22 לא תעשון אתי
קטגוריות: ש_ס / לז עבודה זרה / ע_ז עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

אור ליום ועש"ק כי תצא ח' אלול תשס"ו

א] כתב הר"ן בפ' כל הצלמים, ז"ל, והרמב"ם ז"ל יש לו דעת אחרת בפ"ג מהל' ע"ז, שהוא כתב שם בדמות שמשי מרום אסורין בין בולטין בין שוקעין, ושאר הצורות חוץ מצורת אדם מותרין וכו',[[1]](#footnote-2) וזה שחילקו בין טבעת בולט לשוקע העמידה הרב ז"ל בצורת אדם בלבד, ולא ירדתי לסוף דעתו מנין לו לחלוק בין צורת אדם לשמשי אדם וכולהו מלא תעשון אתי נפקא וכו', אולי סובר הרב ז"ל דמלאכי השרת מפני שאינן בעלי גוף וכן חמה ולבנה כוכבים ומזלות מפני שאינן נראין בולטין ואף בגלגלים אינם בולטין אלא משוקעות בתוכו ליכא לאיפלוגי בהו בין בולט לשוקע, אבל דמות אדם מפני שאינו נראה אלא בולט לא מיתסר אלא בכה"ג, דאע"ג דמאתי מפקינן אפ"ה כיון דצורת אדם הנמצאת בולטת היא לא מיתסר אלא בבולט, עכ"ל.

ובכס"מ ספ"ג מע"ז כתב ע"ד הר"ן, ז"ל, ואיני יודע למה כתב הר"ן טענה זו כמסופק בה שהרי בעלי התוס' סוברים כן דבחמה ולבנה כוכבים ומזלות אין חילוק בין בולטין לשוקעין ומטעם שכתב הר"ן, וכ"כ הרא"ש בפסקיו, עכ"ל.

ועמש"נ בהערות לסוגיין סק"י לדון, דמש"כ מעולם לא כיונו התוס' על איסורא דלא תעשון אתי, אלא על איסורא דחשדא.

אך כבר העיר האו"ש שם, דדעת הרמב"ם מחולקת מד' התוס', דבד' התוס' לא נזכר דאסור אף בשוקע רק בצורת חמה ולבנה, משום שהן נראין משוקעין בגלגלין, אבל מלאכים ואופנים שאינן נראין במוחש, ורק הציור לפי הדמיון שבשכל להוייתן, א"כ כמו שהן בולטין, כן דווקא לעשות אותן בולטין אסור לא משוקעין, ומוכח כן ממשה"ק התוס' דלמה לן לאסור דמות ד' פנים, כיון דאיכא בינייהו פני אדם ופני אדם לבדו אסור, ואם הוה ס"ל דכל שבמדור העליון אסור אפי' משוקעין, איצטריך איסור עשיית דמות ד' פנים, לאסור אפי' במשוקעין, ובע"כ שדעתם דכל שבמדור העליון אין אסור אלא בבולטין, וכן הוכיח המנ"ח מ' ל"ט, אך בד' הרמב"ם הרי מפורש דאף שמשין שבמדור העליון אסור אפי' במשוקעין, וע"ז הוא שתמה הר"ן, עכ"ד, ושו"ר שכבר עמד בכעי"ז המהרי"ט ח"ב יו"ד סי' ל"ה,[[2]](#footnote-3) גם בס' לחם סתרים בסוגיין עמד ע"ז, וגם בס' בעי חיי?, ועיי"ש במהרי"ט מש"כ בביאור טעמא דהרמב"ם.

ועיי"ש במהרי"ט שכתב דמקור ד' הרמב"ם לזה, הוא מדלא משני הגמ' ההיא דר"ג דמיירי בצורה שוקעת, אלמא דבכל ענין אסור, וכן הוכיח גם בהגה' הרמ"ך על הרמב"ם, ועיי"ש עוד, ויש להוסיף, שכן נ' להדיא בל' הרמב"ם בפיהמ"ש פ"ב דר"ה שהיו הצורות מצוירות בסמנין על הלוח, ועמש"נ בזה בהערות לסוגיין סק"י אות ד' בהערה דמזה הוא שלמד הרמב"ם דדמות שמשים שבמרום אסור אף על הלוח, עיי"ש, וכיון דשמשים שבמדור התחתון אסירי בכל ענין, כ"ש שמשים שבמדור העליון, ולא ס"ל מה שחילקו התוס' דשאני חמה ולבנה לפי שנראים ברקיע שוקעין, אבל בצורת אדם אשכחן בהדי' דמפלגי' בין שוקע לבולט, ממש"א סמי עיני' דדין ומוקי לה בחותמו בולט, וההיא בצורת אדם משתמע ולא במשמשין שבמדור התחתון דלא שייך לומר בהו סמי עיני' דדין, וכמו שעמד ע"ז הר"ן ונדחק בזה, וגם הרי בכוכבים ומזלות מוכח דאין חילוק בין שוקעות לבולטות וכנ"ל, וע"כ בע"כ דהא דחותמו בולט איירי בצורת אדם.

ועוד הוכיח כן הרמב"ם מדאיצטריך לרבות מדרשא דמות ד' פנים בהדי הדדי, וכבר הק' התוס' דתיפוק לי משום צורת אדם דאית בהו דנפקא לן מלא תעשון אתי, ותירצו דאיצטריך לעבור עליו בב' לאוין, וקשיא ע"ז דאמאי קעבר עליו בתרתי, והלא תרוייהו מחד קרא נפקי ולאו א' הם, וצ"ל בביאור ד' התוס' דעובר בב' לאוין בב' מעשים כגון שעשה צורת אדם תחילה ואח"כ השלים עליו ד' פנים, וי"ל דהרמב"ם ס"ל דבכה"ג אינו חייב ב', דכיון דחד מינייהו אדם וכבר עבר עליו תו לא מחייב אחריתי עד שיחזור ויעשה כל ד' פנים וצורת אדם,[[3]](#footnote-4) ובהכי ניחא דאצטריך לאסור ד' פנים בהדי הדדי אף בשוקעות דאילו צורת אדם לחודי' לא מתסרא אלא בבולטת, עכ"ד.

ב] והנה המהרי"ט שם תמה על טעמא דהר"ן, ז"ל, דלפ"ז אף בדמות אדם יש לאסור אפי' שוקעות, דהא מלא תעשון אתי נפקא קרי בי' לא תעשון אותי, והרי אינן גוף למעלה, אע"פ שגדול כוחן של נביאים שמדמים את הצורה ליוצרה, זהו הנראה להם במראות הנבואה וכו', והואיל ולא נאסרה צורת אדם אלא מפני שהוא כעין דמות של מעלה, א"כ אף היא יאסר בכל ענין בין בולטות בין שוקעות, עכ"ל.

ונ' לישב היטב, לפמש"כ בספר הבתים סהמ"צ בדעת הרמב"ם, ז"ל, ורבותינו ביארו לא תעשון אתי שאסור לצור צורת האדם קרי בי' לא תעשון אותי, אמר אותי, מאשר תיארו הנביאים ד' ית' בשם אדם וכו', כמו שנראה במראה יחזקאל, במראה אדם אשר ראה מלמעלה, כי לפי דעת קצת מן המפרשים אמר זה על מה שהשיג מד' ית' וכו', אמנם הר"ם במו"נ ח"ג פ"ה ופ"ו ביאר הכל על השכלים הנפרדים וכו', ולביאור הר"ם אמרו לא תעשון אותי לפי שהאדם נברא בצלם אלוקים, עכ"ל.[[4]](#footnote-5)

ולפ"ז הרי דלהרמב"ם לטעמי' דהא דמרבי' צורת אדם מדכתיב לא תעשון אותי, אי"ז משום שבדמות זו מתראה הקב"ה לנביאים, אלא הוא משום שהאדם נברא בצלם אלוקים, הרי שפיר ניחא דלא אסרינן אלא בצורה בולטת, שכן היא צורת האדם, ול"ד לדמות מלאכי השרת שאסורה אף שוקעת משום שאינן בעלי גוף.[[5]](#footnote-6)

ועיי"ש בספר הבתים שכתב כעי"ז בטעם החילוק בין צורת אדם לצורת שאר משרתים, ז"ל, שאין צורת האדם מחוקה אלא כשהיא מוחשת כפי הנראה מתמונת האדם שיהיו האברים בולטים, אמנם צורת המשרתים אסורה אפי' על הלוח, לפי שציור המשרתים יקבלהו האדם באיזה ציור שיזדמן ואפי' על הלוח מפני שלא יושג תואר עצמן, עכ"ל,

ויש לישב עוד, שהרי בד' הרמב"ם נ' כמו שהבאנו להלן ס"ק ד' וה' דאיסורא דעשיית צורת אדם אינו נלמד מדכתיב אתי, אלא נלמד מדכתיב אלהי כסף ואלהי זהב, ואשר ע"כ שפיר ניחא דאינו אסור אלא בבולטת משום דדמות אדם אינו נראה אלא בולט, אך אי נימא דאף לד' הרמב"ם הא דאין אסור אלא צורת אדם ילפי' לה מדכתיב אתי ודרשי' אותי, (עמש"נ להלן סק"ד בהערה) לא א"ש, וז"פ.

ג] ומתישב עוד בזה, דהנה ילה"ע בטעמא דהר"ן, שהרי גם דמות מלאכי השרת היא דמות אדם שיש לו כנפים, כפי שהן נראין במראה הנבואה, וכמש"כ הר"ן לעיל מינה, וא"כ מ"ט בזה אסרינן אף בשוקע, ובד' הר"ן נ' שהטעם בזה, דכיון דאי"ז ממש דמות אדם, ע"כ אזלי' בתר מלאכי השרת גופייהו שאינן בעלי גוף, ומשא"כ באיסורא דצורת אדם, הגם דאיסורו הוא מדכתיב אתי ודרשי' אותי, מ"מ כיון דהאיסור הוי בצורת אדם ממש, אזלי' בתר צורת אדם שלפנינו, ואין אסור אלא בולט, אך לפמש"נ בד' הרמב"ם א"צ לזה, דהאמנם דמות מלאכי השרת נאסר אף בשוקע משום שאינם בעלי גוף, מ"מ צורת אדם אין אסורה אלא בבולטת, והיינו או משום דאיסורא דצורת אדם הוא משום שהאדם נברא בצלם אלוקים, והאדם עצמו בולט הוא, או משום דאיסורא דצורת אדם הוא מדכתיב אלהי כסף ואלהי זהב, וע"כ אין נאסר אלא כדמות אדם שאינו נראה אלא בולט, וא"ש היטב.

ד] ונ' די"ל עוד בביאור דעת הרמב"ם, דהנה ז"ל הרמב"ם פ"ג מע"ז הלכה י' י"א, אסור לעשות צורות לנוי ואע"פ שאינן ע"ז, שנאמר לא תעשון אתי אלהי כסף ואלהי זהב, כלומר צורות של כסף וזהב שאינם אלא לנוי, כדי שלא יטעו בהן הטועים וידמו שהם לעבודה, ואין אסור לצור לנוי אלא צורת האדם בלבד וכו', והוא שתהי' הצורה בולטת וכו' ואם צר לוקה וכו', וכן אסור לצור דמות חמה ולבנה כוכבים ומזלות ומלאכים, שנאמר לא תעשון אתי לא תעשון כדמות שמשין המשמשין לפני במרום ואפילו על הלוח וכו', עכ"ל.

ונ' להדיא מד' הרמב"ם, דהא דאסור לעשות צורת אדם, והא דאסור לצור דמות חמה וכו', ב' איסורים נפרדים הם וחלוקים ביסודם, דהא דאסור לעשות צורת אדם, ילפי' לי' מדכתיב לא תעשון אתי אלהי כסף ואלהי זהב, ויסוד האיסור הוא שלא לעשות צלם בדמות אדם משום לתא דע"ז, כדי שלא יטעו הטועים וידמו שהן לעבודה, וזהו דנלמד איסור זה מדכתיב אלהי כסף ואלהי זהב. [[6]](#footnote-7)

אך הא דאסור לצור דמות חמה וכו', ילפי' לי' מדכתיב לא תעשון אתי, ודרשי' לא תעשון כדמות שמשין המשמשין לפני במרום, ונ' דאיסור זה אינו כלל משום לתא דע"ז, אלא הוי איסור בפנ"ע שלא לעשות כדמות שמשין שמשמשין להקב"ה במרום, ואיסור זה הוא משום כבוד של מעלה, וכמש"כ כן בחי' הריטב"א בסוגיין אף בטעם איסורא דעשיית צורת אדם, עמש"נ בזה להלן סק"ו שו"ר בס' תרועת מלך סי' ס"ב ובשו"ת דברי יציב יו"ד סי' ל"ה סק"ז שכבר עמדו בזה.

וזה מדויק גם בל' הרמב"ם שם ה"י, שכתב דאין אסור לצור לנוי אלא צורת האדם בלבד, ובסהמ"פ הביאו להעיר שהרי להלן אוסר לעשות אף כדמות חמה וכו', ונ' מזה כמש"נ, דמשום הך איסורא דלא תעשון אלהי כסף ואלהי זהב, אשר הוא משום לתא דע"ז, לא נאסר אלא צורת האדם בלבד, ואיסורא דעשיית דמות חמה וכו' איסורא אחרינא הוא, וכמש"נ.[[7]](#footnote-8)

אך במנ"ח מ' ל"ט נקט בפשיטות בדעת הרמב"ם, דאף איסורא דעשיית שמשין שבמרום הוי משום לתא דע"ז, עיי"ש, וכן מבו' מתו"ד המהרי"ט ח"ב יו"ד סי 'ל"ה וכמש"נ בהערה לעיל. - שו"ר גם בספר הבתים בסהמ"צ, שנקט כן לדעת הרמב"ם דאיסורא דעשיית המשרתים הוא משום לתא דע"ז, עיי"ש מש"כ בזה.

ה] ויש להוסיף עוד בזה, דהנה המאירי בסוגיין כתב, ז"ל, אחר שכל איסורין אלו יוצאין מלא תעשון אתי, יראה שלאו שבכללות הוא ואין לוקין עליו, אלא שגדולי המחברים מחייבין אותו במלקות, עכ"ל, וכ"ה בחינוך מ' ל"ט דאין לוקין על לאו זה, וע' מנ"ח שם. [[8]](#footnote-9)

ובטעמא הרמב"ם דהעושה צורת אדם לוקה, אשר תמה ע"ז המאירי דמ"ט לא חשיב כלאו שבכללות, נ' פשוט דהרמב"ם לטעמי' אזיל, דס"ל דאיסורא דעשיית צורת אדם נלמד מדכתיב אלהי כסף ואלהי זהב, ואיסורא דעשיית שמשין שבמרום נלמד מדכתיב אתי, ואשר ע"כ איסורא דעשיית צורת אדם ל"ח כלל לאו שבכללות, שהרי איסור זה נתפרש בפנ"ע בקרא.

והנה יש להעיר בד' הרמב"ם דבאיסורא דעשיית צורת אדם כתב דאם צר לוקה, ואילו באיסור עשיית שמשין שבמרום לא הזכיר להא דאם צר לוקה, ונ' מזה שדעתו דאין לוקין על עשיית שמשין שבמרום, שו"ר במנ"ח מ' רנ"ד אות ח' ובמהר"ם שיק מ' ל"ט ובס' כל המצוה מ' ל"ט, שכבר דקדקו כן בד' הרמב"ם, (ועיי"ש במנ"ח שכתב דבד' הרמב"ם פ"ט מסנהדרין נ' דאף על צורות אלו לוקין, ועמש"נ לדון בזה להלן סק"ט).

ונ' דהטעם בזה הוא משום דעיקר קרא דלא תעשון אתי אלהי כסף ואלהי זהב אתי לאיסור עשיית צורת אדם, ואך דמדכתיב אתי ילפי' נמי איסור לעשיית שמשין שבמרום, ואשר ע"כ לגבי איסור זה חשיב כלאו שבכללות, וזה לפמש"נ במק"א דלדעת הרמב"ם שֵם לאו שבכללות הוא כל איסור דאתי מכללא, ואכמ"ל בזה, ושו"ר כעי"ז במשנת חכמים סי' י"ח סק"ד.

ועיקר ד"ז דעיקר הלאו אתי לאסור עשיית צורת אדם, כ"ה מבו' גם בד' הרמב"ם בסהמ"צ ל"ת ד', ז"ל, שהזהירנו מעשות צורות מיני בעלי חיים צ"ל צורת אדם מן העצים והאבנים והמתכות וזולתם ואע"פ שלא ייעשו להעבד, וזו הרחקה מעשות הצורות בכלל כדי שלא יחשוב בהם מה שיחשבו הסכלים שהם עובדי ע"ז שיחשבו כי לצורות כחות וכו', עכ"ל, וכ"ה בחינוך מ' ל"ט, ולא הזכירו כלל לאיסורא דעשיית שמשין שבמרום, והיינו משום דעיקר הלאו דבהך קרא הוא על עשיית צורת אדם, ואיסורא דעשיית שמשין שבמרום הוא איסור נוסף הנלמד מדכתיב אתי.

ולפ"ז מסתברא מילתא כמש"נ בדעת הרמב"ם, דאיסורא דעשיית שמשין שבמרום אינו כלל משום לתא דע"ז, דכיון דחזינן דהוי זה איסור בפנ"ע הנלמד מכללא, וע"כ אין לוקין עליו דחשיב כלאו שבכללות, ע"כ מהיכ"ת לפרש דאף איסור זה הוא משום לתא דע"ז, ומסתבר טפי דהוי זה איסור בפנ"ע שלא לעשות כדמות שמשים שבמרום משום כבוד של מעלה, והיינו דאם הי' איסור זה משום לתא דע"ז, הי' מסתבר דהוי זה חד איסורא עם איסור עשיית צורת אדם, והיו לוקין ע"ז, וגם הי' להרמב"ם והחינוך להזכיר אף לאיסור זה.

ו] ונ' נפ"מ לדינא בזה, במש"כ הרמב"ם פ"ט ממלכים ה"ב, ז"ל, ואין מניחין אותן וכו' ולא לעשות צורות וכיו"ב לנוי, עכ"ל.

ובמנ"ח מ' ל"ט עמד ע"ד הרמב"ם שלא נתבאר מקור הדין דאף בן נח אסור לעשות צורות לנוי, וכן תמה בזה האו"ש שם, דכיון דלאו זה לישראל נאמר, מנ"ל שאף בן נח מוזהר ע"ז.[[9]](#footnote-10)

ועיי"ש שהוכיח דהתוס' פליגי ע"ז, וזה ממש"כ התוס' דאין אסור לצוות לגוי לעשות צורות אלא משום איסור אמירה לגוי, ולדעת הרמב"ם דהגוי מוזהר שלא לעשות צורות הרי ודאי אסור הישראל לצוות להגוי לעשות משום לפני עור, ולדעת הרמב"ם בע"כ לפרש דמש"א דאחרים עשו לו הוא כמש"כ הרא"ש דלא ציוה להגוי לעשותן, אלא קנאן כשהן עשויות, עכ"ד.

ויש להוסיף, שכ"ה מפורש בפי' הראב"ד בסוגיין, דגויים לא מיפקדי אעשי', וכ"ה גם בחי' הריטב"א, וע' עוד בטור יו"ד סי' קמ"א, דממה שהוצרך לפרש דאסור לעשות צורות אלו לגוי, נ' דהגוי עצמו אינו מוזהר שלא לעשותן.

ובביאור פלוגתת הרמב"ם והתוס' נ' בפשוטו, דהרמב"ם לטעמי' אזיל דס"ל דאיסורא דעשיית צורת אדם הוא משום לתא דע"ז, ואשר ע"כ כיון שבני נח נצטוו על ע"ז, אף ה"ז מוזהרין באיסור זה דעשיית צורות לנוי, שו"ר בטל תורה בסוגיין ובאג"מ ח"ב יו"ד סי' נ"ה שכבר כתבו כן דהרמב"ם לטעמי' דאיסור עשיית צורות הוא משום לתא דע"ז, עיי"ש, וכ"ה מבו' במנ"ח מ' רי"ג, עיי"ש שלמד מזה דה"נ מוזהר גוי שלא לפנות אחר ע"ז במחשבה שהוא ג"כ ענף מע"ז.

אך בדעת התוס' ודעימייהו י"ל דס"ל דאיסורא דעשיית צורות לנוי אי"ז כלל משום לתא דע"ז, אלא הוי זה איסור בפנ"ע, משום שאי"ז כבוד שמים,[[10]](#footnote-11) וכאשר כ"ה להדיא בחי' הריטב"א בסוגיין, ז"ל, לא תעשון אתי לא תעשון אותי. פירוש כדרך שאמר הכתוב במשליו על האדם בצלם אלהים עשה אותו, ואע"פ שהוא משל "חש הכתוב לעשייתו מפני כבוד של מעלה", עכ"ל,[[11]](#footnote-12) ואשר ע"כ אין בני נח מוזהרין בזה.

אך באמת י"ל דאף אם איסורו הוא משום לתא דע"ז, י"ל דפליגי התוס' על יסוד ד' הרמב"ם דבן נח מוזהר בכל איסור שהוא משום לתא דע"ז, וע' בסהמ"פ מלכים פ"ט ה"ב מה שציינו בנידו"ז אם ב"נ מוזהר על כל ענפי ע"ז.

והנה לא נתפרש בד' הרמב"ם בהא דאסורין בני נח לעשות צורות, אם היינו רק צורת האדם, או אסורין אף לעשות דמות חמה ושאר שמשין שבמרום, ולפמש"נ נ' שהדבר תלוי בגדר איסורא דעשיית שאר שמשין שבמרום, דאי נימא דאף איסור זה הוא משום לתא דע"ז, הרי ממילא דאף בני נח מוזהרין ע"ז, אך אי נימא דהוי זה איסור בפנ"ע, הרי פשיטא דאין בני נח מוזהרין ע"ז.

ולפ"ז נ', במש"כ המנ"ח להוכיח דההתוס' פליגי ע"ד הרמב"ם, וכתב דלפ"ד הרמב"ם צ"ל דמש"א דאחרים עשו לו היינו שקנאן כשהן עשויות, ולמש"נ נמצא דכ"ז הוא להמנ"ח לטעמי' שם, דפירש בדעת הרמב"ם דאף איסורא דעשיית שמשין הוא משום לתא דע"ז, וע"כ לדעתו אף ב"נ מוזהר ע"ז, אך למש"נ דהך איסורא אינו משום לתא דע"ז ואין ב"נ מוזהר ע"ז, הרי שפיר י"ל דציוה ר"ג לגוי לעשותן, משום שאין בן נח מוזהר ע"ז, וגם אין ללמוד מד' התוס' דפליגי ע"ד הרמב"ם, וז"ב.[[12]](#footnote-13)

ז] ונ' עוד נפ"מ לדינא בזה, דהנה בד' הסמ"ג מ' כ"ב והסמ"ק מ' קס"ב מבו' דבר חדש, דמותר לעשות צורת אדם על כלים המבוזין, ע' בדבריהם, וכו נקט התפארת למשה סי' קמ"א, הביאו הפת"ש שם, אך הנה בחי' הריטב"א בסוגיין, ז"ל, וכל שהוא אסור משום לא תעשון אתי כיון שעל המכובדין אסור "כל שכן" על המבוזה, לא חלקו בין מכובד למבוזה אלא במה שאיסורו משום ע"ז, עכ"ל, והרי דס"ל דאדרבה על המבוזין יש לאסור טפי.

ובטור סי' קמ"א כתב בשם הרשב"א, ז"ל, כתב הרשב"א דמות שמשין שאסור לעשותן אין חילוק בין מכובדין למבוזין דלא שייך לחלק בין מכובדין למבוזין אלא בהנך דאיכא משום חשד אליל מכובדים איכא למיחש לאליל ולא במבוזין אבל בהנך דאיסורא דידהו משום לא תעשון אתי אין חילוק בהן, עכ"ל, וכ"ה מבו' להדיא בחי' הרמב"ן דאיסור עשי' הוא אף על המבוזין, עיי"ש שלא הוצרך לפרש בטבעת דאיירי לחתום על המכובדין, רק משום שפירש דאיירי בצורות המותרות ומשום חשדא, עיי"ש, וכ"ה במאירי בסוגיין שעשייתן אסורה אפי' על כלים המבוזין.

ופשוט דטעם הפלוגתא בזה, דהסמ"ג והסמ"ק ס"ל כמפורש בדבריהם, דאיסורא דעשיית צורת אדם הוא משום לתא דע"ז, שלא יטעו שהן לעבודה, ואשר ע"כ ס"ל דכל שעשאן על המבוזין דליכא למיחש שעובדן לי"ב להך איסורא, והאמנם ש"ר פליגי ע"ז, והיינו משום דאף דהאיסור שאסרה תורה הוא משום שיטעו שהן לעבודה, מ"מ בפשוטו יש לאסור אף במבוזין, דגם בזה יש מקום לטעות שהן לעבודה, (וכל דינא דמבוזין לא מצינו, רק דאם מצא לא חיישי' שעבדו הגוי), וכ"ה דודאי אסור לעשות צורת אדם, אף אם אין הדרך כלל לעבוד לצורת אדם, (ועוד, דהרי מצא צורת אדם לא חיישי' שעבדו הגוי, ומ"מ אסור לעשות צורת אדם), וה"נ דכוותה, אך הריטב"א שכתב דיש לאסור טפי על המבוזין, אזיל לטעמי' והעירוני לזה דס"ל דיסוד האיסור הוא משום שאי"ז דרך כבוד לעשות כדמות שמשין שבמרום, וע"כ זהו שכתב דכ"ש דיש לאסור לעשות על המבוזין, דהוי טפי בזיון, וז"ב.

ולפ"ז הרי אם נבא לדון לדעת הסמ"ג והסמ"ק אם שרי לצור דמות שמשין שבמרום על כלים המבוזין, הרי דאי נימא דאף איסורא דעשיית דמות שמשים שבמרום הוא משום לתא דע"ז, הרי ממילא דיהא מותר לעשותן על המבוזין דלי"ב משום לתא דע"ז, אך למש"נ דאיסורא דעשיית שמשים שבמרום אינו משום לתא דע"ז אלא הוא משום כבוד של מעלה, הרי דהך איסורא הוי אף על כלים המבוזין, וז"ב.

ח] ונ' עוד נפ"מ בזה, וזה למש"כ מהרי"ט ח"ב יו"ד סי' ל"ה בדעת הרמב"ם, ז"ל, וי"ל דמ"ש אסור לעשות צורות לנוי, הול"ל אפי' לא עשאן אלא לנוי בעלמא, אלא ה"ק אסור לעשות צורה לנוי דהיינו דבר קבוע שיטעו לומר שיש בהם ממש, לאפוקי דרך עראי לפי שעה כגון משחק בהם או להתלמד דשרי דלא אתו למטעי, ולפי דרכנו למדנו באותם הפרצופות שעושין לתינוקות לשחק בהם, וכן אותם שעושים המשחקים לשחק בהם, הואיל ולאו בדרך קבע עבידא שרי, עכ"ל.

אך הנה בשו"ת חת"ס יו"ד סי' קכ"ח כתב ע"ד הרמב"ם, ז"ל, לשון זה צ"ע, דודאי אין הכוונה שמשום חשד נאסר כמו מוצא צורות ומקיימם, אלא כוונה שאסור לעשותם משום מכשול שעתיד אדם להכשל בהם, וא"כ אם יעשם העושה ומיד ישברם ויכתתם כנבל שבר יוצרים או אפילו רק לסמא עינא דדין סגי ויהי' מותר לעשות, וזה קולא גדולה דלכאו' משעת מעשה עביד איסורא אפי' ישבר אח"כ לא תיקן הלאו שעבר, ומנ"ל לרמב"ם לבדות טעם ולהקל עי"ז, עכ"ל, ועיי"ש שמסיק דלא ידע שום היתר.

ולפמש"נ נ', דכ"ז הוא באיסורא דעשיית צורת אדם, דאיסורו הוא כדי שלא יטעו בהן הטועים וידמו שהם לעבודה, ובזה הוא שכתב הרמב"ם דכל איסורו הוא בשעושה לנוי שהוא דבר קבוע, דבכה"ג הוא שיטעו לומר שיש בו ממש, אך משא"כ באיסורא דעשיית דמות שמשים שבמרום שאי"ז משום לתא דע"ז, יש לאסור בכל גווני ואף בשעושה דרך עראי, אך בד' מהרי"ט גופי' מתבאר דה"נ בצורת לבנה שרי כל שהיא דרך עראי, עיי"ש שכתב דמה"ט לא הזכיר הרמב"ם דלהתלמד שרי.

והדבר מדוקדק כן בל' הרמב"ם, דבאיסורא דעשיית צורת אדם כתב דאסור לעשות צורות "לנוי", ואילו באיסורא דעשיית דמות שמשים שבמרום לא הזכיר דהאיסור הוא לעשותן לנוי, וע"פ ד' מהרי"ט נ' דהוא משום דאיסורא דעשיית צורת אדם הוי רק בשעושה לנוי שהוא דבר קבוע, אך איסורא דעשיית דמות שמשים שבמרום הוא אף בשעושה דרך עראי.[[13]](#footnote-14)

אך יל"פ עוד בזה עפמש"נ, דבאיסורא דעשיית צורת אדם דהוא משום לתא דע"ז, הזכיר הרמב"ם דהאיסור הוא אף בשלא עשה ע"מ לעבוד אלא עשה לנוי, וטעם האיסור הוא כדי שלא יטעו הטועים וידמו שהם לעבודה, אך באיסורא דעשיית דמות שמשים שבמרום דהוא משום כבוד של מעלה, לא הוצרך הרמב"ם לפרש דהאיסור הוא אף לנוי.

ט] ויש להוסיף בזה, דהנה המהרי"ט שם כתב, דמה"ט לא הזכיר הרמב"ם דלהתלמד שרי, משום דזה נכלל במש"כ דהאיסור הוא לעשות לנוי ואתי לאפוקי דרך עראי כגון להתלמד דשרי דלא אתי למיטעי, עכ"ד.

אמנם צ"ב בזה, שהרי בגמ' אמרו דטעם ההיתר בעושה להתלמד הוא כדתניא לא תלמד לעשות אבל אתה למד להבין ולהורות, ולד' מהרי"ט הרי א"צ לזה, אלא הטעם הוא משום שאי"ז אלא דרך עראי, דל"ש בזה כל עיקר האיסור משום דלא אתי למיטעי.

אך לפמש"נ נ', דאף אי נימא כמו שדקדק מהרי"ט מד' הרמב"ם דכל האיסור הוא בשעושה לנוי ולא בשעושה דרך עראי כמי שעושה להתלמד, הרי כ"ז הוא באיסורא דעשיית צורת אדם, אך באיסורא דעשיית דמות שמשים שבמרום הוי האיסור אף בכה"ג, וכמש"נ, ואשר ע"כ שפיר פריך הגמ' דהיכי עביד ר"ג הכי, וע"ז משני בשנויא בתרא דהגם דאסור לעשות בכל גווני, מ"מ להתלמד שרי וכדתניא דאתה עושה להבין ולהורות, וז"ב.[[14]](#footnote-15)

והרמב"ם שלא הזכיר לזה, הוא משום דס"ל דלא קי"ל כהך שנויא, אלא אסור לעשות דמות שמשים שבמרום אף להתלמד.[[15]](#footnote-16)

ומכלל הדברים נמצא, במש"כ המנ"ח במ' רנ"ד אות ח' דהגם שבד' הרמב"ם ספ"ג מע"ז מ' דאין לוקין אלא על עשיית צורת אדם ולא על עשיית דמות שמשים שבמרום, מ"מ ממש"כ בפ"ט מסנהדרין ה"ח בסתמא דעושה צורה לנוי לוקה, נ' דאף על הצורות הללו לוקין, עכ"ד, אך לפמש"נ הרי אדרבה ממש"כ שם העושה צורה "לנוי", יש ללמוד דקאי רק על איסורא דעשיית צורת אדם, דאיסור זה הוא בשעושה לנוי, ולא קאי על עשיית שמשים שבמרום שאסור לעשותן אף דרך עראי, וע' לעיל סק"ה מש"נ בטעמא דהרמב"ם דאין לוקין על עשיית שמשים שבמרום.

י] ולפ"ז נ' ברור, דמה"ט הוא דצורת אדם אין אסור לעשותה אלא בבולטת, ואילו דמות חמה וכו' אסור אף על הלוח, דאיסורא דצורת אדם דאיסורו הוא שלא לעשות צלם בדמות אדם, שלא יטעו הטועים וידמו שהן לעבודה, אינו אלא בצורה בולטת דזהו דחשיב צלם, וע"כ רק זה נכלל באלהי כסף ואלהי זהב, וזהו צורה הנעבדת, וכמבו' כן בסוגיין, דאף חשדא דע"ז אינו אלא בצורה בולטת, אך משא"כ איסורא דעשיית דמות החמה דאיסורו הוא שלא לעשות כדמות שמשין שבמרום משום כבוד של מעלה, שפיר יש לאסור אף על הלוח, וז"ב.

יא] ובאמת דאף אי נימא דלא כמש"נ, אלא אף איסורא דעשיית שמשין שבמרום הוא משום לתא דע"ז, נמי י"ל דעת הרמב"ם, שהרי בד' הר"ן מבו' דעיקר קושייתו על הרמב"ם היא, דמנין לו לחלוק בין צורת אדם לשמשי אדם דכולהו מלא תעשון אתי נפקא, והיינו משום דס"ל כמש"כ להדיא בתו"ד דאף עשיית צורת אדם נאסרה מדכתיב אתי, וכאשר כן אמרו בסוגיין ואשר זהו דקשיא לי' מהיכ"ת לחלק ביניהם.

אשר לפ"ז הרי דלהרמב"ם לטעמי' דס"ל דאיסורא דעשיית צורת אדם נלמד מדכתיב אלהי כסף ואלהי זהב, ואיסורא דעשיית שמשין שבמרום נלמד מדכתיב אתי, שפיר י"ל דחלוקין הן בדיניהם, וז"פ.

1. אך בד' הראב"ד ספ"ג מע"ז מבו', דמפרש ד' הרמב"ם דאף שאר משמשין מותר לעשותן שוקעין, והחילוק בין שאר משמשין לצורת אדם, הוא דצורת אדם אם אינו בולט מותר, ושאר משמשין אפי' הן שוין לא בולטים ולא שוקעים אסורים, עיי"ש.

   ומד' הרמב"ם שם ה"י והראב"ד, מבו' דאם אסור לעשות צורה שוקעת, ה"נ אסור לצור על הלוח, וזה דלא כמש"כ התוס' ביומא דנ"ד: דלא אסר אלא פרצוף גמור חקוק בבשר, אבל במיני צבעים מותר, וכ"ה במרדכי בפירקין בשם מהר"ם מר"ב. [↑](#footnote-ref-2)
2. ועי' מהר"ם שיק מצוה ל"ט מה שדן לישב ד' הכס"מ די"ל דפירש ד' התוס' בע"א, עיי"ש, אך תמה בזה, שהרי בשו"ע פסק כפשטות ד' התוס', דדמות מלאכים וכו' אין אסור אלא בצורה בולטת, ודמות חמה ולבנה אסור אף בשוקעת. [↑](#footnote-ref-3)
3. ועמש"נ בהערות לסוגיין סק"א במה שפירש המהרי"ט ד' התוס' דהא דעובר בב' לאוין הוא משום דהוי בב' מעשים, והבאנו ד' הרדב"ז שפירש ד' התוס' בע"א.

   גם במש"כ מהרי"ט בדעת הרמב"ם דס"ל דכיון דחד מן הד' פנים הוא פני אדם אין לחייבו עוד עד שיעשה עוד ד' פנים וצורת אדם, והיינו שדעתו דאין לחייב אלא אם עשה כל הצורה, אך על השלמת הצורה לחדוה לא מיחייב, עמש"נ שם סק"ב אות א' בענין זה. [↑](#footnote-ref-4)
4. וכ"ה בחי' הריטב"א בפירש"י שעל הרי"ף, דהא דאסרי' צורת אדם מדדרשי' אותי, היינו כי בצלם אלוקים עשה את האדם, ועד"ז כתב החינוך מ' ל"ט, וע' יד הקטנה ע"ז פ"ג סקל"ג בתו"ד, אך בפסקי ריא"ז ובפי' הרא"ה ובפי' הר"ן בסוגיין פירשו דהוא משום דבדמות זו הקב"ה מתראה לנביאים, וכ"ה בפי' ר"ח ר"ה דכ"ד: ובחי' הריטב"א שם. [↑](#footnote-ref-5)
5. ועד"ז מתישב גם למש"כ בפי' הר"י מלוניל ובנמו"י דהא דדרשי' לאסור צורת אדם מדכתיב אתי, היינו דזה דברי משה שלא תעשון צורתי, וז"פ. [↑](#footnote-ref-6)
6. אך צ"ע, שהרי בסוגיין ילפי' לה מדכתיב לא תעשון אתי ודרשי' לא תעשון אותי, וצ"ל דמהך קרא ילפי' דהא דכתיב אלהי כסף ואלהי זהב קאי על צורת אדם, וכ"נ מד' האחרונים שנקטו כן בדעת הרמב"ם דאיסורא דצורת אדם נלמד מדדרשי' לא תעשון אותי, וכ"ה בספר הבתים ל"ת ד'.

   וי"ל עוד בזה קצת ע"ד הפלפול, דלעולם איסורא דעשיית צורת אדם אינו נלמד כלל מדכתיב אתי, אלא הוא נלמד מדכתיב אלהי כסף ואלהי זהב דנאסר לעשות צורות לנוי, ומפרשי' לקרא בצורת אדם, ומש"א בגמ' דאיסורא דצורת אדם הוא מדכתיב לא תעשון אתי, הוא רק לפ"מ דאמר שמואל דאין אסור אלא דמות ד' פנים בהדי הדדי, אשר קשיא ע"ז דתיפו"ל משום דמות אדם, ובעכצ"ל דכל דעושה צורות אחרות אין לאסור, וי"ל דכ"ז ל"ש אלא אם איסורא דעשיית צורת אדם הוא משום לא תעשון אותי, אשר בזה י"ל דכל דאיכא צורות אחרות אין לאסור, אך אם האיסור הוא משום דהוי זה אלהי כסף ואלהי זהב אין להתיר משום דאיכא צורות אחרות, ואשר זהו דפריך בגמ' על שמואל דאמר דלא אסרה תורה אלא ד' פנים בהדי הדדי, דא"כ פרצוף אדם לחודי' תישתרי.

   ובזה מתבאר הא דפריך הגמ' ע"ד שמואל אלא מעתה פרצוף אדם לחודי' תישתרי, אשר צ"ב דמ"ט בלא ד' שמואל ניחא, עמש"נ בזה בהערות לסוגיין סק"ו, ולמש"נ בדעת הרמב"ם ניחא, דבלא ד' שמואל מפרשי' דאיסורא דפרצוף אדם נלמד מדכתיב אלהי כסף ואלהי זהב, אך לד' שמואל מוכח דלא ילפי' לה מהתם, דא"כ יש לאסור משו"ז אף בדמות ד' פנים, וע"כ לדידי' בעינן למימר דאיסור עשיית דמות אדם נלמד מדכתיב לא תעשון אתי ודרשי' לא תעשון אותי. [↑](#footnote-ref-7)
7. והנה במהרי"ט ח"ב יו"ד סי' ל"ה כתב בדעת הרמב"ם דלא קי"ל כהך שנויא דשרי היכא דאחרים עשו לו, ועיי"ש שכתב דמה דלא הזכיר לזה בפירוש, הוא משום שה"ז במשמע דבריו במש"כ שנאמ' לא תעשון אתי כלומר צורות של כסף ושל זהב לנוי שלא יטעה בהם הטועים וידמו שהם לע"ז, והיינו דדריש קרא וקרי להו אלהי כסף ואלהי זהב כלומר יטעו אחריהן לשם ע"ז, וכיון שכן מה לי עושה מה לי מקיים, עכ"ד, וע' גם בחי' חת"ס הנדמ"ח בסוגיין שהזכיר בתו"ז לזה, דכיון דהוי האיסור משום חשש שיטעו הטועים וידמו שהן לע"ז יש לאסור לקיים בשאחרים עשו לו.

   ולפמש"נ נ' די"ל, דאף לשנויא קמא דגמ' דהיכא דאחרים עשו לו שרי, היינו רק באיסורא דעשיית שמשים שבמרום אשר אינו משום לתא דע"ז, אלא הוא משום כבוד של מעלה, ובזה הוא דס"ל דכל האיסור הוא בעשייתן, אך לקיימן שרי, אך משא"כ באיסורא דעשיית צורת אדם אשר הוא משום לתא דע"ז שלא יטעו וכו', מודה הך שנויא דאף היכא דאחרים עשו לו אסור, אך לפ"ז לא א"ש ד' מהרי"ט שכתב דלא קי"ל כהנך שנויא, וה"ז במשמע ד' הרמב"ם, ומד' מהרי"ט אלו מבו' דס"ל דאף איסורא דעשיית שמשים שבמרום הוא משום חשש טעות דע"ז, וכ"ה מבו' מדבריו שם לגבי העושה ע"מ להתלמד, (והבאנו דבריו להלן סק"ח).

   ויש להוסיף, מש"כ הגר"א בסי' קמ"א סקכ"א בדעת הרמב"ם, דהביא לדינא דטבעת אסור להניחה רק בשיש עלי' צורת אדם, וכ' הגר"א בדעתו, דס"ל דחשדא אינו אלא בצורת אדם לבד, ולמש"נ יל"פ בזה בע"א, דבצורת אדם דהוי האיסור משום לתא דע"ז, אסור מה"ת להשהותה, ואילו בשאר צורות ליכא איסור אלא בעשי', וכמש"נ. והעירוני דגם ד' הגר"א יל"פ עפמש"נ, והוא דרק בצורת אדם שאסרה תורה כדי שלא יטעו בהן הטועים שהן לעבודה, אף חששו חכמים לחשדא דע"ז, אך בשאר צורות שלא חששה תורה כלל שיטעו שהן לע"ז, אף לא חששו חכמים לחשדא.

   אך לכאו' זה נסתר מסוגיית הגמ', דפרכי' אשנויא דאחרים עשו לו מהא דא"ל שמואל לר' יהודה סמי עיני' דדין, ולמש"נ הרי שאני צורת אדם שאסור להשהותה, משאר צורות שאין אסור להשהותן, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-8)
8. והנה בפי' הר"י מלוניל ובנמו"י בסוגיין, מפורש דלוקין על עשיית צורת אדם ועל עשיית שמשין שבמרום, עיי"ש.

   ונ' בדעתם, דהא דלא חשיב זה כלאו שבכללות, הוא משום דהוי הכל חד איסורא, ואי"ז איסורים חלוקים הנכללין בלאו א', וזה ע"ד שכתבו התוס' במכות די"ח. דובשר בשדה לא חשיב לאו שבכללות, הגם שכולל כל חיסרון מחיצה, משום דכל שם יוצא חדא הוא, ועד"ז כתב הראב"ד פ"ג מע"ז ה"ט, דלא תעשה לך פסל וכל תמונה ל"ח לאו שבכללות, משום דעשיית פסל וכל תמונה ע"ז אחת היא.

   והמאירי דס"ל דחשיב זה כלאו שבכללות, הוא משום דס"ל דנכללו בהך קרא איסורים חלוקין, שהרי ס"ל דאיסורא דעשיית תבנית היכל וכו' אינו בהעשי' אלא בהתשמיש, דדרשי' לקרא לא תשתמשו בדמות שמשי, ואילו איסורא דעשיית שמשין שבמרום הוי בהעשי', וא"כ נמצא שנכללו בהך קרא ב' איסורים חלוקין.

   ואמנם ילה"ע בזה, דעיי"ש בד' הר"י מלוניל והנמו"י שדעתם דכד עביד צורת אדם צריך להתרות בו משום לא תעשון אותי, וכד עביד צורת שמשין שבמרום צריך להתרות משום לא תעשון אתי, ולכאו' נ' מזה דהוו ב' איסורים חלוקין, וצ"ל דדמי לל"ט מלאכות שבת, דהגם דהוו כולהו חד איסורא, מ"מ צריך להתרות משום אותה מלאכה, וצ"ע.

   ולכאו' יש להוכיח לפ"ז שדעת הר"י מלוניל והנמו"י דאיסורא דעשיית צורת אדם אינו משום לתא דע"ז, דאי נימא דהוא משום לתא דע"ז, א"כ הרי ודאי אי"ז חד איסורא עם איסורא דעשיית בית תבנית היכל, דודאי אינו משום לתא דע"ז, וע' כן בחי' חת"ס הנדמ"ח בסוגיין בתו"ד, שכתב דודאי איסורא דעשיית בית תבנית היכל, אינו משום חשש טעות דע"ז, וכ"ה במשנת חכמים סי' י"ח סק"ה, ובמהר"ם שיק מ' ל"ט.

   אך באמת אי"ז מוכרח, די"ל דאה"נ איסור עשיית בית תבנית היכל הוי איסור בפנ"ע, ואין לוקין עליו משום לאו שבכללות, אך מ"מ לוקין על איסור עשיית צורת אדם ושמשין, דזהו עיקר האיסור שנתפרש בקרא, וע"ד שנת' בדברינו בדעת הרמב"ם. [↑](#footnote-ref-9)
9. והנה אמנם המנ"ח במ' רי"ד במוסגר כתב, דאינו מוזהר ע"ז אלא דאין מניחין, וכ"כ באבנ"ז יו"ד סי' רכ"ג סק"ב, עיי"ש מה שפירש הטעם בזה, אך במאירי סנהדרין דנ"ו מפורש דהגוי מוזהר ע"ז, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-10)
10. אך שו"ר במהרי"ט ח"ב יו"ד סו"ס ל"ה, שנקט בתו"ד בפשיטות אף לדעת ש"ר דהך איסורא הוא משום לתא דע"ז, וצ"ע בזה.

    ויש לציין עוד, למה שהאריך הגרי"פ עשין י"ג שדעת הרבה מן הראשונים, תוס' יומא דנ"ד: בתחילת דבריהם, הגמי"י ספ"ג מע"ז, מרדכי בפירקין ובב"ב סי' תקמ"ט, שו"ת מהר"ם מר"ב ח"ב סי' כ"ד, ובשו"ת שערי תשובה שער ב' סי' צ"ד, סמ"ק סי' קס"ב, או"ז ע"ז סי' ר"ג בתשו' רבינו אליקים וסי' ר"ד, וכ"ה בפס"ז ובמדרש אגדה פר' תרומה, וברבינו בחיי שם, דאיסורא דעשיית צורות נכלל באיסורא דלא תעשה לך פסל וכל תמונה אשר בשמים ממעל וגו', ואך דמקרא דלא תעשון אתי ילפי' דהך איסורא הוא אף בשעושה צורות אלו לנוי, ועיי"ש שביאר עפי"ז היטב ד' רבינו אליקים שהביא המרדכי בפירקין, והוא באו"ז סי' ר"ג, ולדעתם ודאי דהוי האיסור משום לתא דע"ז.

    ועיי"ש בהגרי"פ שכתב עוד, דזהו טעמא דרבינו אליקים והאו"ז דס"ל דאסור לעשות אף צורת בהמות וחיות ועופות ודגים, דילפי' להו במכילתא מקראי, והב"י תמה ע"ז דהך קרא איירי בעושה אליל ממש, אך ביאור ד' רבינו אליקים והאו"ז הוא דס"ל דבקרא דלא תעשה לך פסל וגו' נכלל אף עשיית צורות אלו לנוי, ועיי"ש שהאריך עוד בזה. [↑](#footnote-ref-11)
11. ובאמת נ', דלדעת כל הראשונים דס"ל כפשטות הגמ' בסוגיין דאיסורא דעשיית צורת אדם נלמד מדכתיב לא תעשון אתי ודרשי' אותי, ודאי מסתבר דהך איסורא הוא משום כבוד של מעלה, דרחוק הוא לומר דהא דאסרה תורה לעשות כדמות הקב"ה הוא משום חשש שיטעו הטועים ויסברו שהן לעבודה, רק להרמב"ם לטעמי' דאיסורא דעשיית דמות אדם נלמד מדכתיב אלהי כסף ואלהי זהב, הוא דס"ל דהך איסורא הוא משום לתא דע"ז, ונ' דגם למה שפירשו הר"י מלוניל והנמו"י דהא דאסרי' צורת אדם מדדרשי' אותי, היינו שזה דברי משה דלא תעשון כצורתי, שפיר יל"פ דהוא משום לתא דע"ז. [↑](#footnote-ref-12)
12. וי"ל עוד נפ"מ לדינא בזה, והא למש"כ המנ"ח במ' ל"ט אות י"ג דלדעת הרמב"ם דאיסורא דעשיית צורת אדם הוא משום לתא דע"ז, הוי זה בכלל אביזרייהו דע"ז ויהרג ואל יעבור, אך ראיתי מובא משו"ת מהרי"ק החדשות סי' ל"ד, דאף עשיית פסל לעובדו נדחית במקום פקו"נ, דרק בע"ז עצמה יהרג ואל יעבור, וכמדומה דזה תלוי בפלוגתת הראשונים בדינא דאביזרייהו, ואכ"מ, ולמש"נ כ"ז הוא בצורת אדם, אך בעשיית דמות שמשים שבמרום דאי"ז משום לתא דע"ז, הוי זה כשאר איסורין דיעבור ואל יהרג. [↑](#footnote-ref-13)
13. והנה התוס' בסוגיין הק' דכיון דפרצוף אדם לחודי' אסור אמאי איצטריך לאסור דמות ד' פנים בהדדי תיפו"ל דאיכא דמות אדם, ובחי' הריטב"א כתב לישב, ז"ל, וי"ל דאפי' הכי הייתי סבור דדמות ד' פנים מותר "כשמתחיל לצייר מן השאר" ולא אסרתו תורה אלא בפנ"ע, קמ"ל, עכ"ל, ומבו' בלשונו דאם מתחיל מצורת אדם ודאי יש לאסור, ועי' מנ"ח מ' ל"ט אות ו' שכתב דפשוט דכה"ג כבר נתחייב מלקות על שעשה צורת אדם ותו לא פקע, ולכאו' לפ"ד המהרי"ט י"ל, דאף אם התחיל מצורת אדם שרי, דכיון שעושה ע"ד לעשות שאר צורות הוי כעושה דרך עראי דשרי, אך י"ל דאף לד' המהרי"ט אין להתיר אא בשניכר שהוא דרך עראי.

    והריטב"א דס"ל דאם התחיל מצורת אדם ודאי אסור, פשוט דאזיל לטעמי' דס"ל דאיסורא דעשיית צורת אדם אי"ז משום חשש טעות דע"ז, אלא הוא משום כבוד של מעלה, וע"כ ודאי יש לאסור אף בכה"ג, ובל' הרמ"ך בהשגות ספ"ג מע"ז, מ' קצת דס"ל דשרי אף בשהתחיל מצורת אדם, ויל"פ בטעמו עפי"ד המהרי"ט. [↑](#footnote-ref-14)
14. ומאידך י"ל, דאף אי נימא כמש"כ מהרי"ט דכל האיסור הוא רק בשעושה דרך קבע, ולא בשעושה להתלמד, כ"ז הוא היכא שעושה כדי להתלמד בדרך עראי, אך בכי ההיא דר"ג שעשה הצורות בדרך קבע יש לאסור אף בשעושה להתלמד.

    ולפ"ז נ' דאדרבה, כל הא דס"ל לשנויא בתרא דלהתלמד שרי, הוא רק באיסורא דעשיית שמשים שבמרום, שהוא משום כבוד של מעלה, ובזה שרי להתלמד, וע"ד שאמרו לעיל די"ח. באיסורא דהוגה את השם באותיותיו אשר הוא משום כבוד של מעלה, דלהתלמד שרי, עיי"ש, אך משא"כ באיסורא דעשיית צורת אדם דהוא משום לתא דע"ז שיטעו הטועים וידמו שהם לעבודה, יש לאסור אף היכא שעושה להתלמד, משום דאאף בזה איכא למיחש שיטעו הטועים. [↑](#footnote-ref-15)
15. והנה במשנת חכמים סי' י"ח כתב ע"ז המהרי"ט דאי"ז מתישב, דכיון שאמרו בגמ' דלהתלמד שרי, הי' להרמב"ם להזכיר לזה בפירוש, אך לפמש"נ, הרי דאף אי נימא דמכוון הרמב"ם הוא דאין האיסור אלא בשעושה לנוי ולא בשעושה להתלמד, מ"מ ל"ק מ"ט לא הזכיר לזה בפירוש, שהרי ע"ז לא דנו כלל בסוגיין, וכל הנידון בסוגיין הי' על עשיית שמשין שבמרום, אשר בזה באמת מ' מסתימת ד' הרמב"ם שפסק דאף להתלמד אסור. [↑](#footnote-ref-16)