כד - בדין מבוי הכלה לרחבה
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / מחיצות מהדו_ב

**סימן כ"ד**

**בדין מבוי הכלה לרחבה**

**א**

א] **עירובין ח' א',** דאמר רב יוסף לא שנו אלא שכלה לאמצע רחבה, אבל כלה לצידי רחבה אסור, אמר רבה הא דאמרת לאמצע רחבה מותר, לא אמרן אלא זה שלא כנגד זה, אבל זה כנגד זה אסור.

**ובפירש"י** שם בד"ה ובשעירבו ובד"ה אבל כלה מבו', דמדינא בכל גוונא ל"ה המבוי כמפולש, והא דאסרינן בכלה לצידי רחבה, או בזה כנגד זה, הוא משום דמיחזי כמפולש, ואם יתירו בזה יבואו להתיר מבוי המפולש, עיי"ש.

**ולא** נתפרש בד' רש"י, דמ"ט ל"ה המבוי כמפולש מדינא אף כשנפרצה הרחבה כנגדו והרבים בוקעין מרה"ר לרה"ר דרך המבוי והרחבה.

ב] **ובפשוטו** י"ל בזה בתרי גווני, חדא, דהוא משום דבחצר ליכא דין פילוש, עמש"נ בזה בסימן כ"ו, וע"כ אף המבוי המפולש לרה"ר דרך הרחבה לא חשיב מדינא כמפולש, וכ"כ האבנ"ז בסימן רס"ב סק"ז, - ועוד, דהוא משום דמבוי ורחבה ב' מקומות חלוקין הם ואינם משמשים יחד, וע"כ אף כשנפרץ המבוי לרחבה ונפרצה רחבה כנגדו, לא חזינן להמבוי כפתוח לרה"ר, אלא כפתוח לרחבה, ומכח פילושו לרחבה אין לאסור, דהרחבה מתוקנת היא, ונמצא דהמבוי פתוח לרשות מתוקנת.[[1]](#footnote-2)

**ובזה** מתפרש טעם הא דשרינן בגונא שהמבוי כלה לאמצע רחבה ואין הפרצות זה כנגד זה, אשר צ"ע דמ"ש ממבוי עקום דתורתו כמפולש אף בגונא דדמי לכלה לאמצע רחבה,[[2]](#footnote-3) - ולפי הנ"ל ניחא, דשאני מבוי עקום דחשיב מדינא כמפולש, כיון דבב' המבואות איכא דין פילוש, וגם משום דב' המבואות משמשים יחד, וע"כ ה"ז אסור בכל גוונא, ומשא"כ במבוי הכלה לרחבה דמדינא ל"ה כמפולש, וכל הא דאסרינן לי' הוא משום דמיחזי כמפולש, ע"כ לא אסרינן בגונא דכלה לאמצע רחבה ואין הפרצות זה כנגד זה דלא מיחזי כמפולש.

**ב**

ג] **והנה** הרשב"א בעבוה"ק שער א' פי"ד הפ"ב כתב בדין חצר שנפרצה למבוי, דאין החצר מותרת אלא כשיש לה בצד הפרוץ לרה"ר צוה"פ או עומד כפרוץ, והיינו משום דבלא"ה אף החצר אסורה, כיון דאין לה ג' מחיצות גמורות, ועמש"נ בזה בסימן כ"ו ענף א', - והגאו"י לקמן בסוגיין כתב לפ"ז, דמהא דמבוי הכלה לרחבה אסור בהני גווני דהו"ל כמפולש, יש ללמוד דמבוי המפולש אינו ניתר בעומ"ר, דאל"כ הי' המבוי ניתר בעומ"ר שבראש הרחבה.

**והנה** לפ"ז נמצא, דכל הא דהמבוי אסור בהני גווני דהו"ל כמפולש, היינו כשתיקנו את המבוי בראשו הפתוח לרה"ר בלחי או קורה, דבכה"ג אינו ניתר בראשו השני אלא בצוה"פ ולא סגי בעומ"ר, אך כשתיקנו את המבוי בראשו הפתוח לרה"ר בצוה"פ, הרי דאף אם חשבינן לי' כמפולש, מ"מ שפיר מהני העומ"ר או הפסין שבראש הרחבה להתירו, וכ"כ החזו"א בסימן פ"ח סק"ט, וכ"ה מבו' גם בדבריו בסימן ס"ה סוסקל"ג, עיי"ש.

ד] **אמנם** הנה התוס' הרא"ש לעיל בסוגיין כתב, ז"ל, וא"ת לרש"י שפי' דרב אית לי' נראה מבחוץ ושוה מבפנים נידון משום לחי להתיר בלא עירבו, למה אינו מועיל נראה מבחוץ להתיר נמי בנפרצה חצר כנגדו, וי"ל משום דמיירי במבוי סתום שהי' סתום קודם שנפרץ במלואו וסתם מבוי סתום הכשרו בלחי, הלכך אינו ניתר בנראה מבחוץ דחשיב כמו לחי דאין מבוי מפולש ניתר בב' לחיים, עכ"ל.

**ומבו'** בד' הרא"ש, דלא הוצרך להעמיד דאיירי הכא במבוי המתוקן בלחי, אלא לפ"מ שפירש"י בס"ד דגמ' דאית לי' לרב דנראה מבחוץ נידון משום לחי, וע"כ אם הי' המבוי מתוקן בצוה"פ, הי' ניתר בלחי זה הנראה מבחוץ, אך לפמש"כ הרא"ש שם לפרש דאף לס"ד אית לי' לרב דנראה מבחוץ אינו נידון משום לחי, א"צ להעמידה במבוי המתוקן בלחי, ושפיר מצינו להעמידה אף במבוי המתוקן בצוה"פ, ואפ"ה הוא אסור כשנפרצה חצר כנגדו, משום דאין לו לחי בפתחו לחצר.

**וצ"ע** דאם איירי במבוי המתוקן בצוה"פ, א"כ אף דנראה מבחוץ אינו נידון משום לחי, וליכא תיקון בפתח המבוי לחצר, מ"מ מ"ט אינו ניתר בהעומ"ר או הפסין שבראש החצר.[[3]](#footnote-4)

**ג**

ה] **ונראה** ללמוד מד' הרא"ש, דהא דאסרינן להמבוי כשנפרצה חצר כנגדו, ואינו ניתר בהעומ"ר שבראש החצר, אי"ז משום דמבוי מפולש אינו ניתר בעומ"ר, אלא הוא משום דלדין תיקון המבוי בעינן שיהא התיקון במבוי עצמו, ול"מ לו התיקון שבראש החצר, וזה ע"ד שמצינו בדין מבוי עקום לדעת רש"י ודעימי' דהוא צריך תיקון בעקמומיתו ול"מ לו התיקון שעשו בראש המבוי השני,[[4]](#footnote-5) ואשר ע"כ הוא אסור אף בגונא שתיקנו את ראש המבוי הפתוח לרה"ר בצוה"פ.

ו] **ואמנם** צ"ע לפ"ז, דא"כ מ"ט לא אסרינן להמבוי אלא בגונא שהוא נראה כמפולש, הרי אף בגונא שאינו נראה כמפולש, מ"מ הי' בדין שיהא אסור, כיון דל"מ לו התיקון שבראש החצר.[[5]](#footnote-6)

**ונראה** לפרש בזה, כמש"נ לעיל סק"ב בדרך בתרא, דמן הדין אף כשנפרצה חצר כנגדו לא חזינן להמבוי כפתוח לרה"ר, כיון דהמבוי והחצר ב' מקומות הם ואינם משמשים יחד, וליכא דין תיקון כלל על פתח המבוי לחצר, דכיון דהחצר מתוקנת, נמצא דהמבוי פתוח לרשות מתוקנת, וליכא על פתח זה דין תיקון, וע"כ לא אסרינן להמבוי אלא בגונא דהוא נראה כמפולש וכפתוח מצידו השני לרה"ר, ויש דין תיקון על פתח זה, ובכה"ג הוא דאמרינן דל"מ לו התיקון שבראש החצר, משום דבעינן שיהא התיקון במבוי עצמו.[[6]](#footnote-7)

**ד**

ז] **ויש** להוסיף בזה, דהרא"ש לטעמי' אזיל, דהנה התוס' הרא"ש כתב בתו"ד, דהא דאסר רב במבוי שנפרץ לחצר ונפרצה חצר כנגדו, בע"כ דהוא כשלא עירבו ומשום דנראה מבחוץ וכו' אינו נידון משום לחי, מדנקט נפרץ במלואו, ש"מ דמשום דנפרץ במלואו למקום האסור אוסר והיינו בלא עירבו, "דאי משום מבוי מפולש הול"ל ברובו", עכ"ל.

**ונתחדש** בד' הרא"ש, דאף בגונא דנידון המבוי כמפולש, מ"מ הוא ניתר בעומ"ר, וע"כ אינו אסור אלא כשנפרץ ברובו, דאם נפרץ מיעוטו הוא ניתר בעומ"ר.[[7]](#footnote-8)

**ולפ"ז** נראה, דע"כ להרא"ש לטעמי' בע"כ דהא דאין המבוי ניתר בהעומ"ר שבראש החצר, הוא משום דל"מ התיקון שבראש החצר להתיר את המבוי, דאל"כ שפיר הי' ניתר בעומ"ר זה, דומיא דהא דכשנפרץ המבוי במיעוטו הוא ניתר בעומ"ר, ואשר זהו דפשיטא לי' דאף אם תיקנו את ראש המבוי הפתוח לרה"ר בצוה"פ, מ"מ הוא אסור משום מפולש, ול"מ העומ"ר שבראש החצר להתירו.

ח] **ומצינו** כן גם בד' הראב"ד בפי"ז משבת ה"ו, ז"ל, מסתברא אם יש דיורין ברחבה ועירבו בני הרחבה או בני החצר עם בני המבוי שהכל מותר, בין באמצע בין מן הצד, דהלכה כרב ששת דאמר דערוב משוי להו חד מינא ומחיצות דהכא מהני להתם, עכ"ל.

**ומבו'** להדיא בד' הראב"ד, דמן הדין יש ביד העומ"ר שבראש החצר להתיר את המבוי, וכל הא דאינו מועיל להתירו, הוא משום דהמבוי והחצר ב' מקומות הם, ול"מ מחיצות החצר להתיר את המבוי, וע"כ כל שעירבו בני חצר עם בני המבוי דהעירוב משוי להו חד מינא, שפיר מועיל העומ"ר שבראש החצר להתיר את המבוי.

ט] **ועד"ז** שמעתי לפרש גם בד' הרשב"א, דהנה הרשב"א בעבוה"ק שער א' פי"ד הפ"ג כתב, בדין חצר שנפרצה מב' רוחותי' זה כנגד זה, והויא פרצה אחת למבוי ופרצה אחת לרה"ר, ז"ל, לא נשאר לה בצד המבוי לא פס ד' ולא ב' פסים קטנים כלחיים, אם לא ערבה חצר עם המבוי שניהם אסורין, שכל אחד מהן פרוץ במלואו למקום האסור לו, עכ"ל, ומבו' בדבריו, דכל הא דאסרינן בכה"ג דליכא גיפופין כלל בין החצר למבוי, הוא רק כשלא עירבו זע"ז, אך כל שעירבו החצר והמבוי יחד, שניהם מותרין.

**וקשיא** טובא, דהרי קי"ל דכל שכלה המבוי לצידי החצר אסור משום דהוא נראה כמפולש, ובכה"ג דליכא גיפופין בין החצר למבוי, הרי הו"ל המבוי ככלה לצידי החצר דאסור משום מפולש, ותו יש לאסור גם את החצר שנפרצה במלואה למבוי האסור לה.[[8]](#footnote-9)

**ונראה** מזה כמש"נ מד' הראב"ד והרא"ש, דמן הדין יש ביד העומ"ר שבראש החצר להתיר את המבוי, וכל הא דאינו מועיל להתירו הוא משום דהמבוי והחצר ב' מקומות הם ול"מ מחיצות החצר להתיר את המבוי, וע"כ הוא דס"ל להרשב"א דכ"ז הוא כשיש גיפופי בין החצר למבוי וחשבינן להו כב' מקומות חלוקין, אך כל שאין גיפופי ביניהם חשבינן להו כמקום א', ושפיר מהני העומ"ר שבראש החצר להתיר את המבוי, וע"כ הוא דשניהם מותרין.[[9]](#footnote-10)

**ה**

י] **והנה** לכאו' לפ"ז נלמד לפ"ז מד' הראב"ד והרשב"א והרא"ש דס"ל דמבוי המפולש ניתר בעומ"ר מכאן ולחי או קורה מכאן, וע"כ כל הא דאין העומ"ר דהחצר מתיר את המבוי, הוא משום דבעינן שיהא התיקון במבוי עצמו, וע"כ נמי כל דאיכא עומ"ר במבוי עצמו ה"ה מותר.

**אך** הנה כבר נתבאר בסימן כ"ג ללמוד מכ"ד דמבוי המפולש אינו ניתר בעומ"ר מכאן ולחי או קורה מכאן, ורחוק לומר דהני קמאי פליגי ע"ז, וביותר, דמשמעות ד' הרשב"א גופי' בשער א' פי"ד (הפ"ד) דמבוי המפולש אינו ניתר בעומ"ר, עיי"ש.

יא] **ונראה** לישב, לפמש"נ בסימן כ"ג דיסוד דינא דמבוי המפולש דצריך צוה"פ, הוא משום דבעינן ג' מחיצות גמורות, וע"כ הוא דאינו ניתר בלחי וקורה מכאן ומכאן, ואך דאכתי הי' בדין דיועיל עומ"ר ברוח שלישית דעומ"ר הוי מחיצה גמורה, והא דאינו ניתר בעומ"ר, הוא משום דינא דפרצה ד' דבקעי בה רבים, דכל דבקעי רבים במקום הפרצה ל"ה העומ"ר כמחיצה גמורה, וממילא דחשיב דליכא ג' מחיצות גמורות.

**ובסימן** כ"ו ענף ג' נת' לפרש בזה דין חצר המפולשת, דאף דדינה כדין מבוי המפולש דאינה ניתרת אלא בג' מחיצות גמורות, מ"מ שפיר מהני בה עומ"ר, דכיון דחצר אינה עומדת לבקיעת רבים, אין על פרצתה תורת פרצה, והוי העומ"ר כמחיצה גמורה.

יא] **ולפ"ז** נראה, דמה"ט הוא דמן הדין מהני העומ"ר דהחצר להתיר את המבוי אף בגונא דחשבינן להמבוי כמפולש, וכל הא דל"מ הוא משום דבעינן שיהא התיקון במבוי עצמו, והיינו משום דכל הא דמבוי המפולש אינו ניתר בעומ"ר, הוא משום דהעומ"ר שבמבוי דבקעי רבים בפרצתו ל"ה כמחיצה גמורה, וע"כ כ"ז הוא כשבאנו להתירו ע"י העומ"ר שבמבוי עצמו, אך כל שבאנו להתירו ע"י העומ"ר של החצר, ה"ז מועיל להתיר, דהעומ"ר של החצר הרי הו"ל כמחיצה גמורה, כיון דהחצר דאינה עומדת לבקיעת רבים ואין על פרצתה תורת פרצה.[[10]](#footnote-11)

**ועד"ז** מתפרש גם מש"כ התוס' הרא"ש דכל שנפרץ המבוי במיעוטו לחצר ה"ה ניתר בעומ"ר, והיינו משום דעומ"ר זה הוי מחיצה גמורה, דכיון דהחצר מותרת והוי רה"י גמורה, ודאי דפרצת המבוי לחצר ל"ה כפרצה דבקעי בה רבים, וע"כ ה"ז מועיל להתיר למבוי המפולש.

1. והאבנ"ז בסימן רס"ב סק"ו כתב עד"ז, דכיון דהחצר יש לה גיפופין מכאן ומכאן וניכרת החצר לעצמה, ע"כ לא חשבינן להמבוי כמפולש, כיון שכלה לאמצע וניכר שעד כאן המבוי, עכ"ד, ויש להביא מקור לדבריו, ממש"כ בפסקי מהר"ם מר"ב סימן י"א, ז"ל, ואם הי' מבוי כלה לרחבה א"צ כלום וכו' ואע"ג דנפרצה רחבה כנגדו לא חשיב מפולש, כיון דלגבי רחבה ל"ה במלואו דאיכא גיפופי ברחבה חשיב כפתח, עכ"ל, והרי דכל הא דלא חשיב כמפולש, הוא רק משום דיש להרחבה גיפופין וחשיב כפתח.

   אך הנה בתוס' הרא"ש בסוגיין ד"ה ואם איתא כתב בשם המהר"ם דהא דמבוי הכלה לרחבה לא חשיב כמפולש, הוא אף היכא דהמבוי רחב כנגד כל כותל הרחבה ונפל כל הכותל וליכא גיפופין, עיי"ש, ומבו' דאף דליכא גיפופין כלל בין המבוי לרחבה, מ"מ לא חשיב המבוי כמפולש, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-2)
2. והנה אמנם בד' הריא"ז בפירקין ה"א דין ל"ג ודין ל"ו מבו' דבאמת שוה דין מבוי הכלה לרחבה לדין מבוי עקום, וגם במבוי עקום לא אסרינן אלא משום דהוי ככלה לצידי רחבה, ועיי"ש בדין ל"ו שכתב לפ"ז, דכל הא דמבוי העשוי כנדל הוי כמפולש, הוא רק כשהמבוי הגדול מפולש מב' צידיו לרה"ר, דבכה"ג הוו גם המבואות הקטנים כמפולשים, כיון דהן פתוחים למבוי המפולש, אך כל שהמבוי הגדול סתום מג' צדדים, א"צ המבואות הקטנים צוה"פ כלל, דהו"ל כמבוי הכלה לאמצע הרחבה שהיא מותרת, עיי"ש.

   אך מד' הרשב"א בעבוה"ק שער ב' פ"א ה"כ ועוד מרבוותא שפירשו לההיא דמבוי העשוי כנדל דהמבוי הגדול ל"ה פתוח לרה"ר אלא מצד א', מבו' דשאני דין מבוי עקום מדין מבוי הכלה לרחבה, ואף דמבוי הכלה לרחבה ל"ה מפולש מדינא, וע"כ אינו אסור אלא בכלה לצידי רחבה, דבכה"ג מיחזי כמפולש, מ"מ מבוי עקום הוי כמפולש מדינא, וע"כ בכל ענין תורתו כמפולש. [↑](#footnote-ref-3)
3. ועי' עוד במאמר מרדכי סימן שס"ד סק"ד שכתב בדעת הר"ן דאיירי הכא במבוי המתוקן בראשו בצוה"פ, דאם הוא מתוקן בלחי, הרי דכל שנפרץ לחצר ולא עירבו, הו"ל כמפולש, ולא סגי בלחי להתירו, והחזו"א בסימן ס"ה סוסקל"ג כתב דא"א להעמידה בכה"ג, דא"כ ל"ה נאסר אף כשנפרצה חצר כנגדו, והיינו משום דהוא ניתר בהעומ"ר שבראש החצר, אך מד' הרא"ש מבו' כד' המאמ"ר, דאף בגונא דהמבוי מתוקן בראשו בצוה"פ, יש לאסרו כשנפרצה חצר כנגדו, וכנ"ל. [↑](#footnote-ref-4)
4. וי"ל דאף להני רבוותא שנחלקו שם ע"ד רש"י וס"ל דמבוי עקום א"צ תיקון בעקמומיתו ושפיר מהני לו התיקון שעשו בראש המבוי השני, היינו משום דהתם חשבינן לב' המבואות כמבוי אחד, אך במבוי וחצר דהוו ב' מקומות חלוקין ואינם משמשים יחד, ל"מ התיקון שבראש החצר להתיר את המבוי. [↑](#footnote-ref-5)
5. והיינו, דהרי בגונא שתיקנו את ראש המבוי הפתוח לרה"ר בצוה"פ, ליכא נפ"מ כלל במה דחשבינן לי' כמפולש, שהרי אף מבוי מפולש ניתר בכה"ג בלחי, והא דל"מ התיקון שבראש החצר להתירו, הוא משום דבעינן שיהא התיקון במבוי עצמו, וא"כ הי' לנו לאסרו אף אם לא חשיב כמפולש. [↑](#footnote-ref-6)
6. אמנם הנה בפירש"י בד"ה אבל זה כנגד זה, נראה להדיא דעיקר הא דהמבוי אסור, הוא משום דדינו כמבוי המפולש דאינו ניתר אלא בצוה"פ, עיי"ש, וזהו שהוצרך לפרש דדמי למבוי עקום שעקמומיתו יותר מי' דאסור אע"פ שאין פתחיו מכוונים, ולפמש"נ יש ללמוד מדבריו דמן הדין הי' שיועיל העומ"ר שבראש החצר להתיר את המבוי, והא דהמבוי אסור, הוא משום דחשבינן לי' כמבוי המפולש דאינו ניתר בעומ"ר.

   אך צ"ע, דלרש"י לטעמי' דמבוי עקום צריך תיקון בעקמומיתו, ול"מ לו התיקון שבראש המבוי השני, לכאו' כ"ש דבמבוי הכלה לרחבה לא יועיל לו התיקון שבראש הרחבה, ואף אם ל"ה דין המבוי כמבוי המפולש שאינו ניתר בעומ"ר, ל"ה מועיל העומ"ר שבראש הרחבה להתירו, וי"ל. [↑](#footnote-ref-7)
7. וזה דלא כמש"כ החזו"א בסימן פ"ח סק"ט בפשיטות, דבהני גווני דנידון המבוי כמפולש אינו ניתר אלא בצוה"פ ול"מ עומ"ר, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-8)
8. והנה אמנם בד' התוס' הרא"ש בסוגיין בד"ה ואם איתא מבו' דאיכא גוונא דלא נשתיירו למבוי ולחצר גיפופין, ואפ"ה לא חשיב ככלה לצידי רחבה, ולכאו' היינו בגונא דהחצר היא כמין ז', ונפרצה המחיצה שבין רגל הז' למבוי, ובכה"ג י"ל דל"ה ככלה לצידי רחבה, אך מסתימת ד' הרשב"א שם לא משמע דאיירי בכה"ג, וגם מדבריו שם הפ"א דנראה דהכא איירי כשכל החצר אינה רחבה מן המבוי. [↑](#footnote-ref-9)
9. אך לכאו' עיקר הדברים אינם מתישבים עם מש"נ בסימן כ"ה בדעת הרשב"א, דהא דבעינן ג' מחיצות הוא מדין רה"י דעלמא, ואי"ז מדין תיקון מבוי, ולפ"ז לכאו' הדין נותן דלדין ג' מחיצות שפיר יועיל העומ"ר שבראש החצר, ולדין התיקון דבעינן במבוי, דבעינן שיהא במבוי עצמו, שפיר יועיל הלחי הנראה מבחוץ, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-10)
10. ואמנם בד' הר"ן בשלהי סוגיין משמע, דהא דאין המבוי ניתר בהעומ"ר שבראש החצר, הוא משום דכל דחזינן דהחצר היא המשך של המבוי, הרי דכלפי המבוי יש על פרצת החצר תורת פרצה, ונמצא דהעומ"ר שבראש המבוי ל"ה כמחיצה גמורה, עייש"ה, - אך בדעת הני קמאי נראה דס"ל דאף בהני גווני דחזינן להמבוי כפתוח לרה"ר דרך החצר, מ"מ כיון דהעומ"ר הוא בחצר, הו"ל מחיצה גמורה, וע"כ שפיר יש בידו להתיר את המבוי. [↑](#footnote-ref-11)