25המקור לפטור מתעסק
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / כללי המלאכות / קונטרס דעת המחשבת

**המקור לפטור מתעסק**

עי' בגמ' בכריתות דף יט דמבואר דאיתא תרי קראי למפטר מתעסק. א' "בה" ["או הודע אליו חטאתו אשר חטא בה"], ב' "מלאכת מחשבת",[[1]](#footnote-1) והקשו הראשונים אמאי בעינן תרי קראי. ומצינו בזה כמה שיטות בראשונים:

**שיטת התוס'**

שיטת התוס' (בשבת עב: סנה' סב: שבועות יט.) וכן נקטו כמה ראשונים בשבת שם, דאיכא תרי גווני במתעסק, [א] נתכוין לחתיכה **זו**, אלא שהיה סבור שהיא מותרת ולבסוף נתברר שהיה בה איסור. [ב] בגוונא שנתכוין לחתיכה אחרת ונתחלף לו לחתיכה זו. ובאופן הא' יש לפטור משום "בה", משום שנתכוין **להיתר** ועלה בידו איסור, אבל אי אפשר לפטור משום מלאכת מחשבת, מכיון שנתכוין לחתיכה זו ונתקיימה מחשבתו. ורק באופן הב' שנתכוין לחתיכה אחרת והלכה ידו לחתיכה זו איכא למפטר משום מלאכת מחשבת, ואפילו אם נתכוין **לאיסור**, [כגון שנתכוין לחתוך את המחובר הזה והלכה ידו וחתכה מחובר אחר], משום שלא נתקיימה מחשבתו, אבל משום "בה" אי אפשר לפטור אלא רק בגוונא שנתכוין להיתר, אבל אם נתכוין לאיסור אין שייך לפוטרו אלא רק אם נתכוין לחתיכה אחת ונתחלפה בחתיכה אחרת שאז איכא למפטר משום מלאכת מחשבת.[[2]](#footnote-2)

[ויתכן לבאר שיש חילוק בין יסוד ההיתר ד"בה" ל"מלאכת מחשבת", ד"בה" יסודו הוא פטור מקרבן משום דנתכוין לפעולה המותרת ולא נתכוין לעבור על הלאו, ולכן חסר כאן **במעשה האיסור** אולם במלאכת מחשבת יסוד הפטור הוא משום שחסר **בעצם הפעולה** שלו שלא נעשתה במחשבה ורצון, ולכן אפילו אם נתכוין לאיסור מ"מ אין כאן מעשה במחשבה ודעת[[3]](#footnote-3)].

וע"ע בתוס' בסנה' סב: שיישבו באו"א, דאיצטריך "מלאכת מחשבת" לענין שבת לפטור אפילו בגוונא דנהנה, דהיכי דנהנה א"א לפטור משום "בה", וכדאמרי' שהמתעסק בחלבים ועריות חייב שכן נהנה, וממלאכת מחשבת ילפי' דפטור גם היכא דנהנה.

**שיטת רש"י**

אמנם עי' ברש"י כריתות יט. (ד"ה מבעי) דנקט שבאמת יש בזה מחלוקת מהיכי ילפינן לפטור מתעסק, דלחד מ"ד ילפי' מ"בה" ולאידך מ"ד ילפי' מ"מלאכת מחשבת", עיי"ש.[[4]](#footnote-4)

והטעם שרש"י לא ביאר כהתוס', איכא למימר שרש"י לשיטתו, דמשמע ברש"י שם (ד"ה מתעסק בחלבים) דמתעסק איכא למיפטר רק בגוונא שנתכוין לחתיכה **אחרת**, אבל אם נתכוין לחתיכה זו **לכו"ע** חייב, משום דבכה"ג דחשיב כשוגג ולא כמתעסק, ולכן רש"י לא היה יכול ליישב דאיכא תרי גווני במתעסק, שהרי מתעסק פטור רק בגוונא חדא, ולכן הוצרך רש"י לחדש דיש בזה פלוגתא.

ומשמע ברש"י (שם יט: ד"ה אפילו) שיש נפק"מ בין הנהו דרשות, דמ"ד דיליף ממלאכת מחשבת לדידיה פטור אף אם נתכוין **לאיסור** ועלה בידו איסור אחר, אולם למ"ד דיליף מ"בה" אין לפטור אלא רק בגוונא שנתכוין **להיתר** [וכמ"ש התוס'], ואביי ורבא סברי דילפי' מ"בה" ופטור רק היכן שנתכוין להיתר, כגון להגביה תלוש או לחתוך תלוש [ולכן רש"י בשבת עב: הביא דרשה ד"בה", דשם קיימינן כאביי ורבא].

[אמנם ברש"י בפסחים לג. מבואר שמ"מלאכת מחשבת" ילפי' לענין שבת, ומ"בה" ילפי' לשאר איסורי התורה דפטור בהו מחטאת, עיי"ש, ומשמע דליכא פלוגתא בזה אלא תרווייהו צריכי.[[5]](#footnote-5) וצ"ע].

**שיטת הרמב"ן בשבועות**

עי' ברמב"ן בשבועות יט. דתי' שממלאכת מחשבת ילפי' היכי דנתכוין **להגביה** את התלוש וחתך את המחובר, אבל בגוונא נתכוין **לחתוך** את התלוש ילפי' מ"בה", דממלאכת מחשבת איכא למילף רק בגוונא שלא נתכוין לעשות מלאכה כלל, כגון שנתכוין להגביה, אבל אם נתכוין לחתוך, שנתכוין לעשות מלאכה, אפשר לפוטרו רק משום "בה".

[ולכאו' צ"ב אמאי צריכינן ל"מלאכת מחשבת" והרי אפשר ללמוד מ"בה" שכל שכן דהיכי דנתכוין להגביה דפטור, וצ"ל דממלאכת מחשבת הרי ילפי' הרבה דינים אחרים, כגון מלאכה שאינה צריכה לגופה ומקלקל וכדו', ואין להקשות למאי איצטריך. אלא דקצ"ב מדוע שמואל נקט שמתעסק ילפי' ממלאכת מחשבת ולא מ"בה" דכולל טפי].

1. וע"ע בפירוש הר"ח שבת עב: שהטעם דנתכוין להגביה את התלוש וחתך את המחובר פטור הוא משום דלא קרינן ביה "נפש כי תחטא בשגגה" ולא הוי חוטא בשגגה, ומשמע דפטורו הוא מסברא דלא חשיב כמעשה איסור. וצ"ע מהגמ' בכריתות. ושו"ר במרחשת (ח"א סי' מב) דכתב ש"בה" דילפינן מיניה לפטור מתעסק הוא רק אליבא דר' אליעזר, אבל ר' יהושע מוקי לה למילתא אחריתי, וממילא לפי מה דקיי"ל כר' יהושע אין לנו מקור מ"בה" לפטור מתעסק, אלא הפטור הוא מסברא. [ויתכן ד"מלאכת מחשבת" נצרך רק היכי דנהנה, וכמ"ש התוס' בסנה' סב: ועי' בר"ח בשבת עג.]. [↑](#footnote-ref-1)
2. ומבואר בתוס' בסנה' ובשבועות, וכ"ה בשיטמ"ק בכריתות יט: בשם התוס', דהפטור של מלאכת מחשבת לענין מתעסק נאמר רק בשבת בלבד ולא בשאר האיסורין, ורק משום "בה" אפשר לפטור בכל איסורי התורה. [↑](#footnote-ref-2)
3. ונראה דזהו הביאור בדברי הרעק"א דהפטור ד"בה" הוא רק מדרבנן אבל איסורא איכא, ואילו "מלאכת מחשבת" הוא בעצם הלאו. ד"בה" הוא רק קולא בפגיעה בלאו, ולכן ליכא קרבן אבל איסורא מיהא איכא. משא"כ מלאכת מחשבת דהוא הגדרה באיסורי שבת שבלי מחשבה ורצון אין זה בגדר "מלאכה" בשבת כלל. [↑](#footnote-ref-3)
4. וכ"ה לכאו' שיטת הרמב"ם שלא הביא כלל דרשה ד"בה" אלא רק "מלאכת מחשבת", ולכאו' הרמב"ם ס"ל דיש בזה פלוגתא מהיכי ילפי' ופסק כר' יהושע דיליף מ"מלאכת מחשבת". [↑](#footnote-ref-4)
5. ולפי רש"י בפסחים לא קשיא מדוע איצטריך ב' דרשות, שהרי "בה" צריכינן לשאר איסורי התורה [וס"ל שאין ללמוד ממלאכת מחשבת לשאר איסורי התורה], ואילו מלאכת מחשבת אינו דרשה רק לגבי מתעסק וילפי' מהתם הרבה דינים אחרים [אלא שק"ק מדוע שמואל נקט במילתיה מלאכת מחשבת]. [↑](#footnote-ref-5)