מקלקל בחבורה חבורה ב_ בד_ רש_י
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / כללי המלאכות / הרב חיים לייב אוירבך / חבורות מלאכת מחשבת

בביאור ד' רש"י בסוגיין

א,הנה רש"י כ' דמקור הפלוגתא דר"י ור"ש במקלקל בחבורה הוא בפלוגתייהו דר"י ור"ש לענין מלשאצל"ג דמצינו דחייבה תורה חובל ומבעיר אף דהן מקלקלין ולד' ר"י יתכן לומר דהא דחייבה תורה הוא רק היכא דעכ"פ צריך לכלבו או לאפרו וא"כ אף דאיכא קלקול בגוף החבורה וההבערה מ"מ הרי מתקן עי"ז במקום אחר ואף דבגוף המלאכה שהיא החבלה בנחבל יש רק קלקול מ"מ כיון דאיכא עכ"פ תיקון במקום אחר מהני אמנם כ"ז רק לר"י דמלאכה שאי"צ לגופה מהני דע"כ ג"כ תיקון שאינה בגופה של מלאכה מהני אבל לר"ש כיון דמלאכה שאי"צ לגופה לא מהני א"כ כל שיש תיקון שאינו בגופה של מלאכה הו"ל כמלאכה שאי"צ לגופה ולא מהני ,

והנה תו' בסנהדרין פד' הק' על ד' רש"י דהרי מבואר בכ"ד בגמ' דאף לר"ש דמקלקל בחבורה חייב מ"מ בעי' שתהא מלאכה הצל"ג עיין בסנהדרין פ"ד דאמרי' כן בגמ' וכן מבואר בגמ' לק' דף ק"ז דמבואר שם דר"י ור"ש פליגי בהריגת המזיקין אם חייב או לא ותליא במלשלצל"ג ולר"ש פטור אף דחיובו משום נטילת נשמה ולר"ש מקלקל בחבורה חייב מ"מ ר"ש פוטר משום מלשאצל"ג וכן הוכיחו תו' כן מהגמ' שבת עה: דמבואר שם דבפציעת חילזון ליכא משום נטילת נשמה משום דהוי מלאכה שאי"צ לגופה עי"ש בתו' ומדלא קאמר שם הפטור משום מקלקל ע"כ קאי גם למ"ד מקלקל בחבורה חייב ומבואר שעכ"פ איכא דין מלשאצל"ג וכן הוכיחו תו' מכריתות דף כ: דמבואר שם לגבי הבערה שחתה להתחמם והובערו העצים מאליהן דפטרי' לחד תנא משום מלשאצל"ג ותיפו"ל משום מקלקל וע"כ דאף למ"ד מקלקל בהבערה חייב מ"מ פטרי' משום מלשאצל"ג ,

ואשר נ' פשוט בד' רש"י דס"ל דכיון דחייבה תורה אף על מקלקל שהיא מלאכה שאין בה תכלית מלאכה כלל א"כ ל"ש כלל לומר דבעי' בזה מלאכה הצל"ג שיהא צריך לתכלית המלאכה וע"כ סגי בזה דעכ"פ צריך הוא לגוף הקלקול דכיון דגופה של מלאכה היא גם לתכלית קלקול כל שהוא צריך להקלקול חשיב בזה צריכה לגופה [וד' התו' היא דל"ש כלל חפצא של תכלית קלקול דליכא בזה שם תכלית כלל] ומה דמבואר בסנהדרין שם דבעי' צל"ג היינו דווקא התם שאי"צ כלל לגוף המלאכה שהרי אינו רוצה בגוף החבלה וע"כ יש בזה חיסרון דאי"צ לגופה ועיין פנ"י בב"ק לד: שכ' כן ואמנם אכתי צ"ע מהריגת המזיקין דמבואר בגמ' לק' דף ק"ז דיש בזה חיסרון דאיצל"ג והרי התם רצונו בהקלקול וא"כ יהא חייב וצ"ל דהתם נמי דמי לקורע על מתו דחשיב שאין לו צורך בהריגתו אלא בסילוקו וצ"ע, ויתכן עוד לדון בד' רש"י לפי שיטתו דלעיל צג: דיתכן דלפי"ד שם אין גדר צריכה לגופה דיהא צריך לתכלית המלאכה כל' ר"א בן הר"מ אלא דיהא לו צורך במלאכה וכל שברצונו לא באה לו חשיב שאין לו צורך בגוף המלאכה וכן כל שאי"צ אלא לעפרה חשיב שאי"צ כלל להמלאכה ולא רק לתכליתה וממילא דהיכא דחייבה תורה על קלקול כל שעכ"פ צריך הוא להקלקול מאיזה טעם ורצונו בזה הוי צריכה לגופה דהרי לא בעי' שיהא צורך בתכלית המלאכה לד' רש"י זו ודלא כר"א בן הר"מ הנ"ל ולפי"ז יש לדון דאף אם מקלקל פטור מ"מ לא הוי אצל"ג אמנם צ"ע בזה מהא דמבואר ברש"י לעיל דקורע על מתו הוי אינה צריכה לגופה אף דרוצה הוא בהקלקול ובגוף הקריעה אמנם התם י"ל דכיון דסיבת רצונו הוא לצורך דבר אחר ולא שהוא צריך לגוף הקריעה הוי אי"צ לגופה אבל היכא דחובל בחבירו כי רצונו להזיקו וליטול נשמתו הוי זה צריכה לגופה,

והנה לפי"ז נמצא דרש"י ותו' פליגי בתרתי דלרש"י היכא דמקלקל חייב עכ"פ הוי צריכה לגופה אבל צריך לכלבו הוי אינה צריכה לגופה ולד' תו' הוא איפכא צריך לכלבו הוי צריכה לגופה אבל מקלקל לעולם לא חשיב צריכה לגופה ,

אמנם עיקר הסברא דגם לר"ש דמקלקל בחבורה חייב אם יהא חובל וצריך לדמו יהא פטור ואם יקלקל ע"מ לקלקל יהא חייב היא מחודשת וצ"ע ,

וע"כ נראה בזה דרך אחרת בד' רש"י ויתבאר לק' בסו"ד אמנם מתחילה נבאר עצם ד' רש"י דהנה במש"כ רש"י לתלות הפלוגתא אם תיקון במקום אחר מהני או לא דתליא בדין מלשאצל"ג צ"ב כוונתו דיל"פ בתרי אנפי דאפשר לפרש דכוונת רש"י היא דהיכא דמקלקל חייב הרי דבכוונת קלקול סגי דכיון דהמלאכה נשלמת גם בלא תיקון א"כ אי"צ לעשות המלאכה רק לצורך כן אבל אם מקלקל פטור נמצא דלא נשלמת המלאכה רק ע"י התיקון דבמק"א וא"כ ע"כ תכלית המלאכה צריכה להיות ע"ש הך תיקון כיון דרק ע"י אותו תיקון נשלמת המלאכה א"כ ע"כ הצורך שבעי' שיהא להעושה הוא ג"כ בהך תיקון וממילא די"ל דבאמת זה פשוט לכו"ע דהיא דאיכא תיקון אפילו במק"א הוי המלאכה תיקון ולא קלקול גם לר"ש והא דלר"ש לא מהני הוא רק משום דין מלאכה שאי"צ לגופה דכיון דעכ"פ בעי' שיהא לו צורך בהך תיקון א"כ נמצא שהמלאכה אינה צריכה לגופה שהרי התיקון שהוא צריך לו אינו בגוף המלאכה אמנם י"ל בד' רש"י דבאמת אין כוונת רש"י שעיקר הפטור הוא משום מלאכה שאי"צ לגופה אלא כוונתו שיסוד הפטור הוא משום קלקול ומשום דלר"ש דאי"צ לגופה לא מהני א"כ כמו שצורך המלאכה לא מהני ע"י צורך שאינו מגופה של מלאכה כמו כן תיקון אינו מועיל רק אם הוא מגוף המלאכה וממילא דהדרי' גם לר"ש לפטור משום קלקול ולא משום אי"צ לגופה ,ונ' דהדבר מבואר בגמ' לעיל דף קה: דמבואר שם דקורע בחמתו למירמא אימתא אאינשי ביתי תלוי בדין מלשאצל"ג ולר"ש פטור ולר"י חייב ובהכי מפרשי' שם מתני' שם דפטור דקאי כר"ש והנה במשנה שם משמע להדיא דיסוד הפטור דקורע בחמתו הוא משום מקלקל כמו קורע על מתו דקאי במת דעלמא שהוא וודאי קלקול וכן המשך המשנה ושאר כל המקלקלים פטורים משמע להדיא דגם עד השתא איירי בפטור קלקול ומבואר דאף דמבואר בגמ' דפטור משום מלשאצל"ג מ"מ להך מ"ד הדר דינא דגם חשיב קלקול דבעי' שיהא התיקון מגופה והיינו ע"כ שעצם הדבר אם מהני תיקון במק"א להפקיע שם קלקול זהו תליא בדר"י ור"ש ולר"ש לא מהני כלל תיקון במק"א להפקיע שם קלקול וצ"ע,

והדברים מבוארים להדיא בשי' הרמב"ן דמילה הוי צריכה לגופה אפילו אם הוי קלקול דפטור וכמו חופר גומא להזיק בני אדם דכיון דעכ"פ צריך הוא לתוצאת המלאכה שהרי צריך הוא שיהא מהול סגי בזה ומ"מ מבואר שם דאם נחשב קלקול או תיקון תלוי במלשאצל"ג וע"כ מבואר מזה דאין הכוונה לפטור בתיקון במק"א מחמת מלשאצל"ג אלא דלמ"ד מלשאצל"ג פטור לא מהני כלל התיקון שבא ממקום אחר וכן נמצא ג"כ בשי' הר"ן בסוגיין ובאמת נ' עוד בזה דהנה הרמב"ן הקשה מ"ט ילפי' ממילה והבערת ב"כ דמקלקל בחבורה חייב נילף דמלאכה שאי"צ לגופה חייב וממילא הוא דיהא חשיב תיקון וכ' הרמב"ן דמקרא מלא הוא מלאכת מחשבת עי"ש ולכאורה תמוה הא עכ"פ נילף דבחבורה מלשאצל"ג חייב וממילא דלענין חבורה יהא הדין דתיקון במק"א יהא חייב ובזה ל"ש מש"כ הרמב"ן דמקרא מלא הוא דכמו דלענין מקלקל בחבורה נתחדש דחייב כמו"כ י"ל לענין מלשאצל"ג בחבורה וממילא דלא נלמד מהא דקלקול גרידא חייב אלא רק היכא דאיכא תיקון במק"א דמהני כיון דמלשאצל"ג בחבורה חייב גם בגוף ד' רש"י צ"ע בזה דהנה מד' הראשונים נ' דלמדו בד' רש"י דמילה הוי מלשאצל"ג ועיין בראשונים שהק' דבגמ' מבואר דבחבורה איכא ג"כ דינא דמלאכה הצל"ג לד' ר"ש וצ"ע דלכאורה הא קשיא מיניה וביה דממ"נ אם ע"כ נתחדש במילה דחייבים על מלאכה שאצל"ג א"כ ממילא שוב ל"ש להוכיח על מקלקל דכיון דמלשאצל"ג חייב א"כ ממילא מהני גם תיקון במק"א וכן קשה גם לד' בעה"מ דס"ל דמילה הוא מלאכה שאצל"ג ומ"מ מוכחי' משם דקלקול בחבורה חייב וגם צ"ע כנ"ל דכיון דע"כ נתחדש דמלשאצל"ג חייב שוב ע"כ יועיל תיקון במקו"א וממילא דלא נוכל ללמוד על מקלקל דחייב ונ' מבואר מכל זה דאין יסוד התליה בדין מלשאצל"ג כלפי חבורה עצמה וגם אם יתחדש דבחבורה עצמה לא יהא דין צל"ג ויהא חייב גם באיצל"ג אכתי כלפי תיקון במקום אחר לא יחשב תיקון והביאור בזה הוא דמה דתלי' זה במלשאצל"ג הוא ביסוד סברת ר' יהודה ור"ש דלר"ש פשיטא ליה דבכלל דינא דמלאכת מחשבת הוא שיהא הצורך בגופה ומה"ט ג"כ הסברא היא דבעי' שיהא התיקון בגופה וא"כ אף אם יתחדש במלאכה זו דחבורה דמלאכה שאצל"ג חייב וודאי לא יהא הגדר דנשתנה הסברא כלפי גדרי המלאכה דיכול להיות נשלם ע"י צורך או תיקון מחוץ לגופה אלא זה יהא חידוש מסויים במלאכה זו כלפי דין צל"ג גרידא דלא בעי' מחשבת צורך כלל ובאמת הרי לד' בעהמ"א מצינו להדיא דאיכא מלאכות דנתחדש בהם דמהני אפילו אי"צ לגופה ומ"מ אכתי לר"ש קיימא הסברא דכל דלא נתחדש בעי' מגוף המלאכה וא"כ גם אם יתחדש בחבורה עצמה דל"ב צל"ג יהא זה חידוש רק כלפי דין צל"ג ולא כלפי תיקון ממק"א ופשוט עכ"פ מבואר מכ"ז דלא בלבד דאין הגדר דהפטור הכא הוא משום איצל"ג אלא גם אינו תלוי ממש בדין איצל"ג אלא בשורש הסברא ואפילו אם באותו גוונא יהא הדין דמלשאצל"ג חייב אכתי י"ל דתיקון במק"א לא מהני ודו"ק [ואיכא נ"מ בזה לדינא דנ' דבגוונא דהוי תיקון במקום אחר יחשב תרי דרבנן גם מקלקל וגם איצל"ג ולא נימא דכיון דאם אצל"ג היה חייב לא היה חשיב קלקול א"כ הוי חד דרבנן דכיון דאין תלוי ממש בדין מלשאצל"ג דהרי יתכן דהיה חייב ומ"מ תיקון במק"א לא היה מהני א"כ יחשב זה תרי דרבנן וצ"ע בזה],

אמנם באמת נ' בזה עוד בד' רש"י [ויסוד הדברים כבר כ' המרכה"מ בפ"א מהל' שבת אלא שלא פי' דבריו שם עי"ש] דהנה כ' רש"י דמבעיר עצים להנאתו חשיב תיקון במקום אחר עי"ש ובפשוטו הוא דכה"ג הוי ג"כ אינה צל"ג לרש"י וא"כ צ"ע אכתי בזה מאי אהני לן דמקלקל בהבערה חייב הרי מ"מ יהא הדין דהיכא דנתכוין להבעיר עצים לתבשילו וכוונתו בהבערה היא רק לצורך הבישול יהא חשוב כאי"צ לגופה ויהא פטור וזו לא שמענו מעולם דמבעיר עצים לקדירתו יהא פטור לר"ש עיין בביצה יב' בברייתא שם דמבשל גיד הנשה בחלב חייב ג"כ משום הבערה אף דהוא לצורך בישול וע"כ גם רש"י מודה בזה דהוי צריכה לגופה ועיין מהרש"א כאן דמבואר להדיא כן בד' רש"י דמבעיר עצים לקדירתו גם לרש"י הוי צל"ג ומבואר להדיא דאף דלענין צריכה לגופה חשיב צל"ג מ"מ לענין תיקון במק"א תלוי זה במלאכה שאצ"לג ומעתה נ' די"ל כן גם כלפי חובל וצריך לדמו ומבעיר וצריך לאפרו דבאמת לד' רש"י הוו מלאכה הצריכה לגופה אלא דמ"מ לענין תיקון במק"א חשיבי תיקון במק"א וע"כ אי בעי' תיקון הו"ל כמלאכה שאי"צ לגופה והנה עצם יסוד הדבר דלד' רש"י הדם הוי מעיקר המלאכה ואין חשוב עיקר המלאכה רק בהנחבל הוא מוכרח לכאורה מד' רש"י ג"כ דהנה הראב"ד בב"ק לד: הק' על רש"י דס"ל דצריך לכלבו הוי תיקון גמור גם לר"י דמ"ש זה מהא דמבואר בגמ' לעיל דף עג' דחופר גומא ואי"צ אלא לעפרה אף לר"י דמלאשצל"ג חייב מ"מ פטור משום דהוי מקלקל וחזי' דכל דהתיקון אינה מגופה של מלאכה ממש ל"ח תיקון ומ"ש חובל וצריך לכלבו דחשיב מתקן דמ"ש אם צריך האפר בגומא מצריכות הדם בחבלה וע"כ מוכרח בד' רש"י כעיקר סברת תו' בסוגיין דוודאי חלוק הדם היוצא מן החבלה אמנם צ"ב יסוד הסברא בזה ונ' הביאור בזה דעצם הוצאת דם ל"ש להגדירו תיקון מצ"ע אם נדון על גוף ההוצאה ואף דיש לו עכשיו דם להאכיל כלבו ל"ש לדון בעיקר הדם שנעשה תיקון להדם שעכשיו הוא נעשה אוכל לכלב דעצם הדבר ליקח דם שהוא נפש החי ולהעמידו כאוכל לכלב חשיב מעשה קלקול והא דחשיב תיקון אינו בגוף הדם אלא כלפי האדם שרוצה להאכילו לכלבו והוא תיקון כלפי הכלב וע"כ הוי כתיקון אצל אחרים אבל לענין צל"ג הרי סו"ס התועלת שיש לו בהמלאכה הוא מהדם עצמו שמאכילו לכלבו ע"כ חשיב מלאכה הצל"ג [עוד יש לדון בכ"ז לפי ד' רש"י שם שברצונו לא באה לו עי"ש בתו' ובראשונים מה שהקשו ופשוט דכ"ד רש"י שם הוא רק בגוונא דהוא רק סילוק כמו מת לקברו וכדומה אבל היכא דמקבל הנאה ושבח מהמלאכה בזה וודאי לא איכפת לן במה שברצונו לא בא לו וא"כ ה"נ הכא כיון דמהני ליה לדם הו"ל צריכה לגופה ],

והנה כיסוד דברים אלו מבואר כאן ברמב"ן בסוגיין דס"ל דמילה הוי מלאכה הצריכה לגופה ומ"מ ס"ל דחשיב תיקון דמילה תיקון במק"א ותליא בפלוגתא דמלשצל"ג ועיין בר"ן בסוגיין שתמה מאוד ע"ז אמנם לכאורה יסוד ד' הרמב"ן הם דדין צל"ג תליא בתכלית המלאכה והכא תכלית המלאכה של המילה שיהא נימול ואף דבעלמא לא חשיב זה תכלית כיון דהוא קלקול מ"מ כיון שהוא מצווה חשיב זה תכלית במה שהוא נימול דכיון שזהו מצוותו ה"ז תכלית מלאכה אבל גדר תיקון דמצווה אינו בהחפצא של התינוק דהתיקון דיש במצווה אינו בהתינוק אלא בקיום מצוות האב והיינו דהחפצא דמצווה הוא התינוק וע"כ מהני להחשיב שנעשה תכלית המלאכה בגוף הנימול שבו נעשית המלאכה אבל תיקון דמצווה הוא רק במה שנתקיים מצוותו של האב וע"כ הוי תיקון במק"א ,

ואמנם לענין מבעיר עצים לקדירתו אכתי צ"ע יסוד הסברא דהרי לכאורה גוף האש הוא יצירת תיקון דיכול לבשל בו ולהאיר בו וכדו' אמנם יתכן דסו"ס כיון דעיקר יצירת האש אינה מתחלקת לעולם מכילוי העצים ועיקר חיותה הוא מקלקול העצים אין לנו לדונה לעולם כתיקון בחפצא דאין כאן חפצא של אש בלא קלקול וכל שעה שהיא קיימת אינה אלא ע"י הקלקול ואין זה רק כדם היוצא מחבורה או עפר היוצא מן הגומא דהשתא הוא דבר לעצמו דכבר נעשה הקלקול ועכשיו מציאות תיקון הוא אמנם נ' לעיל די"ל דגם דם ל"ח תיקון בחפצא שעומד השתא לכלב אלא לעולם יש כאן המשך הקלקול עד שישתמש וע"כ אין אנו דנים כתיקון רק את השימוש ממש אבל גוף האש אין כאן אכתי תיקון וע"כ חשיב תיקון במקום אחר כלומר כלפי שימוש האדם לקדירתו ולא גוף האש אמנם לענין צל"ג כיון דהתועלת והשימוש שיש לו הוא מהאש עצמו הוי צל"ג מה שיוצר האש וצ"ע בכ"ז וזהו בי' ד' מהרש"א בד' רש"י דמבעיר עצים לקדירתו הוי צל"ג אלא דחשיב תיקון במק"א וזהו כמוש"נ דלענין תיקון א"א לקרותו תיקון בגופו וכמוש"נ, ואמנם המהרש"א ס"ל דצריך לדמו אינו חשוב צל"ג וטעמו לכאורה דס"ל דלד' רש"י הדם אינו מעיקר המלאכה וע"כ ל"ח צל"ג משא"כ האש הוי מעיקר המלאכה וע"כ ס"ל בד' רש"י דבצריך לדמו הוי אצל"ג אמנם נ' די"ל דלרש"י הדם הוא מעיקר המלאכה וחשיב צל"ג אלא דעכ"פ חשיב תיקון במק"א וכמש"כ המהרש"א לענין מבעיר עצים לקדירתו והוא ד' המרכה"מ פ"א דשבת עי"ש וצ"ע בכ"ז,

והנה בגוף מה שדימה רש"י ענין תיקון במק"א למלשאצל"ג אעתיק מש"נ בזה בחבורה על הסוגיא שם דהנה עיקר סברת רש"י בזה לדמותם לכאורה צ"ב דהא בפשוטו היה נ' דהא דלר"י אי"צ צל"ג הוא משום דלא בעי' מחשבה לתכלית המלאכה אלא הכל תלוי בעצם מעשה המלאכה שזה מחייב וכעין דס"ל לענין אינו מתכוין דחייב דסו"ס נעשה המלאכה וא"כ לכאורה אדרבא מסתבר דלר"י יהא תלוי הכל במלאכה עצמה ולא יהני תיקון במק"א כלל אמנם נ' ביאורה ע"פ ד' רש"י לעיל דף לא: דכ' שם בד' ר' יהודה וז"ל בד"ה לעולם כר' יהודה ס"ל דמשום אין צריכה לגופה לא מיפטר "הואיל וצריכה לדבר אחר" מלאכת מחשבת הוא עכ"ל ונ' להדיא מד' רש"י דאין עיקר טעמו של ר"י משום דאי"צ שיחשב על תכלית למלאכה אלא עיקר סברתו היא דצורך דבר אחר נמי חשיב צורך לענין המלאכה ולפי"ז נמצא דהיכא דעשה מלאכה שלא לצורך כלל גם לר"י פטור וכן מבואר במרכה"מ פ"א משבת עי"ש וקצ"ע מהמבו' בגמ' סנהדרין פד: דאף היכא דנעשה המלאכה שלא במתכוין חייב למ"ד דמלשאצל"ג חייב אף דאין לו שם צורך כלל בחבורה אמנם אינו מוכרח די"ל דכיון דצריך עכ"פ להוצאת הקוץ ובהכרח שתיעשה חבורה אין זה חשיב כשלא לצורך ועיין בקושיות שנ' דיתכן דבכה"ג חשיב אפילו תיקון קצת עי"ש,וממילא א"ש דמיונו של רש"י דאם לר"י מהני צורך ותכלית שלא מגוף המלאכה להחשיבו כמלאכת מחשבת ה"נ יהני תיקון מחוץ למלאכה לזה ולפי"ז לכאורה בעי' אותם גדרים דמה דחשיב צורך לענין צריכות המלאכה ה"נ יחשב לגבי תיקון דיהני לגוף המלאכה וצ"ע

באור ד' הבעהמ"א ז"ל

הנה ד' בעהמ"א היא דמה דר"י מודה בתיקון דצריך לכלבו דלא חשיב תיקון הוא משום דהחבלה היא בבהמה והתיקון הוא בדם עי"ש ועי"ש בבעהמ"א שכ' דהא דשוחט חייב הוא משום דהוא דרך הנאתו וצ"ב הא בשוחט הוי התיקון בגופו ומה הוצרך לזה ועי"ש בהמשך דבריו שכ' לענין עלו לא ירדו דהתיקון הוא בגופו וע"כ מהני אפי' תיקון קצת עי"ש וא"כ לכאורה כן הוא בכל שוחט אבל במילה שהמילה היא באיש והתיקון הוא באיש מהני לר"י אבל לר"ש גם זה ל"מ משום דהך תיקון הוי כמו איצל"ג ולכאורה הביאור דכיון דעיקר המילה היא הסרת הערלה והמלאכה בזה היא נטילת הערלה שיש בה דם כ"נ פשוט דיסוד הנטילת נשמה היא בהסרת גוף הערלה ולא ביציאת הדם שיוצא ע"י החיתוך דהרי אי"צ לזה כלל וגם לד' רש"י דבעי' דם ברית אין ברור ברש"י שהוא מעכב אלא דזהו מצווה א"כ מה שנתקן עי"ז האיש אין זה חשוב מעיקר המלאכה וע"כ הוי כאיצל"ג אמנם עכ"פ לר"י מהני כיון דסו"ס אינו במקום אחר לגמרי כמו בדם והנה לכאורה לפי"ז נמצא דצריך לכלבו הוא תיקון גרוע יותר מתיקון האיש דמילה דתיקון האיש דמילה מהני לר"י אבל תיקון דצריך לדמו לא מהני כיון דהוא במקום אחר ממש , ואמנם צ"ע בזה דבהמשך ד' בעהמ"א כ' שם בד' ר"י דבעי' תיקון קצת דכיון דילפי' ממילה בעי' עכ"פ תיקון קצת אמנם כ' שם דמה דחשיב תיקון לדמו תיקון קצת כיון דעכ"פ הוא בגופה קצת משא"כ בחופר גומא שהוא בד"א לגמרי ואינו שייך למלאכה כלל לא יחשב אפילו תיקון קצת ולכאורה צ"ע הא כיון דילפי' ממילה ובמילה הוא ע"כ תיקון יותר בגופה של מלאכה א"כ מנ"ל דמהני תיקון לדמו ואף דהוא אכתי בגוף המלאכה יותר מחופר גומא מ"מ הלא גרע מתיקון דמילה וצ"ע,

ונ' בזה דהנה המעיין בד' הבעהמ"א ז"ל יראה דלעיל לא הזכיר הבעה"מ כלל בד' ר"י ענין תיקון דמצווה כלל ולא הזכיר אלא תיקון האיש ועיין בסו"ד הבעה"מ מה שהביא מהמדרש שמבואר להדיא דתיקון דאיש אינו כלל מחמת המצווה עי"ש והכא כשכ' דבעי' תיקון קצת כ' דהרי במילה איכא מעשה מצווה עי"ש ונ' דהדברים מדוייקים היטב וכוונתו דבאמת אם באנו לדון דבעי' תיקון קצת כמו דבעי' במילה תיקון באיש יתכן לומר דכיון דלר"ש הוי זה תיקון חוץ לגופה ל"ח כלל תיקון אלא הא דבעי' תיקון קצת הוא משום הא דבמילה איכא מעשה מצווה ונהי דגם לר"י הך סברא דתיקון מצווה לא מהני להחשיבו כתיקון גמור מ"מ וודאי תיקון קצת איכא בזה לכו"ע ומעתה י"ל דבאמת אם באנו לדון על תיקון דמצווה אף דבאמת הוא בגוף המלאכה מ"מ כיון דאינו אלא תיקון מצווה ל"ח כלל תיקון ממש במלאכה דהרי חזי' דאף לר"י לא דנו להחשיבו תיקון גמור מחמת כן וא"כ י"ל דוודאי לא גרי תיקון דדם מתיקון דמצווה וצ"ע ,

אמנם גוף ד' בעהמ"א ז"ל אכתי צ"ע דלכאורה כיון דס"ל דצריך לדמו הוי תיקון במקום אחר וע"כ לא מהני אפילו לר"י אף דתיקון באיש מהני לר"י כיון דדמי לאצל"ג אבל תיקון הדם גרע יותר כיון דהחבלה היא בבהמה א"כ לכאורה אם תיקון האיש הוי איצל"ג א"כ לכאורה כ"ש דהיכא דחובל וצריך לדמו כלומר שהצורך הוא בהדם הוי זה איצל"ג וא"כ צ"ע איך ס"ל לר"י בד' ר' שמעון דבעי' צריך לדמו הא ע"כ לר"ש לא מהני כיון דהוא אין צל"ג ולכאורה ע"כ צ"ל בזה דבאמת לד' בעהמ"א ז"ל חלוק גדרי צל"ג מגדרי תיקון וקלקול וצריך לדמו חשיב צל"ג אף דהוא מקום אחר ומאידך תיקון באיש דמילה הוי איצל"ג אף דכלפי תיקון הוי באותו מקום וביאור הדבר הוא דלענין צל"ג אף דהדם אינו הדבר שנעשה בו החבלה מ"מ כיון דע"י מעשה חבלה יוצא דם וזהו עיקרו של המעשה חשיב זה צל"ג כשצריך להדם משא"כ תיקון דאיש במילה שאין זה עיקר תוכן המעשה דעיקר המעשה הוא המצווה לסלק הערלה אבל התיקון שנעשה באיש שאין בו פסולת כעוקץ התאנה שהביא הבעה"מ שם הוא מידי דממילא ואין חשיב צל"ג מחמת האי תיקון ובאמת לד' בעהמ"א באמת נ' בכ"ד שם דעיקר דין איצל"ג הוא גדר אחר ותלוי בעיקרו אם הוי רק סילוק נזק או שיש לו תועלת וכל שיש לו תועלת כבר חשיב צל"ג ואין תלוי בזה שתהא התועלת יוצאת ממש מגוף המלאכה ורק בחופר גומא שאין לו תועלת בעשיית הגומא בזה ג"כ חשיב איצל"ג וממילא דמסתבר דכל שיש לו תועלת ממעשה זה אינו כסילוק נזק וחשיב צל"ג,ומאידך לענין הסברא דתיקון במקו"א אף דע"י החבלה נעשה הדם מ"מ אינו במקום החבלה ומשא"כ התיקון דנעשה באיש במילה הוא באותו מקום והא דעכ"פ תלי' דין תיקון במק"א בדין מלשאצל"ג יל"פ בתרי אנפי לשי' בעהמ"א או דבאמת ס"ל דלא כמוש"נ לעיל בד' רש"י אלא ס"ל דהכא באמת הא דל"מ תיקון במקו"א הוא ממש מדינא דמלשאצל"ג והיינו דכיון דבעי' להך תיקון א"כ ע"כ בעי' שגם יהא דעתו לצורך זה כיון שזה מעיקרו של מלאכה וכדרך הראשונה שנ' לעיל בתחילה בד' רש"י וממילא דכיון דנ' דלענין צל"ג הרי דהכא הוי יותר איצל"ג דחשיב דאי"צ לתיקון זה אלא בא ממילא והוי כחופר גומא ואי"צ אלא לעפרה דחשיב איצל"ג אפי' בגוונא דעשיית הגומא הוי תיקון משא"כ בצריך לדמו חשיב צל"ג כיון דזהו עיקרו של חבלה שעשיית החבלה היא המעשה המביא לדם,

עוד דרך בד' בעהמ"א ז"ל ובי' ד' הרשב"א ב"ק לד'

אמנם י"ל בזה עוד ע"פ מה שנ' מד' הרשב"א בב"ק דף לד' דהנה ג"כ שם מבואר דצריך לדמו חשיב תיקון במקו"א וע"כ לא מהני תיקון כל דהו משא"כ שחיטה חשיב תיקון בגופו עי"ש ולכאורה גם לפי"ד צ"ב דלכאורה כיון דחשיב תיקון במקו"א א"כ ה"נ לענין צורך יחשב צורך ממקום אחר ויחשב כאין צל"ג וא"כ מ"ט מהני לר' שמעון בצריך לדמו לד' ר"י הא חשיב כאיצל"ג אמנם בל' הרשב"א שם משמע שמה דתלי' דין איצל"ג בתיקון במקו"א אינו דבאמת כל מה דחשיב מקו"א לענין צורך ומ"מ מהני לר"י להחשיבו וליחסו להמלאכה א"כ ה"ה דתיקון במקו"א מהני ובאמת בד' בעה"מ בלא"ה נ' כן דהרי כ' דאיכא תיקון במקו"א דלא מהני גם לר"י אף דוודאי לענין צורך חשיב צורך למלאכה כל צורך בעולם אפי' במקום אחר לגמרי אלא מה דמדמי' אינו בפרטי הגדרים אלא בשורש הדין דמלאכת מחשבת דכיון דמצינו דלר"ש בעי' צל"ג ולא סגי מה שיש לו צורך בעלמא במלאכה זו ה"נ סברא הוא דגם בעי' שיהא לו תיקון במלאכה ולא סגי במה שיש לו תיקון ממקום אחר אבל כלל איננו מדמים גדרי מקום אחר ותיקון במקומו לגדרי צריך לגופה דלענין מה נקרא מקום אחר לענין תיקון הוא סברות אחרות מה מהני להחשיב מעשה המלאכה למעשה תיקון ומה לא ולענין צל"ג הוא נידון אחר מה הוא תוכן המלאכה וכדו' וא"כ י"ל גם בד' בעהמ"א ז"ל כן וצ"ע ,

והנה יש שנקטו בד' הרשב"א בב"ק שם דס"ל דתיקון כל דהו בגופו דמהני הוא רק לר"י ולא לר"ש עיין בס' נתיבות שלום שנקט כן וזה דבר הצ"ב בסברא מ"ש זה לר"י ור"ש בשלמא תיקון ממקו"א א"ש לדמות אבל תיקון כ"ד בגופו מ"ש זה לפלוגתא דר"י ור"ש ואמנם לפמש"נ השתא יש ליישב קצת אמנם בעיקר הדיוק שם בד' הרשב"א בזה אין ברור לי אם הוא מוכרח וצ"ע,

[אמנם בעיקר ד' בעהמ"א ז"ל כבר נתקשו כולם דכיון דנקט בכל דבריו שם דמילה הוי איצל"ג א"כ ע"כ נתחדש דבחבורה איצל"ג נמי חייב ובסו"ד כ' בפשיטות דגם בחבורה איכא פלוגתא דר"י ור"ש והביא הסוגיא דכל כתבי דבהריגת המזיקין לר"ש פטור אף דהוא נטילת נשמה וצ"ע ועמש"ב בחבורה ויש שדנו לומר דלר"י דבעי' תיקון קצת ה"נ בעי' צל"ג קצת ומילה חשיב צל"ג קצת מחמת המצווה משא"כ הריגת המזיקין אמנם הדברים צ"ב טובא],

ונמצא לנו לפי דברינו ד' דרכים בביאור הא דתיקון במקום אחר תלוי בדין מלשאצל"ג **א**,דבאמת לכו"ע מהני הך תיקון אלא דכיון דבעי' להך תיקון הוי זה מכלל המלאכה וע"כ בעי' שהצורך של המלאכה יהא בהתיקון וממילא לעולם יהא בו חיסרון של מלשאצל"ג וזה קצת נ' בל' רש"י ,**ב**,דאם חשיב תיקון או לא תלוי זה בדין מלשאצל"ג והביאור בזה הוא כמוש"נ לעיל דלר"י דמחשבי' הצורך שיש לו במקום אחר דמהני להשלים דין מלאכת מחשבת דידיה א"כ ה"ה דגם תיקון במקום אחר יכול להשלים שם מלאכת מחשבת דידיה וכן היא ד' הרמב"ן והר"ן דס"ל דבאמת מילה הוי צל"ג לכו"ע ומ"מ דין תיקון במקו"א תלוי בדין מלשאצל"ג ,**ג**,מה שנ' לנו מד' הראשונים דעיקר התליה אינו תלוי בדין מלשאצל"ג בפרט זה אלא תלוי בעיקר הסברות של הפלוגתא דמלשאצל"ג ואפי' אם באמת בחבורה יהא מלשאצל"ג חייב אכתי תלוי דין תיקון במק"א בר"י ור"ש ,**ד,**מה שנ' לנו מד' הרשב"א בב"ק לד' דאין זה תליה כלל מחמת דמה דמהני למלאכה לענין צורך כמו"כ יהני לענין תיקון אלא דאינו תלוי כלל בגדרי מלשאצל"ג אלא זה תליה כללית בעיקר דין מלאכת מחשבת שהצריך ר"ש דלר"ש בעי' יותר שם מלאכת מחשבת שהרי הצריך צורך בגופה וכמו"כ יצריך תיקון יותר בגופה של מלאכה אמנם אין זה בדווקא אותם גדרים דמה דנחשב שלא בגופו לענין צורך כמו"כ יחשב שלא בגופו לענין תיקון וכמוש"נ לעיל,