אגב
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / ב_מ עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / קנינים

יום ד' ט"ו טבת תשע"א

**א**

הדברים שבענף זה נתבארו בעיקרם בקיץ תש"ס

א] קידושין דכ"ז., איבעיא להו שדה לאחד ומטלטלין לאחר מהו, ופירש"י, ז"ל, ואמר לבעל השדה קנה השדה לעצמך, ואגבה יקנו המטלטלין לפלוני, עכ"ל, אמנם ברמב"ם פ"ג ממכירה ה"י, ז"ל, הקנה השדה לאחד והמטלטלין לאחר אע"פ שאמר לו קנה המטלטלין ע"ג קרקע והחזיק האחד בקרקע לא קנה השני המטלטלין וכו', עכ"ל.

ונ' מזה דפליגי רש"י והרמב"ם היאך איירי, דלדעת רש"י איירי שאמר לבעל השדה דאגב זכיית השדה יזכה במטלטלין לפלוני, ול' תור"י הזקן, שאמר לו זכה במטלטלין לפלוני עם אותה חזקה שתזכה בקרקע לצרכך, אך לדעת הרמב"ם לא אמר לבעל השדה כלום, אלא אמר לבעל המטלטלין שיזכה במטלטלין אגב השדה, ועי' סמ"ע סימן ר"ב סק"ז שכבר עמד דפליגי בזה רש"י והרמב"ם, עיי"ש.

והנה במה שפירש"י דאיירי בשאמר לבעל השדה שיזכה את המטלטלין לפלוני, נ' פשוט דהוא משום דאם לא אמר לבעל השדה אלא לבעל המטלטלין, ודאי ל"מ זה מידי, שהרי אין בעל המטלטלין עושה כלל מעשה קנין, והיאך יהי' בידו לזכות במטלטלין, וכל איבעיא דגמ' הוא בשאמר לבעל השדה, דאגב זכייתו בשדה יזכה המטלטלין לפלוני, דמדין זכי' מצי לזכות את המטלטלין לאחר, ובזה הוא דמיבע"ל אם מהני קנין אגב בשאין ההקנאה לאדם א', ואי"ז מקח א' ממש.

אך בד' הרמב"ם שפירשה דאיירי בשאמר לבעל המטלטלין שיזכה במטלטלין אגב השדה, צ"ב רב, דא"כ מהו הצד דיהני בכה"ג, ואף להלכה לא איפשיטא, ודעת הרמב"ם שם דמהני תפיסה, הרי בעל המטלטלין לא קעביד מעש"ק כלל, והיאך יהא בידו לזכות ע"י המעש"ק דעביד בעל הקרקע, וצע"ג, ולפלא שלא עמדו בזה.

ב] ונ' בביאור ד' הרמב"ם, דהנה כתב הרמב"ם פי"א ממע"ש הי"א, ז"ל, מי שהיו פירותיו רחוקין ממנו והגיע יום הביעור ה"ז קורא שם למתנות ומזכה להן לבעליהן ע"ג קרקע או למי שזוכה להן לבעליהן וכו', שנתינת המטלטלין ע"ג קרקע אינה אלא מתנה שיש בה חיזוק, אבל אינו יכול להקנות להם המעשר בחליפין מפני שנראה כמכירה וכו', עכ"ל.

ומקור ד' הרמב"ם הוא מסוגיא דב"מ די"א: דאמרינן דמתנו"כ נתינה כתיבא בהו חליפין דרך מו"מ הוא מטלטלין אגב מקרקע נתינה אלימתא היא, וזהו שכתב הרמב"ם דמצי להקנות מתנו"כ אגב קרקע, משום דהוי מתנה שיש בה חיזוק, ואמנם צריך פירוש, מהו "מתנה שיש בה חיזוק", ולכאו' הול"ל שאי"ז דרך מכירה, אלא הוי זה הקנאה דאגב, וכמו שפירש"י בב"מ שם, דמותר להקנות מתנו"כ אגב קרקע, ומל' הרמב"ם נ' דאגב אי"ז הקנאה כשאר הקנאות, אלא הוי זה מתנה שיש בה חיזוק, וכנראה פירש כן ללישנא דגמ' דנתינה אלימתא היא, וע"כ הוא דמהניא במתנו"כ, זה צ"ב.

ג] ונ' בזה, דהנה ל' הרמב"ם פ"ג ממכירה ה"ח, "המקנה" קרקע ומטלטלין כאחד וכו' כיון שקנה הקרקע קנה המטלטלין, עכ"ל, ומ' מל' הרמב"ם דעיקר ושורש קנין אגב, הוא מכח המקנה, דכל המקנה קרקע ומטלטלין כאחד, הרי דאם קנה הקרקע איכא הקנאת המקנה על המטלטלין.

והביאור בזה נ', כמש"כ האו"ש פ"ב מזכי' ה"א, ז"ל, הרי מפורש דבמקנה תלוי, שהוא מקנה המטלטלין אג"ק, דעל קרקע סמכא דעתי' דאינש טפי, וכיון דהמחזיק קנה את הקרקע תו גמיר ומקנה הבעלים גם את המטלטלים, עכ"ל.[[1]](#footnote-2)

ונ' דזהו מש"כ הרמב"ם דאגב הוי מתנה שיש בה חיזוק, והיינו לפמש"כ הרמב"ם פ"ג מזכי' ה"א דבדברים לא זכה המקבל, והיינו דהי' שייך לדון דע"י הדברים שביניהם בלבד יזכה המקבל, וזש"כ הרמב"ם דל"מ דברים לחוד לקנות, ולפ"ז נ' דזהו שנתחדש בקנין אגב, דע"י דאיכא להדברים שביניהם חיזוק, דע"י קנית הקרקע סמכה דעתי' דהמקנה וגמר ומקני להמטלטלין, תו חייל הקנין ע"י הדברים לחוד בלא שיעשה הלה מעש"ק, ועי' בחי' הגרש"ש נדרים סימן כ' כתב דקנין המטלטלין הוי כדברים הנקנין באמירה, עיי"ש.

ונ' דמה שהוצרך הרמב"ם שם לזה, ופירש כן למש"א דנתינה אלימתא היא, דמה"ט מהני להקנות מתנו"כ באגב, הוא משום דאם הי' קנינו במטלטלין מכח קנין הקרקע, ע"י שטפלים המטלטלין לקרקע, הי' זה חשוב כדרך מו"מ, שהרי הקנאת הקרקע היא במקח, וכל דנכללין המטלטלין בהקנאת הקרקע, חשיבא אף הקנאת המטלטלין כדרך מו"מ, ועי' בחי' הריטב"א ב"מ שהביא דיש מקשים דמ"ט לא חשיב כדרך מו"מ, עיי"ש מש"כ בזה, וע"כ פירש הרמב"ם דהא דהמטלטלין נקנין באגב, אי"ז מכח הקנאת הקרקע, אלא הוו המטלטלין מתנה בפנ"ע, והא דמהני האגב, היינו דעי"ז יש חיזוק להקנאת המטלטלין, וחיילא ההקנאה בדברים בעלמא, וע"כ לא חשיב זה דרך מו"מ.

ד] ולפ"ז מבוארים היטב ד' הרמב"ם שפירש לההיא דשדה לא' ומטלטלין לאחר, דלא איירי בשאמר לבעל השדה כלום, אלא אמר לבעל המטלטלין, אשר צ"ע דהיאך מצי בעל המטלטלין לזכות, אם אין בעל הקרקע זוכה בשבילו, והרי לא עשה כלל מעש"ק, אך למש"נ ניחא, דכיון דקנין אגב ל"ה מעש"ק ע"י קנין הקרקע, רק היינו דכל שמקנה הקרקע תו נקנין המטלטלין ע"י הקנאת המקנה בלא מעש"ק כלל, ע"כ שפיר מהני אם אומר כן לבעל המטלטלין שאגב קנין הקרקע הוא מקנה לו את המטלטלין, וא"צ שיזכה בעל הקרקע בשביל המטלטלין.[[2]](#footnote-3)

ה] ולפמש"נ יש לדון לדעת הרמב"ם, להצד דשדה לאחד ומטלטלין לאחר מהני, אם ה"ז מועיל גם בגונא דרש"י שאמר לבעל הקרקע שיזכה לבעל המטלטלין מדין זכי', ורק דהרמב"ם נקט האופן הפשוט דזוכה בעל המטלטלין לעצמו, או דנימא דל"מ בכה"ג, ומסברא הי' נ' לדון דל"מ בכה"ג, דל"מ דמהני דין זכי', רק דמכח זה מצי הזוכה לפעול מעש"ק בעד חבירו, אך בקנין אגב דליכא כלל מעש"ק, וע"י הדברים שביניהם שיש להם חיזוק הוא קונה, י"ל דל"ש בזה דין זכי', דדברים אלו בעינן שיהיו עם הבעלים או עם שלוחו, אך בזכי' אי נימא דל"ה עי"ז כמותו, ל"ש דיהני, שהרי ליכא דברים עם המקבל, ול"ש זכי' על הדברים, דלא מצינו דין זכי' רק לפעול בעד אחר, אך לא מצינו דיועיל דין זכי' דעי"ז יהא חשוב דהוי הדברים עם המקבל, וצ"ע בזה.

ו] האמנם דלכאו' אין לומר כן, שהרי בגמ' מייתי' עלה מהא דר"ג שאמר עישור זה לר"ע כדי שיזכה בו לעניים ומקומו מושכר לו, ובעינן למיפשט מינה דמהני שדה לאחד ומטלטלין לאחר, והרי להדיא דלהצד דשדה לאחד ומטלטלין לאחר מהני, ה"ז מועיל אף בגונא שאומר לבעל הקרקע שיזכה לבעל המטלטלין.

אך נראה דאין ללמוד מזה, דשאני ר"ע דיד עניים הוא ועומד במקומם, וע"כ ודאי דלהצד דשדה לאחד ומטלטלין לאחר קנה, מהני אף אם אומר כן לר"ע, כיון דהוי איהו יד עניים והוי כאומר לעניים, ומתישב לפ"ז מה דילה"ע, דלכאו' כיון דבעובדא דר"ג אמר לבעל השדה שיזכה המטלטלין לעניים, מ"ט שינה הרמב"ם ונקט שאמר לבעל המטלטלין, ולהנ"ל ניחא, דרק בההיא דר"ע מהני שיאמר לר"ע, כיון דהוי יד עניים וחשיב כאמר לעניים, אך בשאר גווני ל"מ רק אם אמר למקבל המטלטלין.

ויש להוסיף בזה, דאף לשנויא דגמ' דשאני ר"ע דיד עניים הוא, מ"מ לא יהני רק אם אמר לר"ע גופי', ולא אם יאמר לעניים, והטעם בזה הוא משום דכל מה דמהני הא דהוי יד עניים, הוא רק בשנעשית הקנאת המטלטלין עמו, ועי"ז לא חשבינן לה כשדה לאחד ומטלטלין לאחר, אך כל דיאמר לעניים ודאי לא יהני, דלגבי זה ליכא מעליותא בהא דר"ע יד עניים הוא, וז"ב.

ז] ונ' לדון עוד בזה, דהא דמשני דשאני ר"ג דיד עניים הוא, היינו דאם ל"ה יד עניים, הרי בע"כ שהי' להנותן לדבר עם מקבל המטלטלין, ובזה הוא דמיבע"ל אם אגב נתינת קרקע לחד איכא גמ"ד להקנות המטלטלין לאחר, ומשא"כ בההיא דר"ע דיד עניים הוא, ומהני נתינת המטלטלין לר"ע כדי שיזכה לעניים, בזה ודאי איכא גמ"ד דהמקנה ליתן, ומשא"כ בשאר גווני, דאינו יכול ליתן המטלטלין לאחר ע"י זכיית בעל הקרקע, דל"ש זכי' ע"ז, ובעינן שיתנם לבעל המטלטלין, הרי די"ל דזה ל"מ.

ואמנם לכאו' אי"ז מתישב בל' הגמ', שהרי לדרך זו נמצא דאין עיקר החילוק בין יד עניים לשאינו יד עניים, ואך דעיקר החילוק הוא בין גוונא דאומר לבעל המטלטלין שיזכה דזה ל"מ, לגוונא דאומר לבעל השדה שיזכה דזה שפיר מהני, ואך דל"מ לזכות ע"י בעל השדה, רק ביד עניים, ואי"ז במשמעות ל' הגמ'.

ח] ולקושטא דמילתא נראה דשפיר מהני קנין אגב ע"י אחר מדין זכי', ויש ללמוד לזה ממש"כ הרמב"ם בהל' מע"ש שם, ז"ל, ומזכה בהן לבעליהן ע"ג קרקע או למי שזוכה בהן לבעליהן וכו', עכ"ל, והנה מש"כ הרמב"ם או למי שזוכה בהן לבעליהן, נ' דכונתו דהוא זוכה בקרקע ובמתנות לבעליהן, שהרי אם הוא זוכה בקרקע לעצמו, ל"מ לזכות במתנות לאחרים, אלא בדהוי יד עניים, (ובד' הרמב"ם נ' דלא קי"ל כהך שנויא, ואף בדהוי יד עניים ל"מ, וע"כ השמיטו הרמב"ם, ול"מ אלא בשזוכה גם בהקרקע לאחר, וכשנויא דקמא דמושכר למעשר, וזהו הדין שכתב הרמב"ם דמזכה למי שזוכה בהן לבעליהן), ומסתימת ד' הרמב"ם מבו' דמהני לזכות המתנו"כ ע"י אחר ככל זכי' דעלמא, והרי דשפיר לזכות לאחר בקנין אגב, וז"ב.

ט] והנה לעיל בסוגיין ת"ק קרקע כ"ש וכו' ואי אמרת בעינן צבורין כ"ש למאי חזי, תרגמא ר"ש בר ביסנא קמי דרב יוסף כגון שנעץ בה מחט, א"ל רב יוסף קבסתן איכפל תנא לאשמועינן מחט, אמר רב אשי מאן לימא לן דלא תלה בה מרגניתא דשויא אלפא זוזי, ובפירש"י פירש, איכפל תנא, הוצרך תנא לטרוח ולהשמיענו קניני מחטין, עכ"ל, וצ"ב.

אמנם הנה ז"ל הרמב"ם פ"ג ממכירה ה"ט וקרקע כ"ש קונין על גבה כל מטלטלין שירצה, עכ"ל, ועי' בהגה' מים חיים שמקורו מהך מתניתין דקרקע כ"ש, ונ' לפ"ז מד' הרמב"ם, דעיקר החידוש דמתניתין הוא דאגב קרקע כ"ש קונה כל מטלטלין שירצה, ולפ"ז מתפרשת הסוגיא בע"א, עי' בס' שערי שמועות שעמד ע"ז, דאם בעינן צבורין, הרי כיון דקרקע כ"ש לא חזי לצבור עליו מטלטלין הרבה, ואינו בא לקנות אגבו אלא מטלטלין מועטין, הרי דזה לא איצטריך תנא לאשמועינן, וזהו שאמר רב יוסף קבסתן איכפל תנא לאשמועינן מחט, והיינו דלאשמועינן שקונה על גבה מחט, לא הי' התנא צריך להשמיענו, וז"ב בדעת הרמב"ם.

והנה בפשוטו הי' נ' לפרש בזה, דהרבותא שקונין עלי' מטלטלין הרבה, הוא משום דלקנין אגב בעינן שיהיו המטלטלין טפלים לקרקע, עי' סמ"ע סימן ר"ב דע"כ הוא דבצבורין ל"ב לדעת הרמב"ם לומר אגב וקני ובאין צבורין צריך לומר אגב וקני, ואכמ"ל, וע"כ ס"ד דלקרקע כ"ש אין נטפלין מטלטלין הרבה, אך למש"נ נ' לפרש ד' הרמב"ם לטעמי', דכיון דעיקר דין קנין אגב הוא דע"י קנין הקרקע סמיך דעתי' וגמר ומקני להמטלטלין, הרי י"ל דע"י הקנאת קרקע כ"ש ליכא סמיכות דעת להקנות מטלטלין הרבה, וזהו דקמ"ל תנא דקרקע כ"ש קונין ע"ג כל מטלטלין שירצה.

י] ועיקר דרך זו דקנין אגב מיוסד על הגמ"ד דהמקנה, נ' ללמוד כן גם ממש"כ הר"ן, דכ"ה דמהני שדה לאחד ומטלטלין לאחר בההיא דר"ע דיד עניים הוא, ה"נ מהני בשדה לאפוטרופוס ומטלטלין ליתומים, וכ"כ הרשב"א,[[3]](#footnote-4) אבל אחרים חולקין ואומרים דגבאי שאני לפי שהעניים מוטלין עליו לפרנסם, וכל שאין מעות בכיס צריך לטרוח בשבילן, ונמצא שיש לגבאי טוה"נ במה שעניים זוכין בו, והו"ל כשדה ומטלטלין לאחד, ומשא"כ באפוטרופוס, עכ"ד.

וצ"ב טעם דעה זו, דמה מהני הא דאית לי' טוה"נ בזכיית העניים דעי"ז יהא חשוב כשדה ומטלטלין לאחד, הרי סו"ס הויא הקנאת המטלטלין לאחר.

ונ' ברור בדעתם, דס"ל דעיקר ושורש קנין אגב הוא דע"י הקנאת הקרקע סמכה דעתי' דהמקנה וגמר ומקני להמטלטלין, והא דמיבע"ל בשדה לאחד ומטלטלין לאחר, היינו דשמא לא גמר ומקני מכח הקנאת הקרקע, רק לבעל הקרקע, אך לאחר לית לי' גמ"ד להקנות מכח הקנאת הקרקע, וע"כ לפ"ז שפיר י"ל, דכל דאית לי' לבעל הקרקע טוה"נ בזה דע"י הקנאת המטלטלין לא יהא צריך לטרוח, ואית לי' ריוח בהקנאת המטלטלין, הרי דשפיר גמר הלה ומקני, דכל דהויא ההקנאה לטובת בעל הקרקע, אית לי' ע"ז גמ"ד מכח הקנאת הקרקע, וז"ב.[[4]](#footnote-5)

ז"ל הריטב"א ב"ב דמ"ד:, והנכון דכל שהיה לו קרקע גמור שלו כשלוה ושיעבד וכתב דאקנה נשתעבדו עליו כל מטלטליו שיקנה על אותו קרקע בכל מקום שהוא, ואע"פ שאינו ברשותו דהא משועבד ליה בכל מקום שהוא, דאי לא משכח ללוה מידי אחרינא גבי מיניה אם מכרו אחרון, אבל כשיהיה קרקע מושאל או מושכר אין חל עליו שיעבוד אלא ממטלטלין שיקנה בעודו [ברשותו], דאפשר שיגבה ב"ח אותו זכות שיש בו, אבל בתר דהדר ארעא למריה ואין למלוה עליו שום שיעבוד לא משתעבדי נכסי עליו כשם שאין משתעבד על קרקע שאינו שלו, וזה נ"ל ברור, מעתה לכך הוצרכו לומר דלא הו"ל ארעא שלו מעולם, שאילו כן אע"פ שעתה שקנה הפרה אינן ברשותו משתעבדי עלייהו, וכיון דלא הוה ליה ארעא דידיה מעולם אע"פ שהיה לו מושאל או מושכר כיון דליתיה ברשותיה כשקנה הפרה לא נשתעבד לו, עכ"ל.

רמב"ן שם, ז"ל, ומדלא אוקימנא כגון דאמרי ידענא ביה בהאי גברא דלא הות ליה ארעא בשעה שלקח המטלטלין הללו, שמע מינה דאפילו כתב לו מטלטלי באגב דאיקני ולקח קרקע ומכרו וחזר ולקח מטלטלין ומכרן גבי מינייהו, ואע"ג דשעבודא מעידן דקנה הוא דחאיל עליה ולאו מקמי הכי כדאמרינן (קנ"ז ב') בלוה ולוה, מיהו מעיקרא נמי משתעבד. וכן בדין שהרי כי אמר ליה דאקני אינו יכול לחזור בו קודם שיקנה אלמא מההיא שעתא חאיל שעבודא, ולא דמיא לזביני דאמרינן (ב"מ ס"ו ב') עד שלא באו לעולם יכול לחזור בו ואפילו למאן דאמר אדם מקנה דבר שלא בא לעולם. ואיכא למימר טעמא משום דכיון דקנה קרקע וחל עליה שעבודא דמלוה אע"ג דזבניה מיקנו ליה הני מטלטלי אגב ההיא ארעא דאכתי בשעבודא דהך מלוה איתא, ומה שאמרו אינו יכול לחזור בו שעבודא שאני, עכ"ל.

לכאו' מבו' מד' הרמב"ן והריטב"א, שדנו לומר דמהני להקנות קרקע עכשיו ומטלטלין לאחר זמן, אם עדין קנין הקרקע קיים, ולא אמרינן דכלתה קנינו, ורק אם בטל קנין הקרקע, אמרינן דכלתה קנינו, ולפ"ז מוכח, דקנין אגב לאו היינו דהמעש"ק דהקרקע חל על המטלטלין, אלא מכח קניית הקרקע הוא קונה את המטלטלין, וע"כ כ"ז שקניית הקרקע קיימת לא חשיב דכלתה קנינו.

אך יתכן דדבריהם הוא רק לגבי שעבוד מטלטלי אגב מקרקעי, דבזה כ"ז דשעבוד הקרקע קיים, מצי לשעבד המטלטלין על גביו, ועי' בד' הריטב"א לעיל מינה דמבו' דהא דמהני שעבוד מטלטלי אגב מקרקעי הוא משום דעי"ז יש להן קול, ועיי"ש שדן מ"ט לא מהני ע"י חליפין, עיי"ש.

אך לכאו' נ' מדבריו דהקנין חל מדין אגב, וכה"ג דחייל הקנין מדין אגב, ה"ז מועיל לשעבד אף מטלטלין משום דאית לי' קלא, אך לעולם בעינן שיחול הקנין מדין אגב, וע"כ אם ל"מ להקנות באגב לאחר זמן, לא יהני מידי מה דנימא דמהני שעבוד באגב דעי"ז אית לי' קלא, ודו"ק.

בד' הר"י מיגש ב"ב דע"ז: מבו' דמהני להקנות מטבע אגב קרקע בחליפין, ולכאו' אם המעש"ק חל על המטלטלין, הי' מקום לומר דלא יועיל ע"ז אגב, דעד כאן לא מצינו דמהני אגב אלא בשהקנה מטלטלין אגב מקרקעי בכסף שטר וחזקה, דהמטלטלין דינם כמקרקעי, אך בחליפין דהא דמטבע אינו נקנה משום דהוי כאין גופו ממון ול"מ בו קנין שאינו בגופו, י"ל דלא יועיל בזה אגב, ונתחדש בד' הר"י מיגש דאי"ז כן, וכ"ה פשטות הדברים דאיירי התם דהקנה לו אסיפא דביתי' בחליפין.

ולפ"ז יל"פ, דע"ז הי' כל נידון הגמ' שם, דס"ד דאם אין שט"ח נקנה במסירה, ה"נ לא יקנה באגב, שהרי קנייתו היא אגב החזקה שהחזיק הלוקח בקרקע, ולא עדיפא חזקה ממסירה, וממילא דאף דמכח דין אגב חיילא החזקה שהחזיק בקרקע גם על השט"ח, מ"מ לא עדיפא ממסירה דל"מ לקנות שט"ח, וע"ז אמרינן דאגב שאני, שהרי מטבע דלא נקנה בחליפין וה"ה נקנה אג"ק שקנה בחליפין, ודו"ק, אך בד' הראשונים לא מצינו שפירשו כן.

בנתיה"מ סימן ר"ב כתב דאגב זביני ריעי נינהו, והביא כן מד' הר"ן בהא דצריך ליתן דמי כולם, וגם בקצוה"ח סימן ער"ה סק"א כתב כן, והביא משטמ"ק דזהו הטעם דטוה"נ אינה ממון להקנותו ע"ג קרקע.

וצ"ע דהאמנם לדעת התוס' ב"ב דע"ז: ס"ד דאגב קנין גרוע הוא, ומשני דאינו קנין גרוע, ומ"מ י"ל דאכתי לא עדיף כשאר קנינים, וגם לדעת רשב"ם שם לא מצינו אלא דאגב הוי כמשיכה ולא טפי מזה, אך לדעת ש"ר שם דשט"ח נקנה באגב אף שאינו נקנה במסירה, הרי חזינן דאגב עדיף ממסירה, ועיי"ש ברבינו יונה דבאגב ליכא לחיסרון דמילי, כיון דהוי קנין דאלים טפי.

התוס' בב"ב דקמ"ח. כתבו דחוב ליתא בבריא באגב, כיון שאינו יכול להקנותו בפנ"ע, ודימו לדירת בית ופירות דקל שיכול להקנות אגב הבית והדקל.

ומבו' מד' התוס', דאגב אי"ז קנין בפנ"ע, דכל שקנה הקרקע הוי זה מעש"ק על המטלטלין, אלא היינו דע"י דנטפלין המטלטלין לקרקע חייל עלייהו קנין הקרקע, או שה"ה נקנין בהקנאת הקרקע, אך בפנ"ע א"א להקנותם, וע"כ חשיב דליתא בבריא, וז"ב.

מד' הריטב"א קידושין דכ"ז: לכאו' מבו' דיסוד דין קנין אגב הוא דומיא די' שדות בי' מדינות, וזהו שהק' דנוכיח מזה דמהני חזקה באחת מהן גם היכא דליכא למימר סדנא דארעא חד הוא, וע"ז כתב דחשיב כגוף הקרקע, ושפיר מצינו למימר בזה סדנא דארעא חד הוא.

והנה אמנם בברכ"ש סימן כ"ו פירש ד' הריטב"א, דכונתו להדין המבו' בסוגיא שם דבלא הא דסדנא דארעא חשיב כזו קני, וע"ז קשיא לי' דמ"ט באגב לא אמרינן דחשיב כזו קני.

אך העירוני לנכון, דלכאו' אי"ז מתישב בד' הריטב"א, דמבו' בדבריו דגריס בגמ' שם אילו מסר לו י' בהמות שאינם מחוברות באפסר א', דכה"ג לא קני, ולדידי' הא דלא קני אי"ז כלל משום דהוי כזו קני, אלא משום שאינם מחוברות זל"ז, ול"מ מסירת אחת מהן לקנות את כולן, וע"ז הוא שאמרו בגמ' דבי' שדות מהני משום דסדנא דארעא חד הוא, וע"כ מהני חזקה בא' מהן לקנות את כולן, ולפ"ז הרי ממשה"ק הריטב"א ע"ז מדין אגב, הרי מבו' להדיא דגם באגב בעינן שיועיל מעשה הקנין שעושה בקרקע לקנות את המטלטלין.

ועי' עוד בד' הגרב"ד בס' אש תמיד מה שפירש בד' הריטב"א, וג"ז צ"ע דמ"ט הזכיר הריטב"א שם לזה, עיי"ש.

ועי' בסוגיא דב"ק די"ב: דמדמינן דכ"ה דבאגב ל"מ לקנות מטלטלי דניידי, ה"נ אם עבדא כמקרקעי דמי, ל"מ להקנות העבד אגב

בל' רש"י מ' להדיא דכל הא דבעינן שיתן דמי כולן הוא רק בהחזיק בקרקע, ויל"פ לזה, דבהקנה הקרקע בכסף או בשטר חיילי הכסף או השטר גם על המטלטלין, ואף אם לא כתב בשטר את המטלטלין, כמבו' בל' רש"י ב"ב דכ"ז: דל"ב לזה, מ"מ כיון שהן טפלין לקרקע ה"ה נכללין בשטר זה, דהשטר כולל את הקרקע וכל הטפל לה, וע"כ ל"ב שיתן דמי כולן, ורק בחזקה שלא החזיק אלא בשדה זו, הרי דהגם דהמטלטלין טפלין לה, מ"מ לא נעשה מעשה החזקה בהם, וע"כ בעינן שיתן דמי כולם, וצ"ע בסברא זו.

בתוס' הרא"ש בסוגיין כתב דאם קידש אשה והקנה לה המטלטלין באגב, ל"מ, וקשיא מסוגיא דב"מ דמ"ו. דמבו' דאפשר לפדות במעות שנקנו לו באגב, ועי' קצוה"ח שכתב דאם אגב הוא דרבנן, בע"כ דהא דמצי לפדות בזה, הוא משום דקנין דרבנן מהני לדאורייתא, ושלא כד' רבינו ירוחם דהמקדש אשה במעמד שלשתן אינה מקודשת מדאורייתא, ובע"כ מד' הרא"ש כמש"כ הנובי"ת אהע"ז סימן נ"ד, דודאי מצי לקדש אשה קידושין דאורייתא במעות שנקנו לו מדרבנן, אך היכא שהקנאת המעות לאשה היא בקנין דרבנן, ל"מ זה שתהא מקודשת מדאורייתא, עיי"ש בדבריו, וד' הרא"ש הם מקור נאמן לדבריו.

1. ול' הרמב"ם כיוון שקנה הקרקע קנה המטלטלין, ול' הברייתא בסוגיין כיון שהחזיק בקרקע נקנה השטר, ונ' דבדוקא שינה הרמב"ם מל' הברייתא, דל' הברייתא הי' אפשר לפרשו דהמעשה חזקה דעביד בקרקע מהני למטלטלין, אך לדעת הרמב"ם הרי אי"ז כן, ורק ע"י קנינו בקרקע הוא דגמר המקנה ומקני למטלטלין, וזהו שכתב הרמב"ם כיון "שקנה" הקרקע קנה המטלטלין. [↑](#footnote-ref-2)
2. שו"ר בשו"ת חמד"ש או"ח סימן א' סק"ח, ז"ל, ולכאו' נלע"ד ראי' לזה מהא דאיבע"ל פ"ק דקידושין שדה לא' ומטלטלין לא' וכו', ובסמ"ע דהמחבר ס"ל דאיבעיא הוא שאמר למי שזיכהו המטלטלין שיקנה המטלטלין אגב הקרקע, ועכצ"ל דאיבעית הגמ' הואיל ומטלטלין נקנין אג"ק, היינו הואיל והמוכר מקנה קרקע, ע"כ גמר ומקנה גם המטלטלין, ע"כ יש להסתפק אפי' אם מקנה לאחר הקרקע גמר ומקנה לזה המטלטלין, אבל אי נימא דבעינן נמי דעת קונה לשיהי' גמר וקונה, א"כ בשלמא אם מקנה לו קרקע י"ל שפיר הואיל וגמר לקנות הקרקע קנה אף המטלטלין, אבל היאך שייך לומר הואיל ואידך קונה הקרקע גמר הוא לקנות ג:"כ המטלטלין וכו', ע"כ נראה דמוכח דהעיקר תלוי במקנה, עכ"ל, ומבו' מדבריו שם דאי"ז דין מסוים בקנין אגב, אלא בכל קנין הוא כן, דעיקר הדעת דבעינן היא דעת המקנה, ולפ"ז י"ל דלעולם גדר קנין אגב הוא דאגב הקנאת הקרקע נקנין המטלטלין, ומ"מ שפיר מהני בשאומר לבעל המטלטלין שיזכה במטלטלין, דכיון דהמקנה א' הוא, ה"ה מקנה לזה את המטלטלין אגב הקנאת הקרקע שהקנה לזה, אך אכתי מוכח מזה דאין גדר קנין אגב דמעשה הקנין חל אף על המטלטלין, דא"כ ל"ש שיחול מעשה החזקה שעשה זה בקרקע על המטלטלין, בלא שאמר לו המקנה שיזכה בהן לפלוני, וצ"ע בזה.

   ועיי"ש בחמד"ש שהוכיח עוד, מהא דמהני קנין אגב אף בשאין יודעין שיש לו קרקע, רק מצד הודאת בע"ד כיון שמודה שיש לו קרקע ממילא נקנה המטלטלין, ומ' פשוט דאף הלוקח אינו יכול לחזור בו, ואילו הוי בעי דעת קונה שיקנה לו המטלטלין דוקא ע"י הקנאת קרקע, מאי מהני הודאת המוכר לגבי הלוקח לחייבו שלא יוכל לחזור, אבל אי אמרינן דעיקר הקנאה צריך רק מצד המוכר, וכיון דלגבי המוכר אמרינן הודאת בע"ד כמאה עדים נקנו המטלטלין, עכ"ד. [↑](#footnote-ref-3)
3. ומ' להדיא מדבריהם, דל"מ אלא באפוטרופוס, אך בשליח בעלמא ל"מ, ומצאתי שכ"כ בס' דברי אמת קונט' ז' פט:, ועיי"ש שדימה למש"כ הרא"ש בפ"ק דב"מ בשם ר"ח, דאף דתופס לבע"ח במקום שחב לאחרים ל"מ אף אם עשאו שליח, מ"מ באפוטרופוס מהני, אך בד' המקו"ח סימן תמ"ח והגרע"א בגל' חו"מ סימן ר"ב מבו' דבכל שליח מהני, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-4)
4. ואדרבה לפ"ז י"ל, דס"ל לדעה זו, דאאל"פ ד' הגמ' כפשוטם דביד עניים מהני אף דהויא ההקנאה לאחר, דכיון דהצד דל"מ במטלטלין לאחר הוא משום דלית לי' גמ"ד ע"י הקנאת הקרקע לחד להקנות מטלטלין לאחר, א"כ מה יהני לן דהוי יד עניים, וכי משו"ז אית לי' גמ"ד טפי, וע"כ הוצרכו לפרש דעי"ז אית לי' טוה"נ בזה, וע"כ גמר ומקני, אך לדעת הרשב"א והר"ן נראה, דהצד דל"מ במטלטלין לאחר, הוא משום דליכא צירוף בין ההקנאות, או משום דל"ש ע"י קנין קרקע דחד לקנות מטלטלין לאידך, דע"ז ליכא מעש"ק, ואכמ"ל, וע"כ לדעתם הא דמהני יד עניים הוא, דעי"ז איכא צירוף בין ההקנאות, ושייך לקנות להמטלטלין ע"י קנין קרקעו, וע"כ ס"ל דה"נ מהני באפוטרופוס, וז"ב. [↑](#footnote-ref-5)