א (ב) - בדעת רש_י ודעימי_ בגדרי קרן, והמסתעף
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / ב_ק - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / שיעורים בעניני קרן שן ורגל בור ואש

אור ליום ד' י"ב מרחשון תשע"ה

**א**

א] ב"ק דט"ו:, הזאב והארי והדוב והנמר והברדלס והנחש הרי אלו מועדין, ופירש"י, ז"ל, הרי אלו מועדים אפי' בנשיכה ובכל נזקין ומשלמין בעלים שלהן נזק שלם, עכ"ל, אך התוס' לקמן דט"ז. כתבו, ז"ל, לאו בכל עניני היזק חשיבי מועדים אלא כל אחד במידי דאורחי', כגון שבא זאב וטרף ארי ודרס או טרף להניח, אבל במידי דלאו אורחי' כגון ארי שטרף ואכל וכן שאר הזיקות דלאו אורחייהו ל"ה מועדים אלא משלמין ח"נ וכו', עכ"ל.

והנה התוס' שם כתבו לפי דבריהם דאין חייבין בהזיקות אלו אלא בחצר הניזק אבל ברה"ר פטור דהוי שן ברה"ר, ואפי' נחש שאינו נהנה מנשיכתו וכו' מ"מ כיון דאורחי' בהכי הוי כמו רגל ופטור ברה"ר, ול"ה כמו קרן בתר דאייעד אע"פ דמתכוין להזיק, מדחשיב לי' גבי אחריני, עכ"ל.

וכבר נת' בסימן א' (א) סק"ד דלדעת רש"י אין מקור לזה דהוו תולדה דשן, דמש"א שמואל דארי ברה"ר שדרס ואכל פטור, היינו משום דיש הנאה להזיקו ואין כונתו להזיק וחיובו הוא מטעם שן, וע"כ הוא פטור ברה"ר, ומשא"כ בשאר מיני היזק דאורחייהו בכך, דהוי כונתם להזיק, ודרכם להזיק בכונה, שפיר י"ל דהו"ל בכלל קרן, ועיי"ש מש"נ עוד בזה.

ב] ואמנם הנה בפשוטו הי' נראה דגם לדעת רש"י כיון דהן מועדין מתחילתן הו"ל תולדה דרגל, וזה לפמש"נ שם ענף ג' ד' דעיקר הפלוגתא בזה אם הוו בכלל דקרן או הוו תולדה דרגל, הוא אם עיקר תורת קרן היא במה דכונתו להזיק, דלפ"ז בהני מיני היזק דהוי כונתם להזיק הו"ל בכלל קרן, או דעיקר תורת קרן היא במה דהוי משונה, ולפ"ז בהני מיני היזק שדרכם בכך, ל"ה בכלל קרן.

והנה בד' רש"י בכ"ד מ' דכל דמשונה הוי תולדה דקרן אף דאין כונתו להזיק,[[1]](#footnote-2) ואזיל רש"י לטעמי' בכ"ד דס"ל דדין תשלומי ח"נ בתם, הוא דין מסוים בקרן, וכמש"נ בסימן א' (א) סק"ט, וע"כ בע"כ דהא דמשונה משלם ח"נ, הוא משום דהו"ל תולדה דקרן, - ויש להוכיח כן ממש"כ רש"י לקמן דט"ז: דהא דטרף ואכל חייב, הוא משום דלאו אורחי' היא ותולדה דקרן הוא ומשלם ח"נ ברה"ר, ומבו' להדיא דאף דאין כונתו להזיק, מ"מ כיון דלאו אורחי' הוא, הו"ל תולדה דקרן, - ואין לומר כמש"נ שם סקי"ג בדעת הרמב"ם, דכיון דלאו אורחי' לטרוף כדי לאכול, תלינן שטרף בכונה להזיק, וע"כ הו"ל תולדה דקרן, דא"כ מ"ט אינו משלם אלא ח"נ, ומ"ש משאר מיני היזק דהוי הארי מועד מתחילתו, ובע"כ דתלינן דאין כונתו להזיק, אלא טרף בשביל לאכול, וכלפי זה ל"ה הארי מועד מתחילתו, וכמש"נ שם סק"ב, ולפ"ז הרי מבו' להדיא דכל דהוי משונה, הו"ל תולדה דקרן, אף דאין כונתו להזיק.

והנה לפ"ז הדין נותן, דהני חיות דהן מועדין מתחילתן ודרכן להזיק, הרי דהגם דכונתם להזיק, מ"מ ל"ה בכלל קרן, כיון דדרכם בכך ואי"ז משונה, - אך אי"ז מוכרח כלל, שהרי בד' התוס' חזינן דמסברא ל"ה פסיקא להו הך מילתא דכיון דנחש דרכו בכך ל"ה בכלל קרן, ועמש"נ בזה בסימן א' (א) סק"ח בהערה, ושפיר י"ל בדעת רש"י דאף דעיקר תורת קרן היא במה דהוי משונה, מ"מ כל שכונתו להזיק הו"ל בכלל קרן, אף אם אי"ז משונה.

**ב**

ג] אמנם נראה דיש מקום לדון בזה, ובהקדם, דהנה בחי' רמ"ש לקמן די"ט: נסתפק בכלבא דאכל אימרי ג"פ והועד, אם אכתי הו"ל תולדה דרגל, או דכיון שהועד ודרכו בכך, הדר הו"ל תולדה דשן, שהרי כל הא דהו"ל תולדה דקרן, הוא משום דהוא משונה, וע"כ כל שהועד וכבר אי"ז משונה, הו"ל תולדה דקרן, ועיי"ש שהוכיח לזה ממש"א לקמן דט"ז: בארי שטרף ואכל דאף אם הועד הו"ל תולדה דקרן, עיי"ש, והעירוני דכן מ' גם בד' רש"י לקמן די"ט: שכתב באכלה מצידי הרחבה, 'משלמת מה שהזיקה כדין קרן תם ח"נ ומועד נ"ש, עכ"ל, ומ' דגם הא דכשהועדה משלמת נ"ש הוא מדין קרן.[[2]](#footnote-3)

אמנם הנה בפירש"י לקמן דמ"ח: כתב, ז"ל, דחזא ירוקא וכו' ובא לאכול ונפש וכו', אבל זה וכו' אין העדאתו אלא לכופר של שו"ר בחצר הניזק וכו', וה"נ דחזא ירוקא ונפל תולדה דשן היא דמתכוין להנאתו, וא"ת משונה הוא ואי"ז שן, כיון דאייעד לי' אורחא הוא, עכ"ל, ומבו' בדבריו, דאף דבפעמים הראשונות הו"ל משונה ואי"ז שן, מ"מ כל שהועד ואורחי' הוא, הו"ל תולדה דשן, וכן פירשו התוס' שם בדבריו, וע"כ נקטו דאף אם בג"פ הראשונות לא נפל על בנ"א, מ"מ כיון שנעשה אורחי' להפיל עצמו בבור לאכול הירק ה"ה חייב, עיי"ש, וקשיא טובא ע"ז מסוגיית הגמ' בדט"ז: דמבו' דכל דהו"ל משונה, הוי תולדה דקרן אף אחר שהועד, אשר כן מ' גם מל' רש"י בדי"ט:.[[3]](#footnote-4)

**ג**

ד] ואולי י"ל בזה, דהנה המאירי במשנתינו כתב, ז"ל, וה' שהם תמים וכו' וכולם תולדה של קרן הם וכו', ובכלל אלו כל שהוא משונה "וכונתו לכך" כולם שוין לדין ח"נ ולחייבו ברה"ר, עכ"ל.

ומבו' בד' המאירי, דכל הא דמשונה הו"ל תולדה דקרן, הוא רק כשכונתו לכך, אך כל שאין כונתו לכך ל"ה בכלל קרן, - ולכאו' הטעם בזה, הוא למש"כ המאירי לעיל ד"ב. דתולדה של קרן היא כל שמכוונת להזיק בדרך שאינו מצוי וכו', והרי דל"ה תולדה דקרן אלא בכונתו להזיק, וע"כ כל הא דמשונה הוי תולדה דקרן, הוא רק כשכונתו לכך.

וכ"ה מבו' גם בד' המאירי לקמן דכ"א:, ז"ל, ומ"מ אם היו הכלים סמוכים לכותל כל כך שאין דרך הקופץ להיות קפיצתו מזדמנת עליהם אלא חוץ להם ונפלו עליהם ונשברו פטורים וכו', שאף לענין הקפיצה אונס הוא ונמצא תחלתו וסופו באונס, "ודין ח"נ אין כאן שהרי אין כונתה להזיק", ויש חולקין לחייב בח"נ ואין נראה לי, עכ"ל, והרי דכל הא דמשונה הוי תולדה דקרן ומשלם ח"נ, הוא רק כשכונתו להזיק, אך כל שאין כונתו להזיק ל"ה תולדה דקרן וה"ה פטור.

אמנם צ"ע בזה, דאם אכן ל"ה תולדה דקרן אלא אם הוי כונתו להזיק, א"כ הי' לנו להצריך שתהא כונתו להזיק, ולא סגי במה שכונתו למעשה זה, ובד' המאירי במשנתינו מבו' דסגי במה שכונתו לכך, וכאשר כ"ה מבו' בפשוטו מכלבא דאכל אימרי ועוד גווני דהוי תולדה דקרן אף שאין כונתו להזיק, וזה צריך פירוש.

ה] ונראה די"ל בזה, דהנה בפירש"י לעיל ד"י., ז"ל, דש בנירו, שאם דש השור בנירו ונתכוון לכך שהרי השוורין מלומדין בדישה, תולדה דקרן היא שכוונתה להזיק וחייב לשלם דמי נירו שקלקל, עכ"ל.

ולכאו' מכוון ד' רש"י, דכיון דהשוורים מלומדין בדישה, ע"כ תלינן דגם כשדש בנירו, עשה לזה במתכוין, וע"כ הו"ל תולדה דקרן, - אך צ"ע, דאם אכן תלינן שדש בנירו כדרכו לדוש, הרי כונתו היא לצורך השדה ואין כונתו כלל "להזיק", ומ"ט הו"ל תולדה דקרן.

ושמא יש מקום לומר, דכיון דהשוורים מלומדין בדישה, והן מכירים בכך שבפעולה זו נידושת השדה, ע"כ גם כשהוא דש בנירו תלינן שהכיר בכך שהוא דש את השדה, וכיון דאין שדה זו צריכה דישה, בע"כ שנתכוין להזיק, אך לפ"ז הי' בדין דלא ישלם אלא ח"נ, וככל מעשה דכונתו להזיק דהו"ל משונה, ובל' רש"י נראה להדיא דהוא משלם נ"ש.[[4]](#footnote-5)

ו] ולכאו' יש ללמוד מד' רש"י, דעיקר תורת קרן, ל"ה במה שכונתו "להזיק, אלא במה שכונתו למעשה ההיזק, ואף דאין כונתו להפסיד ולהשחית בזה, וע"כ כיון דהשוורים מלומדין בדישה ותלינן שעשה את הדישה במתכוין, הרי דהגם דלא היתה כונתו כלל להזיק, הו"ל תולדה דקרן, ומה"ט הוא משלם נ"ש, כיון דדרך השוורים בכך לדוש במתכוין, ולאו משונה הוא.

ולפ"ז צ"ל, דהא דשן לא חשיב ככונתו להזיק, אף דנתכוין למעשה ההיזק, הוא משום דיש הנאה להזיקה ועושה כן לצורך עצמה, וע"כ לא חשבינן לה כמעשה היזק, ומשא"כ בדש בנירו שאין עושה כן לצרכה, הרי דהגם דאין כונתה להשחית ולקלקל, חשיב ככונתו להזיק.

ז] ולפ"ז יש מקום לומר, דזהו מש"כ המאירי דהא דמשונה הוי תולדה דקרן הוא כשנתכונה לכך, אף שלא נתכונה להזיק, והיינו משום דאף דבהני גווני יש הנאה להזיקה, מ"מ כיון דמשונה הוא ואי"ז מעשה הראוי ליעשות לצרכה, חשבינן לי' כמעשה היזק, וכיון שנתכונה לכך הו"ל ככונתו להזיק.[[5]](#footnote-6)

והנה אמנם לכאו' אי"ז מתישב במה שפירש"י לקמן די"ט: דכל שאכל על השלחן דאין דרכו בכך משלם ח"נ, והיינו משום דהו"ל תולדה דקרן, ולכאו' התם הרי האכילה עצמה הוי מעשה הראוי לצורך הנאתה, ורחוק לומר דחשבינן לה כמעשה היזק, - וי"ל דמה"ט הוצרך הריא"ז בפסקיו שם לפרש דבכה"ג אמרינן דלהזיק היא מתכונת, ובשאר גווני דמשונה, לא הזכיר לזה, וצ"ע בזה.

ח] ואם כנים הדברים בדעת רש"י, הרי נמצא לדעתו דעיקרו של קרן הוא במה שכונתו להזיק, והא דמשונה הוי תולדה דקרן, הוא משום דכל דמשונה הוא הו"ל ככונתו להזיק, - ולפ"ז נראה לדעתו דחיות המועדים מתחילתן הוו תולדה דקרן, כיון דכונתם להזיק, - ויש ללמוד כן ממש"כ דדש בנירו הוי תולדה דקרן משום דכונתו להזיק, אף דהוא מועד מתחילתו, וכמש"נ לדקדק מד' רש"י דהוא חייב נ"ש.

**ד**

ט] ולפ"ז נראה לדון בדעת רש"י בדינא דחזא ירוקא ונפל, דהנה בפירש"י שם כתב, ז"ל, וא"ת משונה הוא ואי"ז שן, כיון דאייעד לי' אורחי' הוא, עכ"ל, וצ"ע מ"ט לא ניח"ל למימר דבאמת כיון דמשונה הוא אי"ז שן אלא קרן, ומ"מ כיון שהועד ה"ה חייב כופר, דלכאו' מש"כ רש"י שם דיש בו חיוב כופר אף דאינו חייב סקילה משום דעיקר העדאתו היא לכופר של שו"ר שהוא שלא בכונה, אי"ז בדוקא משום דהוי כופר של שו"ר, אלא אף אם הי' חיובו מטעם קרן, מ"מ כיון דהוי העדאתו להמית שלא בכונה, ה"ה חייב כופר אף שאין השור בסקילה.

ולפמש"נ י"ל דאין מכוון רש"י דכיון דמשונה הוא הו"ל תולדה דקרן, דלעולם אף דמשונה הוא אי"ז תולדה דקרן משום דלא נתכוין כלל למעשה ההיזק, - אלא מכוון רש"י הוא דכיון דמשונה הוא אי"ז בכלל שן, כלישנא דרש"י דמשונה הוא ואי"ז שן, וע"כ ה"ה פטור לגמרי, וזה כפי המבו' בד' המאירי לקמן דכ"א: דכל דהוי משונה ואין כונתו לכך, ה"ה פטור לגמרי,[[6]](#footnote-7) וזהו דקשיא לי' לרש"י דמ"ט הוא חייב כופר, הרי משונה הוא ואי"ז שן, והי' לנו לפטרו.

י] ולפ"ז מתישב היטב הא דבחזא ירוקא ונפל שהועד הו"ל תולדה דשן, ול"ד לארי שטרף ואכל שהועד דאכתי הו"ל תולדה דקרן, והיינו משום דבארי שטרף ואכל דמעיקרא הו"ל תולדה דקרן, ע"כ אף אחר שהועד הו"ל תולדה דקרן, ומשא"כ בחזא ירוקא ונפל דל"ה תולדה דקרן, אלא הוא פטור לגמרי משום דמשונה הוא ואי"ז שן, הרי דכל שהועד וכבר אי"ז משונה, שפיר הו"ל תולדה דשן.

1. כ"ה משמעות דבריו לעיל בדינא דכלבא דאכל אימרי, ולקמן די"ט: בדין אכלה כסות או כלים, דבמתניתין פירש דהוא משום דמשונה הוא, ורק בגמ' שם הזכיר להא דכונתו להזיק, ובעוד דוכתי. [↑](#footnote-ref-2)
2. והנה אמנם למש"נ בסימן א' (א) סקי"ג בדעת הרמב"ם דארי שטרף ואכל תלינן דכונתו להזיק, וע"כ הו"ל תולדה דקרן, הרי פשוט דמה"ט הוא דאף אחר שהועד הו"ל תולדה דקרן, ואין ללמוד מזה לכל משונה שהועד דהוא תולדה דקרן, ואך דלמש"נ שם בדעת הרמב"ם, דמשונה ל"ה כלל תולדה דקרן, (אלא אף דהוי שו"ר מ"מ כיון דהוא משונה אינו משלם אלא ח"נ), אין מקום כלל לדון בדין משונה שהועד, אך לדעת רש"י שנת' לעיל סק"ב בדעתו דתלינן שעשה כן בשביל אכילתו והא דהו"ל תולדה דקרן הוא משום דהו"ל משונה, הרי יש ללמוד מסוגיית הגמ' שם דמשונה שהועד אכתי הו"ל תולדה דקרן. [↑](#footnote-ref-3)
3. ושמא יש מקום לחלק בזה, דבארי שטרף ואכל הוי ההיזק עצמו משונה, ומשא"כ בחזא ירוקא ונפל והמית, דההיזק עצמו אינו משונה, אלא הנפילה היא משונה, ובזה הוא דאמרינן דכל שהועד ואורחי' הוא הו"ל בכלל שן, אך לא נתישב בזה משמעות ד' רש"י בדי"ט: דאכלה מצידי הרחבה הוי קרן אף אחר שהועדה, - והעירוני די"ל עוד בזה, דאיכא תרי גווני דמשונה, דאיכא גוונא דמשונה דאין דרך הבהמה בכך, ואיכא גוונא דמשונה דהוא דבר המנוגד לטבע הבהמה, ובזה יל"פ בע"א טעם דעת רש"י ודעימי' דהני חיות הוו מועדין לכל הזיקות, ומ"מ ארי שטרף ואכל אינו מועד, והיינו משום דכל הא דהני חיות הוו מועדין, הוא רק לגבי נזקים דאינם דבר המנוגד לטבע הבהמות, ואלא דאין דרך הבהמות בכך, ודו"ק, ולפ"ז י"ל, דבארי שטרף ואכל דהוא דבר המנוגד לטבעו, אף אחר שהועד אכתי חזינן לי' כעושה דבר המשונה, ומשא"כ בחזא ירוקא ונפל י"ל דכל הא דהו"ל משונה, היינו דאין דרך הבהמות בכך, וכל שהועד ודרכו בכך, הו"ל תולדה דשן. [↑](#footnote-ref-4)
4. וכן נראה ממש"כ בתוס' תלמיד ר"ת שם, ז"ל, וא"ת היכי הוה דש בנירו תולדה דקרן והא דרך הילוכה קא עבדא וגם אין כוונתה להזיק ודמי תולדה דרגל, ואע"ג שבקונט' פירש דכונתה להזיק הוא שדש בנירו ונתכוין לכך שהשוורים מלומדים בזה, א"א לומר כן, שהרי השוורים מלומדים לדוש בשדה בור שהוא לתקן, ולא בשדה ניר שהוא קלקול, מיהו נראה לרבי דה"ט דחשיב ליה תולדה דקרן משום דמשונה הוא שאין דרכו לדוש בנירו, עכ"ל, ואי נימא דמכוון ד' רש"י דכיון דהשוורים מלומדין בדישה ע"כ תלינן שהכיר בכך שהוא דש את השדה וכו' ונתכוין לקלקלה, הרי דאין להקשות ע"ז דאינם מלומדין לדוש בשדה ניר שהוא קלקול, ובע"כ שפירש בד' רש"י דכיון דהשוורים מלומדין בדישה, תלינן שדש בנירו במתכוין לשם דישה, וזהו שהק' דאין דרכם לדוש שדה ניר, וז"ב. [↑](#footnote-ref-5)
5. אך אכתי צ"ע בהא דתרנגול שהכניס ראשו לאויר כלי זכוכית ותקע בו ושברו, הוי תולדה דקרן, אף דאין כונתו כלל לההיזק, וי"ל דכיון שכונתו לתקוע בתוך הכלי, וזהו מעשה ההיזק, סגי בהכי לחשבו ככונתו להזיק, - עוד צ"ע בהא דמיבע"ל לקמן די"ט. בבעטה והתיזה אם הוי תולדה דקרן, אף דאין כונתה להזיק את הכלים שהותזו עליהן הצרורות, ושמא כיון דהיא מתכונת להתיז סגי בכך, וצ"ע עוד בכ"ז. [↑](#footnote-ref-6)
6. וצ"ע דמ"ט לא ילפינן מהצד השוה, משן ומקרן, דאם פרכינן מה לשן שכן דרכו בכך תאמר בזה דהוא משונה, קרן יוכיח, ואם פרכינן מה לקרן שכן כונתו להזיק תאמר בזה שאין כונתו להזיק, שן יוכיח, - ולפ"ד החזו"א דאחר שנתחדשו הלכותיהן בכל המזיקין, א"א ללמוד מזיק חדש מהצד השוה, ניחא.

   ועיקר הך מילתא דבכה"ג לא מחייבינן מכח הצד השוה, יש ללמוד כן גם מד' הריב"א שהביא השטמ"ק לקמן די"ט: דמבו' בדבריו שפירש להאיבעיא בכשכשה באמתה, דלהצד דל"ה תולדה דקרן ה"ה פטור לגמרי, וזהו שהק' בתחילת דבריו, דכיון דאורחי' הוא, אף אם ל"ה תולדה דקרן, יש לחייבו משום רגל, וע"ז תירץ דל"ה דומיא דרגל כיון דהוי אורחי' ע"י יצרו, ול"ד לרגל, ולא ילפינן לה מהצד השוה לחייבו, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-7)