כלים פכ_ז מ_ו
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_ב

**כלים פכ"ז מ"ו**

א] **אלו נמדדים כפולין,** הר"ש בפי' קמא פירש דכיון דאורחי' מב' צדדין אי הוי מצד א' לא מהני, ובפי' בתרא פירש דהיינו דלאחר שנמדד במקום החתך בעינן שיהא בו כדי מדתו, ואם ליכא כדי מדתו אע"פ שאם הי' מתיר התפירה ופושטו הי' בו כדי מידתו ל"מ.

והנה לפי' בתרא נ' מד' הר"ש, דהא דתנן דנמדדים כפולין, ל"ד להא דתנן לעיל מ"ה בחלוק של קטן דנמדד כפול, דהתם היינו לענין שיעורא דגע"ג, דבעינן שיהא בו גע"ג לפניו ולאחריו וכמו שפירש הר"ש שם, אך הכא לא איירי כלל בשיעורא דגע"ג, אלא איירי במידה הנצרכת לבגד זה, דכל שאינו כדי מידתו, אף שאם יתיר התפירה יהא בו כדי מידתו, אינם מקב"ט.?העירוני דאי"ז מוכרח כלל בל' הר"ש, ויש למחוק לכל אות זו, אחר שאין הדברים ברורים כלל?. ?ועי' עוד מש"נ בד' הר"ש להלן פכ"ח מ"ז?.

ולפי' קמא יש להסתפק אם קאי לגבי שיעורא דגע"ג, דכיון דאורחי' מב' צדדין, בעינן שיהא בו ב' פעמים גע"ג, וכ"ה משמעות ד' הרע"ב, ונתחדש לפ"ז בד' הר"ש, דאף קודם שתפרו אינו טמא בשאין בו גע"ג מב' צדדים, ושלא כד' הרמב"ם בפיהמ"ש דמבו' דאיירי אחר שתפרו, ועי' סד"ט שעמד בזה, או דגם לפי' זה לא קאי על שיעורא דגע"ג, אלא קאי על עיקר הבגד, שאם עשאו שלא כדרכו ואינו אלא מצד א', אינו מקב"ט כיון שאין דרכו בכך, וכן מ' טפי בל' הר"ש.

ב] והרמב"ם והרא"ש פירשו למשנתינו דאיירי בשיעורא דגע"ג, דבגדים אלו נמדדין כפולין, ובעינן שבעודן כפולין יהא בהן גע"ג, והרא"ש פירש הטעם בזה, דהוא משום דהמניחן לישב או לשכב עליהן מניחן כפולין.

ונראה מד' הרא"ש, דאין בגדים טמאין מדרס מכח הא דכשהוא יושב ושוכב בעודו לבוש בהן הוא יושב ושוכב עליהן, ולעיל פכ"ו מ"ה אות ג' נת' דהטעם בזה הוא, או משום דאי"ז משמש להנאת מדרס, או משום דאינו עשוי כלל לדרוס "עליו", וכל הא דהן טמאין מדרס הוא משום שדרך להציעו תחתיו, וע"כ הן נמדדין כפולין.

אמנם למש"כ לעיל פכ"ו מ"ה אות ב' בדעת הרמב"ם והראב"ד דבגדים שהוא יושב ושוכב ונשען בעודו לבוש בהן, טמאים מדרס, תיקשי דא"כ מ"ט הן נמדדין כפולין, הרי כשהוא לובשן הוא מתהפך עליהן ואינם כפולין, ועמד ע"ז בחזו"א סימן ל"ב סקי"ג, ועיי"ש שכתב לישב דהוא משום דגם כשהוא מתהפך עליהן בעודו לבוש בהן, אין משמש שכיבה אלא התחתון.

ג] והנה לדעת הרא"ש דהא דבגדים אלו טמאין מדרס הוא משום שמניחן תחתיו לישב או לשכב עליהן, ניחא הא דאינם טמאים בשאין בהן כשיעור, דבכה"ג אין דרך להניחם תחתיו לישב או לשכב עליהן, אך לדעת הרמב"ם והראב"ד דהא דהן טמאים מדרס הוא משום דכשהוא יושב ושוכב בעודו לבוש בהן הוא יושב ושוכב עליהן, צ"ע דמ"ט אינם טמאים כשאין בהן כשיעור, הרי כיון שהן משמשין ללבישה, ממילא הן משמשין גם למדרס, וכבר עמד בכעי"ז בחזו"א שם, ועיי"ש שכתב דאפשר דכיון דכל הני עיקרן למלבוש אלא שמשמשין גם מדרס אין מטמאין בפחות משיעורא, וצ"ב הטעם בזה, דהרי הא דבגד פחות מכשיעור אינו טמא מדרס, הוא משום דאין מייחדין אותו למדרס, אך בגדים אלו שהן מיוחדין למלאכתן, ומכח זה הן משמשין ג"כ למדרס, מ"ט בעינן שיהא בהן כשיעור.

ד] עוד צ"ע בזה בד' הראב"ד בפי' לברייתא דר' ישמעאל, ז"ל, ונראה לי דהא דבעינן למשכב ג' על ג', דוקא בבגד שאינו כלי או תכשיט, אבל בתכשיט אם משמש שכיבה עם מלאכתו, אע"פ שאין בו גע"ג טמא מדרס, כגון שבכה של ילדה וכיפת הראש מטמאין מדרס כל שהן, עכ"ל,[[1]](#footnote-2) וצ"ע דא"כ מ"ט בגדים אלו שנשנו במשנתינו המשמשין שכיבה עם מלאכתן, אינם טמאים מדרס בשאין בהן כשיעור, ומ"ש משבכה וכיפה דטמאים מדרס אף בשאין בהן כשיעור, ועי' בחזו"א סימן ל"ג סק"ז שנסתפק לומר דסבכה וכיפה אין טמאים מדרס אלא בשיש בהן גע"ג, דומיא דהבגדים שנשנו במשנתינו, ואולי מפרש הראב"ד למשנתינו כפי' הר"ש דלא קאי מתניתין כלל על שיעורא דגע"ג, וצ"ע בזה.

ה] הרמב"ם בפיהמ"ש כתב דמדידה זו היא או שלש על שלש לטומאת מת וכו', ובמשנ"א כתב דהרמב"ם לטעמי' אזיל דס"ל דאף במקצע אינו טמא בפחות מגע"ג, אך לדעת הראב"ד דבמקצע ה"ה טמא בכ"ש, הכא שעשאו כלי לא גרע ממקצע, ובחזו"א סימן ל"ב סקי"ג הק' ע"ד הרמב"ם דמ"ט אין טמאים משום אריג כ"ש, אך בחי' הגר"א לעיל מ"ה כתב דכל הני דמתניתין איירי בשאינם שלמים, וע"כ ל"ה בכלל אריג.

ובד' הרמב"ם יש מקום לדון, דמש"כ דמדידה זו היא גע"ג לטומאת מת, לא קאי אלא על מטלית שטלאה על השפה, ולפ"מ שפירש הרא"ש דהיינו קודם שתפרה על שפת החלוק, וע"כ גם טומאת מת אין בה אלא בכשיעור,[[2]](#footnote-3) וצ"ע בזה.

1. ויש להסתפק אם כונתו הוא מהטעם שנתבאר, דכיון שהוא ראוי למלאכתו והוא משמש מדרס בשעת מלאכתו, ה"ה מיוחד למדרס אף בשאין בו כשיעור, או דכונתו דכל הא דבעינן גע"ג למדרס, הוא רק אם באנו לטמאותו מכח הא דעיקר עשייתו למדרס, ובזה הוא דבעינן לשיעורא דגע"ג, ומשא"כ היכא דיש עליו תורת כלי או תכשיט, דמצינו לטמאותו מדינא דמשמש שכיבה עם מלאכתו, ה"ה טמא מדרס אף בשאין בו גע"ג, דאף דלא מצינו לחשבו כעשייתו למדרס, מ"מ חשיב שפיר כמשמש מדרס עם מלאכתו, ונת' בזה לעיל פי"ט מ"ט אות ט'. [↑](#footnote-ref-2)
2. אך בל' הרמב"ם מ' דאיירי אחר שתפרה, וצ"ע דאחר שתפרה הרי טומאתה היא עם החלוק, וכמש"כ הרא"ש, וי"ל בזה כמש"כ החזו"א שם, דלענין להשלים שיעורא קאמר. [↑](#footnote-ref-3)