15. סוגיא דאוהל
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב מאיר קאופמן / שיעורים

פ' ויצא

**סוגיא דאוהל**

**שיטות הראשונים בדין אוהל ללא מחיצות**

א]מבואר בסוגין ובגמ' ביצה ל"ב: דיש איסור להניח דבר על גבי דבר בצורה שיוצר אוהל וכגון מניח חבית על גבי שני חביות או מרכיב מיטה על גבי קרקע [וביראים ביאר שהיו יושנים מתחת וברשב"א ביאר שהניחו שם הנעלים] או גוד שמותחו על גבי יתידות וממילא נוצר כאן אוהל ועיין תוס' בסוגין ובביצה שהביאו שהמנהג להעמיד את השלחן ולא חוששים מצד אוהל וחידשו התוס' שאין איסור אלא אם יש מחיצות אבל במקום שאין מחיצות אין איסור ועיין תוס' שם ובשבת ל"ו: שהקשו איך מותר להחזיר קדירה על גבי כירה בשבת ולמה אין בזה איסור אוהל והוסיפו לחדש שלא מספיק שיש מחיצות אלא צריך שיעשה את המחיצות בשבת ועיין תוס' בשבת וברא"ש בעירובין שהקשו מדכרי דרב הונא שהגמ' אוסרת לפרוס הגג והרי שם מדובר שלא עושה את המחיצות ותירצו שאיפה שכונתו לאוהל אסור אפילו ללא מחיצות והנה היה מקום לומר שזה דוקא אם יש מחיצות אפילו אם לא עשה אותם וכן מבואר בתוס' שמדובר שהיה שם מחיצות וכמו שהאריך בבית מאיר אמנם מלשון הרא"ש בעירובין משמע דממילא זה סברא אפילו אם אין מחיצות וצ"ל שעד כמה דבעלמא צריך לעשות המחיצות א"כ כאן מסתבר שנתחדש שלא צריך מחיצות כלל והאחרונים [עיין שער הציון] הוכיחו מהדין של כובע דלחלק מהראשונים זה אסור מצד אוהל והרי שם אין מחיצות אלא בהכרח דבכונתו לאוהל לא צריך מחיצות עוד הקשו התוס' מהדין של פרונקא דמבואר בגמ' שעל כל הכלי אסור והרי שם המחיצות עשויות כבר קודם ותירצו שבדבר גדול אסור גם ללא עשית המחיצות ועיין חזו"א שהביאור שאז אין קשר בין המחיצות והאוהל מקשר ביניהם וזה מחשיב כאילו עשה גם המחיצות ולפ"ז אם אין מחיצות אין איסור אמנם המ"ב אסר במטה אפילו ללא מחיצות אם זה גדול

והנה הרשב"א חלק על תוס' והוכיח מגוד שגם ללא מחיצות אסור וכתב דמה ששולחן מותר מצד שאין לו צורך לאויר שתחתיו והנה בדעת תוס' שלא תירצו כן יתכן שנקטו כמבואר בבית מאיר ובמאמר מרדכי שחשיב שצריך לאויר שתחתיו כיון שמניחים שם הרגליים אמנם יתכן דפליגי וס"ל שגם באין צריך לאויר שתחתיו אסור וכן מבואר שיטת הרמב"ן שלענין משמרת לתלות רימונים כתב שטעם ההיתר רק מצד שאין שם מיתוח ולא מצד שלא צריך לאויר שתחתיו והנה הטור בסימן שט"ו ובסימן תק"ב כתב להיתר אם לא צריך לאויר שתחתיו ובכל אופן לענין שולחן כתב להתיר כי אין מחיצות ובהכרח שנקט כנ"ל שחשיב שצריך לאויר שתחתיו והנה המ"ב סקכ"ב הביא מהט"ז שבארבע מחיצות לא צריך שיהיה צריך לאויר שתחתיו וביאר כי שם כיון שזה ראוי להניח בזה דברים חשיב כמו צריך לאויר שתחתיו אמנם הביא שהגר"ז חלק על זה וכן החזו"א כתב שאין הדבר מוכרע ועיין סקמ"ח דהביא מהחיי אדם דאם מניח חבית ועל זה השולחן חשיב עשית אוהל ועיין חזו"א שכתב שזה רק אם נחדש כנ"ל דבארבע מחיצות לא צריך שיהיה צריך לאויר שתחתיו וע"ש שכתב שאין הדבר מוכרח

והנה יש לדון מה הכוונה שבכונתו לאוהל אסור אפילו ללא מחיצות האם זה דוקא שכונתו שזה יאהיל בתור שימוש דירה או שכל שמטרתו שזה יהיה אוהל על מתחתיו לא צריך מחיצות ורק במטה או שולחן שעיקר המטרה לא לצורך שזה ישמש כגג על מתחתיו בזה ללא מחיצות אין לזה שם אוהל והנה המג"א נסתפק בארובה שבתנור האם חשיב כאוהל לעצמו ואסור לסותמו ובביאור ספיקו בתו"ש דן כיון שיש שם לבוד [ומסתבר שהכונה שממילא זה המשך האוהל אבל וודאי גם הוא מודה בכלי קטן דלא נימא בזה לבוד וכמו שכתב החזו"א שלבוד לא מבטל אויר] ובשער הציון כ"ז ביאר דאפילו שלא עשה כאן המחיצות אבל כיון שכונתו לסתום הנקב זה עדיף וכן כתב המ"ב סק"כ שרק מתי שמטרתו בגג לא לצורך להאיל מתחתיו לא חשיב עשוי לאוהל ובחזו"א סק"ט הקשה דהרי תוס' הקשו מכובא ולא תירצו שכאן כונתו לאוהל ובהכרח שרק שימוש דירה חשיב כונתו לאוהל ולא שעושה לצורך מה שתחתיו [ולכאורא נפק"מ למשחק ילדים שעושים אוהל למשחק שמניחים מתחתיו דלמ"ב חשיב כונתו לאוהל ואסור ללא מחיצות ולחזו"א כיון שזה לא שימוש דירה אין לזה מעלה אוהל]

והנה באמת מצאנו בביאור הגר"א ס"ג שכתב על הדין שאם כונתו לאוהל אסור שבזה מיושב הקושיא מכובא דהינו שבאמת נקט שחשיב כונתו לאוהל [וצ"ל שגם משמרת כוונתו לאוהל או ששם חמיר וכדלקמן] ויתכן דתוס' בשבת שכתבו שכונתו לאוהל הרי לא הקשו מכובא ויתכן מצד שתירוצם שכונתו לאוהל זה מישב גם כובא ותוס' בביצה שהקשו מכובא לא הקשו מדיכרי דרב הונא ויתכן שתירוצם שכובא זה גדול זה מתרץ גם על דכרי דרב הונא אמנם הפוסקים נקטו את שני התירוצים דהינו שגם דבר גדול אסור וגם בכונתו לאוהל אסור ובפשוטו מוכח כחזו"א שצריך דוקא שכונתו לדירה אמנם עיין גר"ז שכתב בסי"ט שכיסוי כלי חשיב אין כונתו לאוהל כיון שזה לכיסוי בעלמא ומשמע שיש כאן סברא על דרך הרשב"א שכיסוי כלים אין זה אוהל ואפילו שזה אסור כי במציאות נעשה כאן אוהל אבל אין לזה את המעלה של כונתו לאוהל וצ"ב

עוד קשה עד כמה שיש סברא של דבר גדול א"כ לכאורא דכרי דרב הונא זה וודאי יותר גדול מחבית וא"כ מה המקור לאיסור של כונתו לאוהל והנה מבואר במ"ב סקי"ח שמטה גדולה זה סיבה לאסור וכן בחזו"א סק"ט כתב ששולחן גדול זה סיבה לאסור וצ"ב שכל שולחן ומטה זה יותר מחבית גדולה ובהכרח שכל דבר לפי דרכו דהינו שבכלי צריך גדול יותר מהרגיל ובמטה יותר ממטה רגילה ובשולחן יותר משלחן רגיל ולפ"ז יתכן שבדכרי דרב הונא היה דוחק לתוס' להעמיד שזה היה שטח גדול ביחס לעשית אוהל

**בדין הבאת המחיצות ממקום למקום**

ב]והנה כתב המ"ב סקמ"ח דאפילו דמבואר בתוס' שכלי קטן אין איסור מצד שהוא לא עשה המחיצות אבל כל זה במניח המכסה על הכלי אבל אם מביא הכלי למקום כדי לכסותו חשיב שעושה גם המחיצות ולכאורא בכלי יש מקום לדון שהאוהל לא מתיחס לאויר העולם אלא לשטח הכלי ושם כבר היה מחיצות קודם וההזזה של הכלי לא משנה את מקום המחיצות כלל וצ"ע ועיין חזו"א סק"י וסקי"ד שכתב שכל המעלה של עשיית מחיצות זה רק אם יש לו צורך לכונן המחיצות כדי להעמיד האוהל עליהם אבל בכגון שארבעה המחיצות מחוברים אין לזה את המעלה של עשית מחיצות ולכאורא כוונתו שכמו שאם יש אוהל עשוי אין איסור להעבירו ממקום למקום וכהכרעת הנוב"י תנינא ל' א"כ עד כמה שצריך לעשות המחיצות כה"ג לא חשיב שעושה את המחיצות ובדעת המ"ב יתכן דס"ל שהמחיצות זה רק תנאי לצורת אוהל וכיון שזה נצרך לאוהל צריך גם שיעשה אותם ובזה מועיל במה שהביאם לצורך שיעשה עליהם אוהל ובדעת החזו"א היה מקום לומר שבזה עצמו פליג וס"ל שזה חלק מבנין האוהל וכל שלא עשה הכל אין סיבה לחייבו

והנה בפשוטו היה מקום לומר נפק"מ אם המחיצות יש בהם מצב של כסא טרסקל דאם צריך עשית המחיצות כה"ג לא חשיב שעושה מחיצות משא"כ אם זה רק תנאי בעלמא יתכן שבזה עוזר גם עשיה של כסא טרסקל ועיין בה"ל ס"ג לגבי מטה שמחוברת לקיר שאם אין בין חוט לחוט ג"ט זה אסור מצד שעושה אוהל כשפורס הסדין והרי שם המחיצות הם בגדר כסא טרסקל ובכל אופן נקט לאיסור ומוכח כנ"ל שאין צריך גדרי עשיה במחיצה כמו בגוף האוהל והנה לנ"ל כה"ג לחזו"א זה צריך להיות מותר אמנם הדבר מפורש בחזו"א סוף סק"י שהעתיק את המ"ב ונקט כך ועין לקמן דהוא מוכרח ובהכרח דגם החזו"א ס"ל שאין זה מעיקר עשית האוהל ורק שס"ל אבל בדין דרבנן שצריך לעשותם כה"ג כיון שבמקומו יכול לפרוס עליהם סדין מה שמעבירם ממקום למקום אין זה בגדר עשית מחיצות כלל וכן הוא בלשונו ע"ש

והנה מצאנו בזה דברים מפורשים בתוס"ר עירובין ק"א. ד"ה וכן ביעתא דהביא את רש"י שאסר להשים ביצים על טרפיד וכתב שאפילו אם יש לזה מחיצות ומביאם ממקום למקום לא חשיב עשית מחיצות ועיין תוס' בביצה שגם הקשו על טרפיד שאפילו אם יש לזה מחיצות אבל כיון שהוא לא עשה המחיצות אין כאן סיבה לאסור והרי ברש"י בביצה מפורש הלשון שמביא הכלי להניח עליו הביצים וכן הוא ברשב"א שם והנה התוס' הקשו מכובא ועיין ב"ח סוף סימן שט"ו שכתב לישב דמדובר שמביא את הכובא וכה"ג חשיב עשית מחיצות אמנם בפשוטו תוס' שלא תירצו כן מכלל דלא סבירא להו כך

והנה מבואר בטור ומקורו ברא"ש בביצה דהדוגמא דמטה אסורא כגון שיש לה ארבע רגלים כמין תיבה וצ"ע א"כ תמיד חשיב שעושה האוהל ללא המחיצות והנה בדברי הטור והרא"ש לא הוזכר שצריך שיעשה מחיצות אלא רק הדגישו שצריך שיהיה מחיצות [וברא"ש לא הוזכר כלל הראיה מכירה] ולפ"ז לא קשה כלל אמנם הפוסקים הרי נקטו כדעת תוס' שצריך שיעשה המחיצות וכן הב"י העתיק אתתוס' ל"ו: וא"כ צ"ע כנ"ל ובפשוטו מבואר דמה דמביא המחיצות חשיב כאילו עושה אותם וכן הוא במ"ב סקכ"ב בשם הפמ"ג אמנם היה מקום לומר שהם היו מחוברים בצורה שזה מתקפל כמו כסא טרסקל חשיב עשית מחיצות או שזה עמד לא בצורה של מחיצות וכן כתב בתהלה לדוד סק"ה אמנם מזה מוכח כנ"ל בדעת החזו"א שגם דבר שלא חשיב עשית אוהל בכל אופן חשיב עשית מחיצות

והנה כתב השו"ע שמטה שמסורגת בחבלים אם יש בין חבל לחבל ג"ט אסור לפרוס עליה סדין מצד עשית אוהל ואם היה עליה כר וסדין מותר להוסיף על זה והנה מבואר שמדובר שזה כבר היה מורכב מערב שבת דאל"כ איך יש על זה כר וסדין וצ"ע א"כ למה שזה יאסר הרי המחיצות עשויות מערב שבת והנה מקור הדברים זה מהרשב"א דהוא ס"ל שלא צריך מחיצות אבל השו"ע שפסק שצריך מחיצות צ"ע ועיין שער הציון סקל"א שכתב שמדובר שהעביר את זה ממקום למקום כדי לפרוס על זה סדין וזה כשיטתו לעיל ועיין תהלה לדוד שכתב לדחוק שמדובר במטה גדולה אמנם הרי בס"ג לענין מטה מדובר במטה שאינה רחבה שלכן תלוי אם יש מחיצות או לא וכמבואר במ"ב שם וכאן מדובר במטה רחבה וזה דוחק

עוד יש להוכיח מהא דמבואר בשו"ע שמשמרת אסור לנטותה בשבת וביארו האחרונים שזה מצד אוהל וצ"ע איפה יש כאן מחיצות ועיין מ"ז סק"ט שהעמיד שמביא את הכלי ממקום למקום ולכן חשיב עשיית מחיצות ואולי כיון שמניח למטרה לשמר חמיר וצ"ע בזה

**בדין מיתוח**

ג]והנה מבואר בגמ' דגוד בכיסנא אסור לנטותו בשבת ועיין רשב"א הובא בר"ן שהקשה מזה על תוס' שהצריכו מחיצות ועיין חזו"א סק"א שיצא לחדש דכל דברי התוס' שצריך מחיצות זה רק במקום שאין מיתוח אבל במקום שעושה מעשה מיתוח בזה גם לתוס' אין צורך בעשית המחיצות ומקורו מהא דמבואר בגמ' דכיון דאי אפשר דממיתחא פורתא זה סיבה לאסור והרי אם עושה מחיצות לא צריך מיתוח וכמבואר בדין קדירה על גבי חבית אלא בהכרח שבמיתוח זה סיבה לאסור ולפ"ז כתב לישב דגוד ומשמרת סיבת האיסור כי יש כאן מיתוח וכן במטה מה שאסר השו"ע לפרוס סדין מצד שיש שם מיתוח ולא צריך להעמיד במחיצות אמנם בפשוטו דבריו מחודשים דכל הסברא של מיתוח שביחס לאוהל זה צורת האיסור אבל עד כמה שיש תנאי של עשית מחיצות למה שכה"ג זה יהיה סיבה לאסור ועיקר ביאור הגמ' הנה רש"י ביאר שמדובר שזה היה תלוי מערב שבת והוא מותח את זה ולפ"ז מוכרח שלא צריך מחיצות אמנם עיין ראשונים שהביאו מהרמב"ן שטעם ההיתר ללא מיתוח שזה שנים שעשו ובמאירי ביאר שדבר שדרכו במיתוח יש תנאי שצורת עשיתו תהיה על ידי מיתוח ולפ"ז יתכן דאיירי שעשה המחיצות בשבת וצ"ל שרגלי הגוד יש בהם רוחב טפח ובבית מאיר כתב שכאן זה בנין חשוב

וסתימת הפוסקים שלא הזכירו בשם מקום שאם עושה מיתוח אסור ללא מחיצות מבואר לא כך וכן בפשוטו מבואר מקושית התוס' מדכרי דרב הונא ומכובא שלא העמידו ששם יש מיתוח ולכן אסור מצד שעד כמה שצריך מחיצות לא יעזור מה שעושה מעשה מיתוח

**בדין כיסוי כלי קטן**

ד]והנה בעיקר הא דנקט המ"ב דבכלי קטן כל סיבת ההיתר כי אין מחיצות ולכן כשמעביר ממקום למקום יש מקום לאסור בפשוטו צ"ע דעיין רשב"א קל"ט: שהקשה בשם תוס' על פרונקא שזה כיסוי כלי בעלמא ולמה שיאסר והביא בשמם שמדובר בכלי גדול והוא חלק עליהם שגם כלי גדול מותר מטעם שזה כיסוי כלי בעלמא והעמיד הגמ' מצד מחזי כמשמר הרי מבואר בדבריו שכלי קטן סיבת ההיתר לא רק מצד שצריך מחיצות אלא מצד שאז יש הסברא של כיסוי כלי בעלמא ולפ"ז גם במעביר ממקום למקום אפילו שננקוט שחשיב עשית מחיצות אין בזה סיבה לאסור בכלי קטן

ובפשוטו הדבר גם מוכרח לשיטת הגר"א שנקט שכובא אסור מצד שחשיב צריך לאויר שתחתיו ולפ"ז יאסר לכסות כלי קטן ואין להעמיד שכבר היה מחיצות דלשיטתו הרי לא צריך מחיצות אלא בהכרח כנ"ל

ובפשוטו אין להחמיר בכלי קטן כמ"ב וכמו שבאמת המנהג א. מצד שחשיב שהמחיצות עשויות מערב שבת ב. שיטות הראשונים שאין איסור בכיסוי כלי כלל ג. דבכלי קטן כו"ע מודו לסברא שזה כיסוי כלים ולכן אין בזה איסור

**בדין סתירת גג ללא מחיצות**

ה] מבואר בשו"ע שט"ו ס"ד שמטה שיש בין חבל לחבל ג"ט אסור לנטותה ואסור לפרקה והנה המקור הוא מדברי הרשב"א דס"ל שאסור גם ללא מחיצות אמנם לשיטת השו"ע שצריך מחיצות צ"ל שמדובר שעשה מחיצות והנה לשון השו"ע שאסור לסלק הבגד התחתון שעליה משום דקסתר אוהל והנה משמעות הדברים שלפרק הסדין לבד אסור ועיין שער הציון ל"א שכתב שלפ"ז משכחת לה שסתירה יותר חמור מבנין דבסתירה וודאי אפילו אם נעשה כל מבעוד יום אין היתר לפרק הסדין וצ"ב החילוק ובפשוטו מבואר דעת המ"ב כנ"ל דיסוד האיסור הוא הגג וזה עיקר האוהל רק יש תנאי שיהיה לו מחיצות דללא זה חסר בחשיבות של האוהל ולכן אם מפרק הגג ונשאר המחיצות נחשב שפירק את הכל אמנם אם נימא דבאיסור אוהל נתחדש שזה רק אם עשה שני דברים א. גדר המקום ב. שהניח גג א"כ כל שהשאיר אחד מהם השאיר חלק מהאוהל

והנה בעיקר דברי השער הציון הנ"ל ידוע להקשות הרי תוס' כתבו שצריך עשית מחיצות ולמדו דבר זה מכירה שמותר לתת קדירה עליה והרי משם מבואר שמותר גם לסתור וכן הוכיח באבני נזר רכ"ג סקי"א אמנם הנה בתוס' מבואר שהעמידו את קושיתם על הדין שמחזירין מולא על הדין שנוטלין וצ"ב למה לא העמידו הקושיא הרי בכל שהיה נוטל אחרי זה הקדירה והרי מפורש בגמ' שכילה אסור לסותרה והיה מקום לומר שבכל הדברים שלא נעשו לשם אוהל באמת אין סתירה אמנם מדברי הרשב"א כאן מבואר שאסור וכן פשוט לט"ז לענין פרונקא שאסור לסתור וכן הוא בגר"ז שם שהקשה מה זה שונה ממגופה ותירץ שאם יש בית אחיזה זה אחרת אמנם יש לדון שכל זה דוקא אם לוקח הדבר וכונתו לבטל האוהל שיש כאן אבל אם לוקח החפץ כי צריך אותו להשתמש בו כה"ג שאין לו מכון על סתירת אוהל אין זה בכלל האיסור של סתירת אוהל

]עיין בביאור הגר"א סימן תק"ב שכתב להוכיח כדברי התוס' שצריך מחיצות מהא דהגמ' מתירה מלמעלה למטה דהינו שאם קודם שם האוהל ואחרי זה המחיצות מותר והנה יסוד ההיתר שם בפשוטו שאין זה דרך בנין ובפשוטו כוונתו שעד כמה שכל האוהל הוא אם המחיצות א"כ כיון שעושה הסדר בצורה הפוכה זה סיבה להתיר אבל עד כמה שאוהל לבד אסור ללא המחיצות א"כ בעצם הנחת האוהל יש איסור ועיין חזו"א סק"ט שהקשה הרי להחזיק אוהל באויר בפשוטו וודאי מותר וא"כ כל האיסור כשמניח את זה על העמודים וכיון שעשה הסדר הפוך יש כאן שינוי ובפשוטו מבואר בגמ' דזה לא אוהל דהרי הגמ' מ"ג: אומרת לענין מת המוטל בחמה שאפשר לעשות אוהל בצורה של מלמעלה למטה ועיין תוס' שם וברשב"א בסוגין שזה מצד ההיתר דמלמעלה למטה ובהכרח שעצם האחיזה של האוהל באויר אין לזה שם אוהל כלל וכמו שהוכיח משם הבית מאיר להתיר מטריה שאין זה אוהל כיון שרק על ידי ההחזקה בידו הוי אוהל והנה מבואר בגמ' שם שצריך לעשות בתחילה לצורך החי מצד דינא דר' יצחק והרמב"ם העתיק כל הסוגיא אפילו שלא ס"ל כר' יצחק ומשמע שיש כאן סיבה לאסור ויתכן מצד הנ"ל אמנם בפשוטו זה מצד שכל ההיתר של למעלה למטה לא התירו לצורך מת וכן הוא בביאור הגר"א שם ויש מקום לדחוק דהגר"א ס"ל שצריך מחיצות גם בכונתו לאוהל רק שאז לא צריך שהאדם יעשה האוהל וצ"ע