קינים 4
קטגוריות: ש_ס / מט קינים / קינים - הרב נחמן זילברמן

**מראי מקומות מסכת קינים פ"א המשך מ"ד**

**יעו' סוגיית הגמ' עירובין לז. וסבר ר' יוסי וכו'**

**שתי נשים שלקחו קיניהם בעירוב**

1. נתבאר במשנה דלדעת ר' יוסי שתי נשים שלקחו ב' קינים בשותפות, יכול הכהן להקריבן ולקבוע איזו חטאת ואיזו עולה לכל אחת מן הנשים. **בגמ' עירובין לז.** **הק'** דמשמע דסבר ר"י יש ברירה מדיכול הכהן להקריבן, ומשני דאיירי בשהתנו הנשים. שוב פרכי' אי הכי מאי למימרא, ומשני' דמתני' חידשה את דינו של ר' חסדא, שאין הקינים יכולות להתפרש, היינו להיקבע איזו פרידה חטאת ואיזו עולה, אלא דווקא בשעת לקיחת בעלים או בשעת הקרבה. ובראשונים כאן ובעירובין נתבארו דברי הגמ' בכמה אופנים:
2. **שיטת רש"י -** ברש"י שם פי' מה שהקשתה הגמ' דמשמע דלר"י יש ברירה, דבשעת לקיחת הקינים נקבע אלו פרידות של רחל ואלו של לאה, וא"כ יש לחוש שיקריב הכהן את של רחל לשם לאה, אלא ע"כ צ"ל דיש ברירה ויוברר למפרע דמה שהקריב לשם רחל הם מעיקרא היו של רחל. **בתוס' שם** הק' הא יכול הכהן להקריב סתמא, ולכן פי' קו' הגמ' דאי אין ברירה חיישי' שיקריב ב' הפרידות דרחל למעלה וב' דלאה למטה. **ובתוס' רא"ש** **שם** יישב דסתמא מהני בקרבן שהופרש לשם איזה חיוב, אבל הכא שלא נתפרש לשם איזה חיוב הוקדשה הפרידה אם יקריבנה סתמא תיפסל.
3. **ומשני** אמר רבה התם כשהתנו, **ופירש"י** שהתנו ביניהם מעיקרא שכל מה שיקריב הכהן לשם רחל יהיה של רחל ומה שיקריב לשם לאה יהיה של לאה. **בתוס' שם וכאן וכן במפרש כאן** **הק'** דעדיין צריכים אנו לדין ברירה ומה הועיל התנאי, **ובריטב"א** שם הוסיף דאי התנו שהכהן יברר למפרע, א"כ צריכים אנו לדין ברירה, ואי התנו שהכהן יקבע רק מכאן ולהבא, הרי בשעת לקיחה נקבע כבר למי שייך כל קן, וא"כ צ"ל שהתנו שתתן כל אחת לחברתה את חלקה אם יקריב הכהן את של רחל ללאה ולהיפך, והא אין אדם מוכר עולתו ושלמיו.
4. **ברש"ש ובדברי נחמיה** בעירובין שם יישבו, דברירה היינו דווקא בירור למפרע כגון אם בא חכם מן המזרח הרי יתברר ששביתתי בבין השמשות היתה במזרח, אולם הכא לא היה בדעתם לסיים כלל למי שייך כל קן, אלא התנו שישארו הקינים בלא קביעת בעלות עד שיפרשם הכהן, וכשיפרשם הכהן לא יתברר למפרע למי היו שייכות אלא רק מכאן ולהבא.
5. **שוב פרכי'** שם א"כ מאי למימרא, **ומשני'** דקמ"ל דינא דר' חסדא דאין הקינים מתפרשות אלא או בשעת לקיחת בעלים או בעשיית כהן, **ופירש"י** דס"ד דאף דמצד הקרבה שלא לשם בעלים אין חשש בהתנו, מ"מ עדיין צריך להקריב מכל קן א' חטאת וא' עולה בדווקא, וקמ"ל דכיון דלא קבעו בשעת לקיחה יכול הכהן להקריב כל הד' פרידין איך שירצה.
6. **שיטת תוס' -** בתוס' שם וכאן וכן במפרש כאן פירשו תי' הגמ' כשהתנו, דלעולם לא איירי כשנתערבו כל הד' פרידין, אלא איירי כשלכל אחת מן הנשים יש קן ידוע, אלא שהתערובת היתה במעות, היינו שנתנו שתיהן מעות יחד ליקח הקינים, והתנו עם המוכר שהדמים שנתנה כל אחת יהיו בעד הקן שקיבלה, ופרכי' אי לא נתערבו מאי למימרא הא אין כאן שום חשש, ומשני דקמ"ל תרתי, גם דלא גזרי' אטו לא התנו, וגם קמ"ל דינא דר"ח, [מהראשונים נראה שכך גרסו בגמ' דקמ"ל דלא גזרי' וקמ"ל כר"ח], יעו' בתוס' שם דהא דלא גזרי' נלמד ממה שכתוב במשנה שתי נשים, ודינא דר"ח נלמד ממה שכתוב במשנה איזו שירצה יקריב עולה או חטאת.
7. **שיטת הראב"ד -** בראב"ד כאן ביאר הא דאמרי' דר"י סבר יש ברירה באופן אחר, דס"ד דהכהן קובע איזה קן של רחל או לאה, והנשים אינם יודעות מה קבע הכהן עד אחר הקרבה שכבר נתכפרו, אלא אמרי' שכשנודע להן ומסכימות מתברר למפרע שקביעת הכהן בשעת הקרבה הועילה, ומשני כשהתנו היינו שמתחילה הסכימו הנשים שמה שיקבע הכהן יועיל, **יל"ע** אי גם לדעת הראב"ד קשה קו' התוס' על רש"י דגם אחר שהתנו בעי' לדין ברירה, **יעו' ריטב"א** שהביא קו' התוס' על רש"י, ואח"כ הביא פי' כעין הראב"ד ולא הק' עליו.
8. והנה נת' במ"ג **דדעת הראב"ד** דאשה שלקחה ב' קינים יחד ואמרה אלו לחובותי הרי הם כקן אחת סתומה גדולה של ד' פרידין ומקריב ב' חטאות וב' עולות, אולם באמרה קן זו לחובתי וקן זו לחובתי ונתערבו אין קריבות אלא חציין, **ובראב"ד כאן מוסיף** לחדש דאפי' בב' נשים אם לקחו קיניהם בשותפות ואמרו אלו לחובותינו הרי היא כקן גדולה וקריבות כולן כמו שירצה הכהן וזהו דינו דר' יוסי במתני', אבל אם לקחו כל אחת קן לבדה ונתערבו קריבות חציין. **וצ"ל** דלכן פי' הראב"ד את הגמ' בעירובין דלא כשאר ראשונים, דלדעת הראשונים בעי' לדין ברירה דהא יש כאן ד' פרידות שב' מהם של רחל וב' של לאה, אבל לראב"ד אין כאן כלל תערובת דלא נקבע אלו של רחל ואלו של לאה אלא יש כאן סתומה גדולה של ב' נשים, כשם שבכל קן סתומה אין כאן תערובת של חטאת ועולה דעדיין לא נקבע כלל איזו חטאת ואיזו עולה, ה"ה בב' נשים.

**שיטת הר"מ**

1. **בר"מ פ"ח מפסוה"מ ה"ח** פסק דאין הקינים מתפרשים אלא בלקיחת בעלים או בעשיית כהן, ולכן ב' נשים שהביאו קיניהם בשותפות יקריב הכהן איך שירצה, ולא הזכיר הר"מ דאיירי דווקא בהתנו, **והק' הכס"מ** הא דעת הר"מ שאין ברירה בדאור'. **ותי'** דאחר תי' הגמ' דקמ"ל כר"ח, שוב א"צ להא דהתנו דאף שלא התנו כהתנו. וכ"כ **הר"י קורקוס,** **והוסיף** דהר"מ יפרש התנו כרש"י, וכיון דאחר דינא דר"ח יכול הכהן לפרש גם איזו חטאת ואיזו עולה לכל אחת מן הנשים, א"כ לא נקבעו כלל הקינים לנשים והוי כאילו התנו ביניהם שמוחלות המעות ויקריב הכהן כרצונו, ועדיין צ"ב איך נלמד דין זה מר"ח, הא ר"ח בא לחדש דאין הבעלים יכול לפרש בין לקיחה לעשיה.
2. **במקד"ד סי' יח ד"ה והנה לבאר** כ' לבאר דעת הר"מ, דהא דאין הקרבן מכפר אלא לבעליו והמוכר עולתו ושלמיו לא עשה כלום, היינו מפני שנקבע כבר לאיזו חובה בא, דהא גם המקדיש עצמו אינו יכול להעביר מחובה לחובה אחרת שלו, אבל בקינים שנלקחו בשותפות ולא נתפרשו לאיזה בעלים ולאיזה חיוב, יכולה כל אשה לתת קינה לחברתה וא"צ לברירה, וצ"ב א"כ למה הוצרכה הגמ' לומר דאיירי בהתנו, ואולי כוונת המקד"ד לבאר תי' הכס"מ.
3. הנה **בתמורה ל:** דרשי' דאתנן אינו חל על קדשים ומבואר שם דחל על עופות, ופירש"י ועוד ראשונים דקאי אעופות חולין, יעויי"ש מה חידוש יש בזה. **אולם דעת הר"מ פ"ד מאיסו"מ הט"ו** דחל אתנן גם אעופות קדשים, **והשיגו הראב"ד** דאין לנו אלא חולין אבל עופות קדשים דינם כשאר קדשים שזכה בהם קודש ולא חל עליהם אתנן.
4. **ובאבן האזל שם אות ב** יישב דעת הר"מ עפ"י המבואר כאן דס"ל דב' נשים א"צ להתנו, ובע"כ דס"ל דאחר דינא דר"ח לא התנו כהתנו כמש"כ הכס"מ, וצ"ב, אלא י"ל דדינא דר"ח בא לחדש דעד שלא יפרש הכהן, אין כאן קדושת פה כ"כ, ולכן כשם שאין הבעלים יכול לפרש איזו חטאת ואיזו עולה אחר לקיחה, כך אין מתפרש גם מי הבעלים של כל קן דנשארו סתומות וחסר בהפרשתן. **ולפי"ז ניחא** דחל עליהם דין אתנן, דכיון דסתומים הם ולא הוקדשו לגמרי להיקבע מי הוא בעליהן, א"כ אינן תחת יד הקדש לגמרי וחל עליהם אתנן.

**אין הקינים מתפרשים אלא בלקיחת בעלים או בעשיית כהן**

1. **בגמ' עירובין לז. ויומא מא.** הובאו דברי ר' חסדא דאין הקינים מתפרשים אלא או בלקיחת בעלים או בעשיית כהן, אבל בין לקיחה להקרבה אפי' אמר הבעלים שתהיה זו חטאת וזו עולה אין אמירתו מועילה. **וביומא שם** ילפי' דין זה מקרא דכתיב גבי האשה הלוקחת ולקחה וגו' אחד לעולה ואחד לחטאת, וכן כתיב גבי כהן המקריב ועשה וגו' את האחד חטאת ואת האחד עולה.
2. **בגמ' חולין כד.** מבואר דמועיל דווקא קביעת שם חטאת ועולה, אבל הטלת גורל על הפרידות שבקן, כגורל דשעירי יוה"כ, אינו מועיל, **ופירש"י שם** דדווקא קביעת שם מועלת דכתיב מוצא שפתיך תשמור. **וברשב"א שם הק'** דא"כ אמאי אמר ר"ח דאם פירש הבעלים בין לקיחת בעלים לעשיית כהן אינו מועיל, סו"ס היתה כאן אמירה ויועיל מדין מוצא שפתיך תשמור. **לכן פי'** הרשב"א דמדכתיב ולקחה ועשה ילפי' ב' דינים, א. דאין הקינים מתפרשות אלא בזמן לקיחת בעלים או בזמן עשיית כהן ולא ביניהם. ב. דאין הקינים מתפרשות אלא בלקיחה ועשיה ולא בגורל, יעו"ע **בחי' הר"ן שם**.
3. דברי הרשב"א טעונים ביאור, איך ילפי' מולקחה ועשה דלא מהני גורל, נימא דמהני גורל אבל דווקא בשעת לקיחה ולא אח"כ. ונראה ביסוד הך דינא דאין הקינים מתפרשות וכו' דנאמר כאן דיש ב' אופנים להקדש קן, או באופן דקן מפורשת היינו שנלקחה מעיקרא באופן דב' פרידות נפרדות אחת חטאת ואחת מסוימת לעולה, ואופן הנוסף הוא קן סתומה היינו זוג ששניהם יחד עומדות לחטאת ועולה, ובשעת ההקרבה יתברר מי עולה ומי חטאת, ולכן עד ההקרבה א"א לפרש, דא"א לשנות צורת ההקדש מפרידה העומדת גם לעולה וגם לחטאת, לפרידה העומדת לאחד מהם בלבד, שזהו סוג הקדש אחר, ולפי"ז י"ל דדעת הרשב"א דילפי' מולקחה ועשה דדוקא במפרש בלקיחה מהני, דאז נחשב שלוקח מעיקרא ב' פרידות נפרדות א' עולה וא' חטאת, אבל בלוקח יחד ומטיל עליהם גורל, יש כאן כבר לקיחה של ב' יחד וחל בהם דין סתומה ושוב א"א לפרשן עד הקרבה.
4. **בראש יוסף** שם יישב דעת רש"י, דודאי הא דאין מועילה אלא קביעה בלקיחה או בהקרבה ילפי' מולקחה ועשה, ומה שהוצרך רש"י לקרא דמוצא שפתיך, משום דאף דכל קרבן שהוקרב סתמא כשר, זהו רק בהופרש לשם קרבן מסוים והוקרב סתמא, אבל קן סתומה שהוקרבה בסתמא פסולה, דהרי היא כמי שהוקרבה שלא לשמה, דהא לא נקבע בה שם קרבן מסוים מעולם, וא"כ י"ל דלזה בא קרא דולקחה ועשה, ללמד שרק בשעת לקיחה והקרבה אפשר לפרש, כדי שאם תיקרב הקן בסתמא תהיה כשרה, אבל אם יפרש בין לקיחה להקרבה אינו מועיל ואם תיקרב בסתמא פסולה היא. אמנם עדיין לא ידעי' דאם פירש הבעלים בשעת לקיחה זו חטאת וזו עולה מעכב, ואם יקריב הכהן את העולה במקום חטאת תיפסל, ולזה הוצרך קרא דמוצא שפתיך ללמד דפירושו של הבעלים מעכב.
5. **במאירי יומא מא.** כ' דדין זה דיכול לפרש רק בלקיחה או הקרבה נאמר בקינים דווקא, אבל בשאר קרבנות סתומים לא, וכגון נזיר שלקח ב' בהמות ולא פירש איזו לאשם ואיזו לעולה, יכול לפרש תמיד, דדווקא בקינים ילפי' מקראי דולקחה ועשה, **אולם בריטב"א** שם נחלק עליו דה"ה בשאר קרבנות, דאחר שגילתה תורה בקינים ילפי' מינה לשאר קרבנות, יעויי"ש ראייתו.
6. **בתוס' נזיר כה.** מבואר דבעינן שיפרשו הבעלים בפיהם בשעת הפרשה, וכן נראה מלשון **ר"ח ומאירי יומא מא. ורש"י עירובין ריש לז:, וכ"כ הר"י קורקוס פ"ח מפסוה"מ ה"א,** וכן עולה מדברי **רש"י בחולין כד.** הנ"ל. **בשפ"א כריתות כח.** כ' דא"צ דווקא שיקח הקינים מן השוק, אלא כל שנטל משובכו ב' פרידות לשם קרבן זוהי שעת לקיחה ויכול לפרש אז.