קונטרס מראי מקומות בענין ספק ספיקא ב בעזרת השם יתברך
קטגוריות: כללי / מ_מ בענייני מוחזק וחזקות - הרב אלימלך וינברג / re (4)

בעזרת השם יתברך

**קונטרסמראי מקומות בענין ספק ספיקא**[ב]
מאת הרב אלימלך וינברג הי"ו להערות אפשר לפנות לפלא': [PHONE_REMOVED]

**נערך בעזהשי"ת בחודש אייר תשע"חעבור בית המדרש לתורה שם משמעון גור רמת גןנתייסד ע"י מורינו הגאון החסיד הרב אברהם אטלס זצ"ל אב"ד חיפהבנשיאות בנו ראש ישיבות דרכי נועם-עמק הלכה הגאון הרב שלמה שליט"א**

**פרק ד':
בדין ספק ספיקא במקום חזקה על ספק א' ועל ב' הספיקות**

**[א]: דעת הסוברים דמהני ספק ספיקא במקום חזקה על ספק אחד ועל ב' הספיקות**

**[א]: בתוס' כתובות ט.א. ד"ה לא צריכא באשת כהן** הק' אמאי אסורה והא איכא לאוקמה בחזקת היתר, ותירצו דאדרבה איכא לאוקמה בחזקת הגוף לומר שתחתיו נבעלה עיי"ש, **ובתוס' הרא"ש שם סד"ה ואבע"א** כ' כקו' וכתי' התוס', והוסיף דלא דמי למקוה שנמדד ונמצא חסר דמטמאינן בודאי משום תרתי לריעותא והכ"נ נתירה משום דהרי בעולה לפניך ואיכא לאוקמה בחזקת היתר משום דלא אמרינן הכי אלא גבי מקוה דאיכא למימר דחסר ואתאי עיי"ש, וכן הוא **בתוס' הרשב"א שם סד"ה ואבא"ע באשת ישראל** עיי"ש, והנה **בחולין י.א.** בשוחט בסכין ונמצאת פגומה דס"ל לרב חסדא דתלינן הפגימה במפרקת והשחיטה כשרה, והק' **בתוס' שם ד"ה סכין** מ"ש ממקוה דמטמאינן משום תר"ל והכ"נ נימא בהמה בחייה בחזקת איסור והרי הסכין פגום לפניך, ותי' דלא אמרינן הכי אלא גבי מקוה דאיכא למימר חסר ואתאי עיי"ש, וכן הוא **בתוס' הרא"ש שם ד"ה סכין,** ולכאו' מבואר בד' התוס' והתוהרא"ש בחולין, דהיכא דאיכא תר"ל וליכא למימר חסר ואתאי אינו נחשב לספק של חזקת סכין נגד חזקת איסור הבהמה אלא מוקמינן אחזקת סכין להכשיר בודאי [מפני שהוא חזקת הגוף או מפני שהוא חזקה על שורש הספק], ולפי"ז הכ"נ בנידו"ד דל"א תר"ל כיון דאינו חסר ואתאי מוקמינן אחזקת הגוף ואמרינן דתחתיו נבעלה, ולפי"ז באשת כהן יהיה איסורה בודאי ולא מספק, ולפי"ז מוכרח מד' תוס' הרשב"א ותוס' הרא"ש בסוגיין דאמרינן דין ספק ספיקא גם באופן שיש חזקה המכרעת ספק אחד, שהרי על הספק באשת ישראל אי הוי תחתיו יש הכרעת חזקה ומ"מ דיינינן בזה היתר ס"ס.

**ובפני יהושע ע"ד התוס' הנ"ל בד"ה בא"ד וי"ל דאדרבה** וכו' הק' כקו' תוהרשב"א והרא"ש הנ"ל אמאי לא נימא בנידו"ד תר"ל, ותי' לפ"ד **התוס' בכתובות ע"ה.ב. בד"ה אבל היכא** דחזקת פנויה לא חשיבא כלל לגבי חזקה"ג ולא דיינינן בה דין תר"ל והכ"נ י"ל לגבי חזקת היתר, ומסיק הפנ"י דמ"מ באשת ישראל נחשב ס"ס ואינו מוכרע ע"י החזקת הגוף דמ"מ איכא לצרופי הרי בעולה לפניך בהדי חזקת היתר עיי"ש, ואינו מובן, דהא לפי דמיונו לד' התוס' בדף ע"ה.ה. הרי עולה דאף בכהא"ג דהרי מומין לפניך אזלינן לגמרי בתר חזקת הגוף אף נגד חזקת פנויה עיי"ש וא"כ הכ"נ נימא בדידן, וצ"ע.

[ב]: **בשיטה מקובצת ד"ה באשת כהן** תירץ על קו' תוס' הנ"ל דהא דלא מוקמינן באשת כהן אחזקת היתר משום דאף אי לאו תחתיו זינתה איכא למימר לפסול לה נבעלה עיי"ש, וכוונתו כמ"ש **הפנ"י על תוד"ה לא צריכא [בקטע הראשון בא"ד]** להקשות על קו' התוס' הנ"ל האיך נתיר באשת כהן משום חזקת היתר והא איכא ספק ספיקא לחומרא לומר שמא נבעלה תחתיו ואפילו לאו תחתיו שמא לפסול נבעלה ונפסלה מכהונה, וכ' דמוכרח מזה דדעת התוס' דהיכא דאיכא חזקת היתר מהני אפילו במקום ספק ספיקא עיי"ש, ולפי דבריו אם נקבל את מה שהוכח לעיל באות א' צריך לחלק בדעת התוס' בין כשיש חזקה על ספק אחד דאז מהני החזקה לבטל הספק ונשאר רק ספק אחד לבין כשיש חזקה על ב' הספיקות דאז ס"ס עדיף מחזקה ודו"ק.

ומיהו עי' **בחידושי הריטב"א בד"ה ואמאי ספק ספיקא** שכ' דבאשת כהן נחשב דאיכא ספיקא דלאו תחתיו ולא חיישינן שמא נבעלה לפסול לה 'כיון דרוב כשרים אצלה' עיי"ש, ולפי"ז נדחית הוכחת הפנ"י הנ"ל דהא דעת **התוס' שם ד"ה ואבע"א** דכשיש רוב להכריע א' מהספיקות אינו נחשב ס"ס עיי"ש והכ"נ בנידו"ד, ומיהו **בחידושי הרמב"ן בד"ה והא דאמרינן לא צריכא** כ' בהדיא דספיקא דנבעלה לפסול חשיב שפיר ספיקא ולהכי אין להתירה משום ספק מוכ"ע דכנגד זה איכא ספק שמא נבעלה לפסול עיי"ש, ועי' **בפנ"י שם** שכ' דאינו נחשב רוב כשרים אצלה משום דאיכא למיחש שמא נבעלה בשדה דרובם עכו"ם עיי"ש, [ועי' עוד בעיקר קו' הפנ"י הנ"ל **בחידושי הגרעק"א ע"ד התוס' הנ"ל ובבית יעקב כתובות ט.ב. סד"ה הרא"ש כתב].**

**[ג]: בשו"ת הרשב"א ח"א סימן ת"א** נשאל אי מהני ספק ספיקא במקום 'איתחזק איסורא', והשואל הביא כמה ראיות לכאן ולכאן והרשב"א דן בראיותיו והוסיף ראיות ומסיק דמהני ספק ספיקא אפילו היכא ד'איתחזק איסורא עיי"ש.

**והרמ"א בתורת חטאת ובדרכי משה יו"ד ססי' נ"ז** הבין ד' הרשב"א דכוונתו דמהני ספק ספיקא במקום 'חזקה דמעיקרא', וכ' דחולק הרשב"א על **האיסור והיתר** **כלל כ"ו** דין ב' דס"ל דל"מ ס"ס בבהמה שיש עליה חזקת איסור אבר מן החי וספק אם נטרפה משום דל"מ ס"ס במקום חזקה אלא סובר הרשב"א דמהני ס"ס במקום חזקה, וכן פסק להלכה **הרמ"א ביו"ד סימן ק"י ססי' ק"י ס"ט** דבכהא"ג שיש על העוף חזקת איסור אבמה"ח מחיים ונולד בו ספק טריפות מהני בו ס"ס להתירו עיי"ש.

וכן הבינו בדברי הרשב"א כמה מגדולי הפוסקים, עיין **בש"ך כללי ספק ספיקא אות כ"ז** שלמד מתחילה בד' הרשב"א דמהני ס"ס להוציא אפילו מחזקה קמייתא גמורה, והוכיח כן ממה שדן הרשב"א שם על הוכחת השואל שרצה לדמות דין ס"ס במקום איתחזק איסורא לדין ספיקא דרבנן דלא מהני במקום איתחזק איסורא והביא לד' הגמ' **בעירובין דף ל"ה.ב.** דבמקום חזקת טומאה לא אמרינן ספיקא דרבנן לקולא [והרשב"א דחה ראייתו לענין ספיקא דרבנן וכ' דשאני התם דאית ליה עיקר מה"ת עיי"ש], ומפורש לפי"ז דהבין הרשב"א דסברת השואל לדון בספק ספיקא במקום חזקה דמעיקרא גמורה ומדדחה הרשב"א ראייתו משמע דמהני ס"ס להתיר אף במקום חזקה גמורה.

**והרשב"א בתשו' שם** הוכיח דמהני ס"ס במקום דאיתחזק איסורא מהא דאי' **בכתובות דף ט.א.** דבפ,פ מצאתי מותרת באשת ישראל מכוח ס"ס עיי"ש, **והפרי מגדים במשבצות זהב סימן ק"י סקט"ו** ביאר דבריו דקאזיל הרשב"א לשיטתו למש"כ **ב[תורת הבית הארוך]משמרת הבית בית ד' שער ב' דף כ"ד.ב. מדפי הספר ד"ה אמר הכותב** שכתב ע"ד **הרא"ה שם בבדק הבית** דאין היתר ס"ס אלא במקום דאפילו ספק אחד שרי מדאורייתא, וכ' דבהא דבפ"פ מדאורייתא שרי אפי' בספק אחד משום דאוקמה אחזקת היתר עיי"ש, והשיב ע"ז הרשב"א במשמרת הבית 'דכל שאתה מעמידה על חזקתה שלא נבעלה העמידנה בחזקת שלא נבעלה עד עכשיו....ואין כאן אלא חדא ספיקא ספק באונס ספק ברצון וספיקא דאורייתא לחומרא', ומפורש בדבריו לכאו' דכשיש רק ספק אי הוי תחתיו או לאו תחתיו כמו באשת כהן היה ודאי איסור מכוח חזקת הגוף **[והפמ"ג שם** כ' דס"ל כשיטת **התוס' בכתובות ע"ה.ב. ד"ה אבל היכא בשם רשב"א** דחזקת פנויה לא חשיבא לגבי חזקה"ג עיי"ש, וכ' דהכ"נ חזקת היתר ל"מ להרשב"א במקום חזקה"ג עיי"ש].

**והרשב"א שם** כ' עוד הוכחה דמהני ס"ס במקום איתחזק 'ותדע לך דהא ס"ס עדיף כרוב ואפשר דאלים התירו יותר מרוב.....וכיון שכן כי היכא דאזלינן בתר רובא להתיר בכל איסורין שבתורה ואפי' בדאיתחזק איסור כגון חתיכת איסור שנתערב בשתים של היתר ה"ה בתרי ספיקי דשריא אפי' בדאיתחזק איסורא', והנה הרשב"א הוכיח דרוב מהני בדאיתחזק מהא דחתיכה שנתערבה בב' חתיכות, אבל מאותה הוכחה יש להוכיח ג"כ לענין כשהוא נגד חזקה דמעיקרא דקיי"ל דרובא וחזקה רובא עדיף כדאי' **בקדושין דף פ.א.** ובכ"ד, וממילא ה"ה ס"ס דהוי כרוב ואפשר דעדיף מרוב דמהני נגד חזקה דמעיקרא, וכ"כ **הפני יהושע בקונטרס אחרון לכתובות ס"ק מ"ו והשב שמעתתא ש"א פ"כ** דכוונת הרשב"א להוכיח דמהני ס"ס נגד חזקה דמעיקרא גמורה משום דרובא וחזקה רובא עדיף עיי"ש, וכ"כ **הפרי חדש בכללי ס"ס אות ט"ז** דממה שדימה הרשב"א ס"ס לרוב ולהכי מהני גם במקום איתחזק מוכרח דס"ל דמהני אפילו נגד חזקה גמורה עיי"ש.

**[ב]: דעת הסוברים דלא מהני ספק ספיקא במקום חזקה על ספק אחד ועל ב' הספיקות**

**[ד]: ובשיטה מקובצת כתובות ט.א. ד"ה ספק תחתיו ספק אין תחתיו** הק' אהא דבאשת ישראל מותרת משום ס|"ס ואמאי לא נימא דאוקמה אחזקת הגוף לומר דתחתיו זינתה ושוב נשאר רק ספק אחד, ותירץ, דלא דיינינן הכא חזקת הגוף כיון דודאי לא זינתה ממש סמוך לחופתה שוב ליכא לאוקמה אחזקה עיי"ש, ודבריו הם לכאו' שלא כד' **התוס' והתוהרא"ש והתוס' הרשב"א הנ"ל** שכ' בהדיא דאיכא לאוקמה בכהא"ג אחזקת הגוף, ועכ"פ בדבריו מפורש בהדיא דכשיש חזקה להכריע אחד מהספיקות אין דנים היתר ס"ס.

[ה]: **ובאיסור והיתר הארוך כלל כ"ו אות ב' בשם הרמב"ם** דבשוחט בסכין ונמצאת פגומה ואין ידוע אי היתה הפגימה בשעת השחיטה ואח"כ נתערבה באחרות אין להתירה מכוח ס"ס דשמא אינה זאת ואת"ל זאת שמא נשחטה כדינה 'דהא מסיק בגמ' **בחולין דף ט.א.** דבהמה בחייה בחזקת איסור עומדת עד שיוודע לך במה נשחטה הילכך ליכא אלא ספק אחד שמא אינה זאת דכל דבר שהוא ספק לנו ואסרינן ליה משום חזקה הוי ודאי איסור ולא ספק' ועיי"ש שהביא כמה הוכחות דע"י פסק חזקה נחשב ל'ודאי', מהא דאמרינן סמוך מיעוטא לחזקה ואיתרע ליה רובא [וצ"ב כוונתו] ומהא דמבואר **ביבמות ל,ב.** דמהני חזקת היתר אפילו לקולא וכש"כ לחומרא דמהני החזקה כודאי, וכדחזינן דמהני החזקה אף לשרוף עליה התרומה כודאי עיי"ש, **ובדרכי משה יו"ד ססי' נ"ז** הביא ד' האו"ה וחולק עליו עיי"ש.

**ובשו"ת הגרעק"א מהדו"ק סימן ל"ז בד"ה ויותר יש לפקפק ובד"ה אמנם מ"מ מצינו** נסתפק בכוונת האו"ה אם דוקא בכהא"ג שיש חזקה רק על ספק אחד ואז הוא דנעשה כודאי ולכן אין להתיר בספק השני משום ס"ס, אבל באופן שיש חזקה על שני הספיקות מהני שפיר ס"ס אפי' במקום חזקה, ובכהא"ג שנתערב הדבר שיש עליו החזקה אינו נחשב שיש ס"ס אלא על הספק הראשון, 'ויש לדחות דבכל אחד יש ב' צדדים מתנגדים שמורים שיצא מחזקת שאינו זבוח ונעשה זבוח ומססייע להדדי שהיא זבוחה', וצ"ב כוונתו.

[ו]: **בתשובות הרשב"א ח"א סימן ת"א** דן בענין אי מהני ס"ס במקום ד'איתחזק איסורא' והוכיח דמהני, וכ' שם בתו"ד 'ואל תשיביני מדרב הטנא דאמר **בפ"ק דחולין דף י.א.** השוחט בסכין ונמצאת פגומה הר"ז אסורה דאימר בעור נפגמה, ואמרינן התם **בחולין י.ב.** דעובדא הוה דשחט תליסר חיותא ונמצא סכין פגומה ואתא קמיה דרב יוסף ואסר...אפי' בקיימא, ומינה שמעינן דאע"ג דבקמייתא איכא ס"ס ספק בקמייתא ספק בבתרייתא ואת"ל בקמייתא [שמא בעצם נפגמה] כרב הונא משום דאזיל לטעמיה דאמר בהמה בחייה בחזקת איסור עומדת עד שיוודע לך ודאי שנשחטה'.

**ובתשובת משאת בנימין סימן ל"ח** כ' בכוונת הרשב"א דודאי כשיש חזקת איסור גמורה דהיינו 'חזקה דמעיקרא' באמת לא מהני ספק ספיקא, וכל מה שהתיר הרשב"א בס"ס 'במקום איתחזק איסורא' אין כוונתו כלל ל'חזקה דמעיקרא' שהיה מתחילה ודאי אסור וספר אם הותר, אלא כוונתו שכבר הוחזק ספק ראשון לאיסור 'מספק' דע"ז מהני ס"ס להתירו, אבל כשמוכרע הספק ע"י חזקת איסור גמורה לא מהני ס"ס במקום החזקה עיי"ש, ועי' לעיל באות א' מה שהובא מד' האחרונים **הש"ך והפר"ח** שהוכיחו מד' הרשב"א שלא כדבריו אלא דאף בחזקת איסור גמורה מהני ס"ס כהבנת **הרמ"א הנ"ל** בד' הרשב"א.

ועי' **בש"ך בכללי ספק ספיקא אות כ"ז** שכ' דבלא"ה יש ט"ס בד' הרשב"א ואולי צריך להוסיף בדבריו דבהא דרב הונא אא"פ להתיר מטעם ס"ס 'דהכל ספק אחד כמ"ש האגור בהדיא והבאתיו לעיל דין י"ג' [היינו משום דלא הוי 'ס"ס המתהפך'].

**ובחוות דעת סימן ק"י בית הספק סקכ"ז** האריך לבאר דהך חזקה דאיירי ביה רב הונא דבהמה בחייה בחזקת איסור עומדת עדיף משאר חזקות ואפילו רוב אינו מועיל להוציא ממנה, ועיי"ש מה שביאר עפי"ד **הרשב"א ביבמות דף ל.ב.** דכל שצריך לומר 'שנעשה מעשה חדש' כדי להכשיר הדבר אמרינן דעד שלא יהיה ראיה ברורה שנעשה המעשה אין להתירו, ובזה לא מהני אפילו רוב להוציא מהחזקה וכן ס"ס, אבל בשאר חזקת איסור דמהני רוב להוציא ממנו מהני ביה ג"כ ס"ס עיי"ש [ודבריו צ"ב רב להגדיר החילוק בין חזקה זו לשאר חזקות ודו"ק היטיב בדבריו הקדושים].

ועי' **בט"ז סימן ק"י סקט"ו** מש"כ לבאר בד' הרשב"א שכוונתו לחלק בין אם החזקה היא על גוף הדבר שיש עליו הספיקות דאז לא מהני ס"ס במקום חזקה לבין החזקה היא על איסור אחר דאז מהני הס"ס במקום החזקה עיי"ש ודבריו צ"ב רב, ודו"ק.

[ז]: ובעיקר הסברא דל"מ ס"ס במקום חזקה, ואף דמבואר בד' כמה מהראשונים ז"ל דהיתר ס"ס הוא מטעם רוב וקיי"ל דרובא וחזקה רובא עדיף, כ' **הפני יהושע בכתובות בקונטרס אחרון אות מ"ו** משום דאף לגבי רוב קיי"ל דלחומרא אמרינן סמוך מיעוטא לחזקה והו"ל פלגא ופלגא כמבואר **בתוס' בכורות דף כ.ב. ובפסקי הרא"ש שם בשם ר"ת** עיי"ש והיינו דמחמרינן מדרבנן דלא למיזל בתר רובא במקום חזקה והכ"נ מחמרינן בס"ס [ועי' **ברמב"ן יבמות קי"ט.א. בשם רב האי גאון ז"ל** דמשמע מדבריו דמדאורייתא הוא 'דאין עושין מעשה' עפ"י הרוב כשהוא נגד החזקה עיי"ש ואכ"מ], וכ"כ **הפרי מגדים בסימן ק"י בשפתי דעת אות כ"ז ובגליון הגרעק"א על שו"ע יו"ד סימן א' בט"ז סק"ו** עיי"ש, **ובשב שמעתתא ש"א פ"כ** כ' דלדעת הרשב"א ל"ש לומר כן דהא מבואר **ברשב"א יבמות קי"ט.א.** בתי' השני שחולק על רב האי גאון וס"ל דסומכים על הרוב לעשות בו מעשה אפי' במקום חזקה עיי"ש.

[ח]: **ובאיסור והיתר הנ"ל בשם הרמב"ם** משמע דהטעם דל"מ ס"ס במקום חזקה משום דהחזקה פושטת כל ספק להיותו כודאי וממילא אינו ס"ס עיי"ש, וכן משמע מד' **הש"ך בכללי ס"ס הקצר אות כ"ט** עיי"ש, [וזה מתבאר א"נ דגדר ס"ס הוא מטעם 'רוב צדדים' דבזה י"ל דכל ספק מוכרע בפנ"ע ע"י החזקה וממילא בטלו הצדדים, אבל א"נ דס"ס הוא בגדר 'רוב מקרים' לכאו' ל"ש לומר כן ודו"ק].

**[ג]: בדעת המחלקים בין חזקה על ספק אחד ובין חזקה על ב' הספיקות**

**בשו"ת הגרעק"א מהדו"ק סימן ל"ז בד"ה וביותר יש לפקפק** כ' דיש לדון דאף לפמש"כ **בתשו' הרשב"א ח"א סת"א** [להבנת **הרמ"א הנ"ל** בדבריו] דמהני ס"ס במקום חזקה היינו רק כששני הספיקות סותרות החזקה, אבל כשהחזקה סותרת רק אחד מהספיקות ל"מ ס"ס להתירו משום דדמי למש"כ **התוס' בכתובות ט.א. ד"ה ואי בעית אימא** דהיכא דאיכא רוב להכריע אחד מצדדי הספק אינו נחשב ס"ס והכ"נ בחזקה אמרינן הכי עיי"ש [וכ' שם לדון בד' האיסור והיתר דס"ל דל"מ ס"ס במקום חזקה אי איירי בכהא"ג שהחזקה רק על ספק אחד או דהחזקה על ב' הספיקות והו"ד לעיל].

ויסוד הסברא כ' גם **בפרי מגדים בשפתי דעת כללי ס"ס סקכ"ח** דרק כשיש ב' ספיקות שהם נגד חזקה אמרינן בזה דרובא עדיף מחזקה אבל כשרק ספק אחד יש בו חזקה כגון ספק אחד בשחיטה ונתערב באחרים בכהא"ג י"ל דהוי ספק אחד ודינו לחומרא עיי"ש [ולדבריו מד' האו"ה הנ"ל אין כלל ראיה דחולק על הרשב"א וכד' הגרעק"א הנ"ל], וכ"כ **בחוות דעת בבית הספק סוף סקכ"ז** לחלק בזה לפ"ד **התוס' בכתובות ט.א. הנ"ל** דכשיש רוב על א' מצדדי הספק אינו נידון כס"ס וכ' דה"ה בחזקה אם היא רק בא' מהספיקות הוכרע ספק זה ואינו נחשב ס"ס, וכ' דבספק דרוסה נחשב שיש ס"ס גם לפני התערובות ולכן החשיבוהו לס"ס נגד חזקה דמהני עיי"ש, [ואינו מובן, דהא בספק דרוסה שנתערב באחרים נח' הראשונים אי יש להתירו משום ס"ס או דאינו נחשב ס"ס כשא' בגוף וא' בתערובות ולד' החוו"ד הרי יש בעצם חתיכת הספק דרוסה ס"ס גם לפני שנתערב]., וכ"כ חילוק זה בין כשהחזקה על ספק אחד לבין כשהחזקה על ב' הספיקות **בשב שמעתתא ש"א פי"ח בד"ה אמנם צריך להתבונן ובד"ה ובש"ך** ואף הוא נקיט בפשיטות דכשיש ספק בשחיטה ונתערבה החתיכה באחרות נחשב רק שחזקה אחת יש בה הכרעת חזקה ולא אמרינן בזה דין ס"ס עיי"ש.

**ובהגהות ברוך טעם על הש"ש שם** כ' לחלק בין רוב לחזקה, דדוקא ברוב המועיל להכריע גם מסברא כ' התוס' דכשיש רוב בא' מצדדי הספק אינו נחשב לס"ס, אבל חזקה דאינה סברא כלל אלא חק מחוקי התורה להנהיג הדבר מספק כדינו בחזקה הקודמת בזה לא מהני החזקה לבטל אחד מהספיקות אלא מצטרף הספק השני להיות כרוב לבטל החזקה עיי"ש בדבריו העמוקים.

**פרק ה': בדין ספק ספיקא המתהפך ושאינו מתהפך
[א]: דעת הסוברים דאין דנים ס"ס אלא ב'ספק ספיקא המתהפך'**

מצינו כמה מרבותינו הראשונים ז"ל וגדולי האחרונים והפוסקים, שכ' ליסוד ההלכה דבעינן 'ספק ספיקא המתהפך' וכשאינו 'מתהפך' אינו נידון בדין ס"ס.

**[א]: בתוס' ישנים [על הגליון] בכתובות ט.ב.** על קו' **התוס' שם ד"ה אי למיתב** שהק' בהא דמבואר בגמ' שם דאפי' אינו ודאי בקי בפ"פ היתה מפסדת כתובתה בטענתו, והק' התוס' דהא איכא ס"ס לומר דמגיע לה הכתוה, ספק בקי ספק אינו בקי ואת"ל בקי ספק באונס ספק ברצון, ותי' **בתוס' ישנים שם בשם י"מ** דהס"ס אינו מתהפך דכשנתחיל להסתפק אי היה באונס או ברצון שוב אין להסתפק אם הוא בקי או אינו בקי 'ולהכי לא חשיב אלא חדא ספיקא' עיי"ש.

**[ב]: בשו"ת הריב"ש סימן קצ"א בד"ה גם מש"כ ואין להקשות** הביא ד' השואל שכ' דאם מספק"ל לפרס ועזניה יש רק סימן אחד של טומאה ובא לפנינו עוף שיש בו שני סימני טומאה יש להתירו מטעם ס"ס, ספק שמא לפרס ועזניה יש סימן א' וזה שהוא בב' סימנין אינו פרס או עזניה, ואת"ל שפרס ועזניה הם בסימן אחד שמא הבא לפנינו אינו מאותו המין, והריב"ש השיב ע"ז שאינו אלא ספק אחד, **והריב"ש שם בתשו' קצ"ב בד"ה הפירוש השני בא"ד** ביאר דבריו 'ומה שאמרתי שאינו תרתי ספיקי...הוא כפי הכלל שמסרו לנו **התוספות בהרבה מקומות בתלמוד** שאין נקרא ס"ס אלא כשהם שני ספיקות בכל צד, בין כשנקח הספק הראשון או האחר, כגון ספק שרץ ספק צפרדע ואת"ל שרץ ספק נגע ספק לא נגע, ואם נקח ראשונה ספק נגע ספק לא נגע עדיין נשאר הספק הב' דאף את"ל נגע ספק שרץ ספק צפרדע, אבל אבל כאן באם נקח ספק הב' לומר ספק עוף זה הוא ממין פרס ועזניה ספק אינך יכול להוסיף עוד ספק אחר'.

[ג]: **האגור** הובא **בש"ך כללי ספק ספיקא דין י"ג** 'ס"ס שלא תוכל להפכו לא הוי ס"ס, הדמיון ומצא הסכין פגום דאמרינן שמא בעצם המפרקת איפגם ואת"ל שלא נפגם בעצם המפרקת שמא במיעוט בתרא איפגם, זה הס"ס לא תוכל להפוך ולומר שמא במיעוט בתרא נפגם ואת"ל שלא נפגם במיעוט בתרא שמא בעצם נפגם דתרווייהו אין חשש איסור והכל אחד הוא אם תאמר בעצם נפגם או אם תמר במיעוט בתרא נפגם, ולכך לא תוכל לומר כך כי לא תוכל להופכו כי לא יקרא ס"ס ולכך לא תוכל להופכו, **והתוספות** מפרשים בהדיא 'כל ס"ס שאי אתה יכול להופכו לא הוי ס"ס', אבל שכחתי המקום שפירשו כך התוס'.

[ד]: **בספר הליכות עולם שער ה' סוף פ"ג** [מרב קדמון שקדם להב"י והוא חיבור על כללי הש"ס והב"י חיבר עליו חיבור שנדפס בצידו] כ' 'וקבלתי ממורי החכם נר"ו שלא נקראת ס"ס אלא המתהפכת משני צדדים , כלומר איזה צד שתקח בראשונה משכח"ל ס"ס, אבל אם אינה מתהפכת לא מיקרי ס"ס, ואפשר דלחומרא דיינינן לה כדין חד ספיקא, והמשל, כגון ספק נגע ספק לא נגע ואת"ל נגע ספק שרץ ספק צפרדע ואת"ל שרץ ספק נגע ספק לא נגע וכל כהא"ג הויא ס"ס, ואשר אינה מתהפכת, כגון ספק נכנס ספק לא נכנס ואת"ל נכנס ספק נגע, אבל להיפך לא יש שני ספיקות לא תוכל שיש ספק נכנס ספק לא נכנס וכן כל כהא"ג לא הוי ס"ס, וכ"כ **הריב"ש ז"ל בשם התוספות.**

[ה]: וכ"כ עוד יסוד זה **בשו"ת הרמ"ע מפאנו סימן צ"ז** [מובא **בש"ך שם]** ובהרחבה יותר **בסימן קכ"ו, ובשו"ת מהר"י בן לב ח"ג ססי' ע"א** מובא **בש"ך שם, ובשו"ת דברי ריבות סימן ש"י** מובא **בש"ך שם,** וכדבריהם פסק להלכה **הש"ך שם בכללי ס"ס אות י"ג-י"ד ט"ו** עיי"ש.

**דעת הסוברים דדנים ס"ס אפילו כשאינו מתהפך וראיותיהם**

[א]: **בשו"ת מהרי"ט ח"א סימן ב' בד"ה וצריך להתיישב** הביא ד' **ס' הליכות עולם הנ"ל והריב"ש בשם התוס' הנ"ל** דכל ס"ס שאינו מתהפך דנין אותו לחומרא, וכ' ע"ז 'האי כללא לא בדיק לן ולא קבלנו אותו מרבותינו בעלי התוס' אשר מימהם אנו שותים ומפיהם אנו חיים אלא איפכא שמעינן להו בכמה דוכתי', והביא הרבה ראיות לזה, ואלו ראיותיו.

א: **התוס' בחולין ע"ז.ב. ד"ה הריני מטיל** כ' לדון דין ס"ס אם יש מקצת שליא בלא ולד דספק אם יצא הולד כלל ואת"ל יצא ספק אם יצא רובו, וכן הוא **בתוס' ב"ק י"א.א. ד"ה שליא,** והכא הרי אם נתחיל הספק אם יצא רובו של ולד שוב ל"ש לומר שאם יצא רובו שמא לא יצא כלל.

ב: **בתוס' כתובות י"א.ב. ד"ה אי למיתב** דנו דין ס"ס על ספק בקי בפ"פ ספק אינו בקי ואת"ל בקי ספק באונס ספק ברצון, והתם הרי אם נתחיל הספק אי הוי באונס או ברצון שוב אין לדון הספק אם הוא בקי או אינו בקי, [ובאמת **התו"י הנ"ל ע"ד התוס'** תירצו כן על קושייתם שם, אבל מד' התוס' שלא תי' כן מוכרח לכאו' דס"ל דאף כשאינו מתהפך הוי ס"ס].

ג: **בזבחים ע"ד.א.** מבואר בטבעת של ע"ז שנפל לריבוא וא' מהריבוא נפל לריבוא אחר דחשיב ס"ס, והובא **בתוס' סנהדרין פ.א. ד"ה ואחרים** שדנו כהא"ג לגבי חייב מיתה שנתערב באחרים עיי"ש, והתם הרי אם נתחיל הספק על התערובות השניה אם הטבעת שבידינו היא של ע"ז או לא שוב ל"ש לדון הספק הראשון דאת"ל שהיא של ע"ז האם לא נפלה לתערובות הראשון.

ד: **המהרי"ט שם בשם תשו' מהריב"ל ח"ב סימן ס"ח** הוכיח מד' **התוס' בע"ז דף ל"ח.ב. ד"ה אי משום גיעולי בא"ד** שכ' דהא דסתם כלי עכו"ם שרי הוא משום ס"ס שמא אינם בני יומן ואת"ל שהם בני יומן שמא נתנו טעם הפוגם בתבשיל זה או לא נתנו טעם כלל עיי"ש, והתם ל"ש להתחיל תחילה הספק אי נתן טעם לשבח בתבשיל ואת"ל שנתן טעם לשבח שמא אינו בן יומו.

ה: **בגיטין דף מ"ה.ב.** בס"ת שנמצא ביד גוי דאמרי לה קורין בו, **ובפירש"י שם ד"ה ואמרי לה ובתוס' שם ד"ה אמרי לה** כ' דההיתר מטעם ס"ס שמא נכתב ע"י ישראל שמא נכתב ע"י גוי ואת"ל שהוא גוי שמא לא כתבו לשם ע"ז עיי"ש, והתם הרי ל"ש להתחיל הספק שמא כתבו לשם ע"ז או לא ואת"ל שכתבו לשם ע"ז שמא ישראל כתבו, דאין נפק"מ במה שישראל כתבו אי כתבו לשם ע"ז.

ו: **המהרי"ט שם בשם הריטב"א גיטין פ"ט.א.** דאשה דנפיק עליה קלא שנתקדשה קידושין ספק קרוב לו ספק קרוב לה, הרי הוא מותרת דהוי ס"ס אם קלא דנפיק עלה הוא אמת או לא ואפי' אם הוא אמת שמא נתקדשה קרוב לו ולא הוו קידושין, ובכהא"ג ל"ש להתחיל הספק שמא נתקדה קרוב לו או לא ואת"ל קרוב לה שמא קלא דנפיק עלה אינו אמת.

ז. **בטהרות פ"ו מ"ד** נח' ר"א וחכמים בסק ביאה לרה"י אי ספיקו טמא או טהור, **ובפירש"י פסחים י.א. וע"ז ע.א.** פירש טעמיה דר"א משום ספק ספיקא, וכן מבואר בכל הראשונים ז"ל **בתוס' בפסחים שם ובתוס' ורמב"ן ב"ב נ"ה.ב.** דיש לדון דין ס"ס בכהא"ג עיי"ש, [וגם הרמב"ן שם בדרך אחד שכ' דאין לדון בזה ס"ס הוא משום דהכל חד ספיקא הוי אי נגע בשרץ או לא עיי"ש], ובכהא"ג הרי אין להפוך הספק ולומר דספק אם נגע בשרץ ואת"ל שנגע שמא לא נכנס במקום שיש שם שרץ.

[ב]: **בפרי חדש כללי ספק ספיקא דין י"ג** השיג ע"ד **הריב"ש הנ"ל בשם התוס' וההליכות עולם הנ"ל** ש'יש חבילי חבילות של ס"ס בדברי הראשונים ז"ל אעפ"י שאינם מתהפכים חשבינן להו ס"ס', ומלבד ראיות מהרי"ט הנ"ל הוסיף עוד ראיות.

א: **הרשב"א בחולין דף מ"ג** התיר סירכא תלויה מחמת ס"ס שמא היא שלא מחמת נקב ואפי' היא מחמת נקב שמא לא ניקב אלא קרום העליון, וק' דהא ס"ס זה אינו מתהפך, שאם נתחיל הספק אי ניקב קרום העליון או גם התחתון שוב לא נוכל להסתפק את"ל שניקב העליון שמא אין הקרום מחמת נקב.

ב: **הרשב"א שם** הק' בארי שדרס בין השוורים למה לא נתיר כ"א מטעם ס"ס שמא לא זו היא הנדרסת ואת"ל שהיא הנדרסת שמא לא נדרסה במקום המטריף, עיי"ש, וק' דהא הס"ס אינו מתהפך דאם תחתיל הספק על ארי זה שמא נדרס במקום המטריף או לא לא תוכל לומר את"ל שנדרס במקום המטריף שמא לא זהו הנדרס.

ג: **הרשב"א בתשו' ח"א סי' ק"ב** כ' לגבי ערימות חיטים שנפלו עליהם גשמים שמותרים בפסח מכוח ס"ס, שמא לא נכנסו מים אלא בשיבלים העליונים ואת"ל שנכנס בכולם שמא לא הספיקו להחמיץ, והכא לא נוכל להתחיל הספק אם השיבלים התחתונים הספיקו להחמיץ ולומר את"ל שהספיקו להחמיץ שמא לא נפל עליהם מים כלל.

ד: **הרשב"א בתשו' ח"א סימן ק"י** לענין גבינות של עכו"ם שיש להתירם מכוח ס"ס שמא לא נתערב בהם חלב כלל ואת"ל שנתערב שמא לא נתערב ביני אטפי, עיי"ש, וכ' הפר"ח דבכהא"ג אין הס"ס מתהפך.

ה: **בתוס' חולין דף י"א.א. ד"ה אתיא מפרה אדומה** כ' בגבינות שנעשו מבהמה שנמצא בה ריאה סרוכה שהיא ספק טריפה הגבינות מותרות מטעם ס"ס, שמא אינה טריפה ואפי' היא טריפה שמא נעשו הגבינות לפני טרפותה, והכא אין הס"ס מתהפך שכשתתחיל הספק אם נעשו הגבינות לפני טרפותה או אח"כ לא תוכל להסתפק שמא אינה טריפה כלל, עיי"ש, [ולכאו' יש לדחות שנעמיד הספק הראשון אם נעשו הגבינות לפני ה'סירכא' ואח"כ נסתפק שפיר אם הסירכא היא טריפה].

ו: **בתשו' הרא"ש כלל ב'** הובא **בטור יו"ד סי' רצ"ג** כ' שיש להתיר התבואות שלא לחוש לאיסור חדש משום ס"ס שמא הם משנה שעברה ואפי' הם משנה זו שמא נשרשו לפני העומר, והכא לא נוכל להתחיל הספק שמא נשרשו לפני או אחר העומר ולומר אח"כ את"ל שנשרשו אחר העומר שמא הם מתבואה ישנה.

ז: **בחולין מ"ח.א.** בנמצאת ריעותא בנקב הסמוך לדופן אין חוששין לה, **ובר"ן על הרי"ף שם** כ' דההיתר משום ס"ס שמא הריעותא מחמת הדופן ואת"ל שהוא מחמת הריאה שמא לא ניקבה הריאה, והכא אין הס"ס מתהפך שכשתתחיל הספק אי ניקבה הריאה או לא לא תוכל לומר את"ל שניקבה הריאה שמא הריעותא מחמת דופן.

ח: **התוס' והרמב"ן והרשב"א והרא"ה והריטב"א והר"ן בכתובות ט.א.** הק' בהא דפ"פ אסורה באשת ישראל שנתקדשה פחותה מבת ג' דחד ספיקא הוא, ואמאי אינו ס"ס דדילמא מוכת עץ היא עיי"ש, וקשה שאם נתחיל הספק שמא נבעלה ברצון תו לא מצינן למימר שמא מוכ"ע היא עיי"ש.

ט: **בע"ז ע.א.** בהני חביתא דפתחי להו שמותרים משום ס"ס שמא ישראל פתחם שמא עכו"ם ואפי' בעכו"ם שמא לא נגע בהם דאיכא דפתחי לשום ממונא, וק' דכשנתחיל הספק אם נגע או לא תו ליכא לספוקי אם הנוגע הוא ישראל או גוי דאם נגעו ביין ודאי גוי הוא שנגע.

**בד' הרמ"ע מפאנו והש"ך לחלק בדין ספק ספיקא לענין אי בעינן שיהיה מתהפך**

**[א]: בשו"ת הרמ"ע מפאנו סימן קכ"ו** כ' לחדש שאם הספק הראשון נולד ונתגלה תחילה ואח"כ נולד הספק השני דיינינן ס"ס אעפ"י שאינו מתהפך, ובזה מיישב ד' **הר"ן בחולין מ"ח.א. [הנ"ל בקו' הפר"ח אות ז:].**

**[ב]: הש"ך בכללי ספק ספיקא אות ט"ו** כ' שבמקום שאי אפשר לדון הספק השני אא"כ תקדים לו הספק הראשון דיינינן ס"ס אעפ"י שאינו מתהפך, והביא כמה הוכחות לזה.

א: ממש"כ **הרשב"א בחולין דף מ"ד** בציפורן של ארי שנמצא בגב השור ויש ספק אם נכנס ארי בין השוורים ואפי' נכנס שמא נתחכך בכותל ואין הציפורן מחמת דריסת הארי, וק' שהרי אם נתחיל הספק שמא הציפורן בגבו מחמת דריסה לא נוכל לדון הספק שמא לא נכנס הארי כלל, ותי' הש"ך עפ"י היסוד הנ"ל, דהכא אם לא נתחיל הספק אם נכנס ארי לא נוכל לדון הספק אם הציפורן מחמת דריסה דמהי"ת יהיה דריסה אם לא נקדים לדון אם נכנס ארי עיי"ש.

ב: **הרשב"א שם** כ' דכשיש ספק אם נכנס ארי או לא נכנס ואת"ל נכנס שמא לא דרס מותר משום ס"ס, וק' דהא אינו מתהפך שאם נדון אם דרס שוב לא נוכל לדון אם נכנס, ותי' כנ"ל.

ג: **הרשב"א בתוה"ב הקצר בית ג' שער ג' [דף פ"ג.ב.]** כ' לגבי פירות שנתבשלו תוך י"ב חודש ללא בדיקה שיש להתירם מכוח ס"ס שמא אין בהם תולעים ואת"ל יש בהם שמא נימוחו, ונפסק **בשו"ע יו"ד סימן פ"ד ס"ט,** וק' דהא אינו מתהפך שאם תדון אם התולע נימוח שוב לא תוכל לדון אם יש תולע כלל, ותי' כנ"ל דהכא כדי לדון אם התולע נימוח ההכרח לדון אם יש כאן תולע כלל.

ד: **המרדכי בחולין סו"פ כל הבשר ובתשובות מיימוניות הלכות מ"א סימן ח' בשם תשובות רבינו שמשון** בגבינות שיש ספק אם העמידום בעור קיבת נבילה הם מותרות מכוח ס"ס שמא לא העמידום בנבילה ואפילו העמידום שמא לא נתנו טעם, וק' דהס"ס אינו מתהפך, [ולא הבנתי למה, הרי אפשר לדון סתמא אם העור נתן טעם בגבינות ואח"כ לדון על טיבו של העור], ובע"כ כנ"ל.

ועיי"ש בד' הש"ך שכ' שמצא כדבריו **בשו"ת הרמ"ע מפאנו סימן קכ"ח,** [ודו"ק היטיב בלשון הרמ"ע מפאנו ובמה שדימה להא דכל הטומאות כשעת מציאתן שלכאו' יש לדון בדבריו כוונה אחרת].

ועי' **בכו"פ בבית הספק אות י"ג ובחמדת שלמה ובחתם סופר כתובות ט.א. על תוד"ה ואבע"א** בישוב **קו' ח' של הפר"ח הנ"ל,** ודו"ק בדבריהם בהבנת ד' הש"ך., ועי' עוד **בפרי מגדים בשפתי דעת כללי ס"ס אות י"ד** מש"כ בבי' דבריו, ודו"ק.

**[ג]: והש"ך שם** כ' ע"ד **הליכות עולם הנ"ל** שכ' שבספק נכנס ספק לא נכנס ואת"ל נכנס ספק נגע ספק לא נגע, לא הוי ס"ס המתהפך, וכ' הש"ך שלדבריו אף בכהא"ג חשוב ס"ס שהרי אא"פ להתחיל הספק השני אם נגע לפני שנסתפק אם נכנס עיי"ש, ואמנם בד' ההליכות עולם שהוא אחד המקורות ליסוד דס"ס המתהפך מבואר דלא כהש"ך, וכבר העיר **הפרי חדש שם** שגם בד' **הריב"ש סימן קצ"א הנ"ל** מפורש כן דבספק נכנס ספק נגע לא חשיב ס"ס כיון שאינו מתהפך ומפורש דלא כהש"ך.

וגם בד' **התוס' ישנים כתובות ט.ב. הנ"ל** שכ' דספק בקי בפ"פ ספק באונס לא הוי ס"ס כיון שאינו מתהפך, מפורש לכאו' דלא כהש"ך, שהרי התם אא"פ לדון הספק השני אי הוי באונס או ברצון לפני שנדון הספק הראשון אם היה בכלל פ"פ.

**פרק ו': בדין ספק ספיקא להוציא ממון**

**דעת הסוברים דמהני ספק ספיקא להוציא ממון ובטעם הדבר**

**[א]: בתוס' כתובות ט.ב. ד"ה אי למיתב** הק' בהא דמבואר בגמ' שם דאפילו אי לא היה נאמן בטענת פ"פ לאוסרה עליו היה נאמן להפסידה כתובתה, וביארו התוס', דאעפ"י שלאוסרה לא היה נאמן משום דשמאנ אינו בקי בפ"פ ואוקמה בחזקת היתר, היה נאמן להפסידה כתותה משום דאוקי ממונא בחזקת מריה, והק' התוס' דאמאי מפסדת כתובתה והאיכא ס"ס שמגיע לה הכתובה, שמא הוא בקי ושמא אינו בקי ואפי' הוא בקי שמא זינתה באונס ואינה מפסדת הכתובה, והוכיחו התוס' דכשצד הפסד הכתובה אינו אלא ספק ספיקא נוטלת כתובתה מהא דאי' **בדף י"א.ב.** דאיכא מ"ד דהא דתנן **בדף י"ב.ב.** בהיא אומרת משארסתני נאנסתי והוא אומר עד שלא ארסתיך והיה מקחי מק"ט היינו רק להפסידה מאתיים אבל מנה אית לה אפילו אם נתקדשה בעולה, וקשה דאכתי איכא ספיקא שמא זינתה תחתיו ברצון ואז מפסדת כתובתה לגמרי, ובע"כ דכיון דכלפי חד מנה איכא ספק ספיקא שאינה מפסדתו [ספק לאו תחתיו שנוטלת מנה ספק תחתיו באונס שנוטלת מאתיים] הרי היא גובה מכוח ס"ס עיי"ש, וכן מבואר **בתוס' הרשב"א שם ד"ה אי למיתב** עיי"ש, וכ"מ **בתוס' הרא"ש שם ד"ה אי למיתב** עיי"ש.

**והש"ך בתקפו כהן סימן ק"כ** הביא ד' **מהר"י בן לב בח"ג סכ"א** שלמד יסוד מד' התוס' דמהני ס"ס לאפוקי ממונא, וכ"כ עוד **מהר"י בן לב בססי' ל"ג ובסי' מ"א ובסי' מ"ב** [ושם ביאר 'דס"ס עדיפא מרובא ואע"ג דא"ה בממון אחר הרוב אלא אחר המוחזק בס"ס מוציאים מיד המוחזק', וכן הביא **תשו' מהראנ"ח ססי' ק"ט** שלמד מד' התוס' הנ"ל דמהני ס"ס לאפוקי ממונא, וכן הביא ד' **תשו' מהר"א ששון סי' ר"ט ותשו' מהר"י לבית לוי סי"ח וסכ"ח וסנ"ו** שהביאו ד' מהר"י בן לב לדינא, וכן דעת **הבית שמואל אה"ע סימן ח' סי"ד וסימן ע"ז סקי"ז** ללמוד מד' התוס' הנ"ל דאף בעלמא מהני ס"ס להוציא ממון.

[ב]: **וברמב"ם הלכות בכורים פי"א ה"ל** פסק בב' נשים של ב' אנשים אחת ביכרה אשתו ואחת לא ביכרה וילדו שני זכרים ונקיבה ואין ידוע מי ילד את מי, זה שלא ביכרה אשתו חייב ליתן חמשה סלעים 'שאינו נפטר אלא בשתי ספיקות, אם ילדה זכר בלבד חייב ואם ילדה היא הזכר והנקיבה חייב אא"כ ילדה הנקיבה תחילה הואיל והדבר רחוק יתן פדיונו', ומפורש דס"ס מועיל להוציא ממון מהאב לפדיון בנו, ועי' **בתוס' בכורות דף כ.א. ד"ה ור' יהושע וברמב"ן הלכות בכורות ריש פ"ג די"א.א. מדפיו וברא"ש פ"ג דבכורות סימן א' בסופו** שכ' דהוצאת מתנות כהונה מהבעלים הוי כהוצאת ממון לגבי דלא מהני ביה רובא דא"ה בממון אחר הרוב עיי"ש, ולפי"ז מדס"ל להרמב"ם דמהני ס"ס בהוצאת מתנ"כ ה"ה דמהני ס"ס בהוצאת ממון, וכן הוכיח מד' הרמב"ם **במשנה למלך שם הלכות –כל ד"ה ומדברי הראב"ד** ועי' **במל"מ ספי"ב מבכורות ד"ה וחזות קשה** משה"ק בזה בסתירת ד' הרמב"ם, [ועיקר ד' הרמב"ם שם צ"ב עיי"ש **בפירוש מהר"י קורקוס ובכס"מ ובמל"מ שם].**

[ג]: ועי' **בביאורי הגר"א ז"ל [חו"מ סימן שמ"ו סקט"ו]** שכ' בבי' ד' **הרמב"ם בפ"ב מה' שאו"פ ה"ח** שכ' לגבי ספק בעליו עימו שהוא פטור ומ"מ בפשיעה הוא חייב, דחיובו משום דאיכא שני ספיקות לחיובא, [ודלא כד' **המ"מ שם** שכ' ביאור אחר בד' הרמב"ם] עיי"ש.

\*\*\*\*\*

[ד]: והנה **בתומים קיצור ת"כ אות ק"כ בשם כנה"ג כללי קים לי אות ע"ה** הקשה על הסוברים דמהני ס"ס להוציא ממון דהא א"ה בממון אחר הרוב וכש"כ אחר ס"ס, וכן הקשה **בט"ז אה"ע סימן ס"ז ס"א, ובתומים שם** כ' לבאר לפ"ד **תשו' הרשב"א ח"א סימן ת"א** דספק ספיקא כרוב 'ואפשר דאלים התירו יותר מרוב' ומה"ט אף דא"ה בממון אחר הרוב הולכים אחר ס"ס.

**ובקונטרס הספיקות כלל ו' אות ז'** כ' די"ל לפ"ד **התוס' בסנהדרין דף ג.ב. ד"ה דיני** שכ' דהא דא"ה בממון אחר הרוב היינו רק ברוב גרוע אבל ברוב מעליא הולכים בממון אחר הרוב עיי"ש, וכ' די"ל לפ"ז דס"ס הוי רוב מעליא ולהכי אזלינן ביה שפיר בתר רובא, עוד כ' ליישב לפ"ד **התרומת הדשן בסימן שי"ד** שכ' דברובא דאיתא קמן הולכין בממון אחר הרוב, ולפי"ז כ' די"ל דס"ס הוי רובא דאיתא קמן 'כיון שצדדי הספק בפנינו' עיי"ש, [ואמנם לכאו' בדעת התוס' בכתובות אי אפשר לומר כשני התירוצים, דיעוי' **בתוס' כתובות ט"ו.ב. ד"ה להחזיר לו אבידה** שמבואר בדבריהם בהדיא דאף ברובא דאיתא קמן אין הולכין אחר הרוב, ועי' עוד **בתוס' כתובות כ"ט.א. ד"ה ועל הכותית** שמבואר בדבריהם בהדיא דאף ברוב מעליא אין הולכים בממון אחר הרוב [מדהק' שם אמאי יהבינן קנס לכותית למ"ד דעכו"ם ושפחה נטמעו בהם, **ובתוס' הרשב"א שם** כ' דלסוברים דברוב מעליא הולכים בממון אחר הרוב לק"מ עיי"ש, והתוס' שכן הקשו מוכרח דס"ל דאף ברוב מעליא א"ה בממון אחר הרוב, ולכאו' נסתרו שני תירוצי הקונה"ס בדעת התוס' בכתובות ודו"ק].

**ובבני אהובה על הרמב"ם [מבעל התומים] פי"א מאישות ה"י** כ' לבאר, דהנה בממון אין הולכין אחר הרוב ומ"מ מהני חזקה להוציא ממון לר"ג דקיי"ל כוותיה ואע"ג דבעלמא רובא וחזקה רובא עדיף, ובע"כ דבממון כשההכרעה היא 'בגוף הדבר' כמו חזקה מהני אף להוציא ממון ומשא"כ רוב שאינו 'בגוף הדבר' מצי למימר קים לי שאני מהמיעוט, ולגבי זה דומה ס"ס לחזקה שהוא 'בגוף הדבר' עיי"ש, [ולכאו' זה סברת הגמ' **בב"ב צ"ג.א.** על מה שרוצה לדמות פלוגתא דר' אחא ורבנן אי מהני חזקת גמל האוחר בין הגמלים להוציא ממון להפלוגתא אי הולכין בממון אחר הרוב, ודחי דאפי' ר' אחא ס"ל רק בחזקה דמהני להוציא ממון כיון 'דאיהו גופיה מוחזק' עיי"ש ודו"ק].

**דעת הסוברים דלא מהני ספק ספיקא להוציא ממון**

**[א]: הרמב"ן בכתובות י"ב.א.** מפרש קו' הגמ' שם בטוען טענת בתולים ומכחישתו 'וליחוש שמא תחתיו זינתה' דהקו' היא לענין הפסד כתובתה, דלענין לאוסרה לא מהני משום דאיכא ספק ספיקא שמא לאו תחתיו ואת"ל תחתיו שמא באונס, אבל להפסידה כתובתה מהני לרשב"ג במכחישתו 'דודאי אפילו אתה מרבה כל היום ספיקי ספיקות אבדה כתובתה אם אינה טוענת דאמרינן הממע"ה והרי בעולה לפניך', וכ"כ **בחידושי הרא"ה שם ובחידושי רבינו קרשקש שם** עיי"ש, ועי' [ומפורש בד' רבותינו הראשונים שם, דהספק של תחתיו ברצון מצטרף לספק להפסידה כתובתה לגמרי, ופירשו הא דאי' **בכתובות י"א.ב.** דכנסתה בחזקת בתולה ונמצאת בעולה כתובתה מנה איירי כשנתברר בעדים שתחתיו זינתה, וכן הא דפליגי ר"ג ור"י **בכתובות י"ג.א.** בהוא אומר דרוסת איש והיא אומרת מוכ"ע דפלוגתייהו לר' יוחנן במנה ומאתיים איירי כששניהם טוענים בברי שלא היה תחתיו וכך הוא הלשון 'דרוסת איש' דאם יש ספק שמא זינתה תחתיו ברצון מפסדת כתובתה לגמרי אפי' כשהוא ס"ס עיי"ש, ותימה, דהא בהדיא איתא **בדף י"א.ב.** דלמ"ד בעולה כתובתה מנה מוקמינן למתני' **בכתובות י"ב.ב.** 'והיה מקחי מקח טעות' דהיינו ממאתיים אבל מנה אית לה עיי"ש, והא במתני' התם איירי כשהבעל טוען שמא כמפורש בגמ' ומ"מ אית לה מנה, וזה הוכחת **התוס' בכתובות ט.ב. ד"ה אי למיתב** דבס"ס אינה מפסדת כתובתה, וצע"ג].

**[ב]: בפסקי הרא"ש ב"ק פ' כיצד הרגל סי' ב'** כ' לגבי הא דקמבע"ל בבהמה שהיתה מהלכת ברה"ר במקום שאא"פ אא"כ תתיז והתיזה מחמת ביעוט וקמבע"ל אי הוי צרורות משונה וחייב ברה"ר ותלוי באבעיא אי יש שנוי לצרורות לרביע נזק וכ' הרא"ש 'ולדברי האומר כל תיקו דתפס לא מפקינן מיניה הכ"נ אי תפס הבהמה משתלם ממנה חצי נזק ואע"ג דיש ספק ספיקא לחצי נזק דילמא אורחיה הוא ופטור לגמרי ואת"ל השתא מחמת ביעוט דילמא יש שנוי לצרורות לרביע נזק', ומפורש בד' הרא"ש דאפילו מ'תופס' לסוברים דמהני תפיסה לא מפקינן ע"י ס"ס וכש"כ ד'מוחזק' גמור לא מפקינן ע"י ס"ס, והוכיח מכאן **הש"ך בתקפו כהן סימן ק"כ** דלא מהני ס"ס לאפוקי ממונא, [וצע"ג מד' **תוס' הרא"ש כתובות ט.ב. ד"ה אי למיתב** שמפורש בדבריו דאם היה ספק השקול אי בקי בפ"פ מפקינן מיניה ממונא מכוח ס"ס שמא אינו בקי ושמא זינתה באונס ורק משום שתלינן שרוב בקיאים בפ"פ להכי יכול להפסידה כתובתה עיי"ש, וכ"מ בהדיא **בתוס' הרא"ש כתובות י"ב.א. ד"ה וניחוש בא"ד** 'דבשביל ספק ספיקא אינה מפסדת כתובתה' והוכיח כן מהא דמשארסתני נאנסתי, וכוונתו כנראה להוכחת התוס' הנ"ל דלמ"ד מקח טעות ממנה לא אמרינן דמפסדת המנה מס"ס שמא זינתה תחתיו ברצון ובע"כ דבס"ס מוציאין כתובה].

[ג]: וכן נקטו הרבה אחרונים ז"ל דלא מהני ס"ס לאפוקי ממונא, עי' **בשו"ת מהרי"ט ח"ב סימן מ"ז ובחידושיו לכתובות ע"ה.ב. ובש"ך בתקפו כהן סימן ק"כ ובט"ז אה"ע סימן ס"ז ס"א ובפנ"י כתובות ט.ב. ד"ה אי למיתב ובקונטרס אחרון שם ובשבות יעקב ח"ב קונטרס הספיקות אות י"ז ובתשו' שב יעקב סימן מ"ח ובשב שמעתתא שמעתתא א' מפרק כ' ובקונטרס הספיקות כלל ו' אות ז',** ועי' **בש"ך שם** בהמשך דבריו **ובמשנה למלך פ"ד ממלוה ולוה ה"ו ד"ה ולענין** שהביאו דמהר"י בן לב עצמו חזר בו ופסק דס"ס לחוד לא מהני להוציא ממון כמבואר בדבריו בכמה מקומות.

**ובקונה"ס שם** דחה הוכחת המל"מ מד' **הרמב"ם בפי"א מהלכות בכורים ה"ל הנ"ל** דמהני ס"ס להוציא ממון, וכ' דהתם שאני דהנידון לענין ספק מתנות כהונה דאזלינן ביה גם בתר רובא עיי"ש, [ודבריו הם שלא כד' **התוס' והרמב"ן והרא"ש בפ"ג דבכורות הנ"ל** שכ' לגבי ספק חיוב נתינת בכור לכהן דאמרינן בזה אין הולכים בממון אחר הרוב].

והביא **הקונה"ס שם** הוכחה ברורה מד' **הרמב"ם בפ"ב מנזקי ממון ה"ו** שפסק לענין צרורות מחמת ביעוט דמשלם רביע נזק ואם תפס חצי נזק א"מ מידו, והיינו משום דאבעיא דלא איפשיטא אי יש שנוי לצרורות לרביע נזק, ושוב פסק בהיתה מהלכת במקום שאא"פ לה אא"כ מנתזת והתיזה מחמת ביעוט דמשלם רביע נזק, והוא אבעיא דלא איפשיטא אי בכהא"ג נחשב שנוי או אורחיה עיי"ש, והרי בהדיא דאעפ"י דהוא ס"ס לחייבו בחצי נזק שמא אינו שנוי כלל ואת"ל שהוא שנוי שמא השנוי אינו פוטר בצרורות מחצי נזק ומ"מ אינו משלם אלא רביע נזק.

[ד]: ובדבר ד' **התוס' בכתובות ט.ב. הנ"ל** שמפורש לכאו' בדבריהם בהדיא דמהני ס"ס לאפוקי ממונא, כ' בזה האחרונים כמה דרכים לדחות.

א: **הש"ך בתקפו כהן סימן ק"כ** כ' דאין ראיה כלל מד' התוס', דהתם מקבלת כתובתה מחמת דמותרת לבעלה ע"י הס"ס וכיון שהיא מותרת האיך אפשר שתפסיד כתובתה עיי"ש, ודבריו מתמיהים כמו שתמה על דבריו **בשבות יעקב שם** דהא בד' התוס' שם גופא מפורש להיפך דאעפ"י שאינו נאמן לאוסרה עליו כשהוא ספק בקי דמוקמינן לה בחזקת היתר מ"מ מפסדת כתובתה משום דאוקי ממונא בחזקת מריה, וע"ז חזרו התוס' והקשו למה לא תקבל גם הכתובה משום ספק ספיקא, ומפורש לכאו' דלא כהש"ך, ועי' **בתומים קיצור ת"כ אות ק"כ** שדחק ליישב ד' הש"ך דהיכא דאיכא תרתי גם שיש תרתי דסתרי דהיינו שמתירים אותה לבעלה ומ"מ רוצים להפסיד כתובתה וגם שיש ס"ס שלא להפסידה הכתובה אז הוא דמקבלת הכתובה, אבל בחדא לחוד דהיינו תרתי דסתרי לחוד או ס"ס לחוד אינה מקבלת כתובתה, אמנם תמה ע"ז מקו' התוס' שם בספק מוכת עץ או דרוסת איש אמאי לא תקבל הכתובה לר' יהושע משום ס"ס דשמא הוי תחתיו באונס, והתם הרי אין כלל תרתי דסתרי דמה שבא להפסידה כתובתה הוא משום הצד שהיתה דרוסת איש לפני הנישואין ומ"מ הק' התוס' דתקבל הכתובה משום ס"ס, ועיי"ש מה שנדחק מאוד ליישב ד' הש"ך.

ב: **בפני יהושע שם ובשבות יעקב שם** כתבו בדעת התוס', דס"ס לחוד לא מהני לאפוקי ממונא, ורק ס"ס בצירוף ברי ושמא הוא דמהני לאפוקי ממונא, וכ' דבכהא"ג דאיירי התוס' שם דהוא ספק בקי והאשה מכחשת ואומרת שלא היה פ"פ נחשב ברי ושמא דהבעל אינו נחשב ברי לומר שהוא בקי, וכן דמתני' **בדף י"ב.ב. הנ"ל** דמקבלת מנה למאן דאית ליה מק"ט ממנה ואינה מפסדת משום הצד דתחתיו ברצון היינו משום דהאשה טוענת ברי שנאנסה תחתיו והבעל שמא, וכן בהא דספק מוכת עץ ספק דרוסת איש שהק' התוס' שתקבל הכתובה משום ס"ס, התם האשה טוענת בברי שהיא מוכ"ע והבעל שמא.

ועי' **בתומים שם** מה שהאריך במהלך זה, ומש"כ לדון בד' **התוס' כתובות י"ב.א. ד"ה וניחוש** שכ' שם דבס"ס אינה מפסדת כתובתה [ואינה נאסרת ובספק אחד נאסרת עיי"ש], והאריך לדון אי איירי כשמכחשתו האשה או שותקת או דאיירי בטוענת ברי שלא נאסרה בבעילה זו באופן שהוא שמא, [ועיי"ש שכ' שתלוי במח' **רבינו יונה והרא"ש בכתובות דף ט.א.** אם האשה נאמנת להתיר עצמה בברי שלה כלפי הבעל שהוא שמא, **והמהרש"א בדף ט.א.** כ' שהתוס' ס"ל כרבינו יונה שהיא נאמנת עיי"ש, ולפי"ז מוכח דד' התוס' בדף י"ב הנ"ל איירי כשהאשה מכחשתו או שותקת ולהכי בספק אחד נאסרת ומ"מ כ' התוס' דבס"ס מקבלת כתובתה, והרי בהדיא דס"ס מועיל להוציא ממון אפילו בברי וברי, ועיי"ש בתומים מה שהאריך לדון אם התוס' ס"ל כרבינו יונה עיי"ש], ועי' **בשיטה מקובצת כתובות דף י"ב.א. בשם תוס' ישנים** שכ' בהדיא דהאי דינא איירי במכחישתו ולכן נאסרת בספק אחד ומ"מ בס"ס נוטלת כתובתה עיי"ש, ומזה נסתר התירוץ הנ"ל.

ג: **בשב שמעתתא ש"א פרק כ"ד** כ' ליישב ד' התוס' דבעלמא ל"מ ס"ס להוציא ממון משום דלא עדיף מרובא, ורק לגבי חיוב כתובה מועיל ס"ס להוציאו דאף רוב מהני להוציא כתובה כמ"ש **המרדכי בכתובות פרק אלמנה ניזונית בתשובת רבינו מרדכי** דכשיש רוב ליתן לאשה הכתובה מהני להוציא מיד הבעל משום 'דאלים מעשה ב"ד וכמוחזקת היא' עיי"ש, ומה"ט אף ס"ס מהני להוציא הכתובה משום שהוא כגבוי ביד האשה עיי"ש.

ודבריו צ"ע, דבנידון המרדכי שם איירי כשנתחייב לה בודאי הכתובה ורק שיש ספק אם הגיע הזמן לגבותו או שהיא זקוקה ליבם, אבל בנידון ד' התוס' יש גם אופן שהספק הוא אם מעיקרא נתחייב לה הכתובה, וכמו באופן האחרון שהק' בהא דספק מוכ"ע ספק דרוסת איש דנימא דלר"י נוטלת הכתובה משום ס"ס דספק מוכת עץ ואפי' אם היא דרוסת איש שמא היא תחתיו באונס, והתם הרי הצד להפסיד לה הוא משום שמא היא דרוסת איש לאו תחתיו ולפי צד זה הרי לא נתחייב לה הכתובה מעולם, ולכאו' בכהא"ג ל"ש לדון שהכתובה היא כגבוי ביד האשה שהרי הנידון שמא לא נתחייב בו מעולם ואינו כגבוי, אמנם עי' **בתוס' רי"ד על גליון הגמ' כתובות המתחיל בי"ב.ב.** שכ' דאף כשהנידון על התחלת חיוב הכתובה מעיקרו יש לזה עדיפות משאר הוצאת ממון כיון שעד שעת הספק היתה מוחזקת בחיוב כתובה והספק בא להפקיע החיוב, וכ' דהא דאמרינן התם לר"ג דמהני ברי וחזקת הגוף להוציא הכתובה הוא רק בכהא"ג שבא להעמיד החיוב כתובה שכבר החזקנוהו, אבל לחדש חיוב ממון חדש לא מהני חזקת הגוף אפי' בצירוף ברי ושמא, והוכיח כן מד' הגמ' **בב"ק מ"ו** עיי"ש, ולפי"ז יש לקיים תי' הש"ש, ודו"ק, ותן לחכם ויחכם עוד בעזהשי"ת.

**פרק ז':
בדין ספק ספיקא בספק טומאה ברה"י ובספק סוטה**

**פרק ח':
בשיטת הסוברים דלא מהני ספק ספיקא בדאורייתא**

**פרק ט':
בדין ס"ס בתערובות וספק א' בגוף וספק א' בתערובות**