16. בדין עירוב מים במים
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב מאיר קאופמן / שהיה חזרה הטמנה מרחצאות בישול / שיעורים

פ' פנחס

**סימן ט"ז**

**בדין תערובת מים במים**

**א] שיטות הראשונים בתערובת מים צונן בחמין**

**ב] בדין כדי קליפה במים**

**ג] האם בתערובת מים הבישול נעשה מיד**

**ד] בביאור החומרא דאמבטי**

**ה] בדין בישול בכלי ראשון לרב שעילאה גבר**

**שיטות הראשונים בתערובת מים צונן בחמין**

א]גרסינן שבת מ"ב. דמותר לתת מים חמין לתוך צונן ולא צונן בתוך חמין ועיין רש"י שכתב שזה מצד שתתאה גבר ולכן לתוך חמין אסור משא"כ לערות חמין על צונן שהתתאה קר זה לא מבשל והקשו התוס' שא"כ יקשה מבריתא זו לרב דס"ל עילאה גבר ועיין תורי"ד שכתב שבאמת הגמ' יכלה להוכיח מכאן כשמואל אלא שהגמ' בפסחים מביאה בריתא אחרת כשמואל ועיין תוס' שכתבו שכאן שזה מתערב אין זה שיך לדין תתאה ועילאה דהינו שכה"ג אין לאחד כח יותר מהשני וממילא עד כמה שזה נהיה יד סולדת יש כאן בישול[[1]](#footnote-2) ועיין רשב"א ור"ן שכתבו איפכא שכיון שיש כאן תערובת ורק אז נעשה הבישול א"כ הוא כבר כלי שני שאין בכוחו לבשל[[2]](#footnote-3)

והנה עיין תוס' פסחים מ: שהביאו בשם ר"ת שבעירוי אפילו שתתאה גבר אבל זה מבשל כדי קליפה והקשו א"כ למה מותר חם לתוך צונן ותירצו שכיון שזה דבר שמתערב והמים שלמטה צוננים ממילא זה לא יכול לבשל כדי קליפה וכן הביא האו"ז סימן ס"ב בשם ר"ת ועיין מג"א שהביא את דברי תוס' הנ"ל לאחר תוס' בשבת דהינו דבפשוטו נקט שעדין קשה אפילו שרוב צונן אבל שכדי קליפה יבשל ועל זה תירצו שבמים לא שייך כדי קליפה כיון שזה דבר התערב וצ"ע א"כ מה הקשו על רש"י שגם למ"ד תתאה גבר יבשל כדי קליפה הרי לא שייך במים כדי קליפה

והנה למ"ד תתאה גבר הרי בנותן חלב על גבי בשר חם כל החלב נאסר וצ"ע א"כ למה כאן מבואר במשנה שמותר לתת מים צוננים כדי להפשירן [ומטו משמיה דהחזו"א שבאמת כל הדין תתאה גבר רק אם זה הרתיח העליון וזה נגד סתימת הפוסקים והתוס' רי"ד לקמן] וכתב הבית מאיר ובחוות דעת צ"א סק"ה וכן הוא בתוס' רי"ד בסוגין ובפסקיו דלענין בליעות גם אם זה נשאר קר התתאה מבליע בעליון אבל לענין בישול לא שיך הנידון הנ"ל אלא אם הוא הגיע לחום יד סולדת שאז למ"ד תתאה גבר זה יחשב כלי ראשון כמבואר בגמ' בפסחים ובנותן צונן לתוך כלי חם עד כמה שכל המים לא יגיעו ליד סולדת אפילו שהתחתון משפיע על העליון אבל הוא עדין לא התבשל ולפ"ז כתבו המחצית השקל והבית מאיר שאין לבאר שתוס' כאן ס"ל כתוס' בשבת שמדובר שהרוב צונן שא"כ לא שייך לשאול על ר"ת שיבשל כדי קליפה שכמו שאין בזה דין תתאה גבר לבשל בכולו או לבשל כדי קליפה ה"ה כאן ובהכרח שתוס' כאן ס"ל שמדובר שהכל נהיה יד סולדת וכדעת רש"י והטור ולכן הוקשה להם שבכל אופן זה יבשל כדי קליפה ועל זה כתבו סברא שמים שהם מתערבים לא שייך כדי קליפה ובזה מיושב גם שיטת הטור שכתב שטעם ההיתר מצד שתתאה גבר אפילו שבעלמא ס"ל להחמיר כר"ת שעירוי מבשל כדי קליפה

ובחזו"א יור"ד סימן ט' בתחילתו כתב לבאר שכונתם כר"ן ורשב"א שכיון שזה מתערב א"כ מיד זה כלי שני ואין בכוחו לבשל וכמדומה שאין זה במשמעות דברי התוס'

והנה עיין מהרש"א שם שהקשה הרי בשר חם שנפל לתוך צונן צריך כדי קליפה וכתב שכל דברי תוס' רק בתערובת לח בלח אמנם לכאורא שם מדובר על הבשר החם ואפילו דמפורש שם בתוס' שזה גם ביחס לחלב כי זה נידון של בליעות שלא קשור לבישול וממילא אפילו שזה לא יכול להתבשל זה יכול לבלוע אבל כאן שזה נידון של בישול בזה וודאי כיון ששאר המים לא התבשלו גם הכדי קליפה לא התבשל [אם לא שנחלק שאם הכל חם זה אחרת וכדלקמן]

**בדין כדי קליפה במים**

ב]והנה הרשב"א והר"ן הקשו על רש"י ממ"ד עילאה גבר חזינן שהעמידו הבריתא גם לרב ועיין מחצית השקל שהקשה א"כ למה צונן לתוך חמין מבואר שאסור הרי העילאה צונן ולכאורא בהכרח צ"ל דהר"ן והרשב"א ס"ל כתוס' בסוגין שגם במים שייך כדי קליפה וצ"ע הרי הם עצמם ביארו שבחמין לתוך צונן כיון שזה מתערב אין כאן עילאי שזה כלי שני אבל עדין שיבשל כדי קליפה אלא בהכרח שלא שייך כדי קליפה במים וא"כ מה הקשו על רש"י אמנם הביאור בזה פשוט דיש מקום לדון שזה יבשל כדי קליפה מצד רגע הנגיעה ובזה לא שייך כמו שהבאינו מדין מיחם שפינהו שכיון שזה מחבר למים צוננים אין זה מתבשל וזה לא כמו דבר יבש אלא שעל רש"י הקשו שבמקום שהכל נהיה יד סולדת א"כ יש כאן מים חמים שמעורבים בהכל והקושיא שהכל יהיה מבושל מדין כדי קליפה וממילא לא יהיה שייך את הסברא שזה מחובר לדבר צונן שהרי הנידון שהכל יתבשל עוד יתכן לדון שרק אם שאר המים קרים זה סיבה שהכדי קליפה לא יתבשל אבל אם הכל חם אפילו שזה כלי שני הכדי קליפה יכול להתבשל אמנם בפשוטו זה אינו שכמו אם הכל קר זה מונע מהכדי קליפה להתבשל ה"ה אם הכל כלי שני שזה לא חום של בישול זה מונע מהכל להתבשל

והנה לפ"ז מיושב המג"א לעיל שכתב דמה שאין כאן כדי קליפה זה כמו התוס' בפסחים והקשינו דהרי תוס' כאן הקשו על רש"י שיהיה כדי קליפה דתוס' הקשו עד כמה שאם עילאה גבר זה מבשל א"כ גם למ"ד תתאה גבר זה סיבה לבשל מדין כדי קליפה את הכל אבל עד כמה שמדובר שהכל נהיה קר א"כ כל הנידון שברגע הנגיעה זה יבשל ובזה וודאי המציאות שזה לא מתבשל

והנה העולה מהנ"ל דמצאנו דנחלקו הראשונים האם יש כדי קליפה במים דבתוס' בפסחים ובטור ורש"י מבואר שאין כדי קליפה במים אמנם בתוס' בסוגין ובר"ן ורשב"א מבואר שיש כדי קליפה במים ולנתבאר לעיל כל המחלוקת במקום שמדין כדי קליפה אנו רוצים שהכל יהיה מבושל אבל אם דנים שרק במקום המגע יהיה מבושל בזה וודאי לא שיך במים כדי קליפה וכדמוכח ממיחם שפינהו ויש בזה נפק"מ רבתא במניח כלי רותח בתוך מים לצננם והמים מגיעים ליד סולדת דכאן אין נידון שכל המים יהיו מבושלים אלא רק הכדי קליפה דבפשוטו הוא תלוי במחלוקת ראשונים אמנם לנ"ל כה"ג לכו"ע זה מותר

והנה כתב המג"א דאסור לתת דבר גוש רותח על גבי רוטב כיון שזה מבשל כדי קליפה והבית מאיר סימן שי"ח והפמ"ג סימן ס"ח והבינת אדם חלקו עליו מצד שזה עירוי שנפסק הקילוח וודאי שזה לא מבשל רק מבליע אמנם שיטת המג"א שדבר גוש מבשל וזה חמיר מעירוי שנפסק הקילוח שזה כאילו יש לו דפנות חמות אמנם עיין חוות דעת צ"א ה' שהקשה הרי במים לא שיך כדי קליפה כיון שהשאר צונן וכוונתו אפילו לתוס' והראשונים שהקשו שיהיה כדי קליפה אבל כל זה שייך כשהכל נהיה יד סולדת וכנ"ל אבל אם הכל נשאר פושר וודאי לא שייך דין זה כדחזינן במיחם שפינהו שמותר לתת בו מים להפשירם והרי ברוטב בפשוטו לא כל הרוטב מתחמם ולמה שכתבנו לעיל הקושיא גם אם זה מתחמם אבל כיון שמים קשורים אחד בשני כיון שחלק הוא דרגת חום של כלי שני והוא מחובר לחלק שדנים שזה יתבשל הוא סיבה לא להתבשל ועיין שביתת השבת בהקדמה אות ל' שהקשה מהגמ' שמותר לתת עשישיות של ברזל לחמם המים לכהן גדול והרי זה מבשל כדי קליפה ועיין חוות דעת שכתב לישב שרק בבשר שזה בולע כדי קליפה א"כ הכדי קליפה הנ"ל עומד לעצמו והא יכול להתבשל משא"כ במיחם שפינהו אפילו אם יש בליעה אבל אין שום ענין בבישול של מה שבלוע וכיון שמלאכת מחשבת אסרה תורה אין לזה שם בישול ויתכן שגם בתור בליעה בכלי זה נחשב כלי ולא אוכל ואין בזה בישול ובזה מיושב גם הקושיא מעשישיות שזה כמו כלי [אמנם בחזו"א יור"ד סימן ט' סק"ז פשיטא ליה שגם דבר גוש במים מבשל כדי קליפה וכן מבואר במהרש"א לעיל ובהכרח שעד כמה שהכל חם זה כן יכול לבשל כדי קליפה אפילו במים שהשאר כלי שני]

**האם בתערובת מים הבישול נעשה מיד**

ג]הנה יש לדון האם בתערובת מים במים הבישול במים נעשים מיד או שזה לוקח זמן ויש לבאר משני סיבות שזה לא מתבשל מיד או מצד שבאמת זה עדין נשאר קר ולוקח לו זמן עד שהוא נהיה יד סולדת ומה שזה נראה שזה יד סולדת הוא מצד שזה מעורב אבל באמת המים עצמם אינם יד סולדת ויתכן עוד שכמו שכל דבר לוקח זמן עד שזה מתבשל ה"ה כאן דהיו שלא מספיק רגע שזה יד סולדת והנה אם הבישול במים זה החימום וודאי שברגע שזה יד סולדת יש כאן בישול וכן יתכן מאוד שגם אם זה מצד תערובת חשיב שזה חם וצ"ע אמנם אם יש כאן תיקון במים יש לדון כנ"ל ועיין חידושי מהר"מ קזאיס שהאריך בזה [הודפס בעומקא דשמעתתא]

ומצאנו שנחלקו בזה הראשונים דהנה מבואר במשנה שמותר לתת מים מרובים לתוך חמין כדי להפשירם וכתב היראים וכן משמע בתוס"ר שצריך לתת בשפיכה אחת דאל"כ זה כבר מתבשל וכן הביא המ"ב מהחיי אדם אמנם עיין תוס' רי"ד שכתב שגם אם נותן מעט מעט זה מותר מצד שזה לא מספיק להתבשל ועיין שער הציון שהקשה על היראים הרי בעלמא קי"ל שלוקח זמן עד שזה מרתיח והנה לענין כדי קליפה זה מיד כמבואר ביור"ד שם אמנם כוונתו שכאן שכל המים מחוברים והנידון שיחול חימום על הכל זה לוקח זמן אמנם אין זה מוכרח שכיון שהכל נמצא ליד הדבר החם כה"ג יתכן שזה מתבשל מיד

והנה הבאינו לעיל דנחלקו הראשונים במערב מים רבים לצונן האם זה מבשל דתוס' נקטו שזה מבשל והרשב"א והר"ן נקטו שזה בושיל של כלי שני ולכאורא היה מסתבר דנחלקו בנ"ל דלרשב"א זה לוקח זמן וממילא זה כבר כלי שני שזה לא מבשל אמנם לתוס' זה מבשל מיד וממילא לא הוי כלי שני עדין שזה עדין לא הספיק להתקרר אמם צ"ע דהתוס' רי"ד נקט כרש"י חזינן שזה לא בגדר כלי שני ומאידך נקט שזה לא מתבשל מיד וצ"ע

**בביאור החומרא דאמבטי**

ד]מבואר בסיפא דבריתא דבאמבטי אסור צונן לתוך חם אבל מותר חם לתוך צונן וצ"ב מה זה שונה מכוס ועיין תוס' וברשב"א שביארו שמדובר שזה כלי שני ובכל אופן זה עצמו מבשל ובטעם הדבר תוס' ביארו שזה גזירה אטו כלי ראשון שכיון שזה מאוד חם זה נראה ככלי ראשון ולכן לשפוך מתוכו לכלי צונן אין סיבה לאסור וברשב"א כתב דכה"ג שזה מאוד חם גם כלי שני מבשל אמנם עיין בר"ן שכתב שאמבטי זה כלי ראשון אלא שכאן נתחדש שגם בנותן צונן מרובה שבעלמא זה הפשר כאן חוששים שזה יתבשל ואסור עכ"ד

והנה לשיטת הר"ן מוכרח שגם בהפשר אסור אבל לשיטת תוס' שנתחדש שגם כלי שני אין לנו מקור לחלק זה וכן הביא המ"ב מהאחרונים אמנם עיין בחידושי הרשב"א שכתב לדקדק מקושית הגמ' שרחיצה בחמין ליכא דאסור אפילו להפשיר וכן הר"ן הוסיף שמזה שהגמ' לא חילקה בין להפשיר ובין לחמם כמו במיחם משמע שכאן אין חילוק ותמיד אסור אמנם לכאורא נראה להוכיח מתוס' לא כך דהרי הקשו בד"ה אבל למה המשנה אמרה מיחם ולא אמבטי וכתבו שרצתה לחלק בשתיה בין כוס למיחם ומבואר אבל שמיחם דינו כאמבטי וכמו שבמיחם מותר להפשיר ה"ה כאן

והנה רשב"מ ס"ל דאסור גם חמין לתוך צונן ולגמ' יש צד שהולך על סיפא ועיין חידושי הר"ן שטעם הדבר מצד שס"ל שעירוי מכלי ראשון גם מבשל ונסתפק שאולי זה רק באמבטי ועיין חידושי רעק"א שכתב שלתוס' שזה רק גזירה אטו כלי ראשון צ"ע א"כ למה לאסור חמין לתוך צונן שהכונה שזה רק מפשיר הרי גם כלי ראשון כה"ג מותר וכתב שבהכרח שס"ל שגם כלי ראשון כה"ג אסור והקשה א"כ מה דנו תוס' אם המשנה כרשב"מ הרי בהכרח שלא ס"ל כן דהרי התירה להפשיר בכלי ראשון ובהכרח צ"ל דגם לתוס' אם רשב"מ הסיפא קאי יש כאן גם חומרא מיוחדת כיון שהוא מאוד חם שתמיד חוששים שהמים יגיעו ליד סולדת ולתוס' זה אסור

והנה בדעת הרמב"ם כתבו האחרונים לדון כמה דינים א. האם ס"ל להלכה שבכלי ראשון מותר לתת בו מים חמים להפשירן דהב"י והגר"א דקדקו מהרמב"ם שאסור ופסק דלא כאביי אלא כרב אדא אלא שהקשה הבית מאיר למה בפינהו זה עדיף וצ"ל שיש כאן גזירה דרבנן שיטעה בכמות המים שצריך לתת וצ"ע ב.עוד דנו האם אמבטי זה כלי שני או ראשון דהב"י נקט שדעתו שזה כלי ראשון ורק כה"ג אסור וכל האחרונים נקטו שדעתו שזה כלי שני ג. עוד דנו האם מותר חמין לצונן אם זה נעשה יד סולדת דהט"ז נקט שבזה מכלי ראשון אסור ומאמבטי שזה רק גזירה מותר והגר"א נקט שתמיד אסור

**בדין בישול בכלי ראשון לרב שעילאה גבר**

ה] והנה בעיקר מה דהבאינו להקשות על הר"ן למה לרב נאסר בצונן לתוך חמין הרי עילאה גבר הנה ברש"י מבואר שבאמת זה רק למ"ד תתאה גבר אמנם עיין חוו"ד צ"ב סקכ"ז שהביא את קושית התוס' לעיל מ: מה ההבדל בין כלי ראשון לכלי שני והקשה שכלי ראשון תתאה גבר משא"כ בכלי שני התתאה קר וע"ש שכתב שכל קושית התוס' לרב שעילאה גבר והנה תוס' תירצו שכלי ראשון שיש לו דפנות שמחממות כה"ג זה מבשל וביאר הנ"ל שדבר שהיה על האש בזה אין מחלוקת רב ושמואל וחידשו תוס' שגם דבר שמחובר לדפנות חמות שהיו על האש בזה וודאי שתתאה גבר וכל המחלוקת על דבר שהוא עצמו לא היה על האש דהינו שאין לו לא דפנות המחממות ולא דפנות המצננות וכגון דבר גוש או מצקת שהיתה בתוך כלי ראשון שלא היה על האש עכ"ד אמנם רוב רבותינו האחרונים לא הסכימו עמו וגם דבר שהיה על האש שנוי במחלוקתם כמבואר בפשטות הגמ' שם וכן הוא ברמב"ן חולין ק"ח:

ובעיקר קושיתו עיין יד יהודה שם שכתב שיתכן שבאמת המשנה זה רק מדרבנן וכמבואר בירושלמי שבאמת כלי ראשון לא מבשל רק מדרבנן אמנם התורי"ד כאן כתב שמדובר שזה רותח וכה"ג זה וודאי גובר ובתוס"ר תירץ שמיחם שזה של מתכת הוא חם מאוד וכה"ג גם רב מודה שתתאה גבר עוד תירץ בתוס"ר שזה מבשל כדי קליפה

ובעיקר מה שנקט שקושית תוס' לרב דלשמואל החילוק פשוט מצד שתתאה גבר ולא צריך להגיע לחילוק שדפנות מצננות עיין סימן צ"א סק"ה וכן בהגהות רעק"א על הפמ"ג סימן ס"ח הביא מהפר"ח וכן האריך ביד יהודה שכל הדין של עילאה גבר או תתאה גבר זה רק ביחס לעילאה או התתאה אבל ביחס לדבר אחר וודאי שנשאר לו כוחו הראשון דהרי כל קדירה שהונחה על איסור יש בזה הכלל של תתאה גבר ובכל אופן ביחס לדבר שיפול בה וודאי שיש לה דין כלי ראשון ולכן גם כאן כל הסברא שכלי שני זה תתאה גבר זה ביחס לכלי אבל ביחס לדבר שנפל במים על זה לא יעזור התתאה גבר

עוד יש לדון דכל הסברא של תתאה גבר זה ביחס האם לדון התכולה כחומו הקודם או שזה ירד דרגא וכן ביחס לבליעות עד כמה שזה נשאר קר וכל הבליעה מכח הדבר החם אבל עד כמה שזה התחמם בדרגא של יד סולדת וודאי שזה כלי שני שיסוד הדין כלי שני זה כל דבר שהוא חם בדרגא של יד סולדת ולא משנה ממה זה נהיה ורק עד כמה שדנים שהוא כלי ראשון ביחס לזה דנים שחומו התקרר והוא נהיה כלי שני אבל תוס' שואלים שגם כלי שני עד כמה שזה חם למה שזה לא יבשל

1. כן הביא הרשב"א מהתוס' ובפשוטו כן מוכרח בתוס"ר שבזה ביאר למהלרב אסור צונן לתוך חם וכן הבין הבית מאיר בכוונת התוס' אמנם אין זה מוכרח בכוונתם דיתכן דהעמידו שהצונן מרובה מצד דאל"כ יאסר לרב מצד עילאה ולשמואל מצד כדי קליפה דהרי נקטו שגם במים יש כדי קליפה ועיין מחצית השקל שנראה שכן ביאר בתחילתו אלא שהוקשה לו שא"כ לרב למה אסור צונן לתוך חמין ולכן ביאר שכוונת תוס' כרשב"א וצ"ע קושיתו הרי אולי זה אסור מצד כדי קליפה וע"ש שהאריך [↑](#footnote-ref-2)
2. הנה הרשב"א בתחילתו הביא את תוס' שבמים במים אין זה ענין לתתאה גבר והכל תלוי ברוב והקשה שלא משמע כן אלא שגם ברוב חמין אסור ולכן ביאר את סברתו שכאן גם העילאה חשיב ככלי שני והנה בפשוטו בסופו כבר לא צריך ליסוד תוס' שבמים אין הנידון של עילאה גבר אלא שכאן זה סברא שגם העילאה הוא כלי שני ולפ"ז קשב למה לרב אסור צונן לתוך חמין אמנם עיין בבית מאיר שנקט שלא חזר בו מהיסוד הראשון אלא שהוסיף עליו שבעירוי לכלי שני הכל חשיב כלי שני וגם לרב זה לא מבשל

   והנה הר"ן לא הזכיר אלא את סוף דברי הרשב"א ובדבריו משמע וודאי שנשאר ביסוד כרש"י שזה תלוי בעילאה ותתאה ורק שזה כלי שני ולכן לא מבשל וכן נקט המחצית השקל בדבריו ולכן הקשה שלרב בצונן לתוך חמין צריך להיות מותר אמנם הבית מאיר נקט שגם כוונת הר"ן כרשב"א וכנ"ל ולפ"ז יש לדון בהרבה ממה שכתבנו [↑](#footnote-ref-3)