"ח**

**משנה א**

א]**המפרק את המיטה להטבילה והנוגע בחבלים טהור:** עיין ר"ש בכת"י ונראה דביאר שפירק עד שלא נשאר ארוכה ושני כרעים אלא שס"ל שאם חוזר ומחברה זה חוזר לטומאתו הקודמת וכוונת המשנה שבמצב זה המיטה עצמה לא מטמאה וכן החבלים המחוברים לה אלא שצ"ב א"כ למה ביאר כי זה לא חיבור הרי הסיבה שהמיטה עצמה לא טמאה וצ"ב אמנם בר"מ מבואר שפירק להטביל כי נשאר ארוכה וכו' ובכל אופן כה"ג החבלים לא משמשים עם המיטה ולכן הם לא חיבור וטהורים

ב]**החבל מאימתי חיבור וכו':**עיין חזו"א שהקשה הרי עדיין זה לא משמש ולמה זה טמא הרי זה קודם גמר מלאכה ועד כמה שיש סברא שזה עומד להתחבר א"כ גם בפחות זה כך וע"ש שביאר שעד כמה שיש שלשה בתים רואים את ההמשך לא בתור עשית הכלי אלא בתור צורת השימוש שזה לא סיבה שזה לא יקבל טומאה

ג]עיין ר"ש שהביא תוספתא שאין חיבור לכלי חרס אמנם עיין גירסתינו בתוספתא וכן הוא בר"מ שיש אופנים שיש חיבור דהינו שזה לא דין אלא הכל לפי הקשר שביניהם

**משנה ב**

**בביאור הדין שקשירת דבר סיבה לחיבור למיטה וכה"ג לענין טומאת מדרס**

א]מבואר במשנה שהחבל היוצא עד עשרה טפחים טמא כיון שקושרים בזה את המיטה עיין חזו"א שהקשה הרי אין זה מצורכי המיטה ודבר זה הוא לא סיבה לקבל טומאה וע"ש שכתב לדון שכיון שלעניין שימוש זה הוא דבר אחד ממילא זה חיבור גם לענין דבר שסיבת הטומאה לא מחמת שימוש זה ולכאורא זה נסתר מהדין של מיזרן בפירקין דאפילו שהוא חיבור לשאר טומאות אבל הוא לא חיבור לעניין מדרס ויתכן דיש לחלק שרק במדרס שגדר הטומאה שזה נהיה משכב הזב א"כ כל שהוא לא מדרס לא שייך לטמאותו משא"כ בשאר טומאות אמנם עיין חזו"א סימן כ"ה סק"א שהביא עוד כמה דוגמאות שאפילו שזה דבר אחד לא נטמא אלא צרכו וצריך לבדוק אם לא מדובר שם באופנים שיש צורך וקשר בין הדברים רק שזה לא סיבה לקבלת טומאה

ב]עין ר"ש שהביא תוספתא לעניין החבל שמטביל עד עשרה טפחים והנה מבואר במשנה במקואות פ"י דידות הכלים מטבילן עד מקום המידה והקשו התוס' הרי יש כאן חציצה ותירצו בחד תירוצה דמדובר בפרקים וכן נקט החזו"א לעיקר ושללא זה יש חיסרון שלא הגיע שם מים ולכאורא כאן לא שייך לומר כך ובהכרח כראשונים שכה"ג אין חיסרון או כי זה בית הסתרים או סברות אחרות עיין סימן ה שהארכנו בזה

עוד מבואר כאן בדברי הר"ש דמועיל החבל גם לעניין הזאה ומבואר שיש יד להזאה ודלא כמבואר ביהגה האריה ועוד אחרונים שאין יד להזאה

**משנה ג**

**בענין טומאת מיזרן**

**ביאור שיטת הרא"ש והרמב"ם**

א]שיטת הרא"ש והרמב"ם שבכל המיקרים מדובר שהמיזרן הוא חבל שמקיף את המיטה ומחובר למיטה ור"מ ס"ל שכולו חשיב חלק מהמיטה וממילא הוא נטמא טומאת מדרס ור"י ס"ל שרק עד עשרה טפחים זה משמש כחלק מהמיטה ויש לו טומאת מדרס וכונת משנה ד' שאם הזב שכב על המיטה והיא ניטמאת מדרס אז עד עשרה טפחים חל על המיזרן גם טומאת מדרס ויותר מעשרה טפחים אין לזה שם מדרס

והנה מבואר שמגע מדרס זה טמא גם חוץ לעשרה ולכאורא כי זה נוגע בחלק שטמא מדרס אלא שלכאורא זה מגע ביה"ס ור"י ס"ל שזה טהור אמנם אינו קשה כלל דיתכן שהכל גם טמא מגע בתור שהוא נוגע במיטה והרי בתור טומאת מגע זה נחשב כלי אחד ואע"ג שזה אחד אם המיטה אין זה דבר אחד ממש כדי להחשיב את זה מגע ביה"ס

והנה צ"ב עוד דהרי שיטת הרא"ש פ"ה דזבים וכן לקמן פכ"ח דכלי הנוגע במדרס יש דין טומאה בחיבורים לעניין טומאת אוכלים ובר"ש שם מבואר שזה מדרבנן וברא"ש משמע שזה דין דאוריתא וא"כ מה המשנה אומרת שעשרה ולחוץ מטמא אחד שזה לגבי אוכלין הרי יש כאן טומאה בחיבורים למיטה וכנ"ל וא"כ זה מטמא שנים ופוסל אחד והיה מקום לדחוק כמו שכתב החזו"א דנפק"מ שגם אם זה יפרוש מהמיטה יהיה לו דין ראשון לטומאה שהוא מטמא אחד ופוסל אחד דהיינו שכונת המשנה שהוא טמא בעצם

אלא שלפ"ז מבואר דהמיזרן יש לו טומאת מדרס אפילו כשהוא לא מחובר למיטה וכן נקט המשנה למלך אמנם הדבר מחודש שלכאורא זה לא עומד למידרס אלא שזה רק יד של המיטה וכן נקט החזו"א סימן ל"ד סק"א שהוכיח מכאן שיש יד למדרס וכן משמע מהא דמעשרה ולחוץ טהור מן המדרס וכן הוא לשון הרא"ש וכן מדויק במשניות לקמן דלעניין כרך על דבר טמא במשנה ה' הוזכר גם כרך מיזרן על המיטה ושטמא טומאת מדרס ולעניין אם נגע הטומאה כשזה מחובר ואחרי זה נפרד הוזכר טומאת שבעה וטומאת שרץ ולא הוזכר טומאת מדרס ובפשוטו מצד שלאחר פרישתו אינו מדרס אמנם דעת הר"ש לקמן שזה טמא מדרס עיין לקמן שהוכחנו כן גם מהרא"ש

ובביאור סיפא נישא על המיזרן מעשרה ובפנים ביארו הנ"ל שהנידון במקום שעליו הוא נישא ועד עשרה זה נחשב כעומד למדרס או שזה יד המיטה וכדלקמן ואם הוא דורס על המקום שחוץ לעשרה אין לזה שם מדרס ולכן זה טהור כי מדובר שלא נגע בזה והוא טהור לגמרי ובדרס על המיזרן תוך עשרה הרמב"ם נקט שגם המיטה טמאה והרא"ש נקט על פי התוספתא שהמיטה טהורה והנה אם כל הטומאת מדרס זה בתור יד למיטה לא יתכן שזה עצמו טמא מדרס והמיטה טהורה וצ"ע שלשון הרא"ש שזה יד ועיין א"ר שגרס בתוספתא אחרת וכדעת הר"מ

**ביאור שיטת הר"ש**

ב]והנה עיין ר"ש בהביאו את התוספתא שנקט הכל כדעת הרא"ש אלא שכל זה כשהמיזרן מחובר למיטה אבל אם זה לא מחובר בזה הדינים אחרת וכדלקמן ובזה העמיד את משנה ד' ובביאור מיזרן נראה שלא ביאר כנ"ל שזה רק יד למיטה אלא זה הוא בגד שפורסים אותו על המיטה ולכן הוא מצד עצמו יש לו שם מדרס

ובביאור המשנה ביאר שהכונה שהזב נישא על המיטה ולא על המיזרן וכה"ג המיזרן לא נטמא מדרס דהרי הוא לא מחובר אמנם כיון שהוא נוגע במיטה א"כ יש כאן טומאה בחיבורים וכל זמן שהוא נוגע מטמא שנים ופוסל אחד ובזה א"ש שהמשנה נקטה לשון זה שמשמעו רק לעניין אוכלים והנה צ"ב לפ"ז למה מעשרה ולחוץ מטמא אחד הרי מדין טומאה בחיבורים זה לא מטמא כלים ומצד שנוגע בעשרה ולפנים זה רק נוגע בטומאה שזה לא מטמא כלים וצ"ל שהרי המיזרן כולו נחשב כלי אחד לעניין שאר טומאות וממילא נחשב שכולו נגע במיטה אלא שהתימא הגדולה א"כ למה אין כולו מטמא שנים מדין טומאה בחיבורים ומה איכפת לן שהוא לא מדרס הרי בטומאה בחיבורים אין דין שזה יהיה דבר שהוא מדרס

והנה לשון הר"ש הילכך מה שבתוך עשרה חשיב חיבור למשכב וכל זמן שלא פירש מטמא שנים ומה שחוץ לעשרה לא חשיב חיבור למשכב ודינו כפירש וכו' והנה מבואר מלשונו דפה צריך חיבור למדרס וא"כ א"ש שמה שלא מדרס לא שיך להחשיבו חיבור למדרס אלא שצ"ע הרי אין כאן חיבור אלא דין נגיעה וצ"ל שכונתו חיבור לדין טומאה בחיבורים וצ"ע כנ"ל ולחומר הקושיא אולי אפש"ל דגדר טומאה בחיבורים שזה נהיה כהמדרס עצמו וכל שאין לו שום קשר למדרס א"כ כולו נהיה כך אמנם עד כמה שיש חלק שבחיבורו למיטה הוא מדרס ויש חלק שלא כה"ג זה מתחלק לעניין זה שהשאר שהוא עצמו לא נוגע במדרס אין עליו דין טומאה בחיבורים וצ"ע

ובסיפא דמתניתין ביאר הר"ש שדרס על המיזרן עצמו ומה שמונח על המיטה יש לו מצד עצמו שם מדרס ואפילו שזה לא מחובר למיטה המשנה אומרת שהעשרה הטפחים הראשונים הם כחלק מהמיזרן וגם עליהם חל שם מדרס עצמו ע"י שדורס על המיזרן עצמו אמנם מעשרה ולחוץ אין לזה שם מדרס וממילא אין זה מטמא שנים ופוסל אחד דאין על זה שם מדרס אמנם כתב הר"ש שזה טמא כנוגע במדרס וצ"ע הרי זה מגע ביה"ס וס"ל לר' יוסי שטהור ואולי כונתו במקרה שזה התקפל ונגע חלק בחלק השני והנה לר"ש א"ש שינוי הלשון דברישא כתוב מטמא שנים ופה כתוב טמא דפה זה ממש מדרס וברישא אינו מדרס אלא רק טומאה בחיבורים

ד]והנה בפשוטו צ"ב דמשנה ג' ומשנה ד' זה כפילות וצ"ל שמשנה ג' זה כלל הדברים ומשנה ד' זה הסבר של הדברים וצ"ע

**בביאור החילוק שלענין מדרס זה שני כלים ולענין מת זה כלי אחד**

ג]והנה מבואר כאן חידוש דין שהמיזרן לעניין טומאת מת ושרץ הוא נחשב כדבר אחד ולעניין מדרס הוא מתחלק וביאור הדברים כמו שכתב החזו"א שהרי אם יש שני דברים מחוברים שאין קשר בינהם אינם נחשבים דבר אחד והנוגע באחד השני לא טמא ורק עד כמה שזה משמש יחד א"כ הכל טמא וזה נחשב ככלי אחד וא"כ כאן עד כמה שדנים בתור קבלת טומאת מת זה משמש יחד וזה כלי אחד משא"כ לעניין השם כלי מדרס החלק שחוץ לעשרה אינו משמש שום דבר בקשר למדרס ולכן אע"ג שהוא מחובר זה לא סיבה לטומאה ודו"ק

**משנה ו**

א]מבואר במשנה לעניין טומאת מת שכיון שזה היה מחבר בשעת המגע גם אם זה פירש אחרי זה הוא טמא טמא מת ומשמע שבאותו מקרה אם יגע בו מת ואח"ז יחברו המיזרן הדין לא כך ועיין חזו"א שהקשה לשיטת הרמב"ם שחרב הרי הוא כחלל זה בכל כלי א"כ זה מקבל דין טומאת שבעה מצד נוגע בחרב הרי הוא כחלל וצריך לדחוק שאין כונת המשנה בנוגע במת אלא בטומאת מת אמנם לראשונים שדין חרב הרי הוא כחלל זה רק במתכת א"ש

**משנה ז-ח**

א]מגורות שבה טמאות ואינם חיבור לה עיין רא"ש שהכוונה שבמקרה שזה נשבר המגורות עדיין טמאות אבל אינם חיבור לתיבה ונפק"מ שאין התיבה מכניסה ומוציאה להם טומאה מדין יד

ועיין חידושי הגר"א שכתב וז"ל ואינם חיבור לה ר"ל בשלימה אבל אי איירי בפחותה איפכא הוי ליה למימר עכ"ל ושמעתי לבאר כוונתו שעד כמה שהתיבה שבורה אין שום נידון שהיא עצמה תקבל טומאה אלא רק שתכניס למגורות ולפ"ז היה צריך לומר שהיא לא חיבור למגירות לכן ביאר הגר"א שמדובר בשלימה וגם כה"ג זה ככלי נפרד ואינם חיבור והנה בר"מ מבואר שזה כלי שיש בדפנה מקומות הטמנה ולפ"ז צ"ב שזה ממש כלי אחד וצ"ב

והנה במשנה הבאה כתוב ואינו חיבור לו והנה שם מדובר רק על מקרה שזה נפחת ודוחק להעמיד הדין של חיבור באופן שלא נפחת אמנם גם שם יש את דיוק הגר"א

אמנם עיין רמב"ם פ"ז ה"ז וז"ל התורמל שנפחת הכיס שבתוכו עדיין התורמל מקבל טומאה ואינו חיבור לו עכ"ל ומבואר שביאר שנפחת הכיס ולא התורמל ולפ"ז אפשר כאן לבאר כפשוטו שהכיס לא חיבור ובאמת רק כה"ג שהוא שבור וא"ש החידוש של המשנה וצ"ע

ב]החמת וכו' בפשוטו הכוונה שהביצים נפחתו וא"כ צ"ב החידוש ועיין ר"מ שביאר שאם יטו אותם הם כן מקבלים וזהו הדגשת המשנה שאינם מקבלות אלא כדרכו

אמנם הגר"א ביאר שהכוונה שהחמת נפחתה ויש כאן חידוש שהביצים האלו אין דרכם להשתמש אלא אם החמת ולכן אם נפחת החמת בטל מהם קבלת טומאה

ג]עיין ר"ש שהביא תוספתא ומודים חכמים וכו' ואצ"ל בשק ואריג לא שהם טמאים משום קיבול אלא משום אריג ע"כ לכאורא הכונה שבעור יש דין כלי קיבול משא"כ כאן אין דין כלי קיבול וצ"ע הרי כאן מדובר על טומאת מדרס ולא צריך כלי קיבול בשום מקום עוד קשה שהרי כל המקור של כלי קיבול דומיא דשק ועיין תוס' בשבת שלכאורא מבואר שגם בבגד יש דין קבלה אמנם שם מה שלפעמים מקבלים זה מספיק כמו שהארכנו סימן ז וזה גם הכוונה כאן

**משנה ט-י**

**בגדר טומאת מדרס והאם צריך שם כלי והמסתעף**

א] מבואר במתניתין דתיבה שפתחה מצידה מטמאה מדרס מצד שיושבים בה במצב זה אבל אם נפחתה מלמטה שאז לא משתמשים בה לעיקר מטרתה אין לה גם טומאת מדרס וצ"ב הטעם דהרי מתנאי מדרס שזה יעמוד למדרס וכלי שלא עומד למדרס אפילו אם יושב על זה הוא טהור וא"כ כאן שזה מטמא מדרס בהכרח שזה נחשב שזה עומד למדרס וא"כ מה איכפת לי שזה לא משמש לעיקר מטרתו והנה הר"ש מ"י וכן הר"מ לקמן פ"כ מ"ב הביאו התו"כ דאיכא קרא כל המשכב וכו' שמזה לומדים שדבר שעומד לשכיבה כגון מיטה טמא מדרס ויש עוד ריבוי שגם תיבה וכדו' שזה משמש ישיבה אם מלאכתו זה מקבל טומאת מדרס ובפשוטו נתרבה שגם כזו דרגא של יחוד למדרס מספיקה ולפ"ז צ"ב כנ"ל מה איכפת לי שעיקר יעודו נשבר ונאמרו בזה שלשה ביאורים ונפק"מ להרבה מגדרי מדרס

א, בפשוטו היה מקום לומר שבאמת נתרבה כנ"ל שגם דרגא כזו של אם מלאכתו הוא נחשב עומד למדרס אלא שבמציאות כיון שעיקרו לא לזה אם כן כל זמן שהוא עומד לשאר שימושיו הוא עומד גם למדרס ויש לו סיבת טומאה אבל לאחר שהוא לא עומד לעיקר יעודו אז לא משתמשים בו למדרס ואפילו אם יש לו עדיין שימוש ארעי זה לא נחשב עומד למדרס שזה סיבה לטמאותו וכן נראה שביאר החזו"א סימן כ"ה סק"י

ב,עיין קה"י סימן ו' דנקט שבטומאת מדרס וודאי שצריך שיהיה לו שם כלי וכמו כל הטומאות ואע"ג שנתחדש שגם פשוטי כלי עץ מקבלים טומאה הכוונה שנתחדש ששימוש של שכיבה יש לו חשיבות מיוחדת שהוא נותן לו שם כלי ובאמת כדי שיהיה לו שם כלי מחמת המדרס צריך שהוא יעמוד למדרס לא רק בדרגא של אם מלאכתו שדבר זה הוא לא סיבה לשם כלי אמנם אם הוא עומד לעוד שימוש א"כ יש לו כבר שם כלי מחמת השימוש האחר ורק שכדי שיטמא מדרס צריך שיעמוד גם למדרס ולזה עוזר גם דרגא של אם מלאכתו ולפ"ז א"ש שאם זה נשבר ולא עומד לעיקר מלאכתו הא טהור דהרי כבר אין לו שם כלי והדרגא של מדרס אם מלאכתו אע"ג שהיא מספיקה לדין עומד למדרס אבל זה לא עוזר לשם כלי והרי לטומאת מדרס צריך שם כלי ועיין פכ"ו מ"ג סק"א שהוכחנו כביאור זה

ג,עיין חידושי הגרא"ל מאלין ח"ב ס"ע שנקט שבאמת בדין של עומד למדרס לא צריך שם כלי אלא שנתרבה עוד דין טומאה של משמש אם מלאכתו שזה לא ריבוי שגם כה"ג יש לו טומאה הנ"ל אלא הוא טומאת כלים שעד כמה שיש לו תורת כלי כה"ג שהוא גם עומד למדרס יש לו טומאת מדרס ולכן אם עיקר מלאכתו הוא כבר לא עומד לזה א"כ כבר אין לו שם כלי ועד כמה שנבוא לדון מצד הדין של עומד לשכיבה שלא צריך שם כלי כה"ג שזה רק עומד אם מלאכתו אין לזה שם מדרס וכנ"ל

**ביאור שיטת רש"י בסוכה בדין כל המטמא מדרס מטמא טמא מת ובטעם דפשוטי כלי עץ לא מקבל טומאה**

ב]והנה קיי"ל שפשוטי כלי עץ לא מקבלים טומאה אבל טומאת מדרס הם מטמאים שהרי מפץ מבואר בגמ' שהוא מטמא אע"ג שהוא פשוטי כלי עץ ועיין קה"י שלשיטתו שצריך תורת כלי הביאור בזה ששימוש של מדרס יש לו חשיבות מיוחדת שנותן לזה שם של כלי וע"ש שלפ"ז ביאר את ההלכה המובא שבת פ"ד דכל המטמא מדרס מטמא טומאת מת דהיינו שגם פשוטי כלי עץ שלא מטמא שאר טומאות אבל אם זה מטמא מדרס זה מטמא טומאת מת דיסוד הדין ששימוש של מדרס יש לו חשיבות מיוחדת שהוא נותן לו שם כלי דהרי לטומאת מדרס צריך שם כלי וכנ"ל וכיון שיש לו שם כלי הוא מטמא שאר טומאות וע"ש שנקט שלפ"ז אם יהיה פשוטי כלי עץ שמשמש למדרס אם מלאכתו זה לא יקבל טומאת מדרס דהרי מצד שהוא משמש אם מלאכתו אין זה סיבה שיהיה לזה שם כלי וכדחזינן שאם זה נשבר אין לו טומאה וכנ"ל [אמנם עיקר הדבר לא מוכרח וכנ"ל מהחזו"א] וכל השם טומאה שלו מצד עיקר שימושו וכאן שזה פשוטי כלי עץ אין לזה שם כלי וזה לא יטמא גם טומאת מדרס [ועיין סימן י סקי"א שהבאינו ראיה ברורה מהיראים דלא כנ"ל אלא שתמיד יש לזה שם כלי מדרס]

והנה כדבריו מבואר ברש"י סוכה כ ע"א ד"ה והתנן וז"ל והכי קאמר כל הנעשה אב הטומאה ע"י מדרס נעשה אב הטומאה כשהוא טמא מת דאין לך מטמא מדרס אלא המיוחד לשכיבה וכיון דשוי לתשמיש כלי הוא **וכל שהוא כלי למדרס** מטמא בכל טומאה ואפילו הוא פשוטי כלי עץ דילפינן ליה בק"ו במסכת שבת וכו' עכ"ל[[1]](#footnote-2) הרי מפורש שזה סיבת הטומאה דהוא כלי למדרס ולכן הוא מטמא בשאר טומאות והנה כל זה שייך אם צריך תורת כלי לטומאת מדרס אבל אם לא צריך תורת כלי א"כ מהא דמטמא מדרס אין לנו שום מקור שכזה שימוש נותן לזה שם של כלי וז"ב ועיין יראים מצוה רע"ז דמפורש שצריך שם כלי וכרש"י הנ"ל ועיין מה שכתבנו סימן י סק"י

אמנם בעיקר הדבר גם אם ננקוט שצריך שם כלי אין דברי רש"י הללו מוכרחים דיתכן שפשוטי כלי עץ יש לזה שם כלי וזה רק הלכה שאין לזה שם כלי לגבי שאר הטומאות[[2]](#footnote-3) אבל לעניין טומאת מדרס שגם פשוטי כלי עץ יש לזה דין טומאה א"כ גם אם זה רק משמש ישיבה אם מלאכתו זה יקבל טומאת מדרס דהרי יש לו שם כלי מצד השימוש של הפשוטי כלי עץ ודו"ק

והנה עיין מתניתין פכ"ד מ"ט כופת שסירקו וכרכמו ועשאו פנים ר"ע מטמא וחכמים מטהרים עד שיחוק בו ע"כ ובביאור המשנה עיין ר"ש שמדובר שמיחדו לישיבה ולר"ע מספיק לעצב אותו יפה שיהיה לו שם מושב ולרבנן צריך לחוק בו מקום ישיבה אמנם עיין ר"מ בפיה"מ וז"ל כבר פירשנו שכופת הוא חתיכת עץ ואמר שאם לקח בקעת זו וצבעה בסרק או בכרכום לעשות ממנה פנים לכותל הרי נהיה לה צורת כלי ומתטמא כמו שמתטמא כלי עץ ואמרו חכמינו שאינה נעשית בכלל הכלים בצביעה בלבד עד שיחקוק בה כלומר עד שיפתחנה בציורים ואז תהיה כלי עכ"ל והנה משמע מדבריו שעיקרו לא עומד לישיבה אלא לעשותו פנים לכותל וגם בחקיקה ביאר שזה צורה יפה ולא שזה נעשה כלי קיבול ולפ"ז מדברי ר"ע וכן מרבנן מוכח שפשוטי כלי עץ שמשמש ישיבה אם מלאכתו יש לו טומאת מדרס ודלא כקה"י הנ"ל ולכאורא זה גם דלא כרש"י הנ"ל והביאור כנ"ל שגם פשוטי כלי עץ יש לזה שם כלי וזה רק דין בקבלת טומאה והאריך בזה הגרא"ל שם וכן נקט במשנת אליהו על סוכה ע"ש ואין לומר שמדובר שבתור אם מלאכתו יש כאן שימוש שהוא לבד סיבה למדרס דא"כ מה צריך כירכום הרי יש לו שם כלי בתור מדרס אלא בהכרח שזה עמד למדרס בצורה שמצד זה לא היה לו סיבה לקבלת טומאה ורק מצד אם מלאכתו ולכן צריך שם כלי אמנם יתכן שמאותו סיבה שזה לא פשוטי כלי עץ כי זה סתם בול עץ לכן זה גם לא כלי מדרס וצ"ע בזה ועיין לקמן פכ"ב שכתבנו לדחות שדעת הר"מ שפשוטי כלי עץ מקבל טומאה מדרבנן ואולי רק לכן חשיב שיש לזה שם כלי ואולי הטומאה מדרבנן וע"ש

אמנם עיין חזו"א סימן כ"ו ס"ק ט"ז וכן בקה"י סימן ז שפשיטא להו שאיירי בכלי שעיקרו לישיבה ולפ"ז אין מכאן ראיה לנ"ל

ולכאורא בכלי הבא במידה לראשונים שיש לו טומאת מדרס במקרה שזה יהיה שימוש של אם מלאכתו לקה"י הנ"ל זה לא יקבל טומאה דבפשוטו כאן וודאי שזה חיסרון בשם כלי וכלשון הגמ' בעירובין ל"ד. שזה אוהל אמנם עיין ר"ש פכ"ד מ"ד לעניין תיבה שפיתחה מהצד שיושבים עליה מלמעלה ובפשוטו זה הדין של אם מלאכתו שזה ודאי לא עומד עיקרו לישיבה שכתב שגם אם זה מקבל ארבעים סאה זה מטמא מדרס וצ"ע

**בהא דמפץ יש לו מדרס ואין לו טהרה במקוה ובדין כלי אבנים למדרס**

ג]והנה מקור הדבר לומר שלעניין טומאת מדרס לא צריך שם כלי הוא מסוגיא דשבת פ"ד ע"א דהגמ' אומרת שיש ריבוי מיוחד לומר שמפץ מקבל טומאת מדרס ומבואר בגמ' שם שאין לו טהרה במקווה והתוס' שם ביארו שזה מין שבעלמא הוא לא מקבל טומאה ונתחדש שרק טומאת מדרס יש לו ולכן אין לו טהרה במקווה אמנם הר"מ ביאר שזה מין עץ אלא שאין לו תורת כלי עיין ריש פכ"ג וז"ל המפץ הוא המחצלת שאורגים אותה מן החבלים ומן הסוף ומן הגומא וכיוצא בו ואין המפץ בכלל כלים האמורים בתורה ואעפ"כ מטמא במדרס דין תורה וכו' עכ"ל ועיין פ"א דכלים דמינים אלו זה עשוי מן העץ ועיין בפיה"מ פכ"ד מ"י מפורש שזה עשוי ממין שיש לו טומאה ובפשוטו מה שאין לו שאר טומאות ואין לו טהרה במקווה כיון שאין לו שם כלי ומבואר שלטומאת מדרס לא צריך שם כלי אמנם עיין קה"י ס"ז שדן שכוונת הר"מ שהוא סוג כלי שאין לו קבלת טומאה אבל לא שאין לו שם כלי

והנה גם לתוס' יש מקום לומר שזה עצמו שמצאנו שיש כאן טומאה על סוג שבעלמא לא מקבל טומאה ובפשוטו שזה סוג לא חשוב יתכן שזה עצמו מקור שלא צריך תורת כלי

והנה מובא בכמה דוכתי שכלי אבנים לא מקבלים טומאת מדרס וצ"ב לשיטת התוס' שגם מפץ שזה לא מין המקבל טומאה ובכל אופן פה זה מקבל טומאה א"כ למה כאן זה אחרת והנה בתו"כ פרשת מצורע יש על זה מיעוט ועיין רבינו הלל וכן בתוס' רי"ד נדה ס ע"ב שביארו שהטעם שאין אדם מיחדם לישיבה וצ"ב הרי בתור אם מלאכתם וודאי שאדם מיחד כלי אבנים ולנ"ל א"ש שכל מה שהוקשה להם בתור עומד למדרס שלא צריך שם כלי אבל בתור משמש אם מלאכתו שצריך שם כלי א"כ כלי אבנים שאין להם שם כלי זה לא יטמא ועיין ברי"ד שם שדימה ד"ז לפשוטי כלי עץ ולפ"ז מבואר דעתו כרש"י לעיל שזה לא מטמא מדרס אם זה רק שימוש של מדרס אם מלאכתו וצ"ע[[3]](#footnote-4)

והנה כבר הובא לעיל סק"ב שבמשנה מבואר לר"ש שסתם בקעת אפילו שמיחד לישיבה זה לא מקבל טומאה ובפשוטו מבואר שצריך תורת כלי אמנם אין זה מוכרח דיתכן שהכוונה שאין הדרך ליחד כזה דבר לישיבה ולכן זה לא בכלל מיוחד לישיבה

**יוכיח מהר"מ דיש דין כלי במדרס**

ד]אמנם עיין לשון הר"מ פכ"ה מכלים ה"י וז"ל ראשי כלונסאות שהאומנין יושבים עליהם ושפין את האבנים וכיוצא בהן טהורים וכן כופת של תמרה שהוא יושב עליו אפילו גבוה טפח טהור שאין זה כלי וכן בול של עץ אע"פ שסרקו וכרכמו ועשאו פנים לשער וכיוצא בו אינו כלי ולא מקבל טומאה עד שיחוק בו עכ"ל והנה מפורש בר"מ שהחיסרון כי זה לא כלי ועיין חזו"א שנקט שכל דברי הר"מ גם במיוחד למדרס ולפ"ז מפורש שצריך שם כלי וכנ"ל מהקה"י אמנם אפשר להעמיד שמדובר שאין עיקר מלאכתו לישיבה ורק בזה יש חיסרון של שם כלי ועיין תורת הראשונים פכ"ד בהערה י"ג שהאריך בזה והיה אפשר לדחוק עוד שבתור שזה מיוחד למדרס לא טרח הר"מ לבאר שהטעם כי לא רגילים ליחד ד"ז למדרס אמנם בתור דרגת שימוש של אם מלאכתו היה מקום לטמאות וע"ז כתב הר"מ כי אין לזה שם כלי וצ"ע בכ"ז

ועיין חזו"א סט"ז סק"ה וז"ל ומסתבר שאין דין זה אלא בטומאת מדרס דלטומאת מדרס אין צריך כלי אלא כל המיוחד למדרס טמא עכ"ל

**ביאור דעת הר"מ בדין כל המטמא מדרס מטמא ט"מ**

ה]והנה קי"ל שכל המטמא מדרס מטמא טמא מת ודעת הר"מ שזה דרבנן אמנם מצאנו כמה מקומות בר"מ שמבואר שטמא טומאת מדרס ולא טמא טומאת מת א,עיין משנתינו תיבה שנפחתה מלמטה שר"מ מטמא וכן לעניין משפלת וכתב הר"מ שם וז"ל ור' מאיר אומר שאע"ג שאינה מתטמאת במת היא מתטמאת במדרס הואיל והיא ראויה למשכב עכ"ל וצ"ע עד כמה שזה מתטמא מדרס למה שזה גם לא יטמא טומאת מת וכנ"ל וע"ש ברא"ש שכתב שבאמת זה טמא גם טומאת מת מטעם הנ"ל

ב,פ"כ מ"א לעניין כרים וכסתות שנפחתו וראוים למדרס כתב הר"מ וז"ל ועל כן אם נפחתו ויצאו מדין כלי קיבול ונטהרו מטומאת שרץ הרי הם נשארים בדין המשכב ומתטמאים במדרס עכ"ל ובפשטות משמע שאין לזה טומאת מת ויותר מפורש בחיבורו פכ"ד הי"א וז"ל כלים שעיקר עשייתן לקבלה ולמשכב כאחד כגון הכרים והכסתות והשקים והמרצופים אם נפחתו אע"פ שטהרו מלטמא במת ובשאר טומאות מפני שאינם יכולים לקבל הרי הן מתטמאין במדרס שעדיין הן ראוים למדרס עכ"ל וצ"ע כנ"ל

ג,עיין ר"מ פכ"ו מכלים ה"ז לעניין עריבה שנסדקה וז"ל חזר והניחה בקדים ונפתח הסדק חזרה לקבלת טומאת מדרס וטהורה משאר הטומאות עכ"ל וצ"ע כנ"ל עד כמה שזה מטמא מדרס ממילא מק"ו שזה יטמא מת ועיין תיו"ט פכ"ד מכלים שהקשה כל זה וע"ש מה שנדחק ששברי כלים זה אחרת

וע"ש בהערות בספר תורת הראשונים שהאריך דיתכן שכל הדין שאם יש טומאת מדרס יש גם טומאת מת זה דווקא עד כמה שזה הטומאה המחודשת של מדרס שגם דבר שאין לו שם כלי נטמא אבל אם זה רק משמש אם מלאכתו שכה"ג צריך שם כלי ואין כאן את החידוש המיוחד של מדרס כה"ג אין את הק"ו שזה יטמא במת ע"ש והנה לפ"ז א"ש הדוגמאות שזה אגב וכן קערה שמפורש בתו"כ שצריך להגיע לזה לריבוי מיוחד אמנם לכאורא בדבר שעשוי לשניהם זה עיקרו למדרס ויתכן לחדש שגם שם כל שזה לא רק למדרס אין לו טומאה אלא מצד שהוא כלי אמנם צ"ע שהר"מ שם כלל כר וכסת שזה עיקרו למדרס והאמת יורה דרכו כמו שכתב החזו"א סכ"ה סקט"ז שהר"מ כוונתו לעניין דאוריתא וע"ש שהביא מפורש שהר"מ לעניין עריבה כתב בפיה"מ שזה מתטמא במת ע"ש וצ"ע

**בביאור דין דבטל העיקר בטל הטפילה**

ו] הנה במשנתינו בתיבה שפתחה מצידה שנפחתה שרבנן מטהרים מבואר בלשון המשנה שהטעם שכיון שבטל העיקר בטל הטפילה והיה מקום לבאר ע"פ הנ"ל שכל הטומאת מדרס שלו הוא בצירוף לשם כלי שזה מחמת הקבלה אבל אם השם כלי בטל אין סיבה שהוא יקבל טומאה מחמת שהוא גם מדרס וכן משמעות הר"מ שם בפירושו שכתב שהעיקר זה טומאת מת ע"ש אמנם הנה לקמן פכ"ב מ"ז מובא נידון זה לעניין כסא שהיה ראוי לישיבה ונתבטל הישיבה אבל זה עדיין ראוי לקבל שטהור מצד שכיון שבטל העיקר בטל הטפילה ושם הנידון לא לעניין טומאת מדרס ולא היה שום דין טומאה מחמת הקבלה ובכל אופן מובא לשון זה ועיין ר"מ שם שזה אותו נידון של משנתינו

ובפשוטו משמע שבזמן שהעיקר היה קיים היה לטפל גם חשיבות שימוש שהוא סיבת טומאה רק כיון שהוא היה חשוב רק בתור טפל לכן ללא העיקר לא נחשב שהיה לו שם כלי וזה יותר על דרך החזו"א שבזמן העיקר הטפל הוא גם היה סיבה לתורת כלי

והנה בפשוטו מעיקר דברי ר"מ שנשאר לזהתורת קבלת טומאה מוכח שזה עצמו היה סיבה לשם כלי דאם מעולם לא היה לזה סיבה לשם כלי אלא רק לשם מדרס א"כ עכשיו שאין לזה שם כלי למה שזה יקבל טומאה אמנם יתכן שלר"מ דנים את שימושי המדרס כחלק משאר שימושי הכלי וכל שנשאר לו שימוש חשיב שעדין יש לו תורת כלי ודו"ק ולפ"ז בדעת רבנן יתכן לבאר בטל העיקר בטל הטפילה שעיקר כונתם שלא נשאר הטפילה בשם כלי כיון שמצד עצמו הוא לא סיבה לשם כלי

אמנם עיין שם בר"ש שביאר עוד שמדובר שהיה מקום אחר בכלי שעמד לקבל תכשיטים ולכאורא זה כלי גמור בזמן שזה עומד לישיבה ובכל אופן מבואר הלשון בטל העיקר בטל הטפילה ובהכרח הביאור כחזו"א שכל השם כלי מצד שימוש זה בזמן שהוא עומד לעיקר אמנם עדין בעיקר הדין יתכן שבדין ראוי למדרס מספיק דרגא שזה לא סיבה לשם כלי וכמבואר בר"ש פי"ז וכדלעיל וכדמוכח ברמב"ם לעניין כופת שסירקו וכנ"ל ודו"ק בכל זה

ועיין רמב"ם במשנתינו שקישר את זה לדין שיש שמטמא טמא מת ואין מטמא מדרס וצ"ב כוונתו והרי במשנה זה מובא גם לעניין נידון של כלי קיבול וכנ"ל ועיין מה שכתבנו בכל זה לקמן פכ"ב ועיין פכ"ח מ"ט סק"ג מה שהבאינו בזה מהגר"א

ז]יש לעיין לדעת ר"מ שהשימוש של המדרס לבד בנפחתה הוא סיבה לקבל טומאה א"כ למה בתיבה שפיתחה מלמעלה שנפחתה לא יטמא מדרס דהרי היום לא יגידו לו עמוד ונעשה מלאכתינו ועין חזו"א סק"ט שכל דינו של ר"מ זה דווקא בתור שירים מהשעמוש הקודם אבל וודאי שזה לא סיבה להחיל על זה שם כלי ופשוט

ח]בעיקר דין משפלת בפשוטו זה כמו הדוגמאות לעיל שרגילים גם לישב עליהם אמנם עיין ר"ש שביאר שכיון שזה נפחת הופכים על זה ויושבים על זה וצ"ב א"כ מה טעם ר"מ שמטמא ואם זה סיבה לשם כלי למה רבנן חולקים ומה זה קשור לבטל וכו' וכנ"ל סק"ו וצ"ל שגם קודם שזה נתקלקל היו לפעמים הופכים את זה ומשתמשים אלא שזה היה יותר ארעי ורק לכן ר"מ מטמא וצ"ע

ט]עיין ר"ש בסופו דהביא תוספתא דמשפלת שאמצעיתה וכו' ולכאורא הכונה שע"י הגובה שבאמצעה אפשר עדיין להשתמש בצד שאינו נקוב וצ"ע אבל למה זה טמא עד למעלה הרי בצד השני יש נקב וא"כ מעל הגובה באמצע זה לא ראוי לשימוש וכתב הר"ש שזה כר"מ וצ"ע שכאן הטומאה כי זה עדיין ראוי ובאמת הגר"א נקט שפה זה לכו"ע וצ"ע

1. ולכאורא מבואר ברש"י שהחיסרון בפשוטי כלי עץ לא מצד צורת הכלי כמו שמצינו בכלי חרס אלא מצד שכל שימוש של פשוט לגבי כלי עץ הוא לא סיבה לטומאה ובפשוטו לפ"ז אם פשוטי כלי עץ ישמש שימוש של קבלה יקבל טומאה וכן הוא בתוס' ותוס"ר שבת ס"ג: ועיין סימן ו-ז שהארכנו בזה אמנם לכאורא שיטת רש"י לא כך ע"ש וצ"ל שאע"ג שס"ל לרש"י שצריך צורה של קבלה אבל הטעם כי לא חשיב שימוש של קבלה אלא אם נצרך לזה צורה של קבלה וצ"ע [↑](#footnote-ref-2)
2. ועיין זבים סימן ז מה שיש לדון בגדר הדין שפשוטי כלי עץ מקבל טומאת מדרס ע"ש [↑](#footnote-ref-3)
3. ובדברי הרי"ד הנ"ל מבואר שכלי אבנים זה חיסרון בשם כלי ולא שזה סתם הלכה שזה מין שלא מקבל טומאה דאל"כ מה הדימיון לפשוטי כלי עץ וכן מבואר שפשוטי כלי עץ זה חיסרון בשם כלי וכרש"י הנ"ל ולא שזה סתם הלכה שזה לא מקבל טומאה [↑](#footnote-ref-4)