כב - הערות בדיני גילוח במועד
קטגוריות: ש_ס / כב מועד קטן / חול המועד - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

**סימן כב**

**הערות בדיני גילוח במועד**

**א**

א] **מו"ק י"ג ב',** ואלו מגלחין במועד הבא ממדינת הים וכו' ושאר כל אדם אסורין וכו', כדי שלא יכנסו לרגל כשהן מנוולין.

**והריטב"א** שם כתב, ז"ל, ושאר כל אדם מ"ט אין מגלחין, פי' דאע"ג דגילוח מלאכה גמורה היא, מ"מ כיון שהיא תיקון הגוף ויפוי הגוף כצורך אוכ"נ דמי וכדתנן עושה אשה תכשיטי' במועד ואין לך צורך המועד גדול מזה, עכ"ל, והיינו דמן הדין הי' מותר לגלח אף במעשה אומן, משום דהו"ל לצורך תיקון הגוף והו"ל כצורך אוכ"נ.

**וכ"כ** הרמב"ן בהל' חוה"מ, ז"ל, ואלו שמנו חכמים נמי מותרין להסתפר מיד אומן כדרכן, דהנאת הגוף הוא ודומיא דאוכ"נ, עכ"ל.

ב] **אמנם** הנה בחי' תלמיד הרי"מ כתב בטעם הא דמדינא הי' מותר לגלח במועד, ז"ל, כיון דגילוח לאו טירחא הוא ומלאכה נמי ליתי', אלא שמחה ויופי הוא, עכ"ל, וצ"ב.

**ולכאו'** מכוון דבריו הוא דגילוח אינו מלאכת אומן אלא מלאכת הדיוט, וזהו מש"כ דמלאכה נמי ליתי', וע"כ ה"ז מותר לצורך המועד, וזהו מש"כ דשמחה ויופי הוא.[[1]](#footnote-1)

**ומבו'** לפ"ז מדבריו דלא הותר גילוח במעשה אומן לצורך המועד, וע"כ כל הא דמדינא הי' לנו להתיר בגילוח הוא במעשה הדיוט.

ג] **וכ"כ** הגר"א בסימן רנ"א ס"ב דהא דפריך הכא דשאר כל אדם מ"ט אסורין, הוא דמ"ט אסורין לגלח במעשה הדיוט, דאי במעשה אומן הרי כל מלאכה במעשה אומן אסורה, - וכ"כ השלחן עצי שטים מלאכת גוזז סקל"א דהא דמדינא היתה תגלחת מותרת במועד, הוא במעשה הדיוט דהותר לצורך המועד.

ד] **וכן** הוכיחו ממש"כ הארחות חיים בהל' ער"פ ס"ט, ז"ל, מן המנחה ולמעלה וכו' וכל העושה בהן מלאכה אינו רואה סימן ברכה לעולם וגוערין ומבטלין אותו בע"כ וכו', ואפשר להתיר תספורת מעשה הדיוט מן המנחה ולמעלה דלא גרע מחוה"מ דאמרי' הדיוט תופר כדרכו, עכ"ל, וכ"כ הכלבו בסימן נ"ח, והביאו הב"י בסו"ס רנ"א.

**ומבו'** להדיא מדבריו דלא הותר מן הדין לגלח בחוה"מ אלא במעשה הדיוט, אך במעשה אומן אסור, וע"כ אף דער"ש מן המנחה ולמעלה לא חמיר מחוה"מ, הוא אסור בתספורת מעשה אומן, ולא הותר אלא בתספורת מעשה הדיוט, וכ"ה להדיא בד' המג"א שם סק"ה שכתב דאף בער"פ אחר חצות מותר לגלח במעשה הדיוט כיון דאף בחוה"מ שרי, ואפ"ה אסור בתספורת מעשה אומן.

ה] **והנה** אמנם בד' המג"א שם מוכח דאותם שהתירו להם חכמים לגלח במועד מותרין לגלח אף במעשה אומן, וכ"ה מבו' בד' הגר"א שם,[[2]](#footnote-2) וכן הוכיח הביאוה"ל בסימן תקל"א ס"ד מכ"ד,[[3]](#footnote-3) וצ"ב הטעם בזה.

**והביאוה"ל** שם כתב דשמא הוא משום שהיו עד כה אנוסים בדבר, וע"כ עשאום חז"ל כדבר האבד דא"צ שינוי, והניח לזה בצ"ע.

**אך** הנה לפ"ז הדין נותן, במה שאמרו לקמן י"ד ב' דקטן מותר לגלחו במועד אף אם אם נולד קודם המועד, דלא הותר אלא במעשה הדיוט, ובד' המג"א והגר"א מוכח דלא כן, למש"נ לעיל בהערה להוכיח מדבריהם דכל המתגלחין במועד הוא אף במעשה אומן,[[4]](#footnote-4) וצ"ע.

**ב**

ו] **והנה** שורש פלוגתת הראשונים בזה הוא אם גילוח חשיב כצורך אוכ"נ, וע"כ הוא מותר אף במעשה אומן, או דלא חשיב אלא כשאר צרכי המועד, ואינו מותר אלא במעשה הדיוט, ועמש"נ בסימן ? בפלוגתא זו.

**ונפ"מ** עוד בזה במה שאמרו לקמן י"ד ב' דקטן מותר לגלח במועד אף אם נולד קודם המועד, אם ה"ז מותר אף כשכיון מלאכתו במועד, דלדעת הרמב"ן ודעימי' דגילוח חשיב כצורך אוכ"נ, שרי לגלח אף כשכיון מלאכתו במועד, אך לדעת תלמיד הרי"מ ודעימי' דגילוח לא חשיב כצורך אוכ"נ, אין להתיר לגלח אלא כשלא כיון מלאכתו במועד.

ז] **ויש** שהוכיחו כדעת הרמב"ן ודעימי' מעיקר מה שאסרו חכמים בגילוח כדי שלא יכנס לרגל כשהוא מנוול, ומ"ט הוצרכו חכמים לאסור בזה, הרי בלא"ה אם יכנס לרגל כשהוא מנוול יהא אסור לגלח משום דהו"ל כמכוין מלאכתו במועד, ובע"כ דגילוח חשיב כצורך אוכ"נ ולי"ב לאיסורא דמכוין מלאכתו במועד.

**אך** באמת קשיא כן גם לדעת הרמב"ן, שהרי הרמב"ן שם כתב דאף אותם שהותרו לכבס במועד לא הותרו אלא במעשה הדיוט דהותר לצורך המועד, ומשום דכיבוס אף ביד הכובסין מלאכה של הדיוט הוא, ומבו' דצורך כיבוס הבגדים לא חשיב כצורך אוכ"נ אלא כשאר צרכי המועד, ותיקשי דא"כ מ"ט הוצרכו חכמים לאסור בזה, הרי בלא"ה אם יכנס לרגל כשהוא מנוול יהא אסור לכבס משום דהו"ל כמכוין מלאכתו במועד,[[5]](#footnote-5) והך מילתא דאף אותם שהותרו לכבס במועד אסורין לכבס כשכיון מלאכתו במועד, כ"ה להדיא בחי' תלמיד הרי"מ לקמן י"ח א'.

ח] **אך** נראה דלק"מ, דכל שלא גילח קודם המועד משום דעדיין ל"ה שערותיו גדולים כ"כ ובמועד גדלו יותר, לא חשיב כמכוין מלאכתו במועד, וה"נ הוא בכיבוס בגונא דקודם הרגל עדיין ל"ה הבגד מלוכלך כ"כ ובמועד נתלכלך יותר, דאף דאם הי' מגלח ומכבס קודם הרגל ל"ה צריך לגלח ולכבס במועד, מ"מ כיון דקודם הרגל ל"ה לו את אותו צורך הגילוח והכיבוס שיש לו במועד, דאף אם הי' צורך גילוח וכיבוס גם קודם המועד, מ"מ כיון שגדלו השערות ונתלכלך הבגד יותר בחוה"מ נמצא שנתחדש בחוה"מ צורך שלא הי' קודם המועד, אי"ז בכלל מכוין מלאכתו במועד.

**ג**

ט] **שם י"ד א',** בעי ר' זירא אבדה לו אבידה ערב הרגל, כיון דאניס מותר, או"ד כיון דלא מוכחא מילתא, לא אמר אביי יאמרו כל הסריקין אסורין סריקי בייתוס מותרין, והיינו דה"נ יש לאסור הכא כדי שלא יבואו ללמוד ממנו להתיר לגלח במועד אף במי שאינו אנוס.

**ובס'** שמה"כ פי"ג הערה 10 כתב לפ"ז דאף דיש להוכיח דהתירו חכמים לגזירת גילוח במקום הפסד, מ"מ אין להתיר לגלח במי שיבא לו הפסד אם לא יגלח במועד, שהרי אין הדבר ניכר, ודמי למה שאסרו לגלח במי שאין ניכר אונסו.

י] **ונראה** דיש לדון בזה, דלא מצינו שאסרו משום מראית העין, אלא בדליכא צורך הראוי להתיר לאיסור גילוח, אלא שבאנו לדון דבכה"ג ליכא לעיקר גזירת גילוח, כיון שהי' אנוס בערב הרגל, ובזה הוא דאמרינן דאף דלי"ב לעיקר גזירת גילוח, מ"מ יש בזה לאיסור גילוח משום מראית העין, - אך בגונא דיש לגזירת גילוח אלא דיש בזה צורך המועיל להתיר לגזירת גילוח, י"ל דכ"ה דה"ז מתיר לאיסור גילוח, ה"נ הוא מתיר לאיסור גילוח דמשום מראית העין,[[6]](#footnote-6) ובזה מתפרש הא דלא מצינו בכל מלאכות שהותרו לצורך דבר האבד או במי שאין לו מה יאכל שיהא הדבר אסור כשאינו ניכר, (ועמש"כ בתשו' נובי"ק או"ח סימן י"ג, וצ"ע).

**ד**

יא] **שם י"ד א',** כל אלו שאמרו מותר לגלח במועד מותר לגלח בימי אבלו, ולקמן י"ז ב' מוקמינן לה בשתכפוהו אבליו, ואף דגם שאר בנ"א שתכפוהו אבליו מותרין לגלח, היינו רק להקל בתער, אך אותם שהותרו לגלח במועד מותרין לגלח בימי אבלן כדרכן.

**ויש** להעיר קצת, דל"ד כלל הא דהותרו לגלח במועד להא דהותרו לגלח בימי אבלן, דהא דהותרו לגלח במועד הוא משום דלי"ב לטעם הגזירה שלא יכנס לרגל כשהוא מנוול, והא דהותרו לגלח בימי אבל הוא משום הצורך, ובברייתא משמע דענין אחד הוא, וכ"ה דהותרו לגלח במועד הותרו לגלח בימי אבלו.[[7]](#footnote-7)

**ונראה** מזה דאף דבאותם שהותרו לגלח במועד ליכא לטעם הגזירה שלא יכנס לרגל כשהוא מנוול, מ"מ הי' לנו לאסור בזה משום דלא פלוג רבנן,[[8]](#footnote-8) אלא דהקילו בהן חכמים מפני הצורך,[[9]](#footnote-9) וזהו דמדמינן לה דה"נ מותרין לגלח בימי אבלן.

יב] **ומצאנו** הדברים מפורשים כן בחי' תלמיד הרי"מ לקמן י"ח א', עיי"ש שכתב דאין להתיר כיבוס מטפחות הספרים לצורך אותם שהותרו לגלח במועד, ופירש הטעם, ז"ל, דהא אינהו נמי [לא שרו] לגלח במועד "אלא ע"י דחי'" והיאך לישתרו מכשירי דידהו, עכ"ל, ולהדיא בדבריו דאף דאותם שהותרו לגלח הוא משום דלא שייך בהו טעם הגזירה, מ"מ לא הותרו לגלח אלא ע"י דחי', והיינו משום דאף אותם דלי"ב לטעם הגזירה, מ"מ לא הוציאום מכלל האיסור אלא מפני הצורך.[[10]](#footnote-10)

יג] **ובזה** מתפרש מש"כ בפירש"י בהא דקטן הנולד במועד מותר לגלחו במועד דהיינו כשהשער מצערו וכו', וכ"כ רבים מקמאי, וכ"כ המג"א בסימן תקל"א סק"ח והמ"ב שם סקט"ו, - ובד' הערוה"ש שם ס"ו מבו' דהיינו משום דכל שאי"ז מצערו, ליכא צורך המועד בגילוחו, ואסור לגלחו משום איסור מלאכה.[[11]](#footnote-11)

**אך** להנ"ל יש לפרש בזה עוד, דאף דבקטן שנולד במועד ליכא לטעם הגזירה, מ"מ לא הוציאוהו חכמים מכלל הגזירה אלא משום הצורך, וע"כ כל שאי"ז מצערו אכתי יש בזה לאיסור גילוח.

יד] **והנה** התוס' לעיל בסוגיין בד"ה שאין לו אלא חלוק אחד הביאו מירושלמי דבגדי קטנים מותר לכבסן במועד וכתבו לדמותו למי שאין לו אלא חלוק אחד דמותר לכבסו במועד, והקר"א שם דמ"ט הוצרכו לה"ט, הרי בלא"ה יש להתיר לכבסן, כ"ה דקי"ל דמותר לגלח את הקטן.[[12]](#footnote-12)

**ולמש"נ** ניחא דאף דבקטן ליכא לטעם הגזירה, מ"מ לא הוציאוהו חכמים מכלל הגזירה, אלא משום הצורך, וע"כ כל הא דמותר לכבס בגדי קטנים הוא משום דדמי למי שאין לו אלא חלוק אחד דהוא צריך לכבס במועד, וכ"כ בס' שמה"כ סימן כ"ג.[[13]](#footnote-13)

טו] **והנה** בסימן י"ט ? סק"? נתבאר דהא דאסור לגלח ולכבס בער"פ אחר חצות, אף דגם בחוה"מ לא נאסר אלא משום הגזירה, הוא משום דגדר גזירת גילוח הוא דיש בזה לאיסור מלאכה, וע"כ אחר שגזרו חכמים דאיכא איסור מלאכה בחוה"מ בגילוח אף במעשה הדיוט, תו ה"ז אסור אף בער"פ.

**אך** נתבאר שם בהערה להעיר בזה, שהרי אף בחוה"מ הותר לגלח ולכבס באותם דלא שייך בהו הגזירה, והרי דאיסור המלאכה מיתלא תליא בהגזירה, וא"כ הדין נותן דבער"פ דליכא להגזירה, לא יהא לאיסור מלאכה.

**ולמש"נ** ניחא, שהרי אף בגווני דלא שייכא הגזירה מ"מ לא פלוג רבנן ויש בזה לאיסור מלאכה, ולא הותר אלא מפני הצורך, וע"כ ה"נ יש לאסור בער"ש.

טז] **ובזה** מתפרש מש"כ המ"ב בסימן תס"ח סק"ז בשם האחרונים דאותן שהתירו לספר ולכבס בחוה"מ כגון הבא ממדינת הים והיוצא מבית האסורין מותרין ג"כ בע"פ אחר חצות, - וצ"ב שהרי בלא"ה בער"פ ליכא לטעם הגזירה, וא"כ מאי נפ"מ בין הבא ממדינת הים וכו' לשאר בנ"א.

**ולמש"נ** ניחא, דאף דבער"פ ליכא לטעם הגזירה, מ"מ יש בזה לאיסור מלאכה, אלא דבאותם שהותרו לספר ולכבס במועד משום מפני שלא הי' בידם לספר ולכבס קודם המועד והן צריכין לכך במועד, ה"נ הותרו לספר ולכבס בער"פ.

1. ומש"כ דלאו טירחא הוא, הוא כמש"כ תלמיד הרי"מ בכ"ד דלא הותר מעשה הדיוט לצורך המועד אלא כשאין בו טירחא, ונתבאר בסימן ו?. [↑](#footnote-ref-1)
2. וזה ממש"כ המג"א שם לדון דסתם תספורת מעשה אומן הוא, ולפ"ז בע"כ דאותם שהותרו לגלח במועד הותרו אף במעשה אומן, - וממש"כ הגר"א שם לדון לדעת הכל בו דעיקר איסור גילוח במועד הוא במעשה אומן, ובע"כ דאותם שהותרו לגלח במועד הותרו אף במעשה אומן. [↑](#footnote-ref-2)
3. ואמנם בדבריו שם לא נתפרש דהותר אף במעשה אומן, אלא דהותר אף בלא שינוי, והוא לטעמי' בכ"ד דכל הא דההדיוט תופר כדררכו הוא משום דאין דרך המלאכה בכך, ונתבאר בסימן ה', עיי"ש, - ולפי דבריו צ"ל דהא דפריך דשאר כל אדם מ"ט אסורין, הוא משום דמשמע לי' דשאר כל אדם אסורין לגלח אף בשינוי, וע"כ הוא דפריך דמ"ט הן אסורין, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-3)
4. ואמנם בד' המג"א יש לדחוק, דאף אם סתם גילוח הוא במעשה אומן, מ"מ מה שאמרו דקטן מותר לגלחו במועד היינו דלי"ב לגזירת גילוח, אך כיון דיש בזה לאיסור מלאכה ע"כ לא הותר אלא במעשה הדיוט או במעשה אומן שלא כדרכו, - אך מד' הגר"א מוכח דשרי אף במעשה אומן כדרכו, שהרי דן בדעת הכל בו דכל עיקר איסור גילוח במועד הוא במעשה אומן כדרכו, וע"ז אמרו דקטן מותר לגלח במועד. [↑](#footnote-ref-4)
5. ולדעת הסוברים דכל שלא הניח המלאכה להדיא למועד, אלא שנתעצל ולא עשאה קודם המועד לא חשיב כמכוין מלאכתו במועד, ניחא, ועמש"נ עוד בזה בסימן ט"ו?. [↑](#footnote-ref-5)
6. והיינו דלא אסרו חכמים איסור בפנ"ע משום מראית העין, אלא היינו דמה"ט יש לגזירת גילוח גם באופנים אלו דמן הדין אין בהן לגזירת גילוח, אך בגונא דאיכא לגזירת גילוח ואפ"ה התירו לגלח, י"ל דאין לאסור בזה טפי משום מראית העין. [↑](#footnote-ref-6)
7. וי"ל למש"כ הביאוה"ל בסימן תקל"א ס"ד די"ל דהא דאותם המותרין לגלח במועד מגלחין כדרכן וא"צ שינוי, הוא משום שהיו עד כה אנוסים בדבר ועשאום חכמים כדבר האבד, ונמצא דהא דהותרו לגלח במועד כדרכן הוא מפני הצורך, וזהו דמדמינן לה דה"נ הן מותרין לגלח בימי אבלן. [↑](#footnote-ref-7)
8. וזה מתפרש טפי למש"נ בסימן י"ט ? להוכיח מד' המאירי והגר"א דגדר איסור גילוח וכיבוס במועד אי"ז גזירה בעלמא, אלא היינו דיש בזה לאיסור מלאכה, וע"כ י"ל דלא פלוג רבנן ואסרו בכל ענין, ועד"ז מתפרש גם מש"כ בתשו' הרשב"א ח"ג סימן ער"ה דלא הותר לגלח אלא באונסין שנתפרשו במשנתינו, והיינו משום דלא פלוג רבנן. [↑](#footnote-ref-8)
9. ואמנם לא הותרו אלא משום דלי"ב לטעם הגזירה דשלא יכנס לרגל כשהוא מנוול, ויש לפרש בזה בתרי גווני, חדא, דכל דיש בהן לטעם הגזירה חמיר טפי ולא הותר משום הצורך, ועוד, דכל דיש בהן לטעם הגזירה, הרי דע"ז עצמו קנסו וגזרו שלא יגלח במועד אף שהוא צריך לכך כדי שלא יכנס לרגל כשהוא מנוול. [↑](#footnote-ref-9)
10. ובזה מתפרש גם מש"כ תלמיד הרי"מ שם עוד, ז"ל, [ועוד] דאין זה דבר תדיר כ"כ דלישתרו לכבס מטפחות לצרכם, עכ"ל, וי"ל דלאו היינו דאין צורך כלל בכיבוסם ואי"ז צורך המועד, אלא היינו דכיון דאין בזה צורך כ"כ אין להוציאם מכלל גזירת כיבוס. [↑](#footnote-ref-10)
11. ומתישב בזה משה"ק הקר"א לעיל בסוגיין במש"כ בפירש"י דהא דמן הדין מותר לגלח במועד, הוא משום דשמחה היא לו, דא"כ מ"ט התירו לגלח את הקטן אף שאין לו שמחה. [↑](#footnote-ref-11)
12. ועיי"ש דמסיק דהירושלמי ס"ל כמ"ד דאסור לגלח את הקטן, אך לפ"מ דקי"ל דמותר לגלח את הקטן, לא גזרו כלל על כיבוס בגדי קטנים, וא"צ להא דהו"ל כמי שאין לו אלא חלוק אחד, - אך מד' התוס' ורבים מקמאי שהביאו לדינא לד' הירושלמי, מבו' דאלמלי הא דהו"ל כמי שאין לו אלא חלוק אחד, הי' אסור לכבס בגדי קטנים. [↑](#footnote-ref-12)
13. ועיי"ש לעיל מינה שכתב לפרש בזה מש"כ הפמ"ג במש"ז סימן תצ"ג סק"א דאותם שהותרו לגלח במועד הותרו לגלח אף בימי הספירה, אף דהא דהותרו לגלח במועד הוא משום דלא שייכא בהו הגזירה, - וכתב עוד לפרש בזה מש"כ בחי' תלמיד הרי"מ בסוגיין דאין להתיר לגלח במי שגילח קודם המועד, משום דאין גידול שער פחות מל' יום, והיינו דכיון דאי"ז צורך כ"כ, לא הוציאוהו מכלל גזירת גילוח, ועמש"נ עוד בזה בסימן ז'? סק"ח. [↑](#footnote-ref-13)