סי_ תצ_ה - סי_ תקכ_ט_ הלכות יו_ט
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / אורח חיים - דור המלקטים

**מלאכה ביום טוב**

# סימן תצ"ה

1. ל"ט מלאכות: ביו"ט.
2. כל מזנותיו: ביו"ט.
3. ערב יו"ט.
4. שמחה ועונג ביו"ט.
5. בונה ביו"ט.
6. לבנות סוכה שנפל ביו"ט.
7. ***מלאכה שאין צריכה לגופה.***
8. מוקצה ביו"ט - סעיף ד'.

**דור המלקטים** - הל' חג בחג (יו"ט, קארפ), הל' יו"ט (ארטסקרול), הל' המועדים (גרוסמן), חוט שני (יו"ט, קרליץ), יו"ט כהלכתו (ליברמן), יו"ט וחול המועד כהלכתם (ינאי), לקט הלכות יו"ט (דינר), נטעי גבריאל (יו"ט, ציננער), פסקי תשובות (רבינוביץ).

הגרח"ק זצ"ל (*אליבא דהלכתא ח"צ עמ' נ"א, חצ"א עמ' ל"ו ).*

1. ל"ט מלאכות: ביו"ט.
   1. החורש - סימן .
   2. הזורע - סימן .
   3. הקוצר - סימן תצ"ה סעיף ב'.
   4. המעמר - סימן .
   5. הדש - סימן תצ"ה סעיף ב', סימן תק"ה.
   6. הזורה - סימן .
   7. הבורר - סימן תק"י סעיף ב' - סעיף ה'.
   8. הטוחן - סימן תצ"ה סעיף ב', סימן תק"ד.
   9. המרקד - סימן תק"ו סעיף ב'.
   10. הלש - סימן תק"ו.
   11. האופה - סימן תק"ז.
   12. הגוזז - סימן תצ"ח סעיף י"ג.
   13. המלבן -
   14. המנפץ -
   15. הצובע -
   16. הטווה - ***סי' תקי"ד סעיף ט'.***
   17. המיסך -
   18. האורג - ***סי' תקי"ד סעיף ט'.***
   19. הפוצע -
   20. הקושר -
   21. המתיר -
   22. התופר -
   23. הקורע -
   24. הצד - סימן תצ"ה סעיף ב'.
   25. השוחט - סימן תצ"ח.
   26. המפשיט - סימן תצ"ח סעיף י"ג.
   27. המולח - סימן תק"י סעיף ז' [עי' סי' ת"ק סעי' ה'].
   28. המעבד -
   29. המשרטט -
   30. הממחק -
   31. המחתך - סימן תק"ב.
   32. הכותב -
   33. המוחק -
   34. הבונה - סימן תצ"ה. [מגבן - סימן תק"י סעיף ה'].
   35. הסותר -
   36. המכבה - סימן תקי"ד.
   37. המבעיר - סימן תק"ב.
   38. המכה בפטיש -
   39. המוציא מרשות לרשות - סימן תקי"ח.
2. כל מזנותיו: ביו"ט.
   1. עי' סי' רמ"ב, לשיטות ומראי מקומות.
3. ערב יו"ט.
   1. **עזרא תקנה: לכבס** - סי' רמ"ב.
      1. מראי מקומות – לקט השבת (ח"ב הע' ד').
         1. ששכ"ה (פרק מ"ב הע' י"ג\*) – "ולכאורה דין זה נוהג גם בעיו"ט, שיכבס ביום שלפני כן כדי להתפנות בעיו"ט לצורכי יו"ט, ואולי שאני יו"ט דמותר בו בצורכי או"נ, ועכ"פ אם חל עיו"ט ביום א' בשבוע, בודאי יצטרך לכבס בו ביום, וימהר לגמור את הכיבוס כדי שיהיה לו פנאי להכין צורכי יו"ט".
         2. הגרח"ק זצ"ל (שערי שיח עמ' קי"ט תשובה רע"ג) – " שאלה: האם נכון הדין דכל מלאכות שאסור לעשותם בער"ש כתקנת עזרא [כגון כיבוס ותספורת] אסור מה"ט לעשותם גם בערב יו"ט. תשובה: הרי אין בין שבת ליו"ט אלא מלאכת אוכל נפש בלבד".

הגרח"ק זצ"ל (***ויכתוב מרדכי עמ' שע"ו אות ת"א***) – "מש"כ דעזרא תיקן לכבס קודם השבת משום כבוד השבת (עי' שו"ע סי' רמ"ב), האם ה"ה גם לערב יו"ט. תשובה: אם הוא מלוכלך".

* 1. **נסיעה ערב יו"ט** - סי' רמ"ט.
     1. אין לחלק.
        1. ששכ"ה (פרק מ"ב סעי' כ"ד, הע' פ"א) – "אין הולכים בערב-שבת או בערב-יו"ט. [וכיון שהטעם הוא כדי שיהיה פנוי להכין צורכי סעודת שבת, י"ל דכמו לענין איסור מלאכה אין נפק"מ בין שבת ליו"ט, וכדלהלן הערה קכב, שגם שם הטעם הוא כדי שיכין צורכי סעודת שבת ויו"ט, הה"נ לגבי ניד"ד]".
  2. **הכנה ערב יו"ט** - סי' ר"נ.
     1. אין לחלק.
        1. לענין הלכות "והכינו"***, להכין לעצמו.***
           1. ***מ"ב (סי' תקכ"ט ס"ק ג') – "וצריך לכבדו. דהיינו רחיצה בחמין בעיו"ט כמו בע"ש עיין לעיל סי' ר"ס וכן שילבש כסות נקיה ולא ילבש מלבושי חול וכמו לענין שבת עיין לעיל סי' רס"ב ס"א וב' וה"ה לענין יום טוב ועיין סימן ר"נ שצריך כל אדם להשתדל בעצמו להכין שום דבר לצורך שבת אף על פי שיש לו משרתים וה"ה לענין יום טוב".***
           2. ***הגרשז"א זצ"ל (ששכ"ה פרק מ"ב הע' קצ"ה, שולחן שלמה אות א') – "ודע דה"ה נמי ביו"ט מצוה שכל אחד ישתדל להכין בעצמו דבר-מה לצורך יו"ט, סי' תקכט במ"ב ס"ק ג".***
           3. ***ששכ"ה (פרק מ"ב סוף סעי' נ"ד) – "אין כל הבדל בין שבת ליו"ט".***
           4. ***ס' הבית (סי' כ"ה סוף הע' א').***
        2. לענין שיאמר "לכבוד יו"ט קודש".
           1. ***מקור חיים (חו"י, סי' רס"ב סעי' ב' סוף ד"ה ברחיצת) – "ברחיצת חמין ולבישת בגדים יאמר לכבוד שבת וכן די"ט".***
  3. **מלאכה ערב יו"ט** - סי' רנ"א.
     1. אין לחלק, כמו ערב שבת.
        1. ברייתא (פסחים דף נ:) – "דתניא: העושה מלאכה בערבי שבתות וימים טובים, מן המנחה ולמעלה, **אינו רואה סימן ברכה לעולם**".
        2. א"ר (סי' רנ"א ס"ק ד') – "כתב הכלבו (דף נ"ח שם יז ע"ב) אסור עשיית מלאכה בערב יום טוב כמו בערב שבת עיין סימן רמ"ט, ומ"מ אין מכין אותו מכות מרדות ואין צריך לומר שאין מנדין אותו חוץ מערב פסח עיין סימן תס"ח [ס"א]".
        3. בה"ל (סי' תקכ"ט סעי' א' ד"ה ממנחה) – "ועין בא"ר ובש"א שכתבו דאין לעשות מלאכה בעיו"ט מן המנחה ולמעלה כמו בע"ש עיין ריש סימן רנ"א".
        4. כה"ח (סי' רנ"א ס"ק א').
        5. ששכ"ה (פרק מ"ב סוף סעי' ל"ב) – "ואין הבדל בדינים אלה בין שבת ויו"ט".
  4. סי' ר"ס.
     1. מצוה לרחוץ ערב יו"ט – מ"ב (סי' תקכ"ט ס"ק ג', "וצריך לכבדו. דהיינו רחיצה בחמין בעיו"ט כמו בע"ש עיין לעיל סי' ר"ס"), ששכ"ה (פרק מ"ב סעי' מ"ה), ילקוט יוסף (סי' ר"ס סוף סעי' א').
     2. מצוה לגלח ולהסתפר לכבוד יו"ט – מחבר (סי' תקל"א סעי' א', "מצוה לגלח בערב יום טוב"), ששכ"ה (פרק מ"ב סעי' מ"ו).
  5. **כבוד יו"ט**.
     1. כמו שבת.
        1. מחבר (סי' תקכ"ט סעי' א') – "צריך לכבדו ולענגו כמו בשבת".
  6. סי' רס"ב.
     1. "וכבדתו, שלא יהא מלבושך של שבת כמלבושך של חול" – מ"ב (סי' תקכ"ט ס"ק ג'), ששכ"ה (פרק מ"ב סעי' נ"ו).
     2. הגרח"ק זצ"ל (אלא ד' אמות פרק נ' אות ב') – "ואין לו בגדים מיוחדים ליו"ט".
  7. **הדלקת נרות ביו"ט** - סימן רס"ג.
     1. עי' סי' תקי"ד סעיף י"א, לשיטות ומראי מקומות.

1. שמחה ועונג ביו"ט.
   1. **יש דין עונג, כמו שבת**.
      1. מחבר (סי' תקכ"ט סעי' א') – "צריך לכבדו ולענגו כמו בשבת".
   2. מראי מקומות ***– מ"ב (סי' רמ"ט ס"ק ח'), עי' מסביב לשולחן (גליון רמ"ד, עונג ושמחת יו"ט).***
      1. ***שונה הלכות (סי' רמ"ב דין ד') – "וגם יו"ט מצוה לענגו ולכבדו (סי' רמ"ט סק"ח וסי' ש"א ס"ק ס"ב וסי' תקכ"ט ס"א ועי' בה"ל סי' קפ"ח ד"ה סעודה דמבואר דביו"ט יש רק דין שמחה ולא עונג)".***
   3. **שמחה ביו"ט**.
      1. עי' סי' תקכ"ט.
2. בונה ביו"ט.
   1. **האם מותר לבנות בית ביו"ט**.
      1. רק אסור מדרבנן, דהוי עובדא דחול.
         1. תוס' (דף צה. ד"ה והרודה) – "תימה לר"י כיון **דמותר לגבן בי"ט** מן התורה אפילו באפשר אפילו לא יהא מותר מדרבנן אלא בדלא אפשר אם כן נפל ביתו בי"ט יהא מותר לבנותו בי"ט דמתוך שהותר בנין לצורך דמגבן הוי משום בונה כדאמר בסמוך הותר נמי שלא לצורך ובלבד שיהא צורך היום לאכול בתוכו שלא יכנו שרב ושמש וי"ל דאסור מדרבנן **דהוי עובדא דחול** כי היכי דאסורין טחינה והרקדה ביו"ט".
         2. מרדכי (ביצה סי' תרפ"א) – "פי' ר"י פ' המצניע דמן הדין היה מותר לבנות בית ביו"ט להגין עליו מפני החמה והגשמים אלא אסור משום עובדא דחול".
      2. איסור דאורייתא.
         1. רמב"ם (הל' יו"ט פרק א' הל' ב') – "כל השובת ממלאכת עבודה באחד מהן הרי קיים מצות עשה שהרי נאמר בהן שבתון כלומר שבות, וכל העושה באחד מהן מלאכה שאינה לצורך אכילה כגון שבנה או הרס או ארג וכיוצא באלו הרי בטל מצות עשה ועבר על לא תעשה, שנאמר כל מלאכת עבודה לא תעשו, כל מלאכה לא יעשה בהם, ואם עשה בעדים והתראה לוקה מן התורה".
         2. רשב"א (עבודת הקודש בית מועד שער א' סי' א' אות א') – "דבר תורה מלאכת עבודה אסורה ביום טוב כבשבת שנאמר כל מלאכת עבודה לא תעשו. אי זו היא מלאכת עבודה כל שאין בה צורך אוכל נפש כחורש וזורע ובונה ואורג וכיוצא בהן".
         3. פמ"ג (פתיחה להל' יו"ט ח"א פרק א' אות ז', עי' אות ט' [לשונו מובא לקמן]) – "הנה מלאכות האסורות נחלקו לג' מינין הא' מלאכות המיוחדות בשאר צרכי האדם לא לצורך אכילה כמו בנין והריסה ואריגה וכדומה שרובן לאו לצורך אוכל נפש מיוחדות ולכן אפי' אם לפעמים יארע מקרה שיהי' לצורך אוכל נפש ממש לוקה כמ"ש המ"מ פ"א מי"ט ה"ד הביאו הב"י תצ"ה והמ"א תקי"ח יע"ש ולזה ראוי מגבן ילקה (וסתירת דבר זה מבואר בר"מ פ"ג מי"ט הי"ב המגבן אין בו איסור כ"א דרבנן וצריך ליישב זה ויבואר לקמן) וא"כ אם בנה תנור וכיוצא לאפות בו לוקה".
      3. מראי מקומות – הלכות המועדים (פרק י"ג הע' ב').
   2. **לרמב"ם (לעיל): למה לא אמרינן מתוך**.
      1. אין מתוך שהותרה התולדה, הותר גם האב.
         1. חת"ס (ביצה דף יב. ד"ה ותו) – "נ"ל דס"ל לרמב"ם דלא אמרי' מתוך שהותרה התולדה הותר נמי האב כי מגבן הוא רק תולדה ובונה בית הוא אב מלאכה ולא אמרי' מתוך".
         2. שואל ומשיב (מהד"ג ח"ב סי' קפ"ח) – "לא שייך לומר מתוך שהותר התולדה הותר האב".
         3. אבני נזר (או"ח סי' רי"א אות י"ז, סי' תי"ב אות ד', אגלי טל סי' נ"ה אות י"ז) – "נראה לי דרמב"ם סובר דלא אמרינן מתוך מתולדה לאב. והוא לפי מה שביאר הרב המגיד דעת הרמב"ם פרק ז' מהלכות שבת הלכה ד' וזה לשונו שכל מלאכה שדומה לאב בדמיון גמור אלא שחלוקה ממנה באיכות הפעולה או באיכות הנפעל הרי זה אב כמותה. אבל מלאכה הדומה לה במקצת הוא הנקראת תולדה. והמשל בזה הקוצר והבוצר שהם בדמיון גמור כו' אבל בשאין שם אלא קצת דמיון כגון המחתך הירק שאינו דומה לטחינה רק בהעשות מגוף אחד גופים רבים אף על פי שהטחינה משנה הגוף הראשון לגמרי ואין החיתוך כן. זו היא תולדה. והיקש זה ניתן לכולן. זה דעת רבינו עד כאן לשונו. ועל כן לא אמרינן מתוך ממגבן שאינו בונה גמור אלא קצת דמיון. לבונה ממש. דבונה ממש לא הותרה".
         4. באר יצחק (או"ח סי' י"ג ענף ה') – "י"ל דלא שייך לומר מתוך רק היכא דהותר האב או התולדה לצורך אוכל נפש דאז אמרינן דכמו כן הותר אותו האב או התולדה אף שלא לצורך אוכל נפש כמו בשחיטה והבערה והוצאה ובשול, אבל היכא דלא מצינו רק דהתולדה הותרה לא אמרינן בזה מתוך שהותרה התולדה לצורך ה"ה הותר האב שלא לצורך, משום דכיון דאב חשיב יותר מן התולדה לכן לא נגרר האב בתרה, משום די"ל דדוקא דלא חשיב הותר, כדאיתא בשבת (דף צ"ו) ובב"ק (דף ב') דהך דהוי במשכן חשיבא קרי לי' אב, וכן מצינו במ"ק (דף ג') גבי שביעית דאבות קאסר רחמנא ולא תולדותיו, אלמא דאב חשיב יותר מהתולדה".
         5. בית שערים (או"ח סי' רנ"ח, סי' רנ"ט ד"ה ומ"ש) – "ולפענ"ד נראה עוד סברא ישרה דלא אמרינן מתוך אלא אם האב מלאכה הוא באו"נ אמרינן מתוך שהותרה לצורך ואין כאן אב לא הוי כלל בכלל לא תעשה כל מלאכה ועיין ש"מ כתובות ז' וממילא אין כאן תולדה והותרה נמי אפי' במין שאינו לצורך או"נ כמו שחיטה ואפייה ובישול אבל אם האב אינו באוכל נפש כמו בנין והוי בכלל לא תעשה כל מלאכה רק התולדה דידיה הוא באו"נ כמו מגבן כמ"ש רמב"ם פ"י משבת הי"ג דמגבן תולדה דבונה נהי דתולדה מותר ביו"ט לצורך או"נ אבל ל"ש בזה מתוך שהותרה התולדה לצורך או"נ הותר גם האב שלא לצורך או"נ כי אפשר לאב גם בלא תולדה זו".
         6. יסודי ישרון (ל"ט מלאכות ח"א סוף עמ' רכ"ד).
      2. חיוב מגבן, רק אם להצניע לימים רבים – פני יהושע (דף צה. ד"ה והרודה, ביצה דף יב. סוף ד"ה אבל, "לענ"ד דהא דאמרינן מגבן חייב משום בונה היינו דוקא במגבן לאוצר לייבש להצניע לימים רבים דבכה"ג מכוון לעשותן כמו בנין למען יעמדו ימים רבים, משא"כ עשיית גבינות שהותר ביו"ט ע"כ **היינו לאכול לאלתר** וא"כ בכה"ג לא שייך ביה בנין כלל **ולא גרע מבונה על מנת לסתור דפטור** וא"כ לפי"ז לא מצינו שהותר בנין לצורך ולדעתי ברור הוא לחלק בכך אלא שלא מצאתי לשום פוסק או איזה מפרש שמחלק בכך").
         1. קשה, בנין לשעה חיוב – חת"ס (ביצה דף יב. ד"ה ותו, "ומ"ש פ"י דמגבן לאכול ביומי' לא הוה בנין דה"ל כבונה על מנת לסתור דשרי'. ולא ידעתי מוצא זה הדין דיהי' מותר לפרוס אהל על מנת ליסתור"), תהלה לדוד (סוף סי' שי"ט, "ובפ"י ... וזה דבר שצע"ג ... והבונה בנין שדרכו להיות קבוע לימים רבים אף שדעתו להסרו חייב משום בונה"), שבט הלוי (ח"א סי' קי"ט ד"ה ועיין בפ"י, ח"ו סי' כ"ט ד"ה איברא, "והנה מלבד דאין זכר לחידושו בראשונים וסתימת לשון הרמב"ם ודאי לא משמע כהפני יהושע וכמש"כ הפני יהושע בעצמו, עוד צע"ג על הגאון פ"י הרי עיקר בנין דלמדין ממשכן הי' בנין ע"מ לסתור בכל מסעי ומסעי שנסעו, ובזה גופא נראה לענ"ד לישב קושית הפ"י בשבת ע"ד, שהקשה על שיטת התוס' והראשונים דיש בנין גמור בכלים א"כ למה דחק הירושלמי ללמוד בנין מקרשים ע"ג אדנים, ולמה אינו לומד מבנין דעשית כלים זה קושיתו, אבל להנ"ל א"ש בפשיטות דילפינן מקרשים דאף בונה ע"מ לסתור חייב מה דאינו מוכח מעשית כלים").
            1. סתירות חת"ס – ויואל משה (מאמר שלש שבועות סי' ס"ג, "תמה"), הו"ד בלקט הערות (לחת"ס או"ח סי' ע"ב סוף אות ג'), יסודי ישרון (מערכת ל"ט מלאכות ח"א ריש עמ' רכ"ו).

שמעתי לתרץ, לשיטות בנין לשעה רק על בנין שמחובר בחלקים (prefab), שפיר.

* + 1. מראי מקומות – מג"א (ריש סי' תקי"ח), מ"ב (סי' תקי"ח ס"ק א').
       1. פמ"ג (פתיחה להל' יו"ט ח"א פרק א' אות ט') – "והוי יודע דמפשטות דברי המ"מ פ"א מי"ע ה"ד מבואר דבנין ואריגה והריסה וכדומה אפי' עשאן לצורך אכילה לוקה שפירוש אך אשר יאכל לכל נפש הוא מלאכות המיותרות ושייכים באוכל נפש כמו שחיטה ובישול וכדומה לא בנין כו' וממ"ש בפ"ג הי"ב מבואר שטוב' מאתמול משמע הא א"א מאתמול שרי ובשבת צ"ה א' המכבד כו' וחכ"א משו' שבות ונחלקו בו י"א דפליגי אמגבן נמי וכנראה שזה שיטת התו' מגילה ז' ב' ד"ה כאן (וי"ל דרודה חלות דבש פליגי) וא"כ א"ש סוגיא דשבת קל"ד א' דמגבן בי"ט איסור דרבנן לא מ"ה משא"כ להר"מ ז"ל פ"י משבת הי"ג ופ"ח משבת ה"ז במ"מ שם ופסק פ"ג מהי"ט הי"ב דאיסור דרבנן קשה וכמ"ש לעיל סעיף ז' ולומר דווקא אבות מלאכות הוא דלוקה בעושה לאכילה דקרא כל מלאכה לא תעשו אך לכל נפש אאבות מלאכות **קאי לא אתולדות ומגבן תולדה דבונה זה לא ניתן להאמר כלל**. אם לא שנא' דוקא בונה תנור וכדומה דאין עושין מלאכה באוכל גופה זה לא הותר בי"ט הא מגבן שמושה באוכל גופא ומשווהו אוכל בפעם זה עדיף משחיטה ואפייה ובישול ושרי מ"ה ומדרבנן אסור הואיל ואפשר לעשות מערב י"ט כן נ"ל".
       2. נשמת אדם (כלל צ"ג ס"ק א', עי' כלל פ' ס"ק א' ד"ה ומעתה) – "שהרי להרמב"ם דס"ל דבונה ביום טוב חייב, ע"כ צ"ל דמגבן בי"ט ג"כ לוקה, דאל"כ למה בונה חייב, נימא הואיל או מתוך, כמו שכתב המגיד משנה בהדיא וכ"כ הפ"ח בסימן תצ"ה ... כמש"כ הרמב"ם בהדיא בהלכות שבת דהמגבן חייב משום בונה, **והבונה ביום טוב אפילו לצורך אכילה חייב** כמ"ש המ"מ בהדיא ... ונ"ל ע"פ מה שכתב המ"א בסימן ש"מ דמגבן חייב משום בונה היינו במכוין לייפותו ולהשוותו ע"ש שהוכיח כן מהרמב"ם, ועכ"פ מבואר בהרמב"ם דבנין דגבינה הוא מפני שמחבר החלקים יחד, ע"ש במ"א בסוף סי' שי"ט, וא"כ הא תינח כשעושה גבינה ומשוה אותו לבעל תמונה עגול או ארוך דבזה שייך בנין, אבל כשנותן לתוכו דבר שיתקבץ רק החלב ויתייבש מעט דזהו משום בורר וזה מותר בי"ט. וזה שהיה שואל אביי מהו לגבן, אין כוונתו לגבן לבעל תמונה, דבודאי ידע הברייתא דמגבן חייב משום בונה. ולכן אמר ליה מאי שנא מלישה, פירש"י דזה נמי ללישה דמי, דמכיון שאינו עושה בעל תמונה אין כאן בנין כלל, וע"ז השיב רב יוסף שאני לישה דאי אפשר מעי"ט, אבל זה אפשר מעי"ט. ולפ"ז היה אפשר להתיר לעשות 'צוואר"ך' אם לא היה אפשר מעי"ט, אך כיון שהמ"א אוסר משמע הכל אסור, ומי יקל ראשו".
       3. נתיבות (בית יעקב כתבות ריש דף ז.) – "וכן צ"ל גבי מגבן ביום טוב דאי לא דגבינה יבישה מעליא טפי הוי מותר כמבואר במ"א סימן תצ"א דטעם האיסור משום דדרך לעשותו על ימים רבים מוכח דאילו לא היה דרך לעשות גבינה לימים רבים הוי מותר אף דמגבן תולדה דבונה ולא הותר בנין ביום טוב וע"כ ג"כ הוא מטעם שכתב הר"ן דכל שהוא באוכל נפש ואין מדרך לעשות המלאכה באופן זה לימים רבים דמותר ואפילו למאן דס"ל דשאר מלאכות אסורין מדאורייתא הוא ג"כ מטעם כל שדרכו לעשות על ימים רבים נקרא מלאכת עבודה וכ"כ ...".
  1. **למה לא אמרינן מתוך מתולדה לאב**.
     1. משום האב חשוב יותר – באר יצחק (סי' י"ג ענף ה', לשונו מובא לעיל), יסודי ישרון (ל"ט מלאכות ח"א סוף עמ' רכ"ד).
     2. רק דומה קצת – אבני נזר (או"ח סי' תי"ב אות ד', אגלי טל סי' נ"ה אות י"ז, לשונו מובא לעיל).
        1. לפי האבן האזל (פרק י' הל' י"ז), הו"ד בל"ט מלאכות (רביעט הע' ו'), שהאב הוי א) אהל וגם ב) מקבץ חלק אל חלק. והתולדה, או אהל, או מקבץ. א"כ פשיט שהותרה התולדה של 'מקבץ חלק אל חלק', לא הותר האב, שיש גם 'אהל'.
        2. א"נ עי' קהלות יעקב (שבת סי' ל"ז), שהאב במחובר לקרקע, משא"כ התולדה [כמו אהל, או מגבן].
  2. **מגבן: עושין גבינה ביום טוב**.
     1. עי' סי' תק"י סעי' ה', לשיטות ומראי מקומות.

1. לבנות סוכה שנפל ביו"ט.
   1. **ראשונים**.
      1. לפי תוס', ע"י גוי מותר, כמו מחבר (סי' ש"ז סעי' ה'): שבות דשבות במקום מצוה.
      2. לפי הרמב"ם, ע"י גוי מותר, רק לבעל העיטור (כדאי' ברמ"א סי' רע"ו סעי' ב'): שבות במקום צרוך גדול ובמקום מצוה.
         1. הרמ"א פסק להקל בצורך גדול, וכן האג"מ (או"ח ח"ב סי' ס"ח). והמ"ב (שם) מחמיר חוץ במכשול דרבים.
   2. **מיקל, ע"י גוי בצירוף**.
      1. באר יצחק (או"ח סי' י"ג ענף ט') – "ולשיטת התוס' דס"ל דמה"ת מותר לבנות ביו"ט ורק מדרבנן אסור, וכיון דקי"ל דשבות לצורך מצוה מותר ע"י נכרי ... אך להרמב"ם דס"ל דבנין ביו"ט אסור מה"ת אסור לצוות לנכרי לבנות דהא דוקא שבות דשבות הקילו ע"י נכרי. ועכ"ז יש לצרף שיטת העיטור שהובא באו"ח (סי' רע"ו) דאף מלאכה דאורייתא מותר ע"י נכרי ... ואף דלהעיטור מותר בנ"ד מטעם אחר ולשיטת התוס' מותר מטעם אחר, עכ"ז הא קיי"ל בח"מ (סימן כ"ה) דבדרבנן מצרפינן אף דאינם מסכימים מטעם אחד".
      2. פתחי עולם (סי' תרל"ז ס"ק א').
      3. מ"ב (סי' תרל"ז ס"ק א', שעה"צ ס"ק ד') – "וע"י עכו"ם אפילו נפל הסכך כולו ג"כ יש להתיר. [שם (פתחי עולם) בשם ת' באר יצחק]".
      4. יסודי ישרון (ל"ט מלאכות ח"א עמ' רל"ה).
      5. יביע אומר (ח"ח או"ח סי' נ' אות ב') – "כי במשנה ברורה (סי' תרלז סק"א) פסק, שאפילו אם נפל הסכך כולו ביו"ט מותר לגוי להחזירו ביו"ט. ע"ש. (ובשער הציון ציין להבאר יצחק הנ"ל). ומ"ש בכף החיים (סי' תרלז סק"ה) לחלוק על הרב באר יצחק, בדברים שאין בהם ממש, עמו הסליחה, שלא ירד לסוף דעתו הגדולה של הבאר יצחק אשר עמו עוז ותושיה. והעיקר להקל להחזיר הסכך ע"י גוי".
      6. מלכים אמניך (פרק ו' סעי' ז').
      7. שלמי ניסן (דיני בנין המצויים הל' פ"ב).
         1. **סתירות** – פמ"ג (סי' שט"ו ס"ק א', סי' תרכ"ו, שו"ת מגידות סי' ק"ט, ועוד מקורות), מ"ב (סי' תרכ"ו ס"ק כ', "ואם היה כל השנה קבועין במסמרים שפתיחתן אסור מן התורה ושכח לפתחן עד כניסת יו"ט אם שרי לפתחן ע"י עכו"ם באין לו סוכה אחרת בליל יו"ט ראשון משום שבות במקום מצוה וכן אם מותר לומר לנכרי שיסכך לו סוכה ביו"ט באין לו אחרת מסתפק הפמ"ג וסיים להורות היתר חלילה לי וצ"ע בכל זה עכ"ל ועיין בבכורי יעקב מש"כ בזה ואם הוא עדיין בין השמשות נראה דבודאי יש להקל בזה ע"י עכו"ם").
         2. מראי מקומות – מגד יהודה (מגיה לפמ"ג על שו"ת מגידות סי' ק"ט הע' ד'), מלכים אמניך (פרק ו' הע' י"ד), ***נשמת שבת (סי' שכ"ה אות כ"ג),*** שלמי ניסן (עמ' שכ"ב הע' ק"מ), פסקי תשובות (סי' תרכ"ו אות י', עי' הע' מ"א, "ויש לחלק שהתם מיירי שהכין סוכה כשירה מעיו"ט אלא שנאנס ונפלה ביום טוב לכן סמך על המתירים דהוא אונס גמור, משא"כ **הכא מיירי שפשע** ולא הכין סוכה מעיו"ט").
   3. **מחמיר**.
      1. כה"ח (סי' תרל"ז ס"ק ה') – "ועיין תשו' באר יצחק ... ולא נתחוורו לי דבריו על כן לא העתקתים. וכן **כל דבר שנראה לפענ"ד שאינו מחוור לענין דינא איני מעתיקו**".
   4. מראי מקומות – בכורי יעקב (סי' תרכ"ו ס"ק י"א), עטרת חכמים (או"ח סי' ו').
2. ***מלאכה שאין צריכה לגופה.***
   1. ***עי' ערכו.***
3. מוקצה ביו"ט - סעיף ד'.

**דור המלקטים** - לקט הל' יו"ט (פרק י"ד), ששכ"ה (פרק כ"א).

* 1. ביצה (סוף דף ב.) – "אמר לך רב נחמן: **גבי שבת, דסתם לן תנא** כרבי שמעון, דתנן: מחתכין את הדלועין לפני הבהמה, ואת הנבלה לפני הכלבים, מוקים לה לבית הלל כרבי שמעון. אבל **גבי יום טוב דסתם לן תנא** כרבי יהודה, דתנן: אין מבקעין עצים מן הקורות ולא מן הקורה שנשברה ביום טוב, מוקים לה לבית הלל כרבי יהודה. מכדי, מאן סתמיה למתניתין רבי, מאי שנא בשבת דסתם לן כרבי שמעון, ומאי שנא ביום טוב דסתם לן כרבי יהודה. אמרי: שבת דחמירא ולא אתי לזלזולי בה סתם לן כרבי שמעון דמיקל, יום טוב דקיל ואתי לזלזולי ביה סתם לן כרבי יהודה דמחמיר".
  2. **הטעם**.
     1. שמא יבא לעשות בה מלאכה, או טלטול האסורין לו.
        1. רמב"ן (מלחמות ריש ביצה) – "תירץ אותה ר"נ דגבי שבת דחמיר לא אתי לזלזולי בה ויו"ט דקיל אתי לזלזולי ביה ולפיכך החמירו בו יותר וכל עיקר לא דברו חכמים במוקצה אלא כדי שיברור ויזמין לעצמו צרכיו מערב יום טוב ולא יצטרך למחר לחזור ולטרוח בסעודה שמא יבא לעשות בה מלאכה או טלטול האסורין לו וסמכוה למקרא והכינו והרי **יום טוב ראוי לגזירה זו ואין שבת ראוי לכך דלא אתו בשבת למעבד מלאכות כאוכל נפש** והיינו טעמא דר"נ והדבר ברור הוא".
     2. שמא יבא לזלזל ביום טוב.
        1. לבוש (סעי' ד') – "ומוקצה אף על גב שבשבת מותר החמירו בו ביום טוב יותר מבשבת ואסרוהו, שהואיל ועושין הרבה מלאכות ביום טוב מה שאין עושין בשבת, חשו חז"ל שמא יבא לזלזל ביום טוב והחמירו בו בהרבה עניינים כדי שלא לזלזל בו".
     3. אם מוקצה אוסר משום גזירה אטו הוצאה (שיטת הראב"ד), א"כ ביו"ט שהוצאה מותר (סי' תקי"ח סעי' א'), ה"ה יש להקל בטלטול מוקצה.
        1. נתיבות (בית יעקב כתבות ז. ד"ה תד"ה מתוך) – "קשה לי כיון דכתבו התוס' בביצה דף כ"ח וז"ל דמותר לטלטל מוקצה לצורך אוכל נפש ע"ש וא"כ אפי' אי הוי מוקצה אסור בטלטול מדאורייתא והי' מותר לצורך אוכל נפש והיה מותר בכל דבר צורך היום קצת מטעם מתוך ומכ"ש בדבר שאין איסור רק מדרבנן שי"ל מתוך ועוד דהא מוקצה בטלטול אינו רק משום גזירת הוצאה והוצאה גופה מותר בצורך היום קצת מטעם מתוך ומה"ת יאסר בטלטול".
        2. **י"ל: אטו הוצאה שלא לצורך**.
           1. יראים (סי' ד"ש) – "ויש לתרץ לא החמירו ביום טוב אלא לגבי מוקצה שהוא מטעם ההוצאה כדאמרינן בשבת פ' כל הכלים [קכ"ד ב'] אטו מוקצה לאו מטעם הוצאה בתמיה והכי פי' יום טוב דקיל לענין הוצאה שאין לך מלאכה נוהגת מורגלת ומצויה ביום טוב כהוצאה הלכך הוצרכו להחמיר לענין ההוצאה באיסורים התלוים בהוצאה שלא יבא לידי הוצאת איסור ומה היא הוצאת איסור הוצאה שלא לצורך אוכל נפש ושלא לצורך מצוה".
           2. עי' פמ"ג (פתיחה להל' יו"ט ח"ב פרק א' אות א') – "דע שהמוקצה נתבארו בה' שבת מסי' ש"ח עד סוף שי"ב והב"י שם האריך ובטעם איסור טלטול מוקצה הר"מ ז"ל והר"א ז"ל בפכ"ד שבת בסופו הביאו טעמים לאיסור טלטול והר"א ז"ל אמר בגמרא שבת קכ"ד ב' (וביצה נ"ז א') אמרו בפירוש טלטול משום הוצאה אסרו וי"ל זה לב"ש משא"כ לב"ה מתוך וכפי הנראה דהר"מ ז"ל **לשיטתיה דשלא לצורך כלל מן התורה שרי** א"כ אפשר דלא הוה גזרינן גזידה אטו הוצאה בי"ט כי מצינו בי"ט החמירו יותר משבת במוקצה בכמה דברים ולכן הביא טעמים דספיקו גם לי"ט כמבואר שם".
           3. דמשק אליעזר (על הגר"א ריש סי' תרנ"ח) – "דאיתא בביצה י"ב דאיסור טלטול הוא משום גזירה דהוצאה. ודייק הגמ' מזה דיש ערוב והוצאה ביו"ט רק ביו"ט היכא דלצורך קצת שרי כמש"ש וא"כ ביו"ט שפיר יוכל לטלטל אף לאחר שיצא ואין לגזור אטו הוצאה דהלא כיון דלהדור מצוה גם בעת הלוכו בשוק יאחוז הלולב כמ"ש באנשי ירושלים א"כ יש לחשוב זאת לצורך קצת ואיך אפשר לגזור הטלטול אטו הוצאה כיון דההוצאה גופא שרי".
           4. תורת שבת (סי' רס"ה ס"ק ו') – "וגם בי"ט איכא איסור הוצאה דאורייתא באין צורך קצת כמ"ש התוס' בביצה די"ב ד"ה ה"ג רש"י וכן פסקינן בסי' תקי"ח".
           5. הגרשז"א זצ"ל (ששכ"ה פרק כ"א הע' א' [דפו"ח, הע' א'], מילואים שם, שולחן שלמה ס"ק ז'.ה', ס"ק ח') – "על קושית הבית יעקב בכתובות ז א, דהא איסור מוקצה הוא גזירה אטו הוצאה, ראה לעיל פ"כ הערה ד, והיא עצמה מותרת לצורך קצת ששוה לכל נפש, סי תקיח סע' א, דמ"מ גזרו שלא לטלטל מוקצה אטו הוצאה שלא לצורך כלל, ומוקצה מחמת חסרון כיס וכדו' אסור אפי' לצורך, חוץ מלצורך או"נ, וכמו כן אף שמותר להוציא מרל"ר כדי לשמור על ממונו, שם במ"ב ס"ק ו, אפ"ה אסור לטלטל מוקצה כדי שלא יתקלקל או יגנב, ולא התירו טלטולו אלא לצורך או"נ ממש, וכדלהלן סע' ג, ואף גם בשביל או"נ סובר הריטב"א, עירובין לד ב ד"ה באוירא, דאסור, אולם להלכה קיי"ל דמותר, וכדלהלן סע ג".
     4. מראי מקומות.
        1. פמ"ג (מש"ז ריש סי' ש"ח) – "וביום טוב לדעת הר"מ [יום טוב א, ד ויז] וההלכות [רי"ף ביצה ה, ב] דהוצאת אבנים מדרבנן, לא מן התורה, כרש"י ביצה י"ב א' [ד"ה אלא מדלא], אפילו הכי מוקצה אסור ביום טוב, כמו שכתב המחבר בסימן תצ"ה סעיף ד' ור"מ פרק א' מהלכות יום טוב הלכה ד' והלכה י"ז ובמגיד משנה שם. וא"כ נתן הר"מ ז"ל טעם כולל לשבת ויום טוב, דאלו גדר הוצאה הוה גזירה לגזירה, ולא סבירא ליה כרש"י בזה, עיין ביצה י"ב [שם ד"ה ליפלגו] ול"ז א' [ד"ה אטו], וסובר הא דאמרינן [שם לז, א] טלטול צורך הוצאה ביום טוב לבית שמאי, יע"ש דלית להו מתוך, מה שאין כן לבית הלל ביום טוב, **על כרחך** משום קל וחומר ושאר טעמים, הוא הדין שבת".
        2. בית מאיר (ריש סי' תמ"ו) – "הן אמת שמעולם בעניותי קשה לי טעם דין זה לפי' רש"י ותוס' ביצה דף י"ב דכל איסור טלטול מוקצה הוא משום גזירה דהוצאה והוצאה גופה שרי' לכ"ע בי"ט אפילו בצורך קצת דלא אוכל נפש והטלטול מוקצה דאתא מכחו יהא אסור אפילו בצורך אוכל נפש. ולהרמב"ם דבאמת כתב טעמים אחרים להאיסור טלטול מוקצה עיין ב"י ריש סי' ש"ח. אף נמי קשה קצת דמה חזי רבנן לאסור בדדהו יותר ממה שאסרה תורה בגופי מלאכות דאורייתא דשרי לצורך אוכל נפש מ"מ אין כ"כ קשה די"ל החמירו בדבריהם יותר משל תורה. (אבל לרש"י ותוס' והראב"ד קשה) ועל הרמב"ם אין קושיא מסוגיא דביצה להגירסא אלא מעתה הוציא אבנים לב"ה אינו חייב. וכן מהסוגי' דכלים שמביא רש"י אין כ"כ מוכרח דמשום גזירה דהוצאה אתינן עלי' כי ע"ש ברש"י. אבל וכו' כנ"ל בהג"ה קשה לי וכי יהא התולדה חמור מן האב. ואולי מפני שהיה אפשר לו להכין מעי"ט ועיין במתני' ריש אלו דברים שזה נמי טעם דאיסור".
  3. **הלכה**.
     1. מחמיר: פסק כר"י.
        1. רי"ף (סוף ביצה) – "ומשקלא וטריא דגמרא נמי שמעינן דהלכה כרבי יהודה ביום טוב".
        2. מחבר (סעי' ד', ב"י סוף ס"ק ד') – "מוקצה, אעפ"י שמותר בשבת החמירו בו ביום טוב ואסרוהו".
        3. עי' לבוש (סעי' ד') - סתם וי"א. [כדאי' בכה"ח (ס"ק ל"ד), לשונו מובא לקמן].
        4. פר"ח (על סעי' ד') – "הפסק המחוור באלו הענינים הוא פסק המחבר ז"ל על פי שיטת הרי"ף [הנ"ל] והרמב"ם [יום טוב א, יז] ורוב האחרונים כולם, ואף מוקצה מחמת מיאוס אסור ביום טוב, וכן מתבאר מדברי הרמב"ן בספר הזכות ומדברי הר"ן בפרק אין צדין [שם טו, ב ד"ה ומכאן] וברור הוא".

פר"ח (סי' תצ"ז על סעי' י"ז) – "דלדידן דקי"ל כוותיה דר"י במוקצה ביום טוב וכמ"ש לעיל סימן תצ"ה ס"ד".

* + - * 1. מראי מקומות – מ"ב (ס"ק ט"ז, לשונו מובא לקמן).
      1. גר"א (סי' תקי"ח על סעי' ו'. כדאי' בכה"ח (ס"ק ל"ד), לשונו מובא לקמן) – "וקי"ל כר"י בי"ט כמ"ש בסימן תצ"ה".
      2. עי' כה"ח (ס"ק ל"א, ס"ק ל"ד) – "ויש מתירין מוקצה וכו'. וכ"פ רש"ל ביש"ש ... והב"ר שכנה"ג ... א"ר ... וכתב הר"ז סוף או' י"ג דכן נוהגין להקל במדינות אלו (ר"ל במדינות אשכנז) ... ומיהו **מנהג בני ספרד לאסור** כדברי הש"ע כנודע. ונראה **דגם במדינות אשכנז לא בכל המקומות נהגו להקל**, שהרי הלבוש סתם לאסיר כדברי הש"ע וגם בביאורי הגר"א סי' תקי"ח סעי' ו' כתב דביו"ט ק"ל כר"י, וכן שאר מחברים רבני אשכנזים לא כתבו שנוהגים להקל".
    1. מיקל: ורק בנולד יש להחמיר.
       1. עי' רמ"א (סעי' ד') – "ויש מתירין מוקצה אפילו בי"ט; אבל נולד אסור, לדבריהם, אפילו בשבת".
       2. שכנה"ג (הג' ב"י ס"ק ט') – "רש"ל".
       3. מג"א (ס"ק ו') – "ויש מתירין. וכ"פ ביש"ש פ"ד סי' ג' ופ"ה סי"ז ובסי' י"ט כ' דנולד אסור ומוקצה מחמת איסור אף על גב דבשבת שרי אא"כ דחיה בידים בי"ט אסור וע"ש בסוף ביצה".
       4. א"ר (ס"ק י', א"ז ס"ק ה', א"ר סי' תקי"ח ס"ק י"ח) – "ויש מתירין וכו'. וכן פסק רש"ל סוף ביצה [פ"ה סי' יט] דאין אסור אלא מוקצה מחמת איסור נולד".
       5. גר"ז (סעי' י"ג, סי' תקי"ח סעי' ט"ו) – "ולענין הלכה יש להחמיר בנולד ביום טוב כיון שיש אומרים שאפילו מוקצה אסור בו אבל בשבת יש להתיר אפילו נולד כי כן עיקר אבל במוקצה נוהגין להקל במדינות אלו אף ביום טוב והמחמיר ביום טוב תבוא עליו ברכה".
       6. מ"ב (ס"ק ט"ז) – "ויש מתירין וכו'. דלא חמיר משבת וכתב מ"א דכן הוא ג"כ דעת הרש"ל וכן פסק גם הפר"ח".

מ"ב סי' תצ"ח ס"ק כ"ח) – "לפי מנהג מדינותינו שאין אוסרין מוקצה ביו"ט אלא נולד [כמו שפסק הרמ"א שם בהג"ה]".

* + 1. מראי מקומות – קיצור שו"ע (סי' צ"ט סעי' א'), ערה"ש (סעי' כ"ז).
  1. **מוקצה מחמת איסור**: לפי המקילין לעיל.
     1. מחמיר – מג"א (ס"ק ו'), א"ז (ס"ק ה', אבל ל"מ בא"ר).
     2. מיקל – גר"ז (קונ"א ס"ק ז').
  2. **יו"ט שחל בשבת**.
     1. מחמיר.
        1. האלף לך שלמה (או"ח סי' של"ב) – "לדעתי נראה דאסור לא מבעיא לשיטת הבעה"מ פ"ק דביצה דאף המקילין בשבת היינו רק במה דלא שייך איסורו ביום טוב רק בשבת אבל במה דאסור ביום טוב מכח מוקצה אסור גם בשבת ודאי אין מקום לספקו רק גם להסוברים להיפוך דבכל ענין בשבת שרי מ"מ היינו רק אם הוי שבת בפ"ע ויו"ט בפ"ע אז כיון דלא נזדמנו יחד ליכא חשש אתי לזלזולי בשבת אבל אם נזדמנו שבת ויו"ט יחד כיון דביו"ט אסרו מוקצה וא"כ שאול ישאלו למה היום נמי יום טוב ומותר ונשיב להם דהיום שבת א"כ יראו ששבת קיל מיו"ט ואתי לזלזולי בשבת לכך בודאי אסור גם בשבת".
        2. דמשק אליעזר (על הגר"א סוף סי' תקפ"ח) – "נראה דעת רבינו דדין מוקצה ביו"ט הוי גם ביו"ט שחל בשבת ואף דלכאורה ליכא כאן טעמא דיו"ט קיל חיישינן לזילותא דהלא הוי ג"כ שבת מ"מ כיון דגזרו מוקצה ביו"ט גזרו גם אם חל בשבת משום לא פלוג. ולסברא זאת יש ראי' מר"ה ותענית גבי צום גדלי' ע"ש ואכ"מ להאריך".
        3. אור שמח (שבת פרק ב' הל' ט') – "וברור דשבת שחל ביום טוב ג"כ אסור מוקצה, אף על גב דשבת חמיר, מ"מ לא פלוג".
        4. ציץ אליעזר (חי"ד סי' ס"ז אות א') – "ולהלכה למעשה בזה, ראיתי אמנם בספר שו"ת רב פעלים ח"א חאו"ח סי' ל' שכותב לסתור הראיות האחרות שמביא השו"מ להוכיח לאיסורא [מהראי' מההיא דשבת איננו מדבר בכלל] ומסיק דיש להורות להלכה דאם חל יום טוב בשבת דאין לחוש לאסור המוקצה אלא דינו כשאר שבתות השנה עי"ש. אבל בשו"ת זית רענן שם דעתו נוטה לאיסורא בזה כדיעו"ש, וכך נוטה הגאון מהר"י משולם ז"ל בהגהותיו על המשניות למס' ביצה וצוין בעלי זית שבסוה"ס שם עיין שם, וכך מצאתי גם בשו"ת האלף לך שלמה להגאון הגר"ש קלוגר ז"ל בחאו"ח סי' של"ב שנשאל ג"כ בזאת השאלה להסוברים דקיי"ל ביום טוב כר"י ובשבת כר"ש אם חל יום טוב בשבת מה דינו, ובא עלה מכמה פנים וזאת הלכה העלה דבודאי אסור גם בשבת עיין שם".
        5. חוט שני (יו"ט פרק ט', עמ' פ"ט).
     2. מיקל.
        1. עי' שואל ומשיב (תניינא ח"א סי' ס"א, ח"ג סי' י"ד, רביעאה ח"ב סי' פ') – "דאם הי' שבת ויו"ט בהדדי אי נימא כיון דכל הטעם דיו"ט שייך מוקצה משום דקיל וכדאמרו ריש ביצה והרי כיון דאיכא שבת ג"כ ל"ש להחמיר והבאתי דברי הש"ס בשבת דף למ"ד דשלמה שלח מת מוטל בחמה וכלבים רעבים והרי דוד מת בעצרת כמ"ש התוס' וא"כ הו"ל יום טוב ושבת אבל התוס' בחגיגה כ' דפליגי אהדדי וא"כ אפשר דלכך פירש"י דהיה שבת ועצרת ביחד דלא שייך מוקצה לכך אם זרק הורצה ודו"ק היטב. והנה לכאורה קשה דאמאי אם זרק הורצה הא כיון דלכתחלה לא יזרוק וא"כ אתקצי והרי שוב הוה היסח הדעת דפוסל בקדשים והוא לכאורה קושיא גדולה אמנם כיון דבשבת לא שייך מוקצה שוב לא אתקצי אלא לפ"ז בעצרת דיו"ט אתקצי שוב פסול משום היסח הדעת אמנם כיון דחל עצרת בשבת גם משום יום טוב לא אתקצי דהא לא שייך יום טוב דקיל דהא איכא שבת וכמ"ש לעיל וזה כוונת רש"י דחל עצרת ושבת בהדדי ודו"ק היטב כי חריף הוא".
        2. בן איש חי (שנה א' במדבר אות י"א, רב פעלים ח"א או"ח סי' ל') – "והשתא לפי דבריהם ולפי הראיות שכתבו אז ודאי גם בנ"ד אין לאסור המוקצה בהיכא דחל יום טוב בשבת, כיון דאיכא איסור שבת לא חיישינן לזלזולי. ותמהני על הגאון מהרי"ש בשואל ומשיב, איך לא זכר מ"ש הוא עצמו בתשובה הנז' שהסביר והוכיח להפך. ועיין להגאון כתב סופר בא"ח סי' מ"א דף מ' שנתעורר בענין כזה יע"ש, ואין פנאי להאריך יותר. ולענין הלכה יש להורות דאם חל יום טוב בשבת דאין לחוש לאסור המוקצה, אלא דינו כשאר שבתות השנה".
        3. כה"ח (ס"ק ל"ז) – "בן א"ח".
        4. דברי יציב (או"ח סי' רכ"ב) – "י"ל דמוקצה ליכא בכה"ג משום יום טוב גופא, דלא גזרו רבנן על יום טוב כשחל בשבת".
        5. עי' הגרשז"א זצ"ל (שש"כ פרק כ"א הע' כ"ב [דפו"ח, הע' כ"ג], מילואים שם, שולחן שלמה ס"ק ז') – "דבכגון דא לכאורה יש לחוש שיאמרו הבריות, מי איכא מידי דביו"ט שחל בשבת שרי וביו"ט גרידא אסור, וכמו"ש הגמרא כעי"ז בביצה יח ב. ומיהו בהא דמזמנים עכו"ם בשבת ואין מזמנין ביו"ט, ביצה כא ב, מובן **יותר** דשפיר מותר ביו"ט שחל בשבת, גם הזית רענן ח"ב או"ח סי' ז ס"ק ד מסתפק בזה, וכתב שהוא ספק עצום מאד, ע"ש".
        6. עי' הגריש"א זצ"ל (מבקשי תורה ס' זכרון להגרשז"א זצ"ל יו"ט ח"א עמ' תנ"ד [לו]) – "דאיתא בזה מחלוקת אחרונים בריש פ"ק דביצה, ומסתבר כדעת המקילים שדינו כשבת ולא כיו"ט".
        7. ששכ"ה (פרק כ"א סעי' ז' [דפו"ח, סעי' ח']) – "ביו"ט שחל להיות בשבת אפשר להקל בדיני מוקצה כמו בשבת רגילה, וכל מה שמותר בשבת רגילה, מותר גם אם חל בה יו"ט, וכל מה שאסור בשבת רגילה, אסור גם אם חל בה יו"ט".
        8. עי' הגרח"ק זצ"ל (מבקשי תורה ס' זכרון להגרשז"א זצ"ל יו"ט ח"א עמ' תנ"ד [לו]).
     3. מראי מקומות – זית רענן (ח"ב סי' ז' אות ד'), זכר יהוסף (ח"ג סי' ר"ב), הל' המועדים (פרק ו' סעי' ג').
        1. מ"ב (ס' תרי"א ס"ק ח') – "כשחל בחול. אבל כשחל יוה"כ בשבת לא התירו כדי שלא יבא לעשות כן בכל שבתות השנה להכין ביום לצורך הלילה".
  3. **שעה אחרונה של יו"ט**: כגון לטלטל תפוחי אדמה שאינם מבושלים.
     1. מיקל.
        1. הגרשז"א זצ"ל (ששכ"ה פרק כ"א הע' י"ז, [דפו"ח, הע' י"ז], מילואים שם, שולחן שלמה ס"ק ז'.ג') – "דאם נאמר שהם מוקצה, נתת דבריך לשיעורין בין מקומות שיכולים לבשל מהר ובין שאר המקומות, וגם הואיל ולא נזכר בשום מקום שדג תפל ותפוחי-אדמה בסוף היום מוקצה הם, לכן נראה כעין דוגמא, דכמו שאין אומרים מוקצה מחמת יום שעבר, הואיל ומצד אותו היום הוא מותר, ה"נ גם כאן, כיון שאם היו"ט היה מתארך, היו מותרים בטלטול, לכן לא חל עליהם שם מוקצה".
        2. ששכ"ה (פרק כ"א הע' י"ז, [דפו"ח, הע' י"ז]) – "ודע, כי תפוחי-אדמה כיון שרצונו לבשלם ביו"ט, אינם מוקצה, ואף בשעה האחרונה של יו"ט שכבר אסור לבשלם כיון שא"א ליהנות מהם בו ביום, ג"כ אינם מוקצה".
        3. הל' יו"ט (ארטסקרול, פרק כ"ט הע' ז').
     2. מחמיר.
        1. חוט שני (יו"ט פרק ט', עמ' צ"ג אות ג') – "מותר לטלטל תפוחי אדמה שאינם מבושלים וכיוצ"ב אף שבשבת הם מוקצה, מפני שאפשר לבשלם ביום טוב. אבל אם כבר הזמן הוא קרוב לשקיעת החמה של סוף יום טוב שאין שהות כדי לבשלם שיהיו ראויים לאוכלם, הרי הם מוקצה משעה זו לבד. ועיין לשון הרמב"ם שכתב כל שאסור לטלטלו בשבת אסור לטלטלו ביום טוב אלא לצורך אכילה".
  4. **לטלטל מנורת חשמל ביו"ט**.
     1. מראי מקומות – הגרשז"א זצ"ל (שולחן שלמה סי' תצ"ה ס"ק ט'.ג', ס"ק ט'.ד').
     2. ועי' סי' רע"ט, לשיטות ומראי מקומות.

* 1. מראי מקומות.
     1. כלי איסור, שמותר ביו"ט, מותר - למשל, פמוטים, כלי בישול, וכדו'
     2. מוקצה מחמת גופו, שמותר ביו"ט, מותר - כל מאכל חי, גפרורים (למחמרים סוג ב')].

***יום טוב שני***

# סימן תצ"ו

1. בן חו"ל בא"י יו"ט שני: מצד אמירה.
2. בן חו"ל בא"י יו"ט שני: מצד הנאה.
3. בן חו"ל בארץ ישראל יו"ט שני: מצד אמירה - האם יש להתיר לבן חו"ל בא"י לומר בפירוש לישראל לעשות לו מלאכה.
   1. **מיקל**.
      1. הג' מהריק"ש (על סי' תצ"ו, אהלי יעקב סי' צ') – "ועוד יש להביא ראיה ממה שכתב הרשב"א בשם התוס' ז"ל דישראל שקבל שבת קודם שחשכה מותר לומר לישראל חבירו לעשות לו מלאכה פל' ע"כ".
      2. זרע אברהם (יצחקי, סי' ט', סי' י').
      3. עקרי הד"ט (סי' כ"ב אות ג') – אהלי יעקב ... זרע אברהם ...".
      4. באר משה (ח"ז עמ' רצ"א אות ס"ט, עי' עמ' רנ"ז אות ז') – "למעשה **חוזרני** ממה שכתבתי שם לאסור ונראה לי כהמקילין, וכדעת רוב גדולי עולם שהזכרתי (לעיל אות ז), והעיקר דלא גזרו אמירה לישראל אלא במקום ומילתא דשכיח, אבל במילתא דלא שכיח שיהי' לישראל אחד אסור באיסור גמור לעשות מלאכה, ולישראל שני היתר גמור דחול ממש אצלו, ע"ז לא עלה על דעתם לגזור וממילא אין בכחינו עתה לגזור, וכדעת המתירין, ועיין לעיל אות ז כ כו כז וכח, וכן יש לנהוג להקל".
      5. יביע אומר (ח"ט או"ח סי' מ"ט) – "יש להתיר לבן חו"ל ששוהה בא"י אפילו לומר בפירוש לישראל לעשות לו מלאכה".
      6. עי' מי מנוחות (או"ח סי' ח') – "ואם בן חו"ל נמצא בא"י, יתכן דשרי".
   2. **מחמיר**.
      1. עי' ברכי יוסף (ס"ק ד') – "בן ח"ל שעומד בארץ ישראל, כתב מהריק"ש בהגהותיו ובתשובותיו כ"י סי' צ' דמותר לומר לבן ארץ ישראל שיעשה לו מלאכה ביום טוב שני. אבל הרב מהר"ר יעקב פאראג"י מהמה בתשובתיו כ"י סי' ע"ו והרב מהר"ר יעקב מולכו בתשובותיו כ"י סי' ס"ה דחו דבריו והסכימו לאסור. ועמ"ש מורינו הרב זרע אברהם א"ח סי' ט'".
      2. עי' שע"ת (ס"ק ד') – "ועיין בבר"י בשם מוהריק"ש שבן ח"ל שעומד בא"י מותר לו' לבן א"י שיעשה מלאכה ביום טוב שני ומהר"י פראגו ומהר"י מלכו דחו דבריו והסכימו לאיסור ועיין בגו"ר כלל ד' סי' ט"ז וי"ז ועיין בזר"א סי' ט'".
      3. גינת ורדים (או"ח כלל ד' סי' י"ז) – "דבן ח"ל לא מצי לומ' לבן א"י לעשות לו מלאכה בי"ט ב' כדברי מהריק"ש דהא בן ח"ל ליתיה כלל ולא שייך בהתר זה דאין לו שייכות בעשיית מלאכה ביט"ב כלל ואף על גב דמצי לעלות לא"י ויהיה מותר במלאכה ביט"ב הנה כשיעלה לשם ויתדר מיקרי בן א"י נמצא דאין שם אפשרות לבן ח"ל כל עוד ששמו עליו להיותו שייך בהיתר מלאכה ביט"ב כלל והכי אשכחן בעבד דלא אמרי' ביה דשייך בגטין אלא בזמן עבדות דאז מצי לקבל גיטו של חברו ולא אמינא ביה דישנו בגטין דאפשר להשתחרר וישנו בגטין להדיא".
      4. מהר"י הכהן (גינת ורדים או"ח כלל ד' סי' ט"ז) – "דבני ח"ל אסורין לומר לבני א"י לעשות מלאכה בי"ט שני שלהם שלא כדברי מהריק"ש".
      5. רע"א (על מג"א ס"ק ז') – "ע' ת' גנת וורדים סי' ט"ז דאסור **דלא** כמוהריק"ש כאן".
      6. פאת השלחן (הל' אר"י סי' ב' סעי' ט"ו) – "בן חו"ל שעומד בא"י אסור לומר לבן א"י שיעשה לו מלאכה ביום טוב שני (מהרי"פ ומהרי"ם ובר"י)".
      7. דובב מישרים (ח"ג סי' פ"ג) – "ביו"ט שני בן חו"ל בודאי יהיה אסור לומר לבן ארץ ישראל לעשות מלאכה בשבילו".
      8. קנין תורה בהלכה (ח"ד סי' נ"ח) – "ונכונים הדברים לחלק ולהחמיר שהבן חו"ל לא יאמר לעשות עבורו ביוט"ש לד' החח"ס הנ"ל דבאמירה הוא עצמו עובר על ודבר דבר שלא יהא דבורו של שבת כדבורו של חול וה"ה ביו"ט שני, אך עכ"ז מי שאינו יודע ד"ז **ואמר**, יש לצדד קולא עפי"מש לעיל (באות ג') כיון שהאורח בא"י **אין חפצים שלו** בעשיית המלאכה ובזה יש קולא אפי' באמירה לנכרי".
      9. מגילת ספר (סי' ע"ט, קונ' שמירת שבת פרק ל"א אות ז') – "שאלה זו תלויה במחלוקת הט"ז והמג"א סי' רס"ג סי"ז מדוע מי שקבל שבת מותר לו לומר לישראל חברו לעשות מלאכה עבורו, דלפי הט"ז כל שלחברו מותר אין באמירתו אליו שום איסור, וא"כ בנידון דידן יש להתיר, משא"כ לפי הב"י והמג"א שהטעם משום שיש לו צד היתר שיכול היה לא לקבל שבת זה לא שייך בנידון דידן שהוא בן חו"ל וחייב ביו"ט שני, ועיין במ"ב שם ס"ק ס"ד שהעתיק רק טעם הט"ז שהוא עיקר וגם הגר"ז שם סכ"ה ובקו"א נקט כן לעיקר, ולא דמי למי שעושה ב' ימים יום הכפורים שלפי דעתו גם חברו אסור במלאכה, משא"כ בן חו"ל הנמצא בא"י שודאי בן א"י מותר במלאכה וכן חו"ל אסור רק משום שמנהג אבותיו בידיו, וכבר קדם בכל זה באג"מ או"ח ח"ג סי' ע"א דתלוי בט"ז ובמג"א, ועיין גם באג"מ שם סי' ע"ג, ולאחר זמן ראיתי דברי הגר"ז בקו"א סוסי' רס"ג שהוכיח בראיות ברורות דאף שלחברו אין שום איסור **מ"מ המעשה שלו מתייחס למשלח**, וכעין שאסרו אמירה לנכרי אף שלנכרי מותר, ורק בקבלת שבת יש סברא להתיר דלא קבל עליו שבת רק במה שנוגע לגופו ולא לענין שחברו יחשב כשלוחו, וזו סברא רק בקבלת שבת, אבל בכל דוכתא שלמשלח הוא איסור גמור אסור לו לומר לחברו לעשות את הדבר אף שלחברו הוא היתר, עיי"ש הוכחותיו, ולפ"ז ייצא שאסור לבן חו"ל לומר לבן א"י לעשות מלאכה עבורו".
      10. ארחות שבת (סוף ח"ג סי' י"ט) – "ולכן מבוארת שיטת רוב האחרונים [מהר"י מולכו, מהר"י פראגו, המובאת בברכ"י, ונקט הברכ"י כמותם, גינת ורדים המובא בחי' רע"א, פאת השולחן שהעתיק את דברי הברכ"י] שאסרו לבן חו"ל לומר לבן א"י לעשות מלאכה עבורו".
   3. **ראוי להחמיר**: בשעת הדחק יש להקל.
      1. אג"מ (או"ח ח"ג סי' ע"ג, עי' סי' ע"א [ח"ב סי' צ"ט], ח"ד סי' ק"ה אות א', סי' ק"ו, סי' ק"ז) – "שאף שכתבתי בסימן ע"ג שמסתבר כהאוסרים **חוזרני** לומר שאינו מוכרח זה אבל מ"מ דעתי נוטה לאסור מצד שהוא ספקא דדינא מטעם דלעיל, וכן נוסף עוד טעם במחלקותם שיותר עדיף אבל ג"כ שהוא במחלוקת שהוי ספקא דדינא דנוטה לאסור מטעם דבר שיש לו מתירין שלר"א הוא לחומרא אף בספק דרבנן, אף שיש גם מקום להקל מאחר שאולי ליכא זה בפלוגתא דרבוותא וגם הוא תרי דרבנן, אבל **יותר ראוי להחמיר**".
         1. עי' יו"ד סי' ק"ב, שרוב פוסקים סבר שלגבי ספקא דדינא בדבר שיש לו מתירין, אנו מיקלים.
      2. מנחת יצחק (ח"ז סי' ל"ד, סי' ל"ה) – "דיש לחוש להאוסרים לבן חו"ל לומר לבן א"י לעשות מלאכה".
      3. אבן ישראל (ח"ט סי' מ"א) – "דכיון דאיכא דסברי דאיכא איסורא מדין שליחות עיי"ש בשו"ע הרב, אף שיישבנו הקו' מ"מ יש מקום להחמיר".
      4. הגרשז"א זצ"ל (יו"ט שני כהלכתו פרק י"ד הע' ד').

הגרשז"א זצ"ל (מנחת שלמה ח"א סי' י"ט אות ג', שולחן שלמה הע' על ס"ק י"ב.י"ב ד"ה ואמר, יו"ט שני כהלכתו פרק י"ד הע' ב' ד"ה וכן) – "שאין דעתו להכריע בזה לאיסורא מחמת הטעמים שכתב שם, אבל מ"מ יש לחשוש לדעת האוסרים".

* + 1. אז נדברו (חי"א סי' כ"ט אות ב') – "יש אומרים דמותר לומר ביו"ט של גליות לבני א"י לעשות בשבילו מלאכה, ורבים חולקים ע"ז ואוסרים (מובא בשע"ת סי' תצ"ו) ומ"מ נראה דלצורך גדול לצורך יו"ט יש לסמוך על המקילים".
    2. הגריש"א זצ"ל (יו"ט שני כהלכתו סי' ח', פרק י"ד הע' ו', קובץ תשובות ח"א סי' נ"ד).
    3. פסקי תשובות (אות כ"ח) – "למעשה אין להקל אלא לצורך גדול".
    4. **הגר"י ברקוביץ שליט"א (זרע שמואל הע' רל"ט) – "לכתחילה להחמיר בזה, אף שפשטות המ"ב להקל בזה".**
    5. **עי'** יו"ט שני כהלכתו (פרק י"ד סעי' ב') – "הכריעו הפוסקים, שכן חו"ל הנמצא בא"י ודעתו לחזור לחו"ל, אסור לו לומר לבן א"י שיעשה מלאכה ביו"ט שני ואף לפני יו"ט ואף ברמיזה אסור ... ובשעת הדחק, יש מתירים לבן חו"ל לומר ביו"ט שני לבן א"י לעשות מלאכה עבורו".
  1. **במקום מצוה יש להקל**.
     1. הגריש"א זצ"ל (יו"ט שני כהלכתו סי' ח', קובץ תשובות ח"א סי' נ"ד).
     2. אין לחלק בין מקום מצוה או לא.
        1. הגרשז"א זצ"ל (יו"ט שני כהלכתו פרק י"ד הע' י') – "דלדעתו לא שייכא הכא איסור ד'ממצוא חפצך', דאיסור זה הוא רק כשהדברים שדיבר הם אסורים בעצמותם וא"א לעשותם בשבת ויו"ט, משא"כ בזה, דאחרי שהתירו חז"ל את האמירה למי שטרם קיבל את השבת וליכא איסורי שבת על מעשיו (כמ"ש הרשב"א), עצם האמירה הוא דיבור של היתר, ומה שהתירו הוא אף שלא לצורך מצוה. (ורק האמירה לעכו"ם אסרו מטעמים אחרים, אע"ג דלעכו"ם ליכא איסורי שבת עליו). וכן הדין בבן חו"ל הנמצא בא"י, שכל מלאכה המותרת לבן א"י לעשותו ליכא בציוויו משום ממצוא חפצך. מיהו צריך לחשוש לדעת האוסרים עצם האמירה".
        2. יו"ט שני כהלכתו (פרק י"ד סעי' ד') – "ולדעת רוב הפוסקים אין לחלק בכך".
        3. ארחות שבת (ח"ג סי' י"ט אות י"ב).
  2. **רמז**.
     1. בדרך ציווי.
        1. מחמיר: דינו כאמירה.
           1. הגרשז"א זצ"ל (יו"ט שני כהלכתו פרק י"ד הע' ד', שולחן שלמה הע' על ס"ק י"ב.י"ב ד"ה ואמר) – "שברמז שהוא דרך ציווי אסור (ובכלל זה גם להראות בידו להדליק את האור), משום שבזה חשיב כעושה בשליחות של הבן חו"ל".
           2. יו"ט שני כהלכתו (פרק י"ד סעי' ב').
           3. פסקי תשובות (הע' קפ"ח) – "הגרשז"א ביוטש"כ פי"ד הע' ג' ולא הוי כעושה בשליחותו, אבל רמז בדרך ציווי כגון שעושה רמזים בידיו וכדו' אסור".
     2. שאינו בדרך ציווי.
        1. מיקל.
           1. הגרשז"א זצ"ל (יו"ט שני כהלכתו פרק י"ד הע' ד', שולחן שלמה הע' על ס"ק י"ב.י"ב ד"ה ואמר) – "אבל ברמז שאינו דרך ציווי (כגון לומר לו שהחדר חשוך וכדומה) מותר, דכיון שלא ציווהו לא הוי כעושה בשליחות. וכן רשאי הבן א"י לשאול לבן חו"ל אם רצונו שידלק האור בחדר ויכול הבן חו"ל לענות שאכן רצונו בכך, משום שאין זה אמירה דרך ציווי אלא גילוי דעת בעלמא שזה רצונו. וכן אם עבר הבן חו"ל וציוה לו לעשות מלאכה **אפשר להתיר לבני תורה ע"י שיאמר הבן א"י שאינו עושה המלאכה מחמת ציוויו**, אלא עושה מפני שיודע עכשיו שהבן חו"ל חפץ במלאכה ולכן הוא עושה אותה מעצמו, ועי"ז שיאמר כן גילה דעתו בזה שאינו עושה בשליחות ושפיר דמי".
           2. פסקי תשובות (אות כ"ח) – "וכן מותר לבן חו"ל לומר לבן א"י ברמז שלא בדרך ציווי כשם שהתירו אמירה לנכרי באופן כזה (כגון שאומר החדר חשוך וכדו' ויבין הבן א"י וידליק לו האור וכל כיוצב"ז)".
  3. **דהקביעות דעת שלא לחזור באמצע יו"ט, האם משוי לי' לחיוב של יו"ט ב', וה"ה להפוך**.
     1. יכול לחזור.
        1. שבות יעקב (ח"א סי' מ') – "שהוא בר חיובא ביומו וראוי לקרות אף ביום זה אם יתן דעתו שלא לחזור וכל הראוי לבילה אין בילה מעכבת בו ... הדין בבן ארץ ישראל שדעתו לחזור שעולה למנין הקרואים ביום טוב שני של גליות".
        2. אמרי בינה (הל' שבת סוף סי' י"א) – "בן א"י אף שדעתו לחזור מ"מ בידו להביא א"ע לידי חיוב אם יקבע בדעתו שלא יחזור עוד".
        3. חזון איש (להורות נתן חי"ב סי' כ"ז, מעשה איש ח"ד עמ' קכ"ה ד"ה מעיד) – "בן חוץ לארן שבא לארץ ישראל, ודעתו לחזור, וביו"ט שני נהג כמנהג חוץ לארץ שאסור בעשיית מלאכה, וכמו שכתב במשנה ברורה (סי' תצ"ו סקי"ג) דבדעתו לחזור צריך לעשות בארץ ישראל שני ימים טובים - ועיין שערי תשובה שם (סק"ב, ג') - והנה הוא נמלך בדעתו באמצע יו"ט שני שהוא רוצה לישאר בארץ ישראל ואין דעתו לחזור, האם מותר להפסיק באמצע היום את מנהג יו"ט שנהג בו, ולעשות מלאכה כבן ארץ ישראל, או דנימא דכיון דכבר התחיל לנהוג ביום השני דין יו"ט, אסור לו להפסיק באמצע היום. והנה שאלה זו שאלתי להגאון בעל חזון איש זצ"ל בראשית שנת תש"י, אחרי שזכיתי לעלות לארץ ישראל בשלהי שנת תש"ט, **ובדידי הוי עובדא** הנ"ל, והגאון ז"ל השיב מיד שמותר להפסיק מלנהוג דין יו"ט. ומחמת גודל הפליאה על שענה על שאלה זו מיד, שכחתי לשאול את טעם הדבר".
        4. עי' מנחת יצחק (ח"ד סי' ד' אות נ"ו) – "הרי לפימ"ש בתשו' שבות יעקב (ח"א סי' מ'), ובספר אמרי בינה (ה' שבת סי' י"א), דהקביעת דעת שלא לחזור, משוי לי' לחיוב של יו"ט ב', ואפילו באמצע היום עיי"ש"

מנחת יצחק (ח"ז סי' ל"ד ד"ה אמנם כ"ז) – "הרי לפי שנתבאר בספרי שם (סי' ד' אות ט') בשם תשו' שבות יעקב (ח"א סי' מ') דהקביעות דעת שלא לחזור משוי לי' לחיוב של יו"ט ב' ואפי' באמצע היום עיי"ש, וא"כ הה"ד בבן חו"ל בא"י הקביעות דעת שלא לחזור משוי לי' לקביעות להיות כבן א"י אפילו באמצע היום, א"כ שוב הוי אפשר לו לבן חו"ל בא"י בלא שום חילול יו"ט, להיות מותר במלאכה באותו שעה של השליחות, ומותר לעשות שליח לבן א"י לעשות מלאכה אף להב"י ולהמג"א אליבא דהרשב"א, (אמנם בתשו' מנח"א ח"ג סי' נ"ט אסתפוקי מספקא לי' לומר דכיון שקידש כבר על היום לא יונהג עוד מדת חול, ואם נאמר כן א"א לומר כנ"ל)".

* + - 1. הגרשז"א זצ"ל (מנחת שלמה ח"א סי' י"ט אות ג' ד"ה גם, תנינא (ב - ג) סי' מ"ז ד"ה עוד) – "שהאורח עצמו בידו להחליט להשתקע בא"י".

עי' הגרשז"א זצ"ל (ששכ"ה פרק ל"א הע' ע"ט\* [דפו"ח, פרק ב' הע' מ"ט], שולחן שלמה ס"ק י"ב.י"ד, הע' שם, סי' ש"ז אות י"ד) – "דיש להסתפק באורח מחו"ל שהחליט באמצע יו"ט שני להשתקע בא"י, אם חייב מיד להבדיל ולהניח תפילין ולהתפלל מנחה של חול, אע"ג שקידש בערב והתפלל עד עכשיו של יו"ט".

* + - 1. עי' קנין תורה בהלכה (ח"ד סי' נ"ח אות ו') – "יש סברא גדולה שהחליט ליקבע בא"י י"ל דהותר במלאכה ונתתייב בתפילין (ולמעשה ילע"ע) א"כ למה לא יהי' היתר לבן חו"ל האמירה לחבירו בא"י דכרגע יוכל להיות גם הוא בא"י וד' הגו"ר כל עוד דשמו עליו א"א אינו מוכן כלל דהדבר תלוי ביכולת האדם לא בשמו כמובן וצ"ע".
    1. אינו יכול.
       1. מנחת אליעזר (ח"ג סי' נ"ט ד"ה ובמה) – "נראה כיון שקידש כבר על היום בלילה אז לא ינהג בו מנהג חול עוד ולא יניח תפילין עוד ביום ההוא".
       2. עי' בצל החכמה (ח"א סי' נ"ה אות ב') – "ודעת רובם שלא ... לדעת האמרי בינה ... שבידם להחליט להשאר בחו"ל א"ו דכולהו לית להו סברת האמרי בינה".
       3. חוט שני (רבית עמ' קנ"ג אות כ', אמנם עי' הל' יו"ט עמ' קמ"ז ד"ה בן) – "שחייב לנהוג בדיני יו"ט, דכיון שכבר נתחייב ביו"ט שני אין היו"ט מפסיק באמצע היום".
    2. מראי מקומות – בצל החכמה (ח"א סי' נ"ג, באר משה ח"ז עמ' רפ"ב), שערים מצויניים בהלכה (סי' ע"ב ס"ק א' ד"ה יש), להורות נתן (חי"ב סי' כ"ז - סי' ל'), וישב משה (ח"א סי' ק"כ ד"ה ובאמת).
       1. גינת ורדים (או"ח כלל ד' סי' י"ז) – "דהא בן ח"ל ליתיה כלל ולא שייך בהתר זה דאין לו שייכות בעשיית מלאכה ביט"ב כלל ואף על גב דמצי לעלות לא"י ויהיה מותר במלאכה ביט"ב הנה כשיעלה לשם ויתדר מיקרי בן א"י נמצא דאין שם אפשרות לבן ח"ל כל עוד ששמו עליו להיותו שייך בהיתר מלאכה ביט"ב כלל".
       2. קובץ שיעורים (ביצה אות ט"ז-י"ט) – "הבא לא"י שלא ע"מ לחזור ביו"ט א' פשיטא דפטור מיום ב', כיון דקודם יום ב' כבר היה בא"י, אבל הנכנס לא"י ביום ב' של גליות, וא"כ בתחלת היום שעדיין היה בחו"ל, כבר נתחייב בשביתת יו"ט שני, אפשר דתו לא מיפטר, אפילו נכנס באמצע היום לארץ, או דילמא, כיון דבארץ הוא יום חול, ואילו נפסק השבת באמצע היום ונעשה חול, לא יתחייב בשביתה, מפני שכבר נתחייב בתחלת היום ...".
       3. אג"מ (או"ח ח"ג סי' ע"ג) – "ומה שיש לו היתר שהרי יכול להחליט שלא לחזור לחו"ל שגם הוא יהיה מותר במלאכה דיו"ט שני כדין הבן א"י מסתבר שאין להחשיב כיש לו היתר דהא רוב אלו שדעתן לחזור מוכרחין לחזור שלא מיתדר להו בא"י מפני שפרנסתם בחו"ל וכדומה מהרבה ענינים ול"ד לקבלת שבת בזמן מוקדם שתלוי ברצונו לבד ואין שום דבר המכריחו לקבל שבת בהקדם".
  1. מראי מקומות – הגריש"א זצ"ל (קובץ תשובות ח"א סי' נ"ח אות א').
     1. מלכים אמניך (פרק י"א הע' כ"ו) – "מסתבר שגם המהריק"ש המובא בשערי תשובה תצ"ו ב' המתיר לבקש מבן א"י לעשות עבורו מלאכה ביו"ט שני, היינו דוקא מלאכת הדלקת הנר, או לתקן מכשירי אוכל נפש וכדומה, שהם צרכי החג שאסור לבן חו"ל לעשותם, בזה סובר המהריק"ש שכשם שמותר לזה שכבר קיבל שבת לבקש מאחר שלא קיבל שבת לעשותם ואין בזה איסור של 'אמירה לנכרי', כך גם מותר לבן חו"ל לבקש מבן א"י ביו"ט שני שיעשה עבורו מלאכות שהם צרכי החג, אבל מלאכות שיש בהם משום 'ממצא חפציך ודבר דבר' כגון כתיבת צ'קים ועשיית צרכי חול, מסתבר שאסור לבקש מבן א"י שיעשם, שהרי איסורם הוא לא מחמת השליח, כי אם מחמת לתא דהמשלח, שאסור לו לעסוק בצרכי חול, ולכן מסתבר שגם לדעת מהריק"ש אסור לבן חו"ל לבקש מבן א"י שיעשה אותם עבורו. ובפרט למה שהקשה הפרמ"ג משבצות ש"ז א' למה ליכא באמירה לנכרי, גם משום ודבר דבר שהוא מדברי קבלה וחמור כעין דאורייתא, ותירץ דמיירי באומר לנכרי שידליק לו נר ללמוד דהוי חפצי שמים. וכך שמעתי גם ממו"ח הגאון רי"ש אלישיב שליט"א [זצ"ל] (אשרי האיש ח"ג פרק ה' אות כ"ב) שהורה כך".

1. בן חו"ל בארץ ישראל יו"ט שני: מצד הנאה - האם מותר לבן א"י לעשות מדעת עצמו מלאכה עבור בן חו"ל שנמצא בא"י.
   1. **מחמיר: אסור להנות וממילא אסור לעשות מדעת עצמו מלאכה עבור בן חו"ל.**
      1. גינת ורדים (או"ח כלל ד' סי' י"ז) – "אך אמנה בני א"י מעצמן יעשו לו מלאכה ביט"ב ש"ד ומצי ליהנות ממנה **מיד כשחשיכה**".
      2. ששכ"ה (פרק ל"א סעי' ל"ג, הע' פ"א) – "בן חו"ל שחייב לשמור יו"ט שני של גלויות, אסור לו לומר לחברו בן א"י לעשות לו כל מלאכה, וגם הלה לא יעשה מעצמו מלאכה עבור בן חו"ל. [עיין טור או"ח סוסי' תרכד]".
         1. **אמנם** עי' ששכ"ה (דפו"ח פרק ב' סעי' כ"ה) – "בן חו"ל שחייב לשמור יו"ט שני של גלויות, אסור לו לומר לחברו בן א"י לעשות לו כל מלאכה שאינה מלאכת אוכל-נפש המותרת ביו"ט".
      3. הליכת בת ישראל (אנגלית, פרק י"ז הל' כ"ה. אמנם **ל"מ** בעברית) -

may not ask … Moreover, a person who observes one day of yom tov should not perform melakhah for one who is observing two days even if she was not asked to do so. ]Tur 624[.

* 1. **מיקל: מותר להנות וממילא מותר לעשות מדעת עצמו מלאכה עבור בן חו"ל**.
     1. הגרשז"א זצ"ל (ועליהו לא יבול ח"א עמ' קפ"ד, יו"ט שני כהלכתו פרק י"ד הע' ה', הע' י"א) – "לבן אר"י בודאי שמותר מצד עצמו לעשות מלאכה עבור הבן חו"ל, ואם רוצה להחמיר, יכול לומר שמה שהוא עושה עבור הבן חו"ל אין הוא עושה מדין שליחות".

הגרשז"א זצ"ל (שולחן שלמה הע' על ס"ק י"ב.י"ב) – "עיין טור או"ח סוסי' תרכד, דאף אחרים לא יבשלו לו, ולכאורה י"ל דהה"נ דבן א"י לא יעשה מלאכה עבור בן חו"ל אף מעצמו ... דיש לחלק מיוהכ"פ, כיון שלפי דעתו זה יוהכ"פ לכו"ע, אם כי רק לחומרא, משא"כ יו"ט שני, שכו"ע ידעי שלבן א"י אין זה יו"ט".

הגרשז"א זצ"ל (ששכ"ה פרק ל"א הע' פ'\* [דפו"ח, פרק ב' הע' נ"א]) – "ולא דמי להא דסי' רסג סע' יז ... דשאני התם דהרי הציבור לא קבלו עליהם את השבת, ואף שהוא עצמו קבל את השבת, מ"מ הוא יודע שאצל האחרים באמת עדיין חול, לכן הר"ז דומה כשינוי באופק, וכ"ש אם ננקוט דאצלו ה"ז רק כעין נדר, משא"כ ביו"ט שני, המחמירים סוברים דה"ז חשיב כאילו הבן חו"ל מסופק באמת אם עכשיו יו"ט או חול (וכן לענין מחרת יוהכ"פ דסי' תרכד, אף שהמחמיר יודע שזה רק חומרא, אפ"ה אסור לו או ליהנות ממה שאחרים בשלו בשבילו, שם במ"ב ס"ק טז, אע"ג שיודע שהמקילים עושים כדין, כיון דלדידיה הו"ל כאילו הספק הוא אצל כולם). ומיהו למעשה רבים נוהגים להקל, דמכיון שבזה"ז הוא רק משום מנהג אבותינו, לכן חשיב כאילו האורח יודע שלבני א"י זה ודאי חול (או עכ"פ כאומר ברי לי), ולכן בצירוף שיטת החכ"צ רבים מקילים".

* + - 1. ***הגר"י טרגר שליט"א (בעל הליכות שלמה, מכתב בדואר אלקטרני) – "***בשש"כ מדובר **לומר** לבן אר"י לבשל וביוט שני **כשעושה מצד עצמו**".
    1. מנחת יצחק (ח"ז סי' ל"ה) – "כיון דלבני א"י הוי חול ממש ועושין מלאכה לכל אדם ואף לנכרים, ואמאי יגרע הבן חו"ל, דבשלמא אם היה הדין דאף בלא אמירתו אסור ליהנות ממנו יש משום לפ"ע, אבל כיון שמותר ליהנות אמאי יאסר לבן א"י לעשות בשבילו, וביותר כיון דלפי שנתבאר כל עיקר הטעם לאסור אמירת בן חו"ל לישראל לעשות בשבילו דלא יהא ישראל גרע מנכרי כנ"ל, א"כ כל זה שייך לענין ציוי של בן חו"ל לעשות לו, אבל היכא דלא ציוה, הרי על בן א"י העושה מעצמו בשבילו דמותר לעשות אף לגוי אין סברא שיהי' גרע ישראל בן חו"ל מנכרי כנלענ"ד".
    2. אבן ישראל (ח"ט סי' מ"א) – "היכא דהארץ ישראלי עושה מעצמו בשבילו שפיר דמי והוא יכול לקוראו שיכנס למכוניתו ביו"ט שני וכמש"נ".
    3. קנין תורה בהלכה (ח"ד סי' נ"ח).
    4. אז נדברו (חי"א סי' כ"ט אות ב') – "ונראה דלכו"ע מותר לבני א"י לעשות מעצמו מלאכה בשבילו ומותר לבני חו"ל ליהנות ממנו".
    5. הגריש"א זצ"ל (הערות במסכת ביצה דף יז. ד"ה והתוס', יו"ט שני כהלכתו פרק י"ד הע' ה') – "דהא ודאי דגם להסוברים דאסור לומר לבן א"י לעשות מלאכה עבורו הוא דוקא היכא דאומר לו לעשות מלאכה עבורו, אבל מותר לבן א"י לעשות מלאכה מעצמו לצורך בן חו"ל".
    6. יו"ט שני כהלכתו (פרק י"ד סעי' ה') – "מותר לבן א"י לעשות מדעת עצמו מלאכה עבור בן חו"ל שנמצא בא"י, ומותר לבן חו"ל ליהנות ממלאכה זו".
    7. פסקי תשובות (אות כ"ח ד"ה ומיהו) – "ומיהו **לכו"ע** אין לאסור אם הבן א"י עושה (בא"י) מיוזמתו מלאכה עבור בן חו"ל, ומותר לו ליהנות ממלאכה זו אף ביו"ט, וכן מותר לבן חו"ל לומר לבן אר"י שלא בדרך ציווי …".
    8. **הגר"י ברקוביץ שליט"א (זרע שמואל הע' רמ"א) – "למעשה".**
    9. אמירה לנכרי (פרק ל"ד סעי' ה') – "נהגו להקל כשעושה מעצמו ליהנות ממלאכתו".
  1. מראי מקומות.
     1. **יש לדון**: במקום ששני אנשים, ראובן ושמעון, בא מחו"ל למבקר א"י לשבעיים. וראובן מקבל הפסק שהולך אחר המקום שהוא עכשיו, ולשמור רק חד יום של יו"ט [כמו החכם צבי, שואל ומשיב, וגר"ז]. וחבירו שמעון מקבל הפסק שצריך לשמור שני יומים טובים, כמו רוב בני אשכנז. אם מותר לראובן [ששומר חד יום יו"ט] לעשות מלאכה בדעת עצמו לשמעון, ואם שמעון מותר להנות. לכאורה אינו דומה להמיקלים לעיל. כיון לדעת שמעון ולסברתו, גם ראובן צריך לשמור שני יו"ט. וא"כ, הציור הזה הוא ממש כמו הל' יום הכיפורים בסי' תרכ"ד. ולפ"ז, צריך להחמיר בין באמירה בין בהמעשה ובין בהנאה. ול"מ כן בהפוסקים. וצ"ע.

1. שאר ענינים.
   1. ***בן א"י שנשא אשה בחו"ל*** *(ולהפוך),* ***לענין יו"ט שני****.*
      1. *אג"מ (רשומי אהרן ח"ב או"ח סי' תצ"ו אות ו') – "בן א"י הנמצא בחו"ל וכעת נעשה חתן עם בת חו"ל, עד לזמן החתונה דינו כבן א"י ולאחר מכן דינו כבן חו"ל ושומר שני ימי יו"ט כשדר בחו"ל אע"פ שדעתם לחזור לא"י לאחר זמן מה".*

*אג"מ (מסורת משה או"ח אות שמ"ח, אות שמ"ט) – "בן אר"י בא לפני סוכות וסיפר לרבינו שהתחתן כאן עם בת חו"ל, ודעתו לחזור לא"י בעוד כמה חדשים ... אין הכלל חשוב כמו שפעם היה, וממילא מאחר שבמקרה זה מוכח שמכוין לחזור, נחשב עדיין כבן א"י. אבל אשתו נחשבת עדיין כבת חו"ל, והוא יתפלל תפלת חול".*

*אג"מ (רשומי אהרן ח"ב או"ח סי' תצ"ו אות י') – "אברך מחו"ל שנשא אשה בא"י ודר שם ודעתו לחזור לחו"ל אף אם תמיכתו באה מא"י צריך לשמור יו"ט שני, אבל אשתו כל זמן שלא יצאה מא"י אינה צריכה לשמור יו"ט שני".*

* + 1. *באר משה (ח"ז עמ' רצ"א אות ע"א) – "בן א"י שבא לחו"ל ... כשנשא אשה מחו"ל ... אשתו שעדיין לא היתה בא"י עדיין והיא בת חו"ל, תנהוג כל החומרות עד שיסעו לא"י בכל אופן".*
    2. *הגרשז"א זצ"ל (ישורון חט"ו עמ' קמ"ח, שולחן שלמה על ס"ק י"ב.כ', הע' שם, יו"ט שני כהלכתה פרק ה' הע' ל', הע' ל"ד) – "ובנוגע ליו"ט שני אם מוחלט אצלכם לא להתעכב זמן ארוך בחו"ל, הרי אתה כבן א"י, והיא כאילו לא נעקרה עדיין ממקומה, אך לאחר שתשובו בעזהי"ת גם היא כבן א"י, אף אם בדעתכם לשוב לחו"ל לביקורי חג".*
    3. *מראי מקומות – יו"ט שני כהלכתה (פרק ה' סעי' י"ב).*
  1. **לבן חו"ל הנמצא בא"י ליצטרף בנסיעה עם בן א"י ביו"ט שני**.
     1. מחמיר.
        1. הגרשז"א זצ"ל (שולחן שלמה ס"ק ד'.ג', יו"ט שני כהלכתו פרק י"ד הע' י"ב) – "הוי זלזול ביו"ט ובכלל המבזה את המועדות".
        2. הגריש"א זצ"ל (יו"ט שני כהלכתו פרק י"ד הע' י"ב, אשרי האיש ח"ג פרק ה' אות כ"ה).
     2. מראי מקומות.
        1. ששכ"ה (פרק ל"א סעי' ל"ג [דפו"ח, פרק ב' סעי' כ"ה]) – "וטוב שבן חו"ל גם לא יצטרף אל בן א"י בנסיעה במכונית".
     3. הולך במוכנית, מה האיסור - עי' סי' ש"ל לשיטות ומראי מקומות, וסי' רס"ג סעי' י' לשיטות ומראי מקומות.
  2. **בן ארץ ישראל האם מותר לו לנסוע לחו"ל ביו"ט שני**.
     1. ***אליבא דהלכתא ח"צ עמ' נ' .***
  3. מראי מקומות.
     1. אג"מ (או"ח ח"ה סי' כ"ד אות ג', רשומי אהרן ח"ב או"ח סי' תצ"ו אות ז', שמעתתא דמשה סי' תע"ד ס"ק א') – "והא דבן א"י שבא לחו"ל שמחוייב לנהוג בכל דיני יום טוב ביום טוב שני, ונמצא אצל אביו ואחיו, אם **צריך לישב ביום טוב שני דפסח להסדר**, ולאכול מצה ומרור ולומר הגדה. פשוט וברור שחייב, דלא נחשב זה בצנעא, ואסור לשנות גם בפני המכירים ויודעים אותו שהוא בן ארץ ישראל, כמו שאסור לשנות בפני אחרים".
     2. *אג"מ (רשומי אהרן ח"ב או"ח סי' תצ"ו אות ט') – "אין לבן א"י לנסוע לחו"ל ביו"ט שני אע"פ שלא יגיע לשם עד איסרו חג".*
  4. *בן חו"ל הבא בקביעות לארץ ישראל בשלשה רגלים דינו ביו"ט שני****.***
     1. ***אליבא דהלכתא ח"צ עמ' מ"ז .***
     2. ***הלכה ברורה (הלכות המועדים [נחשון] עמ' תל"א) – "כתוב בחזו"ע (יום טוב, עמ' קנ"ב) שבן חו"ל שיש לו דירה קבועה בא"י, ונהג להיות תמיד בכל ג' רגלים בדירתו בא"י יכול לשמור רק יום א' של יו"ט כמו בני א"י. ונסתפקתי האם מרן הרב זצ"ל כיוון בדוקא שצריך שיהא לו דירה ממש בא"י או מהני אפי' אם הוא הולך לבית מלון. תשובה: אפילו בית מלון".***

***הלכה ברורה (הלכות המועדים [נחשון] עמ' תל"א) – "*** ועוד נסתפקת לגבי הנ"ל מה הדין אם הוא בא לא"י ל**רוב** הרגלים, כמו לפסח וסוכות אבל לא לשבועות, האם אפשר להקל בזה ג"כ. תשובה: רוב רגלים, לא מהני".

* 1. **יו"ט שני שחל בשבת**: חוץ לארץ הסומך על שולחנו של בני ארץ ישראל, והבעל הבית מברך רק ברכה "להדליק נר של שבת".
     1. יוצא בהדלקת נרות של בעל הבית – ששכ"ה (פרק מ"ה סעי' ט"ו, "הרי הוא יוצא בהדלקת נרות של בעל-הבית, אף-על-פי שהלה מברך רק ברכה 'להדליק נר של שבת').
     2. הגרשז"א זצ"ל (ששכ"ה פרק מ"ה הע' ס"ז, שולחן שלמה ס"ק י"ב, מנחת שלמה תנינא (ב - ג) סי' מ"ח ד"ה ואף) – "שלענין הדלקת נרות בכה"ג שיו"ט שני חל בשבת, יש לדון לגבי בן חו"ל המתארח אצל בן א"י אם יוצא בהדלקת בעל הבית, שהרי הבעה"ב חשיב לגבי נרות יום טוב כאינו מחוייב בדבר, ולכן אם הבעה"ב לא נתכוין כלל בהדלקתו לצורך יום טוב שני של האורח, אפשר דהאורח חייב להדליק, (עי' שש"כ פמ"ה הע' ס"ז), נראה דהדלקת נרות שאני שהרי צריכים להזכיר בפירוש בברכה את השבת ואת היו"ט ולכן אמרתי דיש מקום לדון כשהמדליק לא נתכוין כלל בהדלקתו שזה גם לצורך יום טוב של האורח".
  2. **בן חו"ל למול ביו"ט שני בן א"י**.
     1. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה רצ"ד) – "שאלה: בן חו"ל ביו"ט שני בא"י אם יכול למול בן א"י כשיש מוהל אחר בן א"י. תשובה: לא".
     2. ועיין בשערי תשובה ס' תצ"ו אות ה' שהביא מח' בזה. ועמש"כ בזה בשו"ת באר משה ח"ז עמ' של"א. ובשו"ת להורות נתן חי"א ס' ל' ובס' שערי זבולון ח"ג או"ח ס' קי"ד ומש"כ בבית מתתיהו ח"א ס"ה אות ל"ה. וע"ע בס' שערי יצחק כלל ט"ז ובס' יום טוב שני כהלכתו פי"ב הערה א'. ובתשו' והנהגות .
  3. *ליל יו"ט שני:* אב בן חו"ל שנמצא באר"י, אם מקיים מצות והגדת לבנך בליל ב' של פסח כשמספר לבנו שהוא בן אר"י***.***
     1. ***עי' סי' תע"ג, לשיטות ומראי מקומות*.**
  4. **בן א"י בחו"ל באכילת חמץ בשמיני של פסח**.
     1. מחמיר.
        1. ערה"ש (סעי' ה') – "ויש מי שאומר דבן א"י הבא לח"ל אסור לו לאכול חמץ באחרון של פסח בכל עניין אפילו דעתו לחזור ונכון הוא דזה גריע ממלאכה".
        2. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה רצ"ה) – "שאלה: בן א"י שהלך לחו"ל ודעתו לחזור אם מותר לו לאכול חמץ בשמיני של פסח. תשובה: לא".
     2. מראי מקומות – הר"א אייזנטל (בנתיבות ההלכה גליון ל"ח עמ' קל"ה).
  5. מראי מקומות.
     1. הגרח"ק זצ"ל (שערי שיח עמ' ק"כ תשובה רע"ד) – "שאלה: בנערותי שמעתי על הנהגת החזו"א לשמור יו"ט שני בבני ברק בצנעא, ומאחר ולא ביררתי את הסוגיא לעומקה אמרתי לנהוג כן בל"נ וקבלה, וכעת שזכיתי ללמוד הענין עם דברי החזו"א (בסימן קלב) שעפי"ד אין לחוש לזה, מסופקני אם בכגון דא נאמר במקום גדולים אל תעמוד והחזו"א דוקא ראוי לנהוג כן ונימוקו עמו אבל לא לדידי, האם להמשיך בהנהגה זו או להתירה. תשובה: גם אני נוהג בן וכ"ש אחרים".

הגרח"ק זצ"ל (שערי שיח עמ' ק"כ תשובה ער"ה) – "שאלה: עוד כתב מרן החזו״א (שם) דאצלנו הכל ספק, ואף לדעת הרמב"ם בספק אין עושין אלא יום אחד, ויש לדון בבן חו"ל שעלה לאר"י לדור במקום ספק, האם ספק מוציא מידי ודאי ועליו להמשיך לנהוג כמקדם, [ואולי זה היה סברת החזו"א שהחמיר ע"ע]. תשובה: כן".

פעם אמר דרך צחות ליהודי שבא לשאול כיצד ינהג ביו"ט שני כשדעתו לחזור לחו"ל: 'דעתו לחזור איז קיין דעת נישט'. [כלומר, מי שיש לו 'דעת' אינו רוצה לחזור לחו"ל]"

חזון איש (מעשה איש ח"ד עמ' קכ"ה ד"ה פעם)

1. ***לענין שבת, לגבי נכרי – אולי ה"ה בני חו"ל ביו"ט שני בארץ ישראל***
   1. *שהכל יודעים שהא"י רגיל לעשות לעצמו בשביל מקח* ***- אמנם הוא חנוני שאינו אומן – או"ח סימן רנ"ב.***
      1. ***מיקל – עי' מג"א (ס"ק ט"ו, "בעכו"ם חנוני שאינו אומן כלל אפשר דמותר"),*** ח"א (כלל ס"ג סעי' ד', "נכרי שעושה מנעלים על המקח וכיוצא בו, אם הוא ידוע שאינו עושה בשביל ישראל, מותר ללבשם אם הנכרי מביאם לבית ישראל (עיין בב"י סי' רנ"ב שהקשה הא אין מביאין כלים מבית האומן, ונראה לי דלכך מדקדק הג"א לכתוב ולקחם מחנות רוצה לומר לאפוקי מבית האומן) או שהם נמכרים בחנות של נכרי, ובלבד שלא יקחם מבית האומן, דאסור להביא כלים מבית האומן, שיחשדוהו שצוה לו לעשות בשבילו בשבת"), ***גר"ז (סעי' י"ג, "אלא אם כן שהנכרי אינו אומן כלל אלא הוא חנוני הלוקח מהאומנים ומוכר לאחרים שאז מותר ליקח אצלו אפילו בביתו או בחנותו ולהביא לבית ישראל אפילו דרך הרחוב אם היא עיר המעורבת").***
      2. ***מחמיר, מצד עובדא דחול – תוס' שבת (ס"ק י"ט, "ולא ידעתי למה לא נאסור גם בחנווני משום מראית עין שיאמרו שצוה לו לעשות כיון דברי המג"א שאינו אומן מכל מקום איסורא דעובדא דחול וודאי שייך גם בזה"), פמ"ג (א"א ס"ק ט"ו, "מטעם עובדין דחול ראוי לאסור לילך לביתו אף בחנוני, ועיין תוספת שבת אות י"ט"), עי' מ"ב (סוף ס"ק ל"ג, "אך אם הא"י הוא חנוני שאינו אומן אפשר דיש להקל וגם בזה מפקפקים התו"ש והפמ"ג דהוי עכ"פ עובדא דחול").***
      3. ***מראי מקומות.***
         1. ***ששכ"ה (פרק כ"ט הע' מ"ז [דפו"ח, הע' נ']) – "ועיין שו"ע הרב סי' רנב סוסע' יג, דמשמע דאף מותר להיכנס לחנותו של נכרי, ויל"ע דלמה אין בזה משום מה"ע, ובאמת בספר יסודי ישורון ח"ד דף רפט, וח"ה דף תה, ובשו"ת חשב האפוד ח"ב סי' סא [ל"מ] מובא שחוששים משום מה"ע".***
         2. ***הגר"ש אויערבאך*** זצ"ל ***(ארחות שבת פרק כ"ב הע' נ"ב) – "****דלכל הדעות* ***בודאי ראוי להמנע מזה ובפרט להמצב בזמננו ה"ז*** *פירצה גדולה בקדושת השבת****".***
         3. ***ארחות שבת (פרק כ"ב סעי' ל"ט, הע' נ"ב) – "כל האמור בסעיף הקודם הוא בקונה מחנווני ישראל, שאין חנותו פתוחה בשבת אלא הוא נכנס בה לשעה כאשר מבקשים ממנו דבר לצורך שבת, אך לענין קניית צרכי שבת מחנות של נכרי הפתוחה בשבת כדרך חול נחלקו הפוסקים, יש המתירים גם בזה [באופן שהותר בישראל, כגון שאומר לו תן לי עשרים אגוזים ואינו אומר לו מכור לי], ויש המפקפקים בזה משום דהוי עובדין דחול [עיין מג"א סי' רנ"ב ס"ק ט"ו דמשמע שמתיר לקנות מחנווני נכרי, וכך מבואר בגר"ז שם סעיף י"ג, ועיין משנ"ב שם ס"ק ל"ג שהביא שהתו"ש והפמ"ג מפקפקים בזה דהוי עובדין דחול]".***

**שחיטה ביום טוב**

# סימן תצ"ח

1. מלאכת מפשיט - סעיף י"ג.
   1. *למה מותר להפשיט עור הבהמה ביום טוב****.***
      1. חשוקי חמד (שבת דף קיז.) – "***שאלה. שנינו בשו"ע אור"ח תצ"ט א': 'אין מרגילין ביום טוב. כיצד הוא מרגיל? זה המוציא כל הבשר מרגל אחד, כדי שיוציא כל העור שלם ולא יקרע מפני שטורח בהפשט זה טורח גדול, ואין בו צורך למועד', עכ"ל. וצ"ב למה הפשט דרך שני רגלים מותר כמבואר במשנ"ב סק"א, הרי אפשר לנתחה ולהוציא כזית מבשרה מבלי להפשיטה. וגם אפשר לחתוך בברזי שלא יהיה בו איסור תורה ואיך הותרה מלאכה זו בשאפשר בלעדיה. תשובה. שאלה זו כתב הקשה בספר 'שבולי הלקט' (ימים טובים רנג). וכתב ה'ערוך השלחן' (סימן תצז סעיף כה) וז"ל: 'השוחט בהמה ביום טוב, טוב לו שלא יפשיט העור אחר הבדיקה, אלא קודם הבדיקה שמא תמצא טריפה ויהיה אסור להפשיט. דקודם הבדיקה הותר, משום דאי אפשר להגיע לבשר קודם הפשטת העור, והוי גם זה בכלל אוכל נפש'. עכ"ל. ויעוין גם במשנ"ב (סימן תצח ס"ק סו) שכתב וז"ל: 'וכן בבהמה מותר לאחר שחיטה להפשיט את עורה מטעם זה, אף על גב דהפשט אב מלאכה הוא. אבל בעוד שלא נשחטה, כל מאי דעביד, מכשירי אוכל נפש שאפשר לעשות מאתמול הוא ואסור'. ונראה דאם שחט את הבהמה לפנות ערב ולא יספיק להוציא ממנה כי אם קצת בשר אסור להפשיט את כל העור שהרי לא יוכל לאכול את כל הבשר. ויעוין בשער הציון (סימן תצז סט) שכתב וז"ל: 'אם כבר נולד בה ספק טריפה, אם מותר להפשיט עד שנשאל למורה הוראה אם כשרה היא. עיין במאמר מרדכי שהוכיח מן הב"ח שמותר והוא מפקפק בזה'".***

**אש ביום טוב**

# סימן תק"ב

1. להדליק אש לצורך מצוה: ע"י נכרי.
2. הדלקת אור החשמל ביו"ט.
3. להדליק אש לצורך מצוה: ע"י נכרי.
   1. מיקל.
      1. פמ"ג (שו"ת מגידות סי' ק"י ).
      2. מהרש"ם (ח"ד סי' קמ"ג ).
4. הדלקת אור החשמל ביו"ט.
   1. **מיקל**.
      1. ערה"ש.
   2. **מחמיר**.
      1. אחיעזר (ח"ג סי' ס', ח"ד סי' ו' ).
      2. צפנת פענח (סי' קע"ג, סי' רע"ג אות ב' ).
      3. אג"מ (או"ח ח"ד סי' ק"ד, עי' ח"ג סי' נ"ה ).
      4. אור לציון (ח"ג פרק כ' אות א' ).
      5. חוט שני (יו"ט פרק י"ב ס"ק א' אות ד' ).
   3. מראי מקומות.
      1. הגרשז"א זצ"ל (מנחת שלמה ח"א סי' ט' הע' ה', מאורי האש סוף פרק ג' ).
   4. **ע"י נכרי**.
      1. אור לציון (ח"ג פרק כ' אות ו' ).
      2. מחזה אברהם (ח"א סוף סי' מ"ב ).
      3. שבט הלוי (ח"ח סי' קכ"א ).
   5. **להדליק חשמל ביו"ט ע"י נכרי לצורך מצוה**.
      1. מיקל.
         1. משנה הלכות (אליבא דהלכתא חצ"א עמ' ל"ד ריש טור ב') – "המשנה הלכות זצ"ל דמותר לומר לנכרי להדליק לצורך יו"ט גפרורים או חשמל, דנקטינן דמבעיר ביו"ט אינו אסור ביו"ט אלא מדרבנן, לכן הוי שבות דשבות לצורך מצוה".
         2. תשובות והנהגות (אליבא דהלכתא חצ"א עמ' ל"ד טור ב') – "דמותר לומר לגוי ביו"ט להדליק את החשמל לצורך מצוה".
         3. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (אליבא דהלכתא חצ"א עמ' ל"ד טור ב') – "דמותר לומר לגוי ביו"ט להדליק את החשמל לצורך מצוה".
      2. מראי מקומות.
         1. הגר"ע אויערבאך שליט"א (אליבא דהלכתא חצ"א עמ' ל"ד טור ב') – "שמעתי דבשעת הדחק אפשר להקל לומר לנכרי להדליק את אור החשמל או מכשיר חשמלי ביו"ט לצורך מצוה, דמוליד ומבעיר נקטינן דהוי דרבנן ביו"ט, ואף לדעת החזו"א דיש בזה איסור בונה, בשו"ת באר יצחק מיקל אף באמירה לנכרי לצורך מצוה בבונה ביו"ט בצירוף שיטת הראשונים דהוי דרבנן, ומובא דברי הבאר יצחק במ"ב סי' תרל"ז ס"ק א' ובשעה"צ ס"ק ד'".
      3. (אליבא דהלכתא גליון צ"א עמ' ל"ג ).

**דש, בורר, בונה, ועוד מלאכות ביו"ט**

סימן תק"י

1. מולין מלילות: דש - סעיף א'.
2. בורר ביו"ט - סעיף ב'.
3. אפשר מבעוד יום.
4. קמח: ונפל בו פסולת - סי' תק"ו סעי' ב'.
5. נטחן מצה: לברר הפירורים גדולים.
6. ציורים.
7. לברור עצמות מהדגים ביו"ט.
8. האם שורין במים פירות או ירקות.
9. שלא נוגע לאוכל נפש: מתוך.
10. מסננין החרדל - סעיף ג'.
11. משמרת - סעיף ד'.
12. מקלף (peeler) ביו"ט.
13. מגבן: עושין גבינה ביו"ט - סעיף ה'.
14. מחבץ ביום טוב.
15. מליחה - סעיף ז'.

1. מולין מלילות: דש - סעיף א'.
   1. **מוללין מלילות ומפרכין קטניות ביו"ט - ראשונים**.
      1. אפי' בלי שינוי.
         1. רמב"ם (הל' יו"ט פרק ג' הל' ט"ו) – "מוללין מלילות ומפרכין קטניות ביום טוב ומנפח על יד על יד בכל כחו ואוכל".
         2. רמב"ן (שבת מלחמת דף נא.) – "והא דאמר רבא לאושפזיכניה מוללין מלילות ומפרכין קטניות ביום טוב למימרא דביו"ט מותר כדרכו ובשבת אסור אלא ע"י שינוי".
         3. רא"ה (ביצה דף יג: ד"ה כיצד) – "כיצד מולל. פי' בשבת דאלו בי"ט הא אמר לעיל מולללין מלילות ומפרכין קטניות בי"ט".
         4. טור (סעי' א', סי' שי"ט סעי' ו').
         5. מגיד משנה (שבת פרק כ"א הל' י"ד) – "ודע שיש מפרשים שמלילה זו היא לרכך האוכל בדוקא הא להוציאו מן הקשין אסור בשבת אפי' ע"י שנוי וביו"ט מותר ע"י שנוי ודעת רבינו כדעת ההלכות שבשבת מותר בשנוי ובי"ט מותר אפילו כדרכו כמ"ש פ"ג מהלכות יום טוב וכ"נ מן התוספתא כדבריהם ועיקר".
      2. רק בשינוי, כגון בראשי אצבעותיו.
         1. רש"י (ביצה דף יג: ד"ה כיצד) – "כיצד מולל. ביום טוב, דאמרן לעיל מוללין מלילות, והא ודאי שינוי בעי מעובדא דחול".
         2. תוס' (ביצה דף יג: ד"ה כיצד) – "כיצד מולל. פי' ביום טוב ובשבת אסור למלול וכיצד מנפח ר"ל בשבת דביו"ט שרי אף בקנון ובתמחוי".
         3. בעל המאור (שבת דף נא.) – "והוי יודע שאסור למלול מלילות של תבואה ושל קטנית בשבת וההיא דאמרינן התם כיצד מולל ביום טוב מפרשינן לה כדאמר רבה בר בר חנן לאושפזיכניה מוללין מלילות ומפרכין קטנית ביום טוב דייקינן מינה ביום טוב הוא דשרי אבל בשבת אסור וכדאותביה מברייתא דקתני המולל מלילות מעיו"ט תרצה הכי איידי דתנא רישא מע"ש תנא סיפא נמי מעיו"ט אלמא מע"ש דוקא הוא דשרי אבל בשבת אסור למלול וזה שהתירו חכמים למלול בשבת לא התירו אלא בחבילי תלתן כגון סיאה איזוב וקורנית ואמינתא ופיגם אבל בחבילי תבואה וקטנית לא התירו כלל ואף על גב דההוא עובדא דאושפזיכניה דרבה בר רב חנן באסוריאתא דחרדלא ביום טוב הוה עובדא שאני אסוריאתא דחרדלא משאר מיני תבלין כיון דבעי שחיקה ודיכה ולא מצי עביד להו הכי בשבת אלא ביום טוב כחבילי תבואה וקטנית דמי ומלילתן מותרת ביום טוב ואסורה בשבת וכבר רמזנו על זה במקומו במסכת יום טוב".
         4. פסקי רי"ד (ביצה דף יג: ד"ה כיצד) – "כיצד מולל, פי' ביום טוב".
         5. מרדכי (ביצה רמז תרס"א) – "אבל בשבת אסור למוללו והא דאמר פ' מפנין גבי חבילי סיאה ואזוב כו' חכמים אומרים מולל בראשי אצבעותיו דמתיר בשבת ע"י שינוי התם לא להסיר הזרע כמו מן שבולים דהכא **אלא לרכך** הקלחין עצמן לאכול".
      3. עי' סי' שי"ט סעי' ו', לשיטות ומראי מקומות.
   2. **מוללין מלילות ומפרכין קטניות ביו"ט - פוסקים**.
      1. אפי' בלי שינוי.
         1. מחבר (סעי' א', ב"י ס"ק א', מחבר סי' שי"ט סעי' ו').
         2. ים של שלמה (ביצה פרק א' סי' ל"ח).
         3. עי' לבוש (סעי' א', סי' שי"ט סעי' ו').
         4. ב"ח (ס"ק א').
         5. עולת שבת (ס"ק א', סי' שי"ט ס"ק י"א).
         6. א"ר (ס"ק א', סי' שי"ט ס"ק י"ב).
         7. ערה"ש (סעי' א', סי' שי"ט סעי' כ"ד).
      2. רק בשינוי: כגון בראשי אצבעותיו.
         1. עי' מג"א (ס"ק א') – "מוללין כו'. ויש מחמירין למלול בשינוי בראשי אצבעותיו כמ"ש סי' שי"ט ס"ו (הר"ן)".
         2. הו"ד במ"ב (ס"ק ג', עי' שעה"צ ס"ק א').
         3. עי' גר"ז (סעי' א', קונ"א ס"ק א') – "ויש חולקין על זה ואומרים דאף ביום טוב לא התירו למלול ולפרך אלא ע"י שינוי דהיינו שימלול ויפרך בראשי אצבעותיו של ידו אחת בלבד ואף על פי שהעיקר כסברא הראשונה מכל מקום אם אפשר לו לעשות כן ע"י שינוי טוב להחמיר ולחוש לסברא האחרונה".
         4. עי' מקרא קודש (סי' ה' סעי' ה', ס"ק ה').
   3. עי' סי' שי"ט סעי' ו', לשיטות ומראי מקומות.
2. בורר ביו"ט - סעיף ב'.

**דור המלקטים** - הל' חג בחג (יו"ט ח"א פרק ה'), הל' יו"ט (ארטסקרול, פרק ז'), הל' המועדים (פרק י'), חוט שני (יו"ט פרק ט"ז), יו"ט כהלכתו (פרק ח'), נטעי גבריאל (יו"ט ח"א פרק ה'), פסקי תשובות (רבינוביץ), שבות יצחק (חי"א פרק ט'), ששכ"ה (פרק ד').

* 1. משנה (ביצה דף יד:) – "הבורר קטניות ביום טוב, בית שמאי אומרים: בורר אוכל ואוכל, ובית הלל אומרים: **בורר כדרכו**, בחיקו בקנון ובתמחוי, אבל לא בטבלא ולא בנפה ולא בכברה. רבן גמליאל אומר: אף מדיח ושולה".
  2. **ראשונים**.
     1. מחמיר: רק דברים שאסור דרבנן, ביו"ט לא גזרו.
        1. רשב"א (עבודת הקודש בית מועד שער א' סי' ה') – "הבורר אוכלין ביום טוב לא יברור בנפה ובכברה לפי שזו ברירה גמורה ואסורה אפילו ביום טוב. אבל בורר הוא כדרכו בחיקו בקנון ובתמחוי **שאין כאן אפילו בשבת אלא משום שבות, ביום טוב לא גזרו משום צורך אוכל נפש**. כשהוא בורר נוטל אוכל ומניח את הפסולת או פסולת ומניח את האוכל. במד"א בששניהם שוין בטורח ואפילו היה האוכל מרובה בשיעורו, אבל בזמן שהפסולת מרובה בשיעורו או מועט בשיעורו ומרובה בטורחו נוטל את האוכל ומניח את הפסולת. אימתי התירו לברור, כשבורר ואוכל או שבורר ומניח לאכול לאלתר, אבל אם בירר והניח לבו ביום הרי זה כבורר לאוצר **ובשבת חייב חטאת ולפיכך אפילו ביום טוב אסור**. איזהו לאלתר כשיעור מה שמסב לאותה סעודה בלבד, ובשבת כל שבורר בכלי אפילו בקנון ובתמחוי ואפילו לאכול לאלתר אסור. היו לפניו שני מיני פירות מעורבין זה עם זה אינו בורר זה מתוך זה ביום טוב בנפה וכברה, אבל ביד ובקנון ובתמחוי מותר. ובשבת מותר ביד, בקנון ובתמחוי אסור".
        2. ר' ירוחם (נתיב ד' ח"ב, ל"א-ג') – "והא דאמרינן דבורר כדרכו דוקא לאכול מיד אבל לברור ולהניח לסעודה אחרת אסור ואפילו באותו יום אסור כדמוכח בשבת".
           1. מראי מקומות – א"ר (סוף ס"ק ב', לשונו מובא לקמן), מאמר מרדכי (סוף ס"ק א').
           2. ומ"ש ר' ירוחם (נתיב י"ב ח"ח, ע"ו-ד'), "אבל בהפך כלומ' פסולת מתו' האוכל אסור אפילו ביד ואפילו לאלתר כך פשוט בשבת". צ"ל שהוא רק "אסור", ולא דאורייתא.
     2. מיקל.
        1. רא"ה (ביצה דף יד:) – "ובה"א בורר כדרכו וכו'. פי' תרתי נמי קא' דמותר לו ליטול פסולת ושיברור ג"כ הרבה כאחד ובלבד **לבו ביום**".
        2. ריטב"א (שבת דף קמב: ד"ה גירסת, עי' ביצה דף יד: ד"ה ובית [והע' ס"ק קנ"ג שם]) – "מה שהתירו בקטניות לברור פסולת מתוך האוכל כשהאוכל מרובה אינו אלא ביום טוב, דהאי בורר גמור הוא אלא שהותר ביום טוב לצורך אוכל נפש, כיון שאינו עושה אלא לשעתו ושלא בקנון ובתמחוי, אבל בשבת כל שנוטל פסולת מתוך אוכל אסור (ד)לעולם דבורר גמור הוא".
        3. מ"מ (הל' יו"ט פרק ג' הל' ט"ו) – "וכתב הרשב"א ז"ל שמה שאמרו אבל לא בנפה הוא מפני שיש בה בשבת חיוב חטאת ולא רצו להתירה ביום טוב. ומתוך הטעם הזה יצא לו שכל מה שיש בו בשבת חיוב חטאת כגון בורר שלא לאכול לאלתר אלא להניח לבו ביום אפילו ביום טוב אסור וכן הדין בשני מיני אוכלין וכבר נתבאר פרק שמיני מהל' שבת במה יש חיוב חטאת בשבת. ואני אומר כבוד הרב במקומו מונח שאין כל מה שיש בו בשבת חיוב חטאת אסור ביום טוב שהרי ברירת פסולת מתוך האוכל אפילו ביד יש בזה חיוב חטאת בשבת כנזכר פ"ח מהל' שבת וביו"ט מותרת על הדרך שנתבאר ולא אסרו נפה וכברה אלא משום דמחזי כבורר לימים מרובים וכן פירש"י ז"ל וזהו שלא הזכירו כלל ביום טוב בורר לאלתר או לבו ביום אלא הרי דינו כאופה ומבשל שמותר לאכול בו ביום ולשון דברי ב"ה מורה כן שאמרו בורר כדרכו ולא חלקו וזהו שבהלכות ובדברי רבינו לא נזכר חלוק זה כלל כנ"ל ועיקר".
        4. וכן מוכח מכמה ראשונים [לשונם בסי' שי"ט סעי' ד']: ר"ח, רמב"ם, רמב"ן, סמ"ג, סמ"ק, עי' רא"ש, ר"ן, אור זרוע, מהר"ח או"ז, מאירי.
           1. שהם פסק שבורר פסולת מתוך אוכל, יש איסור דאורייתא, אפילו לאלתר וביד. אבל ביו"ט, פסק כבית הלל, שבורר כדרכו.
           2. והרשב"א סבר שבורר פסולת מתוך אוכל לאלתר וביד, אינו אסור דאורייתא [פמ"ג, בית מאיר, נשמת אדם, מאמר מרדכי, נהר שלום, אג"ט, בה"ל (משא"כ לפי מגן אבות, צל"ח, והגר"ז). לשונם בסי' שי"ט סעי' ד'].
     3. מראי מקומות.
        1. מאירי (ביצה דף יד: ד"ה בפרק) – "בפרק כלל גדול התבאר שהברירה שהותרה בשבת אינו אלא בבורר אוכל מתוך פסולת ובידו ובאוכל לאלתר אבל להניח לאחר שעה אף לבו ביום נעשה כבורר לאוצר וחייב חטאת אף בבורר בידו שהרי ברירה בקנון ותמחוי לא הותרה בשבת כלל ומכאן כתבו גדולי הדור שאף ביום טוב אסורה אא"כ לאלתר ואלתר זה ביום טוב יראה לי לסעודה ראשונה שהוא אוכל אבל לענין שבת הוזכר בתלמוד המערב עד שמיסב על השולחן באותה סעודה לבד ויש מתירין ביום טוב אף לבו ביום".
  3. **פוסקים - נ"מ: לאחר זמן, אבל בו ביום**.
     1. מחמיר.
        1. ט"ז (ס"ק ג') – "נלע"ד דברי רשב"א עיקר".
        2. א"ר (ס"ק ב') – "שרוצה לאכלם וכו'. פירוש אף דבשבת אין היתר אלא לאלתר, שאני יום טוב דדמי למבשל ומותר כל אותו יום, והוא מדברי מגיד [פ"ג מהל' יום טוב הט"ו - טז] שחולק ארשב"א [בית מועד שער א ס"ה אות כג] דאוסר גם ביום טוב. והט"ז [סק"ג] הסכים לרשב"א משום דאוכל נפש שאפשר מאתמול אסור כמ"ש ב"י סימן תק"ו [ס"ב] גבי אין שונין קמח וכו', ותמה על המגיד. ולענ"ד לק"מ, דמוכח בסימן תק"ו דרשב"א ס"ל דאף באפשר מאתמול מותר שהרי פסק דשונין קמח, והא דאין מרקידין משום שהוא לזמן מרובה. ומ"מ בסימן תצ"ה [ס"א] מבואר דקי"ל הכי רק ע"י שינוי מותר. עוד כתב הט"ז [שם] דמהרי"ל [הל' יום טוב אות ח] שכתב שלא יברר פירורי מצה בפסח גדולים מקטנים ס"ל כרשב"א, ומרש"ל פ"ק דביצה סימן מ"ב כשחולק על מהרי"ל נעלם ממנו דברי רשב"א, ע"כ. תימא הא רש"ל שם מביא דברי הרשב"א אלא שכתב שדברי מגיד נוטים. גם שאר דברי ט"ז יש לדחות, **ומ"מ יש להחמיר** שכ"מ בספר תניא [סימן נח סא ע"א] ומרבינו ירוחם [נתיב ד ח"ב] דף ל"א [ע"ג], וכן מג"א ס"ק ט' בסימן תק"ד החמיר כמהרי"ל".
     2. מיקל.
        1. יש"ש (ביצה פרק א' סי' מ"ב) – "כתב המ"מ וז"ל בפ"ג מהי"ט (הט"ו): כתב הרשב"א ... כנ"ל ועיקר ע"כ. ודבריו נכונים".
        2. עולת שבת (ס"ק ב') – "ומה שכתב אם רוצה לאכלו בו ביום וכו'. כלומר אפילו אינו רוצה לאכלו לאלתר מותר, והרי דינו כמו שהתירו לאפות ולבשל לאכול בו ביום".
        3. מג"א (ס"ק ב') – "אפי' רוצה לאוכלו לאחר זמן בו ביום דבשבת חייב חטאת עסי' שי"ט אפ"ה שרי בי"ט דלא כרשב"א דאוסר לברור לבו ביום וכ"ה בהדיא במ"מ פ"ג ועבסי' תק"ו ס"ב".
        4. חמד משה (ס"ק א') – "יפה כ' הרב המגיד דברירה נכלל באלו המלאכות שהותרו בי"ט אף מדרבנן, ולפי כ"ז כיון שדחיית המ"מ מקוימת היא ע"כ העיקר כדבריו, ויפה השיג רש"ל על המהרי"ל, ואף אם ראה דברי הרשב"א ... והנראה לדינא כסתימת כל הפוסקים כמ"ש הרב המגיד דאף לבו ביום מותר לברור, וכן הוא כוונת רמ"א כמ"ש המ"א".
        5. גר"א (על סעי' ב') – "עמ"א דלא כרשב"א כו' ...".
        6. גר"ז (סעי' ג', קונ"א ס"ק ב') – "הבורר קטניות המעורבים עם עפרורית או עם מוץ שלהם בורר כדרכו אפילו פסולת מתוך האוכל ואפילו בקנון ואפילו אינו אוכל מהם לאלתר אלא בורר בשחרית לאכול בין הערבים ואף על פי שכיוצא בו בשבת חייב חטאת אפילו בורר אוכל מתוך הפסולת מכל מקום ביום טוב לצורך אכילה התירו לברור כדרכו אפילו פסולת מתוך האוכל ולא אמרו דהברירה היא ממלאכות האסורות ביום טוב אף לצורך אכילה אלא בברירת תבואה שדרך לבור אותה הרבה ביחד וכמ"ש בסי' תצ"ה עיין שם הטעם אבל מיני קטניות שאין דרך לבור אותן אלא מה שצריך לו מהם בו ביום מותר לברור כדרכו".
        7. ח"א (כלל פ"ב סעי' ב') – "הבורר, לרשב"א אסור מדאורייתא, ולכן כל מה שבשבת חייב אסור גם ביום טוב, כמבואר הכל בהלכות שבת במלאכת בורר, אלא מה שאסרו בשבת מדרבנן התירו ביום טוב, ולפי זה, אפילו כשבורר ביד אינו מותר אלא מה שצריך לאותה סעודה, אבל לסעודה אחרת, אפילו לבו ביום, אסור. אבל לדעת שאר פוסקים, וכן כתב בשו"ע, דכל מלאכות שהם באוכל נפש גופא אינו אלא מדרבנן, מלאכת בורר התירו לגמרי, בין אוכל מתוך הפסולת ובין פסולת מתוך האוכל, רק שיברור אותו שהוא ממעט בטירחא, בין מחמת שהוא מועט, ובין מחמת שהוא נוח יותר לברור מחמת שהוא גס והשני הוא דק ... ומותר לברור אפילו לסעודה אחרת שצריך לבו ביום, ובלבד שלא יברור בנפה וכברה, כיון שכן דרך ברירתו בחול (תק"י)".
        8. מאמר מרדכי (ס"ק א') – "דלא קי"ל כדברי הרשב"א".
        9. ישועות יעקב (ס"ק א') – "היינו כל מה דצריך לבו ביום ולא לאלתר דווקא כשיטת הרשב"א ז"ל".
        10. מקרא קודש (סי' ה' סעי' א') – "ש"ע ומג"א".
        11. אבני נזר (או"ח סי' שצ"ג אות ב') – "ובורר אוכל מתוך פסולת מותר בשבת לאכול לאלתר. וליש פוסקים אפילו פסולת מאוכל. וביום טוב מותר אפילו לאכול לאחר זמן אף דאפשר בהיתר לאלתר".
        12. מ"ב (ס"ק ז', בה"ל ד"ה אם) – "אם רוצה לאכלו בו ביום. עיין מ"ב הטעם דכאופה ומבשל דמי כן הוא דעת מ"א וש"א בשם המ"מ דבורר הוא מהמלאכות המותרות ביום טוב לגמרי דלא כדעת הרשב"א".
        13. כה"ח (ס"ק ט') – "מ"א ...".
        14. חשב האפוד (ח"ג סוף סי' ל"ה).
        15. אור לציון (ח"ג פרק י"ט אות ז', הע' ז') - לשונו מובא לקמן.
        16. שבט הלוי (ח"ז סי' ע' אות ט"ו, ח"י סי' ע"ט סוף אות א', לקט הל' יו"ט סוף עמ' כ"ו) – "בורר כדרכו וכו'. עיין פלוגתת המ"מ והרשב"א אי ברירה של חיוב חטאת בשבת הותר ביום טוב ובירושלמי פ"ז דשבת ופ"ק דביצה מפורש כהמ"מ דגם כל שיש חיוב חטאת בשבת הותר ביום טוב כמש"כ במגילת ספר לאוין ס"ה".
        17. אבני ישפה (ח"ז סי' ע"ה ענף ג', סי' ע"ו) – "שמותר ...".
        18. נטעי גבריאל (יו"ט ח"א פרק ה' סעי' ט').
        19. הל' יו"ט (ארטסקרול, סוף עמ' ס"ה).
        20. הל' חג בחג (יו"ט ח"א פרק ה' סעי' א').
        21. נטעי גבריאל (יו"ט ח"א פרק ה' הע' א') – "אכן האחרונים נקטו כדעת השו"ע והרמ"א דבורר מותר ביו"ט".
        22. פסקי תשובות (אות א') – "ומותר אף אם בורר לסעודה אחרת באותו יום או מיו"ט לשבת אם הכין עירובי תבשילין".
     3. מראי מקומות – בית מאיר (סי' תק"י על סעי' ב', "וצ"ע"), נהר שלום (ס"ק א'), יו"ט כהלכתו (פרק ח' סעי' ג', סעי' ד').
        1. ערה"ש (סעי' ה', סעי' ו'), הל' המועדים (פרק י' סעי' א') – "ובשבת לא התרנו שם אפילו בברירת אוכל מתוך פסולת אלא לאכול מיד ולא להניח לבו ביום ובכאן התרנו אפילו להניח לבו ביום שהרי לא הצריכו לאכול מיד וכ"כ המגיד משנה ע"ש וזהו שכתב רבינו הרמ"א בריש סעיף ב' בורר כדרכו בחיקו ובתמחוי אם רוצה לאכלו לבו ביום עכ"ל כלומר ולא למחר דלמחר או על בלילה אסור שטורח בשביל חול אבל לבו ביום מותר אפילו אינו אוכלו מיד [ולחנם הגיה המג"א סק"ב דכצ"ל אפילו רוצה לאכלו בו ביום ע"ש ואדרבא כוונתו כדברינו ולדיוקא אתי ודו"ק]: ודע שדעת הרשב"א ז"ל דגם ביום טוב צריך לברור ולאכול לאלתר כמו בשבת אלא שהמגיד משנה חלק עליו ורבינו הרמ"א פסק כמותו ויש מן הגדולים שהסכימו לדברי הרשב"א [ט"ז סק"ג] ורוב הגדולים פסקו כהמגיד משנה ומ"מ **מי שהוא ירא אלקים יש לו לחוש** לדברי הרשב"א ולאכול מיד כשבורר [א"ר סק"ב] שכן פסקו בספר תניא וברבינו ירוחם וכן משמע ממהרי"ל [ועמג"א סי' תק"ד סק"ט שהחמיר כמהרי"ל ע"ש]".
  4. **לברור פסולת מתוך אוכל**.
     1. מיקל – מחבר (סעי' ב', "בורר **כדרכו**"), פוסקים.
     2. **קשה: טלטול מוקצה**.
        1. רע"א (ביצה ריש דף יד:) – "מתני' בורר כדרכו. לכאורה קשה איך הותר לברור הפסולת מתוך האוכל הא הפסולת הוי מוקצה ואינו רשאי לטלטלו ודוחק לומר דמיירי בפסולת שראוי למאכל בהמה. גם לפ"מ דפירש"י בפירכת הש"ס פסולת מרובה על האוכל מי איכא מאן דשרי היינו דבטל האוכל לגבי פסולת ואסור לטלטלו, הרי דמיירי בפסולת דלא חזי לכלבים וא"כ גם באוכל מרובה מן הפסולת איך מטלטל הפסולת הא הוה טלטול מוקצה, ומכאן נלע"ד ראיה למ"ש תוס' במסכתין דף ח' ע"א ד"ה אר"י דמותר לסלק אפר כירה המוקצה בשביל לאפות פשטיד"א **דטלטול מוקצה לצורך אוכל נפש מותר בי"ט** וכ"כ תוס' בדף כ"ח ע"ב ד"ה גריפת ודף ל"א ע"ב ד"ה אר"ז. אם כן ניחא דמותר לטלטל הפסולת שמוקצה בשביל אוכל נפש".
           1. פסקי תשובות (אות א', הע' ג') – "ואין בטלטול הפסולת משום איסור מוקצה. [שהרי הותר טלטול מוקצה לצורך אוכל נפש כדלעיל סי' תק"ט אות י', וע"ע הגרע"א על משניות פ"ק דביצה מ"ח וערוה"ש סעי' ז'].
           2. וכן לקט הל' יו"ט (פרק י"ד סעי' א').
        2. רש"ש (ביצה ריש דף יד:) – "במשנה ובה"א בורר כדרכו כו'. בתור"ע הקשה איך הותר לברור הפסולת כו' הא הוי מוקצה כו'. ותימה שנעלם מכ"ת התוס' בשבת (קמב ב) דכיון דאוכל מרובה עה"פ כדמוקי לה רשב"ג בטלה ברוב ליטלה מן האוכל ולזורקה ועי' לעיל (ג ב) תד"ה אבל".
        3. בה"ל (סי' תרל"ח סעי' ב' ד"ה וביו"ט) – "ואם נפלו הנויין על השולחן וא"א לאכול י"א דמשום אוכל נפש ביו"ט מותר לטלטל המוקצה ולהסירן והפמ"ג מסיק דאם אפשר ע"י טלטול מן הצד לנער הטבלא וכדומה יעשה ולא יטלטל בידים ע"ש ולענ"ד אם קסמי הסכך נושרין הרבה על השלחן אפשר דמותר לטלטל אף בשבת להסירן אם נמאס מזה מידי דהוי אגרף של רעי".
        4. חזו"א (או"ח סי' מ"ז ס"ק ט"ו) – "קמ"ב ב' מאן תנא דכל היכי דאיכא איסורא והיתרא כו', פי' התוספות דבפסולת מרובה בורר אוכל אבל לא הפסולת דפסולת מוקצה הוא, אבל בפסולת מועט אין בפסולת משום מוקצה דמתבטל, וה"נ בדין הוא שיהא האבן בטל ולא חשיב מוקצה, אם לא משום דאי בעי למשקל לא משתקל לי' יין, ונראה דהאי ביטול דפסולת המועט שלא יהא חשיב מוקצה, אינו בענין הביטול של תערובות דהא באבן ע"פ חבית אין כאן תערובות ולא שייך ביטול, אלא ענינו דאוכל המעוכב ע"י מוקצה מותר להפריש המוקצה מהאוכל **ולא חשיב טלטול מוקצה אלא תיקון אוכל ולא גזרו חכמים ע"ז משום מוקצה**, והלכך באוכל מרובה שרי להפריש המוקצה, ומה"ט הוי שרי למשקל אבן, אם לא דחשיב כפסולת מרובה, ומכאן למדנו דמותר להסיר זבוב או שאר מוקצה מהכוס והקערה בשבת היכי דליכא משום בורר ואין בזה משום טלטול מוקצה, וכש"כ היכי דמאיס דהוי כגרף ...".
        5. ששכ"ה (פרק ד' הע' י"ב [דפו"ח, הע' י"ב]) – "והא דלא אסרינן משום טלטול מוקצה (הפסולת), עיין בחי' רע"א פ"ק דביצה משנה ח, דטלטול מוקצה לצורך או"נ מותר ביום טוב, עיין להלן פכ"א סע' ג, וע"ש ברש"ש על דברי הרע"א ובהגהות תפארת יעקב על המשניות שם כתב, דדברי רע"א נכונים, ועי' חזו"א סי' מז ס"ק טו".
        6. מראי מקומות – שלחן עצי שטים (סי' ג' בורר ס"ק כ', לשונו מובא לקמן), תפארת יעקב (ביצה ביצה פרק א' משנה ח' על תוס' רע"א), ערה"ש (סעי' ז'), הגרשז"א זצ"ל (שולחן שלמה ס"ק ג', ס"ק ג'.ב').
  5. **בכלי**.
     1. מחמיר: בנפה וכברה – משנה (ביצה דף יד:), מחבר (סעי' ב').
        1. דמחזי כמאן דעביד לצורך מחר, דדרך ברירה בכלים הללו לעשות לימים הרבה – מ"מ (הל' יו"ט פרק ג' הל' ט"ו, לשונו מובא לעיל), גר"א (על סעי' ב'), מקרא קודש (סי' ה' ס"ק ג'), מ"ב (ס"ק ז').
        2. משום עובדין דחול – ריטב"א (ביצה דף יד: ד"ה ולא, "ולא בנפה ולא בכברה. פי' משום עובדין דחול").
        3. בורר גמור – רשב"א (עבודת הקודש בית מועד שער א' סי' ה' אות כ"א [לשונו לעל], "הבורר אוכלין ביום טוב לא יברור בנפה ובכברה לפי שזו **ברירה גמורה** ואסורה אפילו ביום טוב ...").
        4. רא"ה (ביצה דף יד:) – "אבל לא בטבלא וכו'. שהוא דרך חול ולזמן מרובה".
     2. כלי שלא עשוי לימים רבים - עי' סעי' ד'.
  6. **פסולת מרובה על האוכל**.
     1. בורר את האוכל, ומניח את הפסולת – מחבר (סעי' ב').
        1. אא"כ שיש בו טירחא – מחבר (סעי' ב').

1. אפשר מבעוד יום.
   1. **מחמיר**.
      1. ט"ז (ס"ק ג') – "מ"מ ... וק"ל דשאני מבשל שא"א מעי"ט דמפיג טעמו משא"כ בבורר שאפשר מעי"ט ואף על פי שבאוכל נפש עצמו מותר אפי' ביכול לעשות בעי"ט היינו מן התורה **אבל מדרבנן אסור** כמ"ש הר"ן מביאו ב"י סי' תק"ו אההיא דאין שונין קמח פרש"י דאפשר מאתמול וכ' הר"ן פי' לפי' ומתסר מדרבנן דאלו מדאוריית' לא מפלגי' באוכל נפש עצמו בין אפשר ללא אפשר וגם תמוה לי מ"ש ה"ה מדלא זכרו בי"ט שלא יברור רק לאכול לאלתר ועוד מדהתירו לברור בי"ט פסולת מתוך אוכל מה שאסור בשבת בחדא מלתא נדחו הני תרי הוכחות דהיינו שהפוסקים לא כתבו דין איסור הברירה ביום טוב שסמכו על מה שהוזכרו בשבת מסתמא כן הוא בי"ט כל שהיה אפשר מעי"ט וא"כ כשהתירו כאן ליקח הפסולת מאוכל היינו לאכול לאלתר כדינו בשבת ובזה חילקו בין פסולת מרובה או איפכא וכ"מ מההיא דבסמוך אין מסננין החרדל במסננת ופרש"י דמיחזי כבורר שמשליך הסובין שלו וראייה עוד מדברי מהרי"ל שזכרתי רסי' תצ"ה דבורר אסור בי"ט".
      2. חמד משה (סוף ס"ק א') – "ודוקא כשלא הי' אפשר לעשותו מעי"ט דבלא"ה אסור רק לאכול לאלתר, ובזה אף המ"מ מודה, כן נ"ל. ומ"מ צ"ע דהפוסקים סתמו ונראה לדעת הסוברים דבאוכל נפש גופי' אין חילוק פשיטא דבכל ענין שרי, אבל לפי מ"ש רמ"א סי' תצ"ה להחמיר אף באוכל נפש עצמו אם לא לצורך י"ט הכי נמי כן הוא".
      3. גר"ז (סעי' ה', קונ"א ס"ק ב') – "וכל זה כשלא היה אפשר לו לברור מערב יום טוב אבל אם היה אפשר לו לברור מערב יום טוב אסור לברור פסולת מתוך האוכל אפילו בידו אף על פי שהאוכל מרובה על הפסולת ויש יותר טורח בברירת האוכל מבברירת הפסולת ואפילו אוכל מתוך הפסולת אין לו לברור אלא מה שהוא צריך לאכול לאלתר כמ"ש בסימן שי"ט לענין שבת לפי שכל מלאכת אוכל נפש שהיה אפשר לו לעשותה מערב יום טוב ולא יהיה בכך הפסד ולא חסרון טעם אסור לעשותה ביום טוב מטעם שנתבאר בסימן תצ"ה".
      4. מקרא קודש (סי' ה' סעי' ג') – "טו"ז וש"ע הרב שם".
      5. זרע אמת (ח"ג סי' נ"ב) – "ראינו להמג"ד ... דהדין עמו וכמ"ש הרמ"א בהגה בסי' תצ"ה ס"א ...".
      6. חוט שני (יו"ט פרק ט"ז ס"ק א', סוף עמ' קכ"ו), יו"ט וחול המועד כהלכתם (פרק א' סעי' כ"א) – "וכן אין להתיר אף אם הכלים הם לצורך אכילת אוכל נפש ביום טוב, מפני דהוי מכשירי אוכל נפש כיון שהיה יכול לעשותם בערב יום טוב. אמנם אם הצורך התחדש לו ביו"ט מותר".
      7. הל' יו"ט (ארטסקרול, עמ' ס"ג).
      8. יו"ט כהלכתו (פרק ח' סעי' ו').
      9. פסקי תשובות (אות א') – "ובשו"ע הרב (סעי' ה') ועוד פוסקים הסכימו לדברי הט"ז להחמיר בכל ענין ...".
   2. **מיקל**.
      1. אור לציון (ח"ג פרק י"ט הע' ז') – "וראה בבאה"ל שם שמסתמות דברי השו"ע והרמ"א משמע, שאף שיכל לברור מבעוד יום שרי, ודלא כהט"ז שרצה להחמיר. והוא דלא כדעת הגר"ז בסעיף ה' שם, שאסר לברור כשיכל לברור מבעוד יום. וראה גם בכה"ח שם אות ט"ז".
   3. **לכתחילה יש להחמיר**.
      1. בה"ל (סעי' ב' ד"ה אם) – "הט"ז ... מה דהעיר דצריך לאסור מטעם דהיה אפשר לעשות מבעוד יום לכאורה הדין עמו בזה דהא כן מבואר ברמ"א סי' תצ"ה ס"ג לדעת היש מחמירין דאפילו באוכל נפש עצמו כל שאפשר לעשותו מבע"י אסור כ"א ע"י שינוי ואם כן בעניננו הא דמתירין פסולת מתוך אוכל דוקא כשלא היה יכול לברור מבע"י וכ"כ באמת החמד משה ... **אכן מסתימת השו"ע והרמ"א** משמע דיש להקל בעניננו בכל גווני והטעם אפשר לענ"ד לומר דכיון דע"י שינוי כתב שם הרמ"א שמותר וכאן דבלא"ה לא התירו אלא **ע"י קנון ותמחוי י"ל דזה חשיב שינוי דכדרכו** הוא דוקא ע"י נפה וכברה ואף דאין זה שינוי גמור דבשבת בפסולת מתוך אוכל חייב אף בזה מ"מ לענין יום טוב חשיב שינוי **וכ"ש אם בורר ביד** וכעין מה שכתב הר"ן ריש פרק א"צ גבי מלח עי"ש אח"כ מצאתי שכ"כ בס' נהר שלום ובס' שלחן עצי שטים וכן בעבוה"ק להרשב"א משמע גם כן דזה חשיב שלא כדרכו וכן מוכח ג"כ במאירי שכתב בענין זה דאפילו אפשר מבע"י שרי ודעתו מבואר בכמה מקומות בספרו דס"ל כדעת היש מחמירין הנ"ל דאף באוכל נפש אסור מדרבנן כל שאפשר מבעוד יום וע"כ כמו שכתבנו דזה חשיב שינוי. היוצא מדברינו דהנוהג להקל לברור קטניות פסולת מתוך אוכל אף שהיה אפשר מבעוד יום יש להם על מי לסמוך ואף בבורר להניח לסעודה אחרת [או בע"ש על שבת ועל ידי עירוב תבשילין] **ומ"מ לכתחלה** נכון בכגון זה שהיה אפשר לו מבעוד יום לברור האוכל מתוך הפסולת דזהו בודאי חשיב שינוי וכמדומה שכן נוהגין העולם".
      2. כה"ח (ס"ק ט"ז) – "הר"ז ... אמנם מסתמיות דברי הש"ע ומור"ם ... ובב"ה ...".
      3. ששכ"ה (פרק ד' סוף סעי' ג' [דפו"ח, סעי' ג']) – "ומכל מקום, אם אפשר היה לברור מבעוד יום, נכון לכתחילה לנהוג ביו"ט כמו בשבת, דהיינו לברור בכל אופן את האוכל מתוך הפסולת, ויעשה כן סמוך לסעודתו".
      4. אבני ישפה (ח"ב סי' נ' אות א') – "נכון".
      5. נטעי גבריאל (יו"ט ח"א פרק ה' סעי' ג', הע' ד') – "לכתחילה אם היה אפשר לברור דבר מעיו"ט, מותר לברור ביו"ט כמו בשבת רק אוכל מתוך הפסולת, ודווקא מה שצריך לאלתר סמוך לסעודתו. [אכן בדיעבד יש להקל דיש לסמוך על שאר הפוסקים שהתירו בורר בכל אופן כמ"ש הביאור הלכה שם באריכות וכה"ח סקט"ז]".
      6. הל' חג בחג (יו"ט ח"א פרק ה' סעי' א', סעי' ט"ו).
      7. לקט הל' יו"ט (פרק י"ב סעי' א').
      8. נטעי גבריאל (יו"ט ח"א פרק ה' סעי' ג').
   4. מראי מקומות.
      1. ערה"ש (סעי' ח') – "וכתבו הטור והש"ע סעיף ג' אין מסננין את החרדל במסננת שלו ואין ממתקין אותו בגחלת של עץ אבל בשל מתכות מותר עכ"ל כלומר דבורר אסור ביום טוב אי מדאורייתא אי מדרבנן כדין דבר שאפשר לעשותו מעיו"ט וכפי הדיעות שנתבארו בסי' תצ"ה וזה שהתרנו בקטניות הרי לא בברירה גמורה התרנו שהרי אסרנו בנפה וכברה אלא בחיקו ותמחוי דכהאי גוונא גם בשבת יש התירים ביד ורק ביום טוב הקלנו יותר כמו שנתבאר מיהו עכ"פ ברירה גמורה אסור גם ביום טוב ולכן אין מסננין את החרדל במסננת שלו ולאו דווקא חרדל דה"ה כל הדברים אלא דקמ"ל רבותא בחרדל דאע"פ שגם הפסולת ראוי לאכילה וא"כ אין זה בורר גמור שיתחייב חטאת בשבת מ"מ אסור ביום טוב כיון דבורר דרך ברירתו כדרכו במסננת [ע' שבת קל"ד.]".
2. קמח: ונפל בו פסולת - סימן תק"ו סעיף ב'.

ביצה (דף כט:) – "תנו רבנן: אין שונין קמח ביום טוב. משום רבי פפייס ורבי יהודה בן בתירא אמרו: שונין. ושוין, שאם נפל לתוכן צרור או קיסם ששונין. תני תנא קמיה דרבינא: אין שונין קמח ביום טוב, אבל **נפל צרור או קיסם בורר בידו**. אמר ליה: כל שכן דאסור, דהוה ליה כבורר".

* 1. **האם מותר לברור בידו: ראשונים**.
     1. מיקל.
        1. רמב"ם (הל' יו"ט פרק ג' הל' י"ד) – "הקמח אף על פי שרקדו מערב יום טוב והסיר ממנו הסובין אין מרקדין אותו פעם שנייה ביום טוב אלא אם כן נפל בתוכו צרור או קיסם וכיוצא בהם".
        2. רשב"א (עבודת הקודש בית מועד שער א' סי' ח' אות מ"ה) – "נפל צרור או קיסם בתוך הקמח, יש מי שהורה שאסור ליטלן ביד לפי שזה כבורר. ולא יראה לי כן אלא מותר ליטול ביד, שכל שעושה ביד אינו אלא בורר כלאחר יד, ולא אסרו אלא בנפה ובכברה כמו שביארנו".
        3. רא"ש (ביצה פרק ג' סי' ט"ז).
     2. מחמיר.
        1. ראב"ד (הל' יו"ט פרק ג' הל' י"ד) – "א"א אני אומר שהלכה כרבי יהודה בן בתירא ורב פפיאס שאמרו (כט) שונין ואם נפל בו צרור או קיסם אסור ואם שנה מותר".
  2. **האם מותר לברור בידו: פוסקים**.
     1. רמ"א (סי' תק"ו סעי' ב') – "וי"א דמותר ליטול הצרור או הקיסם בידו, אבל יש מחמירין ואוסרין".
     2. מיקל.
        1. בית מאיר (סי' תק''ו על סעי' ב') – "ובלקיחה ביד פשיטא דמתיר נמי כמו בקטניות בקינון ותמחוי. ולענ"ד אף דעת הרי"ף ורמב"ם להתיר הלקיחה ביד אף לגירסתינו ועפ"י פי' הב"י אחד. ולא הוצרכו להשמיע ההיתר כי נלמד מקטניות ודוק".
     3. מחמיר.
        1. עי' לבוש (סי' תק''ו סעי' ב') – "ויש אוסרים אפילו ליקח הצרור או הקיסם בידו, משום דדמי טפי לבורר בתחלת הרקדה, שהרי ישאר הצרור והקיסם בנפה כמו שישארו הסובין בתחלת הרקדה".
        2. ב''ח (סי' תק"ו ס"ק ב') – "ואסור לברור הצרור ביד דמיחזי כבורר כדאמר רבינא ודלא כמ"ש הרב המגיד בשם הרשב"א והרמב"ם להקל בזה".
        3. עי' ט"ז (סי' תק"ו ס"ק ג') – "וא"כ ביד אסור לפי המסקנא ליטול צרור או קיסם מן הקמח דה"ל בורר להראב"ד דה"ל כנוטל פסולת מתוך האוכל דאסור בסי' שי"ט משא"כ כששונה הקמח דהיינו שמרקדו שנית אז הוא נוטל האוכל מתוך הפסולת וא"כ כשנופלים זבובים לתוך הכוס בשבת אסור להסיר הזבובים לחוד משם להראב"ד דהוי ליה כבורר אלא צריך שיקח מן המשקה ג"כ עמהם וזהו דעת המחמירין שזכר רמ"א בס"ב".
        4. פר"ח (סי' תק"ו על סעי' ב') – "ומה שכתב ויש אומרים דמותר כו' כתב הרשב"א וז"ל נפל צרור או קיסם בתוך הקמח יש מי שהורה שאסור ליטלן ביד לפי שזה כבורר ולא יראה לי כן אלא מותר ליטול ביד שכל מי שעושה ביד אינו אלא כבורר כלאחר יד ולא אסרו אלא בנפה וכברה ע"כ ושורש מחלוקת זה תלוי בגרסאות דבגמרא הכי איתא תני תנא קמיה דרבינא אין שונין קמח ביום טוב אבל נפל צרור או קיסם בורר בידו אמר ליה כל שכן דאסור דהוה ליה כבורר זו היא גירסת רש"י ורוב הספרים ולפי זה אסור ליטלן ביד ויש גירסא אחרת דגרסי תנא תנא קמיה דרבינא ושוין שאם נפל לתוכו צרור או קיסם ששונין ואמר ליה רבינא כל שכן דאסור פירוש למאן דאמר אין שונין דכיון דאפילו הרקדה שנייה דלא מיחזי כמרקד אסור כל שכן בנפל צרור דמחזי כבורר ועל פי גירסא זו כתב הרשב"א שמותר ליטול ביד ויש להחמיר".
        5. א"ר (סי' תק"ו ס"ק ה') – "ויש אוסרים וכו'. וכן החמירו הב"ח [שם] וט"ז [סק"ג], לכך כשנופלין זבובים בכוס יקח מעט משקה עמהם כשנוטלין. ועל ט"ז קשה דלכאורה סותר עצמו במה שהסכים לתירוץ ראשון דב"י עי"ש. גם מה שהאריך לתמוה, עיין בב"ח ותמצא מיושב. ופשוט דע"י כותים מותר".
        6. שלחן עצי שטים (סי' ג' סעי' א' מלאכת בורר, ס"ק כ') – "דאיסור נטילת הצרור משום מוקצה ...".
        7. חמד משה (סי' תק"ו סעי' ב') – "וכ' הפר"ח שיש להחמיר".
        8. גר"ז (סי' תק"ו ס"ק ד') – "קמח שנרקד מערב יום טוב ונפל לתוכו צרור או קיסם ביום טוב אסור ליטלו משם בידיו שהרי הוא בורר פסולת מתוך האוכל והבורר פסולת מתוך האוכל אפילו בידו חייב משום בורר כמ"ש בסי' שי"ט ומלאכת הברירה היא ממלאכות האסורות ביום טוב אפילו לצורך אכילה כמ"ש בסי' תצ"ה".
        9. קיצור שו"ע (סי' צ"ח סעי' ח') – "אסור לברור פסולת מתוך הקמח, כגון שנפל לתוכו צרורות וכדומה".
        10. עי' מ"ב (סי' תק"ו ס"ק י"ב) – "**ונכון** לנהוג כדעה זו [פר"ח] וה"ה אם נפלו זבובים לתוך הכוס לא יסיר אותם לחוד אלא צריך שיקח מן המשקה ג"כ עמהם [ט"ז] וה"ה השותה שכר ובתחתיתו יש שמרים יניח מעט שכר על השמרים [פמ"ג]".
        11. כה''ח (סי' תק"ו ס"ק י"ג) – "וכ"כ הב"ח ... וכ"כ הט"ז ... הפר"ח. חמ"מ שם גר"ז שם. מק"ק שם. קיצור שו"ע ...".
        12. ששכ"ה (פרק ד' סעי' ז' [דפו"ח, סעי' ז']) – "פסולת, כגון חרק או גוף זר כלשהו, שנפלה לתוך התבשיל, כשבא להסירה - לא יסירנה כדרך שהוא עושה בחול, אלא יסירנה יחד עם מקצת מן התבשיל".
        13. הל' המועדים (פרק י' סעי' י"ג).
        14. עי' יו"ט כהלכתו (פרק ח' סעי' ב', סעי' כ"ז).
     4. מראי מקומות – ח"א (כלל פ"ב סעי' ג', לשונו מובא לקמן).
  3. **מה החילוק: בין כאן, בורר פסולת מקמח [שבורר ביד אסור]. ובורר פסולת מקטניות, סי' תק"י עי' ב' [שבורר ביד מותר]**.
     1. כיון דגם בחול דרך ליטול צרור ביד, הו"ל כבורר.
        1. ח"א (כלל פ"ב סעי' ג') – "נפל צרור לתוך הקמח, יש אוסרים ליקח אותו בידו, שכן דרך ברירתו בחול, ויש מתירין (תק"ו)".
        2. מ"ב (סי' תק"ו ס"ק י"א) – "אבל יש מחמירין. דכיון דגם בחול דרך ליטול צרור ביד הו"ל כבורר. ולדעה זו ה"ה דאין ליטול ביד הפירורין הגדולים מתוך הקמח הנטחן כשדך מצות ביום טוב [ח"א]".

בה"ל (ריש סי' תק"י) – "הבורר קטניות. מכאן קשה על האי מ"ד לעיל סימן תק"ו ס"ב בהג"ה דאסור ליטול צרור בידים והרי הכא מבואר דביו"ט בורר כדרכו וכבר רמז זה הט"ז שם וכן האריך להקשות שם המאמר מרדכי ונהר שלום וכן עמד ע"ז הגר"ז ובמשנה ברורה שם פירשתי טעם האי מ"ד משום דגבי צרור **אפילו בחול דרך ליטלו שלא בכלי** והוא מח"א עי"ש והגר"ז כתב לחלק דלא התירו חכמים בורר כדרכו אלא בקטניות שאין דרך להכין לימים רבים אבל לא חטין שדרכו להכין לימים רבים [וכן מצאתי קצת סמך לזה בביצה דף י"ג לחלק בין תבואה לקטניות עי"ש ברש"י ד"ה אבל קטניות שכתב דיש ב"א הרבה שאין חובטין אותן יחד אלא כדי קדירתן והרא"ה כתב שם וז"ל שאין דרך לתקנן כולן כאחד אלא כדי קדירתו עכ"ל וממילא פשוט דגם הברירה אינו אלא ליומו ולכאורה יש ראיה לזה גם מדברי הרמב"ם פ"א הלכה ז' שכשחשב שם גם בורר במלאכות שאסרו חכמים ביום טוב הזכיר שם חיטין ויש לדחות דכונתו שם ע"י כלי דאסור וכמו שפסק השו"ע אבל לא ביד ובקנון ובתמחוי וחטין דנקט לאו דוקא] וכתב שכן מבואר בשמ"ק ריש פרק אין צדין בשם הרמב"ן ולפ"ז בדגן יהיה אסור לברור אפילו ביד".

* + 1. נחשב כנעשה לימים רבים, ומשו"ה אסור: כמו כל מלאכה שנעשה לימים רבים דאסור.
       1. גר"ז (סי' תק"ה קונ"א ס"ק א') – "מה שכתב במהרי"ל לאסור לברור פירורי מצות הנטחנין ביום טוב ... משום דאפשר לטחנו ולברור מערב יום טוב, וכ"מ בהדיא בט"ז סי' תק"י סק"[ג] ע"ש. אבל אין כן דעת המג"א, שהרי פירש טעמו של מהרי"ל דסבירא ליה כהאוסרין ליטול הצרור מהקמח, והכא מיירי שנפל ביום טוב כמבואר ברש"י ור"ן עיין בית יוסף וט"ז, אלא על כרחך צריך לומר דטעמם של הראב"ד ומהרי"ל הוא דסבירא להו דברירה היא ממלאכות האסורות ביום טוב כהרקדה. וכן כתב בשיטה מקובצת ריש פרק אין צדין. וכן כתב הר"ן שם בשם הירושלמי, והביאו התוס' מקצת לשונו מלישה ואילך כו' ע"ש. ומה שהתירו ברירת הקטניות, תירץ בשיטה מקובצת בשם הרמב"ן **לפי שאין דרך לבררם לימים הרבה ע"ש** (ודוחק לומר דמשום טבלא פירשו הכי). ובאמת שכן הוא מוכרח ממה שכתבו רש"י ור"ן ומגיד משנה ושאר פוסקים דטעם איסור ברירת הקטניות בנפה וכברה הוא משום עובדין דחול, ולא פירשו משום דההרקדה היא ממלאכות האסורות ביום טוב (אלא על כרחך צריך לחלק בין קטניות לקמח ומיני תבואה ומטעם הנ"ל). ובזה אפשר לתרץ מה שכתב הרמב"ם בפרק א' ולא בוררים ולא טוחנים את החטים עכ"ל, ובפרק ג' כתב משנתנו הבורר קטניות כו', דאפשר דגם הרמב"ם סבירא ליה לאסור דבר שדרך לעשותו לימים הרבה כדמוכח במגיד משנה גבי נפה וכברה ע"ש. וכן משמע גבי שחיקת פלפלין ברחיים שלהם, עיין מג"א סי' תק"ד סק"ז מה שכתב בשם הריב"ש. אלא דסבירא ליה דיש קצת מלאכות שאין דרך לעשותן לימים הרבה ואעפ"כ אסרוהו חכמים, לפי שעל הרוב אפשר לעשותם מערב יום טוב. ואיך שיהיה טעמו של הרמב"ם, מכל מקום כיון שדעת הרמב"ם והראב"ד והרמב"ן ומהרי"ל ומג"א לחלק בין ברירת קטניות לשאר ברירות מאיזה טעם שיהיה הכי נקטינן".
       2. הו"ד בה"ל (ריש סי' תק"י [לשונו מובא לעיל], שעה"צ סי' תק"ו ס"ק י"א).
          1. מראי מקומות – בה"ל (סי' תק"ד סעי' ג' ד"ה משום, לשונו מובא לקמן).
       3. הגריש"א זצ"ל (לקט הל' יו"ט פרק י' הע' ה', אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ג' הע' פ"ה, **אמנם** עי' אבני ישפה ח"ב סי' נ' אות ב' [לשונו מובא לקמן]) – "בעיקר כתירוץ הגר"ז, שאם אין הדרך לעשותו לימים רבים, מותר לעשות כן ביום טוב".
       4. פסקי תשובות (דפו"ח אות א' ד"ה ויש, הע' ז', הע' כ"ז).
    2. עי' לקמן, דעת המהרי"ל.

1. אחר שנטחן מצה: האם מותר לברר הפירורים גדולים.
   1. **מחמיר**.
      1. מהרי"ל (מנהגים, הל' יו"ט אות ח') – "ולדוך מצה ביום טוב של פסח מותר דקי"ל דאין טחינה אחר טחינה, **אך יזהר** שלא יברור פירורין הגדולים מתוך הקטנים, כי איסור בורר יש נמי באוכלין".
      2. ט''ז (סוף ס"ק ג' [לשונו מובא לעיל], סי' תצ''ה סוף ס"ק ב') – "וכת' במהרי"ל בי"ט של פסח מותר לטחון מצה אפויה דאין טחינה אחר טחינה אך יזהר שלא יברר פירורים גדולים מהקטנים דבורר אסור גם בי"ט ועמ"ש בסי' תק"י ס"א".
      3. מג''א (סי' תק''ד ס"ק ט') – "כ' מהרי"ל דאסור לברור פירורי מצו' הגדולי' מתוך הטחוני' ובד"מ כתוב דשרי דהא אפי' פסולת מתוך אוכל שרי כמ"ש סי' תק"י וכ"כ היש"ש ול"נ דמהרי"ל סבר דאסור ליטול קיסם בידו מקמח וכמ"ש סי' תק"ו ס"ב בהג"ה ולכן אסור ג"כ ליטול המצות ואף על גב דבסי' שי"ט ס"ג כתב דמותר לברור חתיכות גדולות מקטנות במין א' דוקא בחתיכות אבל הכא מה שנטחן הוי כקמח ולכן יש להחמיר כמ"ש מהרי"ל".
      4. א"ר (ס"ק ב', **וחוזר** ממש"כ בסי' תק"ד א"ז ס"ק ג') - לשונו מובא לקמן.
      5. גר"ז (סי' תק"ד סעי' ו', סי' תק''ו סעי' ד', סי' תק"ה קונ"א ס"ק א' [לשונו מובא לקמן]) – "צריך ליזהר שלא לברור פירורין הגדולים קצת מתוך פירורים הנטחנים ודקים כקמח לפי שהן חשובים כשני מינים שונים שאסור לברור מין אחד מתוך חבירו אפילו ביום טוב כמ"ש בסי' תק"ו ע"ש על דרך שנתבאר בסימן שי"ט ע"ש".
      6. קיצור שו"ע (סי' צ"ח סעי' ח') – "אסור לברור פסולת מתוך הקמח, כגון שנפל לתוכו צרורות וכדומה, ואפילו לברור מתוך מצות כתותות את הפירורים הגדולים אסור".
      7. עי' מ''ב (סי' תק''ד ס"ק כ', בה"ל שם ד"ה משום [לשונו מובא לקמן], סי' תק"ו ס"ק י"א) – "ולאחר הטחינה נכון ליזהר שלא יברור פרורי מצות שלא נכתשו עדיין היטב מתוך הקמח אף ביד דהוי כמו פסולת מתוך אוכל דאסור גם ביו"ט לחד מאן דאמר וכמו שיתבאר לקמן סימן תק"ו ס"ב בהג"ה [מ"א בשם מהרי"ל] ואם ירצה ליקחם יקחם עם מעט קמח דליכא חששא דברירה וכמו שנתבאר בהלכות שבת סימן שי"ט".
      8. כה''ח (סי' תצ"ה ס"ק כ"ב, עי' סי' תק"ו ס"ק י"ג).
      9. הל' חג בחג (יו"ט ח"א פרק ה' סעי' ח').
   2. **מיקל, חולק במהרי"ל**.
      1. דר"מ (סי' תק"ד סוף ס"ק ג') – "במהרי"ל (הל' יום טוב עמ' קע סי' ח' מהלכות ומנהגי מהר"ש סי' מ"א א) כתב דשרי דאין טחינה אחר טחינה ובזה דבריו נראים אבל מה שכתב עוד שם דאסור לברור משם פירורים הגדולים דהוי ברירה לא נהירא דהרי אפילו פסולת מתוך האוכל שרי לברור ביום טוב כדלקמן סימן תק"י".
      2. יש"ש (ביצה פרק א' סוף סי' מ"ב) – "מ"כ בדרשות מהרי"ל (ה' יום טוב) ולדוך מצה בי"ט של פסח מותר. דק"ל אין טחינה אחר טחינה. אך יזהר שלא יברר הפירורין הגדולים מתוך הקטנים, כי איסור בורר יש נמי באוכלין ע"כ. ותמה אני אם יצאו הדברים מפיו, הלא ב"ה מתירין ברירה בי"ט. אלא שלכתחילה טוב ליזהר, למעט הטירחא, וא"כ הכא, דממעט בטירחא, אם נוטל פירורים הגדולים, פשיטא דשרי אף לדברי הכל".
      3. שכנה"ג (הג' ב"י סי' תק"ד ס"ק ג') – "ספר המפה בשם מהרי"ל [הל' יום טוב, דף כ"ג ע"א]. וסיים שם מהרי"ל ז"ל, אך יזהר שלא יברר פירורין גדולים מתוך הקטנים כי איסור בורר יש ג"כ באוכלין, ע"כ. ואפשר שלזה נהגו העולם לטחון המצה שצריכין לפסח קודם הפסח. אבל רש"ל בפ"ק די"ט סימן מ"ב תמה על מהרי"ל על זה, והתיר אפילו לברור פירורין גדולים מתוך הקטנים".
      4. חמד משה (ס"ק א') - לשונו מובא לקמן.
   3. מראי מקומות – ח"א (כלל פ"ב סעי' ג', לשונו מובא לקמן).
   4. **דעת** המהרי"ל.
      1. פסק כהרשב"א, שבורר שאסור מדאורייתא בשבת אסור ביו"ט. [י"א, ממילא יש להחמיר בכל ברירה ביו"ט (ט"ז, א"ר, עי' ערה"ש). וי"א, ממילא לא פסק כהמהרי"ל (חמד משה)].
         1. ט"ז (ס' תק"י ס"ק ג') – "וראייה עוד מדברי מהרי"ל שזכרתי רסי' תצ"ה דבורר אסור בי"ט".
            1. עי' גר"ז (סי' תק"ה קונ"א ס"ק א'), לשונו מובא לקמן.
         2. א"ר (ס"ק ב') – "כתב הט"ז [שם] דמהרי"ל [הל' יום טוב אות ח] שכתב שלא יברר פירורי מצה בפסח גדולים מקטנים ס"ל כרשב"א, ומרש"ל פ"ק דביצה סימן מ"ב כשחולק על מהרי"ל נעלם ממנו דברי רשב"א, ע"כ. תימא הא רש"ל שם מביא דברי הרשב"א אלא שכתב שדברי מגיד נוטים. גם שאר דברי ט"ז יש לדחות, ומ"מ יש להחמיר שכ"מ בספר תניא [סימן נח סא ע"א] ומרבינו ירוחם [נתיב ד ח"ב] דף ל"א [ע"ג], וכן מג"א ס"ק ט' בסימן תק"ד החמיר כמהרי"ל".
         3. חמד משה (ס"ק א') – "יפה כ' הרב המגיד דברירה נכלל באלו המלאכות שהותרו בי"ט אף מדרבנן, ולפי כ"ז כיון שדחיית המ"מ מקוימת היא ע"כ העיקר כדבריו, ויפה השיג רש"ל על המהרי"ל, ואף אם ראה דברי הרשב"א ...".
         4. ערה"ש (ס' תק"י סעי' ו') – "ויש מן הגדולים שהסכימו לדברי הרשב"א [ט"ז סק"ג] ורוב הגדולים פסקו כהמגיד משנה ומ"מ מי שהוא ירא אלקים יש לו לחוש לדברי הרשב"א ולאכול מיד כשבורר [א"ר סק"ב] שכן פסקו בספר תניא וברבינו ירוחם וכן משמע ממהרי"ל [ועמג"א סי' תק"ד סק"ט שהחמיר כמהרי"ל ע"ש]".
      2. **דרך ברירתו: הדרך ליטלו ביד**.
         1. ח"א (כלל פ"ב סעי' ג') – "נפל צרור לתוך הקמח, יש אוסרים ליקח אותו בידו, שכן דרך ברירתו בחול, ויש מתירין (תק"ו). וכן לברור פירורי מצות הגדולים מתוך הקמח הנכתש מן המצות, דדומה לצרור בקמח".
         2. עי' בה"ל (סי' תק"ד סעי' ג' ד"ה משום, מ"ב סי' תק"ו ס"ק י"א [לשונו מובא לעיל]) – "מהרי"ל ... והנה הד"מ דחה לזה דהא קי"ל לקמן בסימן תק"י דביו"ט בורר כדרכו והנה המפרשים הנ"ל תירצו כ"א לפי דרכו הט"ז תירץ דבאמת גם בסימן תק"י לא התירו ברירה אלא לסעודה שצריך ובאופן שגם בשבת מותר עי"ש בסימן תק"י אכן רוב האחרונים דחו שם דבריו והמ"א כתב לתלות עניננו בהא דסימן תק"ו ס"ב בהג"ה דיש מחמירין שם לברור ביד צרור וקיסם ובאמת אינו מיושב כלל דגם על הא דסימן תק"ו קשה מההיא דסימן תק"י הנ"ל וכבר העירו ע"ז כמה אחרונים עיין מאמ"ר ונהר שלום ובית מאיר ומוכרחים אנו לתרץ דדוקא שם גבי קטניות התירו ומשום דאין דרך לברור לימים הרבה משא"כ בשארי תבואה וקמחים הדרך להכינם לימים הרבה וכן הביא הגר"ז בשם השיטה מקובצת לחלק אכן תירוץ זה לא שייכא לנידון דידן דברירת פירורי מצות לכאורה ביותר אין מכינים לימים הרבה מבקטניות וא"כ למה אסרם המהרי"ל וצ"ע איברא דבח"א כתב טעם להמחמירין בנפל צרור או קיסם ליטלו ביד משום דדרך הוא כן ליטלו ביד וא"כ דרך ברירתו כן הוא וכתב עוד שם דפירור מצה בקמח ג"כ דינו כצרור וקיסם עי"ש וטעמו דגם בזה הדרך ליטלו אף ביד ולפ"ז ניחא הכל ומ"מ צ"ע".
         3. העמק שאלה (שאילתא נ' ס"ק ג') – "וצ"ל דכאן דרכו בידו והוי כמו בקטניות בכלי".
         4. חוט שני (יו"ט פרק ט"ז ס"ק ב') – "מ"מ אחרי נטית המ"ב להחמיר להוציא ביום טוב פסולת בידו, או בכפית או מזלג, בין פסולת העשוי מחיטין או משאר מינים, יש ליזהר להוציא ביום טוב בידו עצמות מן הבשר, אף שיש טורח להוציא ולברור את הבשר מן העצמות. וכן אין להוציא בידו חיטים קלויים [כגון מה שקרוי שלוה] כשהם מקלוקלים מתוך הטובים. וכן אין להוציא בידו גושי דייסא מן הדייסא, בין העשויים ממיני דגן, בין ממינים אחרים. וכן אין להוציא בידו גרעינים שאינם ראויים לאכילה מן הפירות או מן האבטיח, אף שיותר טורת לברור את האוכל מן הפסולת. לפייכך המפצח שקדים, אגוזים וגרעינים וכיוצ"ב, יש להקפיד לא להוציא בידו את הקליפות שהם פסולת מתוך האוכל. ולהוציאם בשינוי".
      3. רק בדבר שצריך לישה, והוי קודם לישה, אמרינן דין של הרמ''א דאסור לבורר צרורות.
         1. מחצית השקל (סי' תק"ד ס"ק ט') – "וה"ה מצות כו' ול"נ דמהרי"ל סבר כו' ולכן אסור ג"כ ליטול המצות כו'. ר"ל דנטילת קיסם אסור ליש מחמירים משום בורר ואף על גב דבורר מותר אפילו פסולת מתוך אוכל מ"מ לא הותר כ"א מלישה ואילך וכמ"ש מ"א סי' תק"ו סק"ב לענין הרקדה וס"ל למהרי"ל דה"ה במצות אף על גב דבמצות כבר נילוש ונאפה. מ"מ כיון דעל ידי גרירה חזר להעשות כקמח דין קמח י"ל קודם לישה. וכמ"ש מ"א אחר זה ויש בו משום ברירה".
            1. מראי מקומות – אבני נזר (או''ח סי' שפ''ז אות ו').
2. ציורים.
   1. **זבוב: נפלו זבובים לתוך הכוס**.
      1. מחמיר: לא יסיר אותם לחוד אלא צריך שיקח מן המשקה ג"כ עמהם.
         1. ט"ז (סי' תק"ו ס"ק ג') – "וא"כ כשנופלים זבובים לתוך הכוס בשבת אסור להסיר הזבובים לחוד משם להראב"ד דהוי ליה כבורר אלא צריך שיקח מן המשקה ג"כ עמהם וזהו דעת המחמירין שזכר רמ"א בס"ב".
         2. א"ר (סי' תק"ו ס"ק ה') – "ויש אוסרים וכו'. וכן החמירו הב"ח [שם] וט"ז [סק"ג], לכך כשנופלין זבובים בכוס יקח מעט משקה עמהם כשנוטלין".
         3. עי' מ"ב (סי' תק"ו ס"ק י"ב) – "ונכון לנהוג כדעה זו [פר"ח] וה"ה אם נפלו זבובים לתוך הכוס לא יסיר אותם לחוד אלא צריך שיקח מן המשקה ג"כ עמהם [ט"ז] וה"ה השותה שכר ובתחתיתו יש שמרים יניח מעט שכר על השמרים [פמ"ג]".
      2. מראי מקומות – נטעי גבריאל (יו"ט ח"א פרק ה' סעי' י"ב), יו"ט וחל המועד כהלכתם (פרק א' סעי' י"ט, הע' ל"א, "וצ"ע").
         1. הגרשז"א זצ"ל (ששכ"ה פרק ד' סוף הע' כ"א [דפו"ח, ל"מ], מילואים שם) – "ובמ"ב ס"ק י"ב הביא דברי המג"א דאם לא היה אפשר לסנן מערב יו"ט מותר לסנן ביו"ט אפילו במסננת, עיי"ש. ולפי"ז כתב ח"א דאוכל שא"א לבררו מעיו"ט וגם אין דרך לברור ממנו הרבה בב"א כגון חלב שהרתיחו ביו"ט ונתכסה בקרום או אטריות שבישלם ביו"ט, שמותר לבררם כדרכו בחול ואפי' במסננת. אולם יש לעיין בדבר דמאי שנא מהא דכתב הט"ז דאם נפלו זבובים לתוך הכוס לא יסירם בפני עצמם אלא צריך שיקח קצת מן המשקה עמהם, ואפשר דהתם גם רגילים לעשות לימים הרבה משא"כ הכא".
         2. ששכ"ה (פרק ד' הע' כ"ב [דפו"ח, הע' כ"ג]) – "סי' תקו במ"ב ס"ק יב, **ויל"ע לדעת הגר"ז**, מובא שם בשעה"צ ס"ק יא וסי תקי סע' ב בביה"ל ד"ה הבורר, וא"כ בני"ד יש להקל בכל אופן, כי אין הדרך להכין לימים רבים. וגם לדעת הח"א, ע"ש, י"ל דבני"ד **כשמוציא את הזבוב ביד ולא בכלי, שלא כרגיל בימות החול, אולי דחשיב שינוי ושרי**, ועיין גם חזו"א סי נג ד"ה והנה וד"ה ולכל".
   2. **לקלוף תפוחי אדמה בסכין ביו"ט: שלא סמוך להסעודה**.
      1. טעמים להחמיר.
         1. שאפשר לקלף ערב יו"ט [ותשים בתוך מים].
      2. טעמים להקל.
         1. סתימות הפוסקים נראה להקל בכל ציורים. [אבל המ"ב כ', לכתחילה יש לחוש].
      3. האם מותר להשתמש במקלף (peeler) ביו"ט - עי' לקמן סעי' ד'.
   3. מראי מקומות.
      1. דרכי הלכה (פרק ב' סעי' כ"ו) – "ובשבת אסור לברור התולעים מהדגים וביו"ט יש שהתירו".
3. לברור עצמות מהדגים ביו"ט.
   1. **האם 'אפשר מערב יו"ט'**.
      1. מחמיר.
         1. עי' חוט שני (יו"ט פרק ט"ז ס"ק א' [עמ' קכ"ז], שבת ח"ד עמ' של"ד) – "**ואין לומר** דלא מיקרי אפשר לעשות מערב יום טוב, כיון דע"י הוצאת העצמות מן הדגים תתפרק כל התתיכת דג, דמה בכך. אמנם למעשה הדבר צ"ב. [מ"מ אם רוצה להגיש לאורחים בדרך מכובדת, זוהי סיבה להתיר]".
      2. מיקל.
         1. הל' המועדים (פרק י' הע' ה'\*) – "אפילו שהיה יכול להוציא העצמות קודם יו"ט, שבאופן זה כתבנו בס"ק הבא שצריך לברור את האוכל או ע"י שינוי, בזה יש להקל כיון שע"י הוצאת העצמות מקלקל צורת המאכל, וטיב המאכל, ועצם ברירת העצמות בשבת, עיין בבה"ל סימן שי"ט סעיף ד' ... ולדינא יש להחמיר אבל אין למחות ביד המקילים בזה ע"ש, ולכן ביו"ט יש להקל שלא לפרק את הדגים קודם יו"ט ולהפסיד צורתם, וכ"ש דמותר להוציא ביו"ט הגרעינים מהפירות סמוך לאכילה".
         2. פסקי תשובות (אות א', דפו"ח אות ב' ד"ה ולכן) - לשונו מובא לקמן.
         3. הל' יו"ט (ארטסקרול, פרק ז' הע' י"ט) – "ואי אפשר לאסור משום דאפשר מעיו"ט, דהא היה מקלקל כל צורת המאכל אם היה עושה בעיו"ט".
         4. נטעי גבריאל (יו"ט ח"א פרק ה' הע' ט"ו) – "ועוד דמטעם קלקול צורת המאכל אינו נוח לאדם והו"ל כדבר שמפיג טעם דמותר ביו"ט. ועוד דע"כ לא אסרו הרמ"א ומהרי"ל לעשות ביו"ט כשאפשר לעשות מעיו"ט, דווקא בבישול וכדומה כיון שבין כך עוסק האדם בבישול בפני עצמו למה לו לעשותו ביו"ט יעשהו בעיו"ט, דאין בין בישול ביו"ט לבישול מעיו"ט אלא שינוי זמן בלבד, אבל כל שע"י הקדמת זמן המלאכה, תשתנה איכותה כגון כשנעשית ביו"ט היא נעשית בדרך אגב בשעת אכילה, ואם נפסוק לו לעשותה שלא בשעת אכילה בעיו"ט נמצא טורח בדבר שלא היה טורח בו אילו עושהו ביו"ט, בכל כה"ג לא החמירו חז"ל לעשותה מבעוד יום".
   2. **שלא סמוך להסעודה**.
      1. טעמים להחמיר.
         1. פסק כהרשב"א, שבורר שאסור מדאורייתא בשבת אסור ביו"ט.
         2. לברור בידו, וזה דרכו. [מ"ב (סי' תק"ו ס"ק י"א)].
      2. טעמים להקל.
         1. דלא פסק כהרשב"א, אלא העיקר כהמ"מ. [דעת המ"ב].
         2. יש חולקים. [אבל המ"ב (סי' תק"ו ס"ק י"ב) כ' שנכון להחמיר].
      3. מיקל.
         1. לקט הל' יו"ט (פרק י"ג סעי' י"ז) – "מותר להוציא עצמות מדגים ביו"ט".
         2. פסקי תשובות (אות א', הע' ד') – "מותר לברור ולהוציא העצמות מדגים ובשר כדרכו בימות החול, שהרי זה בגדר שאי אפשר לעשותו מעיו"ט, כיון שמתקלקל מראית הדגים והבשר כשמוציאים העצמות מהם. [כדלעיל סי' תצ"ה אות ד' דהוא בגדר 'א"א לעשותו מעיו"ט', ונראה דאף לשיטת החיי"א המובא במ"ב סי' תק"ו סקי"א שכל שבורר כדרכו בחול אסרוהו ביום טוב, מ"מ אין לאסור בדגים כי גם בשבת מלמד המ"ב זכות על המקילים בזה (בסי' שי"ט סעי' ד' ביה"ל ד"ה מתוך) לכן ביום טוב ודאי יש להקל בזה דגם המ"ב סומך על שיטת השו"ע הרב דכל שאין הדרך לברור לימים הרבה מותר אף אם דרך הברירה כמו בחול]".
         3. הל' יו"ט (ארטסקרול, סוף עמ' ס"ז, פרק ז' הע' י"ט) – "לכאורה אליבא דהשלחן ערוך הרב והמחצית השקל שהבאנו לעיל בציון י"א ודאי דמותר לברור העצמות, **אמנם אפי' לפי שיטת החיי אדם** שהבאנו שם שלכאורה הוה לן לאסור נראה שיש להקל, דהא גם בשבת למדו הפוסקים זכות על המקילין [ע' ביאור הלכה סי' שי"ט ס"ד ד"ה מתוך]. וע' בספר חמדת ישראל ...".
         4. נטעי גבריאל (יו"ט ח"א פרק ה' סעי' י"א) – "מותר לברור עצמות מדגים ובשר כדרך שאוכל בחול, וא"צ להוציא העצמות מעיו"ט".
         5. יו"ט וחל המועד כהלכתם (פרק א' סעי' י"ז).
         6. אגור באהלך (היכלא ח"ז עמ' שפ"א) – "מאכל שהדרך לברור אותו רק לצורך היום, כגון עצמות מהדגים, מותר לברור אותו ביו"ט. וכשרובו אוכל צריך בדוקא לברור את הפסולת מהאוכל, כדי למעט בטרחה".
            1. קצ"ב: בשלמא הגריש"א זצ"ל וסייעתו שהעיקר כהגר"ז, לכן יש להקל. אבל אם חושש להח"א, ורצה לצרף 'הלימוד זכות' שגם אצל שבת יש מקילין. הא הבה"ל (סי' שי"ט סעי' ד' ד"ה מתוך) מלמד זכות רק סמוך לסעודתו, אבל לאחר זמן "יש לזהר מאד". וצ"ע.
      4. מחמיר.
         1. חוט שני (יו"ט פרק ט"ז ס"ק ב' ד"ה מ"מ, עמ' ק"ל) - לשונו מובא לקמן.
         2. הגרח"ק זצ"ל (ענפי משה יו"ט סוף סי' ע"ג) – "אם מותר לברור עצמות מהדגים ביום טוב, וכתב לן 'לא'".
      5. מראי מקומות – יו"ט כהלכתו (פרק ח' סעי' כ"ב).
         1. ששכ"ה (דפו"ח פרק ד' סעי' ח', הע' כ"ד) – "האוכל בשר שיש בו עצמות, או דגים שיש בהם אדרות, **אם אפשר, יעשה כמו בשבת**, וכפי שמבואר לעיל פרק ג סעיפים יב-יד. אבל גם הנוהג להוציא את העצמות מן הבשר ואת האדרות מן הדגים אף לא סמוך לסעודה, אלא לצורך סעודה אחרת בו ביום, **יש לו על מי לסמוך**. [עיין סי' תקי סע' ד בבה"ל ד"ה מותר, דכיון שהדרך היא לעשות לפי שעה, ולא לימים הרבה, שרינן; ואף לפי מה שמביא הרמ"א סי' תקו סע' ב, דיש מחמירין שלא ליטול הצרור מתוך הקמח, וע"ש במ"ב ס"ק יא, דלדעה זו ה"ה דאין ליטול הפירורים הגדולים מתוך הקמח, וע"ש במ"ב ס"ק יב, דאם נפלו זבובים לתוך הכוס, לא יסיר אותם לחוד, אלא צריך שיקח מן המשקה עמהם, י"ל דכאן קיל, כיון שמבואר בסי שיט סע' ד בביה"ל ד"ה מתוך, דיש מתירין, ע"ש ולכן אם עושה לצורך בו ביום, ודאי דאפשר לסמוך עליהם]".
   3. **בתוך הסעודה: האם אפשר לקלף ערב יו"ט, ובמיוחד במקום שזה דרכו**. [בה"ל (סעי' ב' ד"ה אם)].
      1. מחמיר.
         1. חוט שני (יו"ט פרק ט"ז ס"ק ב' ד"ה מ"מ, עמ' ק"ל) – "מ"מ אחרי נטית המ"ב להחמיר להוציא ביום טוב פסולת בידו, או בכפית או מזלג, בין פסולת העשוי מחיטין או משאר מינים, יש ליזהר להוציא ביום טוב בידו עצמות מן הבשר, אף שיש טורח להוציא ולברור את הבשר מן העצמות".
         2. הגרח"ק זצ"ל (ענפי משה יו"ט סוף סי' ע"ג) – "אם מותר לברור עצמות מהדגים ביום טוב, וכתב לן 'לא'".
      2. מיקל.
         1. לקט הל' יו"ט (פרק י"ג סעי' י"ז) - לשונו מובא לעיל.
         2. הל' המועדים (פרק י' סוף סעי' א') – "ותוך כדי סעודה מותר לכו"ע לברור האוכל, ויכול להוציא העצמות מהדגים כדרך שעושה בחול, אם יש לו בזה פחות טורח, וא"צ לדקדק רק להוציא את האוכל מתוך הפסולת כמו בשבת".
         3. פסקי תשובות (אות א', הע' ד') – "מותר לברור ולהוציא העצמות מדגים ובשר כדרכו בימות החול, שהרי זה בגדר שאי אפשר לעשותו מעיו"ט, כיון שמתקלקל מראית הדגים והבשר כשמוציאים העצמות מהם. [כדלעיל סי' תצ"ה אות ד' דהוא בגדר 'א"א לעשותו מעיו"ט', ונראה דאף לשיטת החיי"א המובא במ"ב סי' תק"ו סקי"א שכל שבורר כדרכו בחול אסרוהו ביום טוב, מ"מ אין לאסור בדגים כי גם בשבת מלמד המ"ב זכות על המקילים בזה (בסי' שי"ט סעי' ד' ביה"ל ד"ה מתוך) לכן ביום טוב ודאי יש להקל בזה דגם המ"ב סומך על שיטת השו"ע הרב דכל שאין הדרך לברור לימים הרבה מותר אף אם דרך הברירה כמו בחול]".
         4. יו"ט כהלכתו (פרק ח' סעי' כ"ב, הע' ס"ו) – "אפילו בשבת כתב הביה"ל הנ"ל ללמד זכות על מנהג העולם ... ואף שהביא המשנ"ב בשם הפר"ח שנכון להחמיר בזה, מ"מ בצירוף הנ"ל יש להקל בזה אף לכתחילה".
         5. הל' יו"ט (ארטסקרול, סוף עמ' ס"ז, פרק ז' הע' י"ט) - לשונו מובא לעיל.
         6. נטעי גבריאל (יו"ט ח"א פרק ה' סעי' י"א) - לשונו מובא לעיל.
         7. יו"ט וחל המועד כהלכתם (פרק א' סעי' י"ז).
         8. אגור באהלך (היכלא ח"ז עמ' שפ"א) - לשונו מובא לעיל.
      3. מראי מקומות – ששכ"ה (דפו"ח פרק ד' סעי' ח', הע' כ"ד, לשונו מובא לעיל).
   4. **דעת** הגריש"א זצ"ל.
      1. מיקל.
         1. הגריש"א זצ"ל (לקט הלכות יו"ט פרק י"ג הע' כ"א, אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ג' אות ט"ז) – "מותר להוציא עצמות מדגים ביום טוב, משום שאין דרך לעשות כן לימים רבים. וכן הדין בבשר, על כן יעשה איך שקל לו יותר, וזה משום שמחת יום טוב".
      2. מחמיר.
         1. הגריש"א זצ"ל (וישמע משה ח"א עמ' קע"ד) – "נשאל: האם (אם) יש איסור בורר בנטילת עצם מהדג ביו"ט כמו בשבת. והשיב: שיש להחמיר לכתחילה ביום טוב כמו בשבת".
4. האם שורין במים פירות או ירקות.
   1. משנה (ביצה דף יד:) – "הבורר קטניות ביום טוב ... רבן גמליאל אומר: **אף מדיח ושולה**".
      1. גמ' (שם) – "רבן גמליאל אומר אף מדיח ושולה. תניא, אמר רבי אלעזר ברבי צדוק: כך היה מנהגן של בית רבן גמליאל: שהיו מביאין דלי מלא עדשים ומציפין עליו מים, ונמצא אוכל למטה ופסולת למעלה. והתניא איפכא. לא קשיא; הא בעפרא, הא בגילי".
   2. **ראשונים**.
      1. מחמיר, פסק כת"ק.
         1. רמב"ם (ביצה פי' המשניות פרק א' משנה ח') – "ואין הלכה כרבן גמליאל".
         2. מאירי (ביצה דף יד:) – "אין הלכה כדבריו".
         3. רע"ב (ביצה פרק א' משנה ח') – "ואין הלכה כרבן גמליאל".
      2. מיקל: פסק כר"ג.
         1. ר' ירוחם (נתיב ד' ח"ב, ל"א-ג') – "וכן מותר לבוררו בתמחוי שהוא קערה גדולה אבל לא בטבלא ולא בנפה ולא בכברה. או מדיח במים ושולה הפסולת למעלה כשבורר בדרכו כמו שאמרנו כלומר בידו".
         2. השלמה (ביצה דף יד:) – "רבן גמליאל אומ' אף מדיח ושולה. תניא אמ' ר' אלעזר בר' צדוק כך היה מנהגן של בית ר"ג שהיו מביאין דלי מלא (מים) [עדשים] ומציפין עליו מים ונמצא אוכל למטה ופסולת למעלה והא תנא אפכא לא קשיא הא בעפרא הא בגילי. הרב אלפסי לא כתב מלתא דר' גמליאל אלמא פליגי רבנן עליה ולית הלכתא כוותיה. ומסתברא מעשה רב".
            1. אלישיב הכהן (ח"ג סי' ה') – "בספר ההשלמה שכתב ... ונראה כוונתו שהרי"ף השמיט את המעשה, כי את דעת ר"ג הביא, או שהיתה לו גירסא אחרת בהרי"ף, עכ"פ חזינן דמפרש בדעת הרי"ף דלא סמכינן אעובדא ונראה שהוא מהטעם האמור, אלא דאיהו פליג וס"ל דאולינן בתר עובדא אף בכה"ג".
         3. אהל מועד (שער יו"ט דרך ד' נתיב ד') – "הבורר ביום טוב אם בורר כדי לאכול לאלתר בורר כדרכו בקנון ובחיקו ובתמחוי אבל לא בטבלא ולא בנפה ולא בכברה ומדיח במים ושולה הפסולת הצף למעלה".
   3. **מחמיר: פסק כת"ק**.
      1. יש"ש (ביצה פרק א' סי' מ"ב) – "ר"ג אומר, אף מדיח, פי', במים, ושולה, פי', הפסולת צף למעלה. ובגמ' תניא, אר"א בר צדוק, כך היה מנהגן של בית ר"ג, שהיו מביאין דלי מלא עדשים, ומציפין עליהן מים, ונמצא אוכל למטה, ופסולת למעלה. וכתב מהר"י קאר"ו (ב"י סימן תק"י) וז"ל: וכתב הרמב"ם בפי' המשנה, דאין הלכה כר"ג. וכ"נ שהיא דעת הפוסקים, שלא הזכירו זה. וטעמם, משום דמשמע דפליג את"ק, והלכה כת"ק, דסתם לן תנא כוותיה, אבל ר"י (נ"ד ח"ב) פסק כר"ג. ונראה טעמו, משום שאמר ראב"צ כך היה מנהגן של בית ר"ג וכו'. ומעשה רב ע"כ. ולא נהירא, נהי דמעשה רב הוי הכרע, היינו היכא דאיתמר דעבד עובדא כו'. אבל הכא, כך היו נוהגין על פיו, ואין זה כ"כ הכרע. ועוד אפי' את"ל דהוי הכרע, היינו בין תנאי או אמוראי דלא ברירא לן כבר הילכתא כמאן, אבל הכא דברירא לן כבר הילכתא כת"ק בכל דוכתא, לית כאן הכרע משום מעשה, לבטל ולסתור פסק הלכה הקבוע בתלמוד".
      2. מג"א (סוף ס"ק ד') – "כ' יש"ש דאסור להניח קטניות או שאר זרעונים במים שיציף הפסולת למעלה או שיפול העפר למטה וכ"מ דעת הרב"י מדהשמיטו בש"ע".
      3. חמד משה (סעי' ב') – "ואסור להניח קטניות או שאר זרעונים במים שיצף הפסולת למעלה או שיפול העפר למטה".
      4. ח"א (כלל פ"ב סעי' ד') – "אף על פי שהתירו לברור קטניות, לא יתנם במים שיצוף הפסולת למעלה או שיפול העפר למטה, שזה דרך חול (תק"י במג"א ס"ק ד')".
      5. גר"ז (סעי' ו') – "ואפילו אם לא היה אפשר לברור מערב יום טוב אסור להניח הקטניות במים כדי שיצוף הפסולת למעלה או כדי שירד העפרורית למטה".
      6. תפארת יעקב (על תפארת ישראל ביצה פרק א' אות מ"ט) – "תמיה. ע"ש במג"א סק"ד. וכ"כ בהל"ג ע"ש".
      7. ששכ"ה (פרק ד' סוף סעי' ה' [דפו"ח, סעי' ה']) – "הבא לבשל קטניות ויש בהם מתולעות, אל יתן אותן במים כדי שהמתולעות יצופו למעלה".
      8. הל' יו"ט (ארטסקרול, סוף עמ' ס"ח).
      9. הל' חג בחג (יו"ט ח"א פרק ה' סעי' י"ב).
      10. נטעי גבריאל (יו"ט ח"א פרק ה' סעי' ט"ו).
      11. פסקי תשובות (סי' תק"ו אות ג') – "סעי' ב', מ"ב סקי"ב: וה"ה אם נפלו זבובים לתוך הכוס לא יסיר אותם לחוד אלא צריך שיקח מן המשקה עמהם וכו'. ולפי דברים אלו, גם בשטיפת פירות וירקות יש לנו לנהוג ביום טוב כמו בשבת, ולכן אסור להניח תפו"א, ענבים וכדו' בתוך מים כדי שהעפר והפסולת יצוף למעלה. והבודק חסה וכדו' מתולעים וחרקים יוציא את הפסולת עם מעט מהעלה. וכמו כן יהיה אסור להניח קטניות בתוך מים כדי שהמתולעות יצופו למעלה".
   4. **מיקל**.
      1. תפארת ישראל (ביצה פרק א' אות מ"ט) – "ושולה. ר"ל ומסירו בידו, וקיי"ל כר"ג [תק"י], ודלא כר"ב".
   5. **הטעם להחמיר**.
      1. עובדין דחול.
         1. חי' רא"ה (ביצה דף יד:) – "רג"א אך מדיח ושולה. פי' ואע"ג דעובדין דחול".
         2. ח"א (כלל פ"ב סעי' ד') - לשונו מובא לעיל.
         3. הגריש"א זצ"ל (הערות במסכת ביצה דף יד: ד"ה ומה) – "צ"ל דמה שאסור להדיח ולשלות הוא משום דהוו עובדין דחול, (וכ"כ הרא"ה)".
      2. כיון שאפשר בערב יו"ט יש להחמיר.
         1. שלחן עצי שטים (סי' ג' בורר ס"ק י"ח), הו"ד בפתחי עולם (ס"ק ו'), וכה"ח (ס"ק י"ז) – "המ"א ... ואע"ג שבארנו דברירה מותרת, היינו על ידי שינוי בקנון ותמחוי אבל להציף במים אפשר דחשיב כי אורחיה ואסור כיון דאפשר מעיו"ט".
   6. מראי מקומות.
      1. א"ר (ס"ק ד') – "כתב ים של שלמה שם דאסור להניח קטניות או שאר זרעונים במים שיצף הפסולת למעלה או שיפול העפר למטה, וכ"מ מב"י (מג"א סוף סק"ד). וצ"ע דאפשר דמודה הרמב"ם [פיהמ"ש פ"א מ"ח] כשאין פסולת רק עפר שאז לוקח המאכל ממנו ומניח העפר למטה, דעיקר ברירה אינו אלא בפסולת. גם צריך לעיין בירושלמי [פ"א ה"י] הא דתנן בביצה שם בורר כדרכו בחיקו אמר ר"ח דר"ג הוא ר"ג אומר אף מדיחו ושולה, משמע דר"ג לא פליג על ת"ק, וזה סייעתא לרבינו ירוחם [שם] שהביא ב"י, וצ"ע על הרמב"ם. מיהו בסימן שי"ט סעיף ח' משמע לאיסור והוא משנה בשבת דף ק"מ [ע"א], ויש לחלק וצ"ע".
      2. הגרשז"א זצ"ל (ששכ"ה פרק ד' הע' כ' [דפו"ח, הע' כ'], הע' כ"ו [דפו"ח, הע' כ"ח], שולחן שלמה ס"ק ז') – "ובמג"א ס"ק ד' ... ברם בד"ז יש להסתפק דאולי נקטינן דלא אסור אלא במניחם במים כשהוא עם העפר הדבוק בהם כדי שיפרד ויפול למטה, שבכגון דא **הדרך לברור לימים מרובים**, משא"כ בברירת קטניות מתולעים אפשר דמכיון שרגילים לעשות כן רק לפני הבישול, אין זה חשיב בורר, וצ"ע".
   7. **רחיצת פירות או ירקות**.
      1. מיקל.
         1. הגריש"א זצ"ל (לקט הל' יו"ט פרק י"א הע' ה', אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ג' אות י"ט) – "פירות וירקות המלוכלכים מותר לרחצם תחת הברז, אפילו אם אינם ראויים לאכילה לפני כן, (וכגון שיש עליהם אבק). דכיון שיש מתירים אפילו בשבת, ביום טוב בודאי לכתחילה יש להקל בזה".
         2. הל' חג בחג (יו"ט ח"א פרק ה' סעי' י"ב).
         3. לקט הל' יו"ט (פרק י"א סעי' ד') – "פירות וירקות המלוכלכים, מותר לרחצם תחת הברז, ואפילו אם אינם ראויים לאכילה לפני כן. ובשבת יש אוסרים, ויש מתירים".
         4. נטעי גבריאל (יו"ט ח"א פרק ה' סעי' ט"ו).
         5. פסקי תשובות (סי' תק"ו אות ג') – "אבל מותר לשטוף פירות וירקות (וכן קטניות וכיו"ב) תחת זרם של מים כי גם בשבת רבים מתירים (וכ"ש בפירות וירקות שלנו שראויים לאכילה בשעהד"ח אפילו בלי שטיפה) וכ"ש ביום טוב".
      2. מראי מקומות.
         1. חוט שני (יו"ט פרק ט"ז ס"ק ג', עמ' קל"ב) – "מ"מ נראה דלהדיח במים ביום טוב קיל יותר מבשבת, והוי רק איסור דרבנן. ונפ"מ שהוא קל יותר לענין הכרעה מהו גדר מקפיד".
5. שלא נוגע לאוכל נפש: מתוך.
   1. **מיקל**.
      1. ב"ח (סי' תצ"ה ס"ק ב') – "ונראה לי דאין הכי נמי שכל המלאכות הותרו במתוך אם יש בהן צורך שמחת יום טוב".
      2. מגן אבות (לענין יו"ט ד"ה הצד, עמ' ע"ג) – "הא שייך בורר ומרקד באוכל נפש גופא ושייך ביה מתוך".
      3. גר"ז (סי' תצ"ה סעי' ב', סעי' ג') – "כל מלאכה הנעשית באוכל או במשקה כגון הקצירה והדישה והעימור והזרייה והברירה והטחינה וההרקדה ... וקבלו חכמים שכל מלאכות אוכל נפש מתוך שהתירה התורה לעשותן לצורך אכילת יום טוב הותרו לגמרי אפילו שלא לצורך אכילת יום טוב ובלבד שיהא בהן קצת צורך יום טוב ...".
      4. ישועות יעקב (ס"ק א') – "דאמרינן מתוך שהיתרה ברירה לצורך הותרה נמי שלא לצורך כיון דיש צורך קצת מה שבורר כעת לסעודה אחרת דסתמא דמילתא עושה כן בשביל איזה צורך קצת ...".
      5. אור לציון (ח"ג פרק י"ט אות ז') – "מותר לברור ביום טוב בגד המעורב בשאר בגדים, אף שאינו צריך לו מיד, כל שהוא צריך לו לבו ביום".
      6. שבט הלוי (ח"י סי' ע"ט אות א', לקט הל' יו"ט עמ' כ"ו) – "במלאכת בורר דיו"ט או"ח סי' תק"י, אם מותר לברור בגדים או ספרים לבו ביום מתוך התערובת, ויסוד שאלתו, ע"פ מחלוקת הרשב"א והה"מ פ"ג מהל' יום טוב אם מותר ביום טוב ברירה לבו ביום או רק לאותה סעודה כמו בשבת בסי' שי"ט, והעיר מדברי הישועת יעקב שם ס"ק א' דמצדד להתיר מטעם מתוך, וכב' שאל אם שייך מתוך במלאכת בורר. הנה כבוד ידידי אין לי פנאי לאריכות, ובקיצור הדברים, הלא פליגי רבותינו גדולי האחרונים בהבנת דברי הה"מ ריש פ"א מה' יום טוב אם דעת הרמב"ם דאמרינן מתוך דוקא בהבערה והוצאה או בכל מלאכות, דדעת הפר"ח ודעמי' דוקא בהני תרתי לא בכל מקום ודעת הלח"מ והפ"י ודעמי' דגם להרמב"ם אמרינן מתוך בכ"מ לדעת הה"מ, והיות דהיתר של פה הם דברי הה"מ י"ל דאזיל לדעתי' דאמרינן מתוך בכ"מ, אבל דברי הה"מ מוכח דלא מטעם מתוך אתי עלה, וכיון שכן הגם דסתימת השו"ע והפוסקים בסי' תקי"ח דאמרינן מתוך בכ"מ עיין מחצית השקל שם, מכ"מ אינו מוכרח דהיתר לבו ביום משום מתוך כמש"כ הישועות יעקב דדילמא אין זה מגדר אפילו צורך קצת".
      7. אבני ישפה (ח"ח סי' צ"ד).
      8. משמרת המועדות (ריש סי' תקי''ח, עמ' תקי"ח) – "ומעתה מאחר שמפורש במגן אבות ובנשמת אדם ובישועות יעקב דגם במלאכת בורר אמרינן מתוך ודייקנו כן גם מדברי המאירי והרב בשו"ע א"כ שפיר יש בידינו להורות כן. והנה אי אמרינן מתוך במלאכת בורר, נוגע למעשה כשאין הברירה לצורך אוכל נפש רק לשאר צרכי היום, וכגון ברירת בגדים, תכשיטים, כלים, פרחים, ספרים, מפתתות וכדומה, ובאמת דבברירת דברים כגון אלו שפירטנו (חוץ מפרחים), שפיר יש מקום לסנן להיתר דעת הנהו גדולים ה"ה האור שמח ומהרש"ג דס"ל דגם בשבת ליכא בורר בכגון אלו".
      9. לקט הל' יו"ט (פרק י"ג סעי' כ"א) – "מותר לברור ביו"ט ספרים כלים או בגדים אפילו לצורך אחר זמן, וכמו כן מותר לקלף פירות וירקות אפילו דעתו לאכלו רק לאחר זמן".
      10. עי' פסקי תשובות (דפו"ח סוף אות א') – "ודע כי לענין ברירה בכלים ובגדים וצעצועים ושאר חפצים, מה שצריך לבו ביום, וברירה בעת ניקוי השלחן, הרי זה תלוי במחלוקת אם אומרים 'מתוך' במלאכת ברירה, והמקילין יש להם על מי לסמוך. וברירת כלי אכילה לצורך סעודות יום טוב לכו"ע מותר אם לא היה יכול להכינם מערב יו"ט, כדין 'מכשירי אוכל נפש' שהותרו ביום טוב".
      11. ***פרדס יצחק (ח"א פרק א' סעי' ז' [עמ' ק"ב], ענפי הפרדס ס"ק ט"ז).***
   2. **מחמיר**.
      1. באר משה (ח"ח סי' ר"ו) – "שאלה אם אמרינן 'מתוך' במלאכת בורר כגון לענין ברירת בגדים, כלים, צעצועים, וכדומה. תשובה: אפילו בבורר אוכלים עשו חכמים כמה גדרים וסייגים מה להתיר ומה לאסור, עיין סי' תק"ו ס"ב ובמ"ב סק"ה בשעה"צ שם סקי"א וסי' תק"י ס"ב בביה"ל ד"ה הבורר, ולכן אין לברור כל הנ"ל בהשאלה, ובענין מתוך בבורר עיין במחצ"ה רסי' תקי"ח ובעקרי הד"ט סי' כ"ב אות כ"ח, בה"ה פ"א מהל' יו"ט הל"ה, וברא"ש רפ"ג דביצה ובקרבן נתנאל שם אות ג' ועיין גם במלחמות ריש פ"ג דביצה, ועיין בחי' הרמב"ן שבת צ"ה ועיין מ"ב סי' תצ"ה סקי"ג, ועיין מהרש"א כתובות ז' ב' על תוד"ה מתוך ורש"ש שם ובקרני ראם ותשו' ח"ס או"ח סי' קמ"ט".
      2. הגריש"א זצ"ל (מבקשי תורה ס' זכרון להגרשז"א זצ"ל יו"ט ח"א סוף עמ' ר"ס, אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ג' אות כ"ב) – "בכלים, בבגדים ובספרים, דינו ביום טוב כמו בשבת. ורק באוכלים התירו לברור. ולכן יש איסור דרבנן לברור בגדים מהערב לבוקר וכדומה, דאין היתר של 'מתוך שהותרה לצורך הותרה נמי שלא לצורך'".
      3. חוט שני (יו"ט פרק ט"ז ס"ק א' [עמ' קכ"ו], שבת ח"ד עמ' של"ג אות ג'), יו"ט וחול המועד כהלכתם (פרק א' סעי' כ') – "ודע דאף לדברי המגיד משנה, דמלאכת בורר ביום טוב, הוא מלאכה המותרת ביום טוב מן התורה כמו שחיטה ובשול, היינו דוקא כשהוא לצורך אוכל נפש אבל הבורר ביו"ט שלא לצורך אוכל נפש אסור מדאורייתא כמו בשבת לכל פרטיהם. ולפי"ז הבורר ביו"ט כלים זה מזה או שמסווגם כל סוג למקומו, אסור מדאורייתא, וכן אין להתיר לברור בגדים אף שהם לצורך יום טוב".
      4. נטעי גבריאל (יו"ט ח"א פרק ה' סעי' כ"ח, הע' מ"ב) – "ברירה בכלים ובגדים וספרים דינה כמו בשבת. [אם כי לא מצאתי בפוסקים, מ"מ נלע"ד דרק באוכלים התירו בורר, כמו שהדגיש השו"ע הרב ס"ג, דביו"ט לצורך אכילה התירו לברור כדרכו. ולא אמרינן במלאכת בורר מתוך שהותרה לצורך הותרה נמי שלא לצורך כמ"ש המ"מ פ"א מהל' יו"ט ה"ד, דלא אמרינו מתוך אלא במלאכה שעיקרה אוכל נפש כגון שחיטה ובישול או בהוצאה והבערה, משא"כ בשאר מלאכות. וכ"כ מאירי ביצה דף י"ב ופנ"י ביצה דף כ"ג ד"ה שם. אבל עי' ישועות יעקב סי' תק"י סק"א דאמרינן מתוך גם בבורר]".
         1. הגר"ש פעלדער שליט"א (הל' יו"ט ארטסקרול, פרק ז' הע' כ"ד) – "נטעי גבריאל ... דמה ראיה משיטת הגר"ז ...".
      5. הל' המועדים (פרק י' סעי' י"א) – "רוב הפוסקים ...".
      6. הל' חג בחג (יו"ט ח"א פרק ה' סעי' כ"ז) – "אין להתיר".
   3. מראי מקומות – הל' יו"ט (ארטסקרול, פרק ז' הע' כ"ד), יו"ט כהלכתו (פרק ח' סעי' ל', עי' מילואים סי' כ').
6. מסננין החרדל - סעיף ג'.
   1. שבת (דף קלד.) – "תנו רבנן: אין מסננין את החרדל במסננת שלו ואין ממתקין אותו בגחלת. אמר ליה אביי לרב יוסף: מאי שנא מהא דתנן: נותנים ביצה במסננת של חרדל. אמר ליה: התם לא מיחזי כבורר, הכא מיחזי כבורר. ואין ממתקין אותו בגחלת. והתניא: ממתקין אותו בגחלת. לא קשיא: כאן בגחלת של מתכת כאן בגחלת של עץ. אמר ליה אביי לרב יוסף: מאי שנא מבישרא אגומרי. אמר ליה: התם לא אפשר, הכא אפשר".
   2. **לברור אטריות מהמרק: כשאינו חפץ בהם**.
      1. מיקל.
         1. חשב האפוד (ח"ג סי' ל"ה) – "והנה לאקשען שמבשלים אותם ביו"ט דומה לחרדל שאין זה בורר ממש כי המים של הבישול ראוים לשתי', וגם אי אפשר לסנן אותם ערב יו"ט אם מבשלים אותם ביו"ט, ולבשל אותם ביו"ט ודאי מותר".
         2. הגריש"א זצ"ל (מבקשי תורה ס' זכרון להגרשז"א זצ"ל יו"ט ח"א עמ' רנ"ז) – "שאפשר לסנן האטריות במסננת **המיוחדת** לכך".

הגריש"א זצ"ל (שבות יצחק חי"א עמ' ק"ג) – "דאפשר להקל לברור אטריות ממרק כשאינו רוצה בהם, ולסמוך על חילוק הגר"ז בין דגן לקטניות".

* + - 1. ששכ"ה (פרק ד' סעי' ו' [דפו"ח, סעי' ו']) – "איטריות שבשלן ביו"ט והן עדיין במי בישולן, מותר לבוררם באופן שבוררים בימות החול, אפילו במסננת".
      2. לקט הל' יו"ט (פרק י"א סעי' י"ד).
      3. פסקי תשובות (אות ב', הע' ו') – "סעי' ג', מ"ב סקי"ב: כתב המ"א דאם לא היה אפשר לסנן מעיו"ט מותר לסנן אפילו במסננת. מכאן נלמד להתיר לסנן אטריות לאחר בישולם במסננת המיוחדת לכך, כיון שאי אפשר מעיו"ט שהרי בישל את האטריות ביום טוב, וכמו כן מותר לסנן במסננת דייסות שיש בהם גושים, וחלב רתוח שנוצר על גביו כמין קרום וכל כיוצא בזה, שכל דברים אלו גם הפסולת ראוי לאכילה (עכ"פ ע"י הדחק) לכן אין זה בורר ממש, לכן מותר גם בכלי המיוחד לזה. [שו"ת חשב האפוד ח"ג סי' ל"ה. ואף שבביה"ל ד"ה אין מביא סברות להחמיר, דווקא בחרדל, אבל בנידו"ד אין הדרך לעשותם לימים רבים]".
    1. מראי מקומות – הגרשז"א זצ"ל (ששכ"ה פרק ד' הע' כ"א [עי' דפו"ח, הע' כ"א]).

1. משמרת - סעיף ד'.
   1. משנה (שבת דף קלז:) – "רבי אליעזר אומר: תולין את המשמרת ביום טוב, ונותנין לתלויה בשבת. וחכמים אומרים: אין תולין את המשמרת ביום טוב, ואין נותנין לתלויה בשבת, **אבל נותנין לתלויה ביום טוב**".
      1. מחבר (סעי' ד') – "אין תולין המשמרת בי"ט לסנן בה שמרים, אבל אם היתה תלויה ועומדת **מותר** ליתן בה שמרים לסננן".
   2. **מה בין משמרת** [שמותר], **ובורר ע"י נפה וכברה** [שאסור].
      1. דבנפה וכברה דרך ברירתו בחול.
         1. ח"א (כלל פ"ב סוף סעי' ב') – "ומותר לברור אפילו לסעודה אחרת שצריך לבו ביום, ובלבד שלא יברור בנפה וכברה, כיון שכן דרך ברירתו בחול (תק"י)".
      2. דע"י נפה וכברה דרך לעשות לימים הרבה.
         1. בה"ל (סעי' ד' ד"ה מותר, עי' מ"ב ס"ק ז') – "מותר ליתן בה שמרים לסננן. אף דהוי מלאכה גמורה דבשבת חייב חטאת ע"ז כדאיתא בש"ס ביו"ט מותר משום דהוי אוכל נפש ואף דלעיל אסור בורר ע"י נפה וכברה **התם משום דע"י כלים אלו דרך לעשות לימים הרבה** והוי כעין קצירה וטחינה אבל כאן אף שהוא על ידי כלי דרך לעשותה לפי שעה".
      3. **לפי שיטת** הרשב"א, שבורר אסור ביום טוב במקום יש איסור דאורייתא בשבת.
         1. רשב"א (שבת דף קלח. ד"ה איבעיא) – "תמיהא לי כיון דלרבנן חייב חטאת הוי בורר גמור כדרכו, אם כן היאך היו נותנין לתלויה ביום טוב והא לכולי עלמא אין בוררין את הקטנית ביום טוב בנפה ובכברה, וצריך לי עיון".
         2. אשי ישראל (שבת ריש דף קלח.) – "וק"ל לשיטת הרשב"א שהביא המ"מ הל' יו"ט (פ"ג) לענין לברור לבו ביום דכל שחייבין בשבת אסור בי"ט. והא הכא במשמר חייבין בשבת ובי"ט נותנין לכתחלה".
      4. מראי מקומות – הגרשז"א זצ"ל (שולחן שלמה ס"ק ט').
   3. **צ"ב**: לפי שיטת הח"א שפסק המ"ב (עי' לעיל), למה מותר לסנן יין במשמרת, **הא הדרך לעשות גם בחול**.
      1. ח"א (כלל פ"ב דין ח') – "דין סינון משקה דינו ביום טוב כמו בשבת, כמבואר במלאכת בורר בהלכות שבת [כלל ט"ז], דכל מה שאסור בשבת מדאורייתא, לא התירו ביום טוב על כל פנים מדרבנן לכולי עלמא".
         1. לכאורה צ"ב, דזה כנגד המשנה והשו"ע שהתירו לסננן יין ביו"ט.
         2. מראי מקומות – תוספות חיים (על ח"א שם, "צע"ג"), אבני ישפה (ח''ב סי' נ' ענף ב' ד''ה ושמא), נחלת יהושע (בורר עמ' רפ"ב), שיעורי המלאכות (מלאכות בורר ח"ב סי' מ"ח אות כ"ה), אבני המקום (ביצה סי' קמ"ט אות י').
      2. **י"ל: יש לחלק בין מלאכת בורר למלאכת מרקד**.
         1. עי' חוט שני (פרק ט"ז ס"ק ב' ד''ה ועל, עמ' ק"ל) – "ולכאורה צע"ג ... ואפשר דברירה במסננת מסתברא דחשיב מלאכת הרקדה, ואפשר דשאני גדרי מלאכת בורר ממלאכה הרקדה, ומה דחשיב שינוי לגבי הרקדה לא חשיב שינוי לגבי בורר, או להיפך, הכל לפי המלאכה, וצ''ע''.
            1. עי' ח''א (כלל ט''ז סעי' ז') – "יין ושאר משקין חוץ ממים הצלולין וכן משקה שקדים כתושים מערב שבת, מותר לסנן בסודרים ובלבד שלא יעשה גומא בסודר לקבל היין, משום שינוי. ודוקא שהן צלולין לגמרי בלא שמרים או שדרך רוב בני אדם לשתות כך, ואינו מסנן רק מפני קסמין שנפלו לתוכן, דכיון דראוי לשתות כך, לא הוי בורר. אבל אם הם עכורים ומסנן אותם כדי שישארו השמרים למעלה, **זה בורר** ממש וחייב".
      3. **י"ל: זהו דווקא כשאפשר לברור באופן אחר**.
         1. נטעי גבריאל (יו"ט פרק ה' הע' א' ד"ה ונראה) – "ונראה ליישב לשיטת החיי"א דהיכא אמרינן שאסור לברור כדרך ברירתו בחול, זהו דווקא כשאפשר לברור באופן אחר כגון בפירורי המצות והרקדת הקמח מהצרור, אבל כשלא שייך לעשות באופן של היתר, אז מודה החיי"א דמותר לברור, היכא דא"א מעיו"ט משום שמפיג טעמו. ועפ"ז יובנו לנו דברי החיי"א כלל פ"ב ס"ה, שכתב אין עושין חמאה מן החלב ביו"ט אע"פ שמותר לברור, לפי שיש בזה טורח גדול ונעשה לימים הרבה ע"כ, ולכאורה מדוע הוסיף טעם שנעשה לימים הרבה ותיפ"ל דבלא"ה אסור משום דבורר כדרכו בחול. ולפי הנ"ל א"ש דדוקא בצרור שנפל לקמח דיש לו אפשרות ע"י הרקדה ואז לא הוי כדרכו בקמח מנופה כמ"ש בשער הציון סי' תק"ו אות י"ב, לכן אסור לו לברור ביד שהוא בורר כדרכו בחול, וכן בהדכת המצות אסור לו לברור הפירורים הגדולים ביד כיון שיש לו אפשרות ע"י הרקדה, משא"כ בחמאה אין לו אפשרות לעשות ע"י שינוי ולכן אם היה זה נעשה ליומו היה מותר לברור כמו בסינון היין, ולכן קאמר טעם אחר משום שנעשה לימים הרבה".
            1. אבני ישפה (ח''ב סי' נ' ענף ב' ד''ה ובדרך) – "אלא שעדיין קשה כי גם ביין יש עצה לסנן בסודרים שהוא קל יותר ממשמרת שהרי אין דרך לסנן בסודר, וכדברי המ"ב סי' שי"ט סק''מ'".
      4. **י"ל: דוקא באופן דבקל אפשר לעשות באופן היתר אין לעשות כדרך חול**.
         1. עי' מועדים וזמנים (ח''ז סוף סי' קמ''א) – "והאחרונים שהחמירו כדעת הט"ז בזבוב בכוס צ"ב, ואולי כיון דאפשר להוציא בנקל ביחד עם קצת משקה עדיף דניכר בזה שינוי מחול, אבל במקום טירחא נראה ברור שיש להתיר".
      5. **י"ל: יש לחלק בין דרך ברירתו בידו ודרך ברירתו בכלי**.
         1. ביאור הדבר, .
         2. י"ל, בין חומרא בכלי, לא אמרינן להחמיר. משא"כ חומרא של יד, אם הוא הדרך.
         3. לכאורה הנ"ל רק בדעת המ"ב, אבל הח"א כ' הטעם להקל דרך ברירתו בחול, עי' לעיל .
         4. לכאורה זה חומרא, רק ביד, ולא בכלים. דאל"כ, קשה משמרת.
         5. חולקים במהלך זו - אבני ישפה (ח"ב סי' נ' אות ד', לשונו מובא לקמן), הל' יו"ט (ארטסקרול פרק ז' הע' י"ז, לשונו מובא לקמן), פסקי תשובות (דפו"ח הע' כ"ז, לשונו מובא לקמן).
   4. **הוצאת שקית תה מהכוס**.
      1. מיקל.
         1. ששכ"ה (פרק ד' סעי' [דפו"ח סעי' ט"ו, הע' ל"ו]) – "מותר לשפוך מים רותחים על עלי - תה הנמצאים במסננת, והמים נפרדים מיד עם שפיכתם, ואין בזה איסור ברירה. והמכין תה בעזרת שקית המכילה עלי - תה, מותר להשהותה, אחרי שהוציאה, מעל גבי המים שבכוס, כדי שתטפנה טיפות מן התמצית חזרה לתוך הכוס. [עיין סי' תקי סע' ד בביה"ל ד"ה מותר, וע"ש במ"ב ס"ק יז, והרי הדרך לעשותו ע"מ לשתות מיד]".
         2. ברכת השבת (ברכת יו"ט סי' תק''י על הגר"ז סעי' ט', עמ' נ"ט).
         3. הל' חג בחג (יו"ט ח"א פרק ה' סעי' ז') – "מותר להוציאה יו"ט".
         4. לקט הל' יו"ט (פרק י"ג סעי' ד') – "מותר להוציא שקית תה מהכוס ביו"ט, הגם שמוציא המים מבין העלים ע"י כלי".
         5. פסקי תשובות (אות ג', הע' ט', דפו"ח אות ד', הע' כ"ו) – "סעי' ד', שו"ע: משמרת וכו' מותר לתת בה שמרים לסננן. ובביה"ל (ד"ה מותר) שאף שאסרינן בורר ע"י כלים, מ"מ בכלים שהדרך לברור לפי שעה אין איסור. מכאן נלמד להתיר להשתמש בתיון שמותקן בפתח המשפך מסננת, כי הוא כלי שהדרך לברור בו לפי שעה ולא לימים רבים, וכן מותר להשתמש בשקיק תה ולהוציאה מהכיס כרגיל בימות החול. [ואין לומר שיכין תמצית תה מעיו"ט, **שתמצית תה העשויה לפני השתיה ממש טעמה עדיף מהנעשית מאתמול**]".
         6. הגריש"א זצ"ל (לקט הל' יו"ט פרק י' הע' ה' [לשונו מובא לעיל], אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ג' אות כ') – "מותר להוציא שקית תה מהכוס ביום טוב הגם שמוציא המים מבין העלים על ידי כלי".
            1. ומוסיף הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ג' אות כ') – "אלא שטוב יותר להוציא השקית עם כפית כיון שיש אופן קל של היתר. ולכתחילה לא ינער את השקית תה".
            2. ומקורו: האבני ישפה (ח"ב סי' נ' סוף אות ב'). אמנם, יש לומר שזה הבעל אבני ישפה, ולא הגריש"א זצ"ל, ע"ש.
      2. מראי מקומות.
         1. אבני ישפה (ח"ב סי' נ' אות ב') – "וגם בשקית תה רשאי להוציא בידו ביו"ט מן המשקה אע"פ שנופלות טיפות חזרה למשקה ע"י הסינון של השקית, כיון שאין דרך לעשותו לימים רבים. ועוד שדעת גאון אחד שליט"א [זצ"ל] שמותר לעשות כן אף בשבת. אמנם טוב להוציא השקית תה בכפית כיון שיש אופן קל של היתר".
   5. **פלנג'ר** (French press).
      1. מיקל.
         1. הגר"ד פיינשטיין זצ"ל (קונ' יד דודי דפו"ח עמ' קכ"א אות כ').
         2. הר"א ליבוביץ (קובץ Yadrim גליון ג' עמ' פ"א).
2. מקלף ביו"ט - האם מותר להשתמש במקלף (peeler) ביו"ט.
   1. **טעמים**.
      1. להחמיר.
         1. פסק כהרשב"א, שבורר שאסור מדאורייתא בשבת אסור ביו"ט.
         2. לברור בכלי מקלף, זה דרכו. [מ"ב (סי' תק"ו ס"ק י"א)].
         3. שאפשר לקלף ערב יו"ט, ובמיוחד במקום שזה דרכו. [בה"ל (סעי' ב' ד"ה אם)].
      2. להקל.
         1. דלא פסק כהרשב"א, אלא העיקר כהמ"מ. [דעת המ"ב].
            1. א"נ, בורר במקלף הוא רק איסור דרבנן בשבת - עי' סי' שי"ט סעי' א', לשיטות ומראי מקומות.
         2. יש חולקים. [המ"ב (סי' תק"ו ס"ק י"ב) כ' שנכון להחמיר].
            1. א"נ, חומרות הח"א שצריך שינוי, הוי רק לענין בורר ביד, משא"כ בורר בכלי [דאל"כ, קשה משמרת]. עי' לעיל.
         3. סתימות הפוסקים נראה להקל בכל ציורים. [דלא כמ"ב].
   2. **מיקל**.
      1. באר משה (ח"ח סי' ר"ג) – "שאלה אם מותר לקלף תפוחי אדמה עם מקלף (והוא כלי המיוחד לכך) ביום טוב. תשובה שרי, ועיין בביה"ל סי' תקי"ד ס"ד ד"ה מותר".
      2. הגרשז"א זצ"ל (ששכ"ה פרק ד' הע' כ"ז [דפו"ח, הע' כ"ט], שולחן שלמה ס"ק ה') – "מותר לקלף ביו"ט תפוחי אדמה וכדו' גם במקלף ולא רק בסכין, ולא חשיב כלי המיוחד לברור בו דאסרינן, משום דכל שאינו משתמש בכלי המיוחד רק לקלוף ולהכין לימים הרבה, לית לן בה. ועיין לקמן סעיף ד' בביה"ל ד"ה מותר ליתן דבכה"ג אף ע"י כלי שפיר מותר".
      3. אור לציון (ח"ג פרק י"ט אות ז', הע' ז') – "ומותר לקלף מלפפונים תפוחי אדמה וגזר וכדומה במקלף המיוחד לכך. [מותר לקלף מלפפונים וכדו' אף במקלף, ואין בהם משום ברירה. שאף בשבת יש להתיר כן. שהרי כתב הגאון ר' יהודה שמואל אשכנזי בספרו בית מנוחה (דינים השייכים לסעודת ליל שבת אות כ"ז) וז"ל, ולי איש צעיר נראה, דתפוחים, כיון שקליפתן היא מחוברת לאוכל, והוא גוף אחד, אין במה שקולפן משום ברירה, אלא הוא כחותך מגוף התפוח. ולא דמי לקליפת בצלים ושומים שאין קליפתן מחוברת לאוכל חיבור גמור שיחשב כחותך ממנו. ולכן נ"ל דתפוחים שרי לקולפן אפילו להניח. עכ"ל. וכתב שם באות מ', שכן כתב הערוך ערך דש והמאירי בשבת דף קל"ד ע"א, ע"ש. וכיון שאין בהם ברירה אף במקלף שרי. (וראה עוד במג"א בסימן שכ"א ס"ק ל' ובמ"ב שם ס"ק פ"ד ובבאה"ל בסימן שי"ט סעיף ד' ד"ה מתוך אוכל, ע"ש). וא"כ ביום טוב ודאי שיש להקל בזה. וכבר נתבאר לעיל שאין אסור ביום טוב אלא בכלי המיוחד לברירה לזמן רב]".
      4. משנה הלכות (אליבא דהלכתא גליון צ"ב עמ' מ"ב טור א') – "דמותר לקלף ביו"ט במקלף אף דזה כלי המיוחד לברירה, מכל מקום כיון שאין הדרך לברור בכלי זה לימים הרבה אלא רק לשימוש ביתי, לכן מותר להשתמש בזה ביו"ט לצורך יו"ט".
      5. שבט הלוי (לקט הל' יו"ט פרק י"א הע' ד').
      6. תפלה למשה (ח"ב סי' כ"א) – "המורם מכל האמור: מותר לקלוף ביו"ט לצורך סעודת יו"ט תפוחי אדמה במקלף המיוחד לכך, וכ"ש תפוחים ומלפפונים שמותר לקלוף אפי' בשבת. וכן מותר להוציא תוך הקשואים ביו"ט בסכין המיוחדת לכך ואין צריך לעשות שום שנוי".
      7. ששכ"ה (פרק ד' סעי' י' [דפו"ח, סעי' י"א]) – "מותר לקלוף תפוח - אדמה וכדו' ביום טוב, לא רק בסכין כי אם גם במקלף".
      8. חוט שני (יו"ט פרק ט"ז ס"ק א' [עמ' קכ"ו], שבת ח"ד עמ' של"ב אות ב') – "דוקא בבורר בשבת דאסור מדאורייתא לברור אף בבורר לזמן מועט ולא לימים הרבה, אבל ביום טוב דאסרו לברור בכלי, לא משום דמלאכת בורר אסורה מדאורייתא, דהא מדאורייתא מותר לברור ביום טוב דהוי כמו בישול וכמ"ש המגיד משנה, אלא דחז"ל אסרו לברור כדרך שבורר לימים הרבה ומה"ט אסרו לברור בנפה ובכברה והתירו בקנון ותמחי, א"כ הבורר בכלי גמור המיוחד לברירה אם בכלי זה אין הדרך לברור לימים הרבה אלא רק לשימוש ביתי, שמכינים רק ליום או יומיים, י"ל דאף דבשבת כה"ג חייב חטאת מ"מ ביום טוב מותר לכתתילה אם מקלף לבו ביום לאוכל נפש".
      9. הגר"א נבנצל שליט"א (ירושלים במועדיה, שבועות, עמ' רכ"ב אות ז', הע' קס"ד) – "שאלה: האם מותר לקלף ירקות בקולפן ביו"ט (ובשבת). תשובה: נראה שמותר. [שלא נאסר ברירה ע"י כלים אלא כשדרכן לעשות עי"ז לימים הרבה, כמוש"כ הביה"ל תק"י סעיף ד']".
      10. הגר"ע אויערבאך שליט"א (אליבא דהלכתא גליון צ"ב עמ' מ"ב טור ב') – "דמותר לקלף ביו"ט פירות וירקות במקלף".
      11. הל' המועדים (פרק י' סעי' ו') – "מקלף פירות הרי הוא כלי המיוחד לברירה, ואעפ"כ יש להתיר לקלף ביו"ט מלפפונים ותפוחי אדמה, וכן מותר להוריד קשקשים מדגים בכלי המיוחד לכך, וכיוצא בהם שאסור בשבת, משום שאין דרך לקלפם לזמן רב, ומותר אף בכלי המיוחד לכך, וכ"ש במקלף ביתי רגיל".
      12. נטעי גבריאל (יו"ט ח"א פרק ה' סעי' י"ד) – "מותר לקלף פירות או ירקות ביו"ט, אפילו במקלף המיוחד לכך".
      13. הל' יו"ט (ארטסקרול, סוף עמ' ס"ו).
      14. לקט הל' יו"ט (פרק י"א סעי' ג').
      15. הל' חג בחג (יו"ט ח"א פרק ה' סעי' ט"ז, הע' כ"ג [עמ' ק"ל]) – "מותר לקלף פירות במקלף ואע"פ שמיוחד לקילוף, לפי שאין דרך לקלף בו לימים רבים רק ליומו. [ברש"י ביצה דף יב: כתב דטעם איסור נפה וכברה 'דמיחזי כמאן דעביד לצורך מחר, דאין דרך לעשות בכלים הללו אלא הרבה', וכן הוא במ"מ סוף פ"ג מהל' יו"ט, למאי דנקט שם דהותר ברירה ביו"ט ואוכל נפש לבו ביום, וכדנקט כן במג"א וש"פ סי' תק"י, וכן הובא לדינא טעם זה במ"ב סק"ה, ובמקלף אין דרך לעשות אלא מעט סמוך לסעודה ולא לימים רבים, וכן הוא להדיא בבה"ל תק"י ס"ד ד"ה מותר דאף במשמרת שבשבת חייב חטאת כיון שע"י כלי שדרך לעשותו לפי שעה מותר. ונראה דאף לדעת הרשב"א דבורר אסור ביו"ט, ולא הותר אלא סמוך לאכילה ביד ובקנון ותמחוי, מקלף אף בשבת אע"פ שהוא מיוחד לקילוף אין דינו כנפה וכברה אלא כקנון ותמחוי ואף גרע מינייהו, שהרי המקלף אינו יכול לצמצם לחתוך רק את הקליפה ולא את האוכל, ולא שייך לחלק אלא בין כלי מיוחד לברירה או רק לקילוף, ובודאי שאינו בכלל נפה וכברה, וכ' הרשב"א שם שהתירו בקנון ותמחוי אע"פ שהוא איסור דרבנן לצורך שמחת יו"ט, וכן דעת הגרי"ש אלישיב זצ"ל והגרשז"א זצ"ל בשש"כ פרק ד' או' כ"ט. ואמנם לכאו' היה מקום לדון מדין עובדא דחול ... וצ"ע".
      16. פסקי תשובות (אות ג', דפו"ח אות ד') – "סעי' ד', שו"ע: משמרת וכו' מותר לתת בה שמרים לסננן. ובביה"ל (ד"ה מותר) שאף שאסרינן בורר ע"י כלים, מ"מ בכלים שהדרך לברור לפי שעה אין איסור. מכאן נלמד להתיר להשתמש בתיון שמותקן בפתח המשפך מסננת, כי הוא כלי שהדרך לברור בו לפי שעה ולא לימים רבים ... וכן מותר לקלף פירות וירקות בעזרת מקלף (סכין מיוחדת לקילוף) שגם בו אין הדרך לעשות אלא לפי שעה ולא לימים רבים".
      17. **חמדת יוסף (ח"ה סי' ר"ב) – "זאת תורת העולה מכל האמור שמותר לקלוף תפוחי אדמה גזר וכיו"ב במקלף המיוחד לכך לצורך הסעודה בין ביו"ט בין בשבת, וכן ה"ה שרוצה להוציא בכלי המיוחד לכך את התוך שבקשואים ואין צריך לעשות שום שנוי".**
      18. ***פרדס יצחק (ח"א פרק ח' סעי' א' [עמ' תנ"ה]).***
   3. **מחמיר**.
      1. אמת ליעקב (סי' תק"י הע' תע"ג) – "נראה שאף שמותר לקלף ירקות ביו"ט, מ"מ אין להשתמש במקלף המיוחד לכך, דאף דמשום בורר אינו מ"מ אסור מטעם עובדא דחול".
      2. אבני ישפה (ח"ב סי' נ' אות ד') – "ולכאורה אסור לפי מה שמובא בשעה"צ סי' תק"ו ס"ק י"א, שלפי החיי אדם שכתב טעם האיסור להוציא קיסם מקמח שכן דרך ברירתו בחול, נראה שגם המקלף הוא כדרך ברירתו בחול, כי כך רגילים בחול להוריד הפסולת מן הפירות. אמנם הגר"ז הו"ד בבה"ל, כתב שדוקא בקמח שרגילים לעשות לזמן מרובה, אבל קלוף פירות הוא דבר שעשוי לפי שעה. ולכן נראה להחמיר בזה לא להשתמש במקלף, לחוש לדעת החיי אדם, אבל המיקל יש לו על מי לסמוך. והסכים להחמיר בזה גאון אחד שליט"א [זצ"ל]".
      3. עי' הגר"ש דבליצקי זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון צ"ב עמ' מ"ב טור ב') – "דראוי להחמיר לא לקלף פירות וירקות במקלף ביו"ט".
   4. **דעת** הגריש"א זצ"ל.
      1. מחמיר.
         1. הגריש"א זצ"ל (אבני ישפה ח"ב סי' נ' סוף אות ד') - לשונו מובא לעיל.
         2. הגריש"א זצ"ל (שבות יצחק חי"א סוף עמ' ק"ה) – "להחמיר בזה שלא לקלוף במקלף, על דרך שנתבאר בחיי אדם, דכיון שהוא כלי המיוחד לברירה זו ואין כאן שינוי מדרך חול. וכמו"כ במסננת פילטר לטיהור מים שהיא כלי המיוחד לברירה זו".
            1. צ"ב: שהגריש"א זצ"ל סבר העיקר כמו הגר"ז.
      2. מיקל.
         1. הגריש"א זצ"ל (מבקשי תורה ס' זכרון להגרשז"א זצ"ל יו"ט ח"א עמ' רנ"ז) – "שמותר לקלף ביו"ט פירות וירקות במקלף ביתי רגיל אבל בשבת אסור".
         2. הגריש"א זצ"ל (הל' חג בחג יו"ט ח"א פרק ה' הע' כ"ג, עמ' ק"ל) - לשונו מובא לעיל.
   5. מראי מקומות – יו"ט כהלכתו (פרק ח' סעי' ט"ו).
      1. הל' יו"ט (ארטסקרול, פרק ז' הע' י"ז) – "ולכאורה מה שפסק הגרשז"א זצ"ל **תלוי במחלוקת** בין השלחן ערוך הרב והחיי אדם הובא בציון י"א, דלכאורה לדעת החיי אדם דהא דאסור להוציא קיסם מקמח ביד הוא משום שכן דרך ברירתו בחול, כמו כן כשמקלף פירות הוא כדרך ברירתו בחול וממילא צריך להיות אסור, אמנם לפי שיטת השלחן ערוך הרב שהטעם שאסור ליטול צרור מקמח הוא משום דגבי קמח בדרך כלל רגילים לעשות לזמן מרובה, קילוף פירות יש להתיר שהרי בדרך כלל רק קולפים מה שצריכים לבו ביום".
      2. פסקי תשובות (דפו"ח, הע' כ"ז) – "ובזה מותר אפילו היה יכול לקולפם מעיו"ט, שעצם קילוף פירות וירקות לא אסרינן משום ברירה אף אם אין הקליפה ראויה לאכילה, כשקולף ע"מ לאכול לאלתר, ואף בשבת מותר, עיין סי' שכ"א סעי' י"ט ומש"כ שם אות ל"ג (ובלא"ה א"צ לכל זה כי רובם ככולם של הפירות וירקות אם מקלפים אותם מעיו"ט אינם טובים כ"כ כמו אם מקלפים אותם עתה, ולכן מותר לקולפם אף לסעודה אחרת לבו ביום או מיו"ט לשבת אם הניח עירוב תבשילין), ולשיטת החיי אדם (דלעיל אות ב') יש להחמיר השימוש במקלף, אך כבר נתבאר דלא קיימ"ל כן".
         1. אולי יש לחלק בין דרך ברירתו בידו ודרך ברירתו בכלי - עי' לעיל.
3. מגבן: עושין גבינה ביום טוב - סעיף ה'.

שבת (דף קלד.) – "אמר ליה אביי לרב יוסף: מהו לגבן. אמר ליה: אסור. מאי שנא מלישה. אמר ליה: התם לא אפשר, הכא אפשר. והא אמרי נהרדעי: גבינה בת יומא מעליא. הכי קאמרי: דאפילו גבינה בת יומא מעליא".

* 1. **מגבן תולדה דבונה: למה לא נאסרה עשיית הגבינה מצד בונה**.
     1. נשמת אדם (כלל צ"ג ס"ק א', עי' כלל פ' ס"ק א' ד"ה ומעתה) – "שהרי להרמב"ם דס"ל דבונה ביום טוב חייב, ע"כ צ"ל דמגבן בי"ט ג"כ לוקה, דאל"כ למה בונה חייב, נימא הואיל או מתוך, כמו שכתב המגיד משנה בהדיא וכ"כ הפ"ח בסימן תצ"ה ... כמש"כ הרמב"ם בהדיא בהלכות שבת דהמגבן חייב משום בונה, והבונה ביום טוב אפילו לצורך אכילה חייב כמ"ש המ"מ בהדיא ... ונ"ל ע"פ מה שכתב המ"א בסימן ש"מ דמגבן חייב משום בונה היינו במכוין לייפותו ולהשוותו ע"ש שהוכיח כן מהרמב"ם, ועכ"פ מבואר בהרמב"ם דבנין דגבינה הוא מפני שמחבר החלקים יחד, ע"ש במ"א בסוף סי' שי"ט, וא"כ **הא תינח כשעושה גבינה ומשוה אותו לבעל תמונה עגול או ארוך דבזה שייך בנין**, אבל כשנותן לתוכו דבר שיתקבץ רק החלב ויתייבש מעט דזהו משום בורר וזה מותר בי"ט. וזה שהיה שואל אביי מהו לגבן, אין כוונתו לגבן לבעל תמונה, דבודאי ידע הברייתא דמגבן חייב משום בונה. ולכן אמר ליה מאי שנא מלישה, פירש"י דזה נמי ללישה דמי, דמכיון שאינו עושה בעל תמונה אין כאן בנין כלל, וע"ז השיב רב יוסף שאני לישה דאי אפשר מעי"ט, אבל זה אפשר מעי"ט. ולפ"ז היה אפשר להתיר לעשות 'צוואר"ך' אם לא היה אפשר מעי"ט, אך כיון שהמ"א אוסר משמע הכל אסור, ומי יקל ראשו".
     2. מראי מקומות.
        1. חזו"א (או"ח סי' נ"ו סוף ס"ק ו') – "ומגבן היינו שמקבץ את פתיתי הגביגה ומדבקן לגוש אחד, כמבואר בערוך".
     3. **בנין ביו"ט** - עי' סי' תצ"ה, לשיטות ומראי מקומות.
  2. **הטעם להחמיר**.
     1. משום דחלב יותר משובח מהגבינה – בעל המאור (ביצה דף יב:, "וכן ההיא דבעא מיניה אביי מרבה מהו לגבן א"ל אסור ומאי שנא מלישה התם דלא אפשר הכא אפשר כלומר הגבינה אפשר בלעדיה כי החלב טוב ממנה אפילו מן הגבינה המובחרת שהיא בת יומא אמר ליה והא אמרי נהרדעי גבינה בת יומא מעליא קא סלקא דעתיה שהיא מעולה יותר מן החלב אמר ליה הכי קא אמינא אפילו גבינה בת יומא מעליא כלומר אפילו גבינה כל זמן שיש בה טעם החלב מעליא משאר הגבינה שאינה בת יומא ויצאה הליחות ממנה וכל שכן שהחלב יותר טוב מכולן"), ב"ח (ס"ק ג', לשונו מובא לקמן), עולת שבת (ס"ק ד', לשונו מובא לקמן).
     2. הו"ל למעבד קודם יו"ט – לבוש (סעי' ה'), ט"ז (ס"ק ו'), א"ר (ס"ק י"א), גר"א (סי' תצ"ה על סעי' א', עי' שעה"צ ס"ק י"ז), גר"ז (סעי' י"א, "אין עושין גבינה ביום טוב לפי שאפשר לעשותה מערב יום טוב שהגבינה ישנה טובה מהחדשה").
     3. משום עובדין דחול – מג"א (ס"ק י"א, "ונ"ל דעיקר הטעם מפני שדרך לעשותו לימים הרבה הוי עובדא דחול וכמ"ש סי' תק"ד").
     4. מראי מקומות – ערה"ש (סעי' י"א).
        1. מ"ב (ס"ק כ"א) – "הו"ל למעבד קודם יום טוב ואפילו לאותן הפוסקים דסוברין בסימן תצ"ה דאוכל נפש עצמו מותר אפילו היה אפשר לעשותה קודם יום טוב הכא אסור מפני שדרך לעשותו לימים הרבה והוי עובדא דחול".
        2. נ"מ: עי' הציורים לקמן.
  3. **לא היה אפשר לעשות מערב יו"ט**.
     1. מחמיר: אין לחלק.
        1. ב"ח (ס"ק ג') – "ראוי להחמיר שלא לעשות גבינה ביום טוב אפילו כשלא היה אפשר לו לעשות מערב יום טוב כגון שהיה טרוד אפילו הכי לא יעשה מאחר שהחלב טוב ממנה ולא כדמשמע מדברי רבינו ירוחם שכתב בשם התוספות דחולב ומחבץ ומגבן לצורך יום טוב מותר היכא דלא היה אפשר מערב יום טוב מאחר דמן התורה מותר באוכל נפש אפילו היכא דאפשר מערב יום טוב אם כן בדלא אפשר מערב יום טוב שרי אפילו מדרבנן והיה מפרש בההיא דאפילו בגבינה בת יומא מעליא כפירוש רש"י דהיינו לומר וכל שכן היבשה דמעליא ושניהם יותר טובים מן החלב ולכך היכא דלא היה אפשר לחלוב ולחבץ ולגבן מערב יום טוב מותר ביום טוב כיון דמעליא כשהוא בן יומו יותר מן החלב דאין להקל כיון דיש לפרש דאפילו גבינה מעליא וכל שכן החלב שטוב ממנה דלפי זה אין היתר בעולם לעשות גבינה ביום טוב כדפרישית וכן נראה מדברי רבינו שכתב בסתם לאיסור".
        2. עולת שבת (ס"ק ד') - לשונו מובא לקמן.
        3. פמ"ג (א"א ס"ק י"א) – "גבינה. עיין מ"א. משמע אף שלא היה אפשר לעשות מערב יום טוב אסור, ועיין סימן תצ"ה".
        4. ח"א (כלל צ"ג סעי' א', נשמ"א ס"ק א') – "והגבינה הישנה יותר טובה מחדשה. ואפילו היה לו אונס ולא עשה מערב יום טוב, אסור, דהיא מלאכה שנעשית לימים הרבה (סי' תק"י)".
        5. מ"ב (ס"ק כ"א, שעה"צ ס"ק י"ח [לשונו מובא לקמן]) – "אין עושין גבינה ביום טוב. דגבינה מעלי טפי כשהיא ישנה וא"כ הו"ל למעבד קודם יום טוב ואפילו לאותן הפוסקים דסוברין בסימן תצ"ה דאוכל נפש עצמו מותר אפילו היה אפשר לעשותה קודם יום טוב הכא אסור מפני שדרך לעשותו לימים הרבה והוי עובדא דחול. ולפ"ז אפילו אי אפשר לו לעשותה קודם יום טוב".
        6. ששכ"ה (פרק ד' הע' כ"ח [דפו"ח, הע' ל']).
     2. מיקל.
        1. א"ר (ס"ק י"א) – "מפני שהיה אפשר וכו'. משמע דאם אי אפשר מערב יום טוב מותר. והב"ח [ס"ג] החמיר מטעם דבעל המאור [יב ע"ב], ואין להחמיר דכל הפוסקים פירשו כרש"י".
     3. **לפי הטעמים**.
        1. דהו"ל למעבד קודם יו"ט, יש להקל - א"ר.
        2. משום דחלב יותר משובח מהגבינה, יש להחמיר - ב"ח, עולת שבת.
        3. משום עובדין דחול, יש להחמיר - פמ"ג, ח"א, ומ"ב.
  4. **ע"י שינוי**.
     1. מחמיר.
        1. עולת שבת (ס"ק ד') – "אין עושין גבינה וכו'. והטעם מבואר משום דגבינה שנעשה מאתמול חשובה כמו שעושה היום והיה אפשר לו לעשות מבעוד יום. והנה לפי טעם זה מותר ע"י שינוי וכמו שכתב הרב לעיל בסימן תצ"ה [ס"א], והוא הדין אם היה טרוד ונחפז ולא היה לו אפשר לעשות מבעוד יום יש להתיר אם יש בו צורך יום טוב, אבל בעל המאור [שם] כתב דמשום הכי אוסרין לגבן משום דחלב יותר משובח מהגבינה, ולפי זה יש לאסור בכל ענין, וכן פסק הב"ח [ס"ג]".
     2. יש להקל: כשאי אפשר לעשות מערב שבת.
        1. ארח לצדיק (רודריגס, סי' ח').
        2. פתחי תשובה (על סעי' ה') – "עי' בתשו' אורח לצדיק (סי' ח') שמתיר ע"י שינוי בשהיה אנוס בערב יו"ט".
        3. מ"ב (ס"ק כ"א, שעה"צ ס"ק י"ח) – "ולפ"ז אפילו אי אפשר לו לעשותה קודם יום טוב י"ל דאסור מיהו ע"י שינוי יש להקל. [כן כתב הפרי מגדים. ומה שאמרו בגמרא, התם אי אפשר הכא אפשר, על כרחו נפרש דמלאכה בעצמותה אפשר לעשותה מבערב, ולהכי אסרו רבנן אפילו אתרמי לאיש הזה שלא היה אפשר לו (ואינו ברור כל כך). ודעת הב"ח גם כן להחמיר בכל גווני משום דחשש לדעת המאור, עיין שם. אכן מדברי הט"ז וכן מאליה רבה משמע דאם אי אפשר מבעוד יום שרי. והנה בחיי אדם העתיק כמגן אברהם להחמיר אפילו באי אפשר לעשות מבעוד יום, ומשמע מיניה בנשמת אדם דמחמיר אפילו על ידי שינוי, שהוא מדמה למלאכת קוצר, עיין שם. אכן מדברי הגר"א בסימן תצ"ה משמע דעל ידי שינוי יש להקל, וצריך לומר לדידיה, דאף שדרך לעשות אותה לימים הרבה, מכל מקום לא השוו אותה לקוצר ממש, וכן בפתחי תשובה בשם תשובת אורח לצדיק מיקל על ידי שינוי, אכן הוא מיקל רק בשאי אפשר היה לו לעשות מערב יום טוב, עיין שם]".
  5. מראי מקומות.
     1. הגרשז"א זצ"ל (ששכ"ה פרק י"א הע' מ"ג [דפו"ח, הע' מ"ג], מילואים) – "שהעיר איך מותר לאפות חלה קלועה ביו"ט, וגם יש שמשווים לה צורה של סולם וכדו' - אף באופן שאין מקפידים ביותר על הצורה דלא אסרינן משום כותב, וכמבואר בח"א - הנ"ל הרי המגבן ביו"ט חייב משום בונה, שכל המקבץ חלק אל חלק עד שנעשה גוף אחד חשיב בונה, וכמבואר בשבת צה א תוד"ה והרודה, דאסור אף אם הגיבון הוא כדי לאכול בו ביום, וראה לעיל פ"ג הערה מז, דחייב משום בונה. וכן קשה, **איך עושים קציצות** או 'קוגעלאך' (עיגולים של דגים וכדו') ביו"ט, והרי הוא מחבר חלקי בשר או דג יחד וגם מתכוין לשוות להם צורה מסויימת, ועיין סי שמ במ"א ס"ק יז וח"א כלל לט סוסי' א ושם בה' יו"ט כלל צב סי ג, שהמדבק פירות לעשותם ארוך או מרובע, חייב משום בונה. אך אפשר דשאני גבינה, דשל אתמול עדיף טפי כמ"ש בגמי שבת קלד א, משא"כ **בהני דבני יומן עדיפי טפי**. וגם אפשר דדוקא כל שרגילים לעשותו לימים הרבה, אסרו חז"ל לעשותו גם לאותו היום, משא"כ בדברים שאין מתקיימים ימים הרבה, וגם היום שרגילים להכין קציצות דגים בקופסאות שימורים וכדו' או להקפיא אותם, מ"מ מותר דהואיל ועומד לאכילה וכילויו הוא מיד עם פתיחת הקופסא, משא"כ מגבן שמתקיים בעצמו כמו בנין, ולא מפני שסוגרים אותו תוך קופסא".

1. מחבץ ביום טוב.
   1. **הלכה**.
      1. אין לוקח חלב ונותן בו קיבה כדי לחבצו, והפריש הקום מן החלב – רמ"א (סעי' ה', כדאי' במ"ב ס"ק כ"ב).
      2. אין נותן עט חומץ בחולב, כדי שיתברר המי חלב – מ"ב (ס"ק כ"ב).
      3. אין העמיד חלב במקום חם, כדי שתעשה גבינה – שעה"צ (ס"ק כ').
      4. אין מוציא חמאה מן החלב – ריב"ש (סי' קכ"א, "מה שמוציאין החמאה מן החלב גם זה אסור משום בורר דהרי הוא כמחבץ שהוא המעמיד חלב בקיבה"), רמ"א (סעי' ה').
2. מליחה - סעיף ז'.
   1. **הלכה**: למלוח הרבה חתיכות צנון ביו"ט.
      1. מיקל.
         1. עי' רמ"א (סעי' ז') – "ומותר למלוח הרבה חתיכות צנון בי"ט אם רוצה לאכלן, אף על פי שאסור בשבת; ויש מחמירין".
         2. עי' לבוש (סעי' ז') – "ומותר למלוח הרבה חתיכות צנון ביחד ביום טוב, אף על פי שבשבת אסור ביום טוב מותר שהרי הוא אוכל נפש, ויש אוסרים".
      2. טוב לחוש.
         1. גר"ז (סעי' ט"ו) – "מותר למלוח הרבה חתיכות צנון ביחד אם רוצה לאכלם אח"כ בו ביום אף על פי שאסור בשבת שהרי אם היה עושה כן מערב יו"ט היה מפיג טעם הצנון ויש מחמירין שלא למלוח הרבה חתיכות ביחד כמ"ש בסימן שכ"א לענין שבת שהרי אפשר למלוח כל חתיכה בפני עצמה שאין האחת משבחת במליחת חבירתה וטוב לחוש לדבריהם בדבר שאין בו הפסד כלל".
         2. מ"ב (ס"ק כ"ז, עי' סי' ת"ק ס"ק כ"ב) – "ויש מחמירין. טעמם דאפשר למלוח כל חתיכה בפני עצמה. וטוב לחוש לדבריהם לכתחלה".
         3. ששכ"ה (פרק י"א סעי' א' [דפו"ח, סעי' א']).
   2. **כבישת ירקות**.
      1. מחמיר.
         1. הגרשז"א זצ"ל (ששכ"ה פרק י"א הע' י"א [דפו"ח, הע' י"א]) - לשונו מובא לעיל.
         2. ששכ"ה (פרק י"א סעי' ג' [דפו"ח, סעי' ג'], הע' י"א [דפו"ח, הע' י"א]) – "אסור לכבוש (לשרות בחומץ או במי-מלח) מלפפון, עגבניה ירוקה וכדו',
         3. בין בשבת ובין ביו"ט דלא שייך להתיר כמו בההיא דלעיל סע' א, דעיין סי' תקי במ"ב ס"ק כו, דאינו מותר ביו"ט אלא מטעם דא"א לעשותו בעיו"ט, וטעם זה לא שייך כאן. ועוד שמעתי מהגרש"ז אויערבך זצ"ל, דמכיון שהדרך לכבוש לימים הרבה, אין להתיר, עי' סי תצה במ"ב ס"ק ה".
         4. פסקי תשובות (אות ד', הע' י"א) – "והחמצת (כבישת) מלפפונים ועגבניות ירוקות, פלפל, בצל וכדו' בחומץ או במי מלח אסור לכו"ע, כיון שהדרך לעשותם לימים רבים, ועוד, שטעם המתירים מליחת חתיכות צנון הוא משום שאי אפשר לעשותו מעיו"ט, וזה אפשר לעשותו מעיו"ט [שש"כ פי"א סעי' ג' בשם הגרשז"א שליט"א [זצ"ל], ונראה שאף אם מבשלים ירקות אלו בחומץ וכו' ג"כ אסור שעדיין שייך אלו הטעמים המבוארים לאיסור, ואף דבבישול התירו עכ"פ ע"י שינוי אף שאפשר מעיו"ט, מ"מ בנידו"ד שטבע החמצה כזו שאינה מתקלקלת הרבה זמן, והדרך לעשות כמות גדולה לימים רבים, והאיסור הוא משום דדמי למעבד, אסור באם הדרך לעשות לימים הרבה אף ע"י שינוי (ואפילו כשהשתא עושה כמות קטנה), כמו שלא מצינו שהתירו ברירה בנפה וכברה אפילו ע"י שינוי, מיהו למעשה נראה דלכבוש כבשים במלח וחומץ ע"י שינוי תלוי במחלוקת אם מותר לעשות גבינה ע"י שינוי, עיין מ"ב סקכ"א שסתם להקל ובשעה"צ סקי"ח מביא מחלוקת בזה]".

**מקלחת ביום טוב**

# סימן תקי"א

**דור המלקטים -** חוט שני (יו"ט פרק ט"ו), נטעי גבריאל (יו"ט פרק ל"א), הל' יו"ט (ארטסקרול, פרק כ"ז), שמירת יו"ט כהלכתו (פרק ט"ו), Halachically Speaking (ח"ג מספר י"ח), R.J.J (חל"ט עמ' צ"ה), קונ' רחיצה במקלחת ביו"ט (אייברמסאן)

* 1. **לחמם מים ביו"ט לצורך הדחת קמטים ובית הסתרים**.
     1. עי' יו"ד סי' קצ"ט סעי' ו', לשיטות ומראי מקומות.
  2. **ליום טוב** - סעיף ב'.
     1. מיקל, אפילו לחמם ביו"ט.
        1. **הגר"א נבנצל שליט"א (אהל יעקב) – "**שמעתי שהרב שליט"א סובר שמותר לרחוץ ביו"ט במקלחת במים חמין לפי הגרשז"א זצ"ל, האם שמע הרב מפי הגרשז"א לרחוץ בחמין ביו"ט, או שזה שיטת הרב. תשובה: שמעתי מפיו את הדין".

**הגר"א נבנצל שליט"א (אהל יעקב) – "**על הצד שמותר לרחוץ במים חמים ביו"ט, האם מותר לעשות כן רק במקלחת או אף כשיש שם אמבטיה. תשובה: אף באמבטיה".

**עי' הגר"א נבנצל שליט"א (אהל יעקב) – "**את"ל רחיצה ביו״ט הוא שוה לכל נפש ומ״מ אסור לרחוץ בחמים מגזירת מרחצאות, האם לפי רעק"א הובא בביה"ל סימן שכ״ו שהתיר למצטער לרחוץ בחמין שהוחם מער"ש שגזירת מרחצות שבות קיל כמו שמציין רע״א להרי״ף האם לדבריו מותר ״למצטער״ לרחוץ בחמין שהוחם ביו"ט או דוקא מערב יו"ט. תשובה: מסתמא, אפילו שהוא חמור מיום טוב".

* + - 1. אור יצחק (סי' ר"ד, סי' ר"י) – "וא"כ בימינו שעיקר הרחיצה היא משום נקיון, וזה ודאי שווה לכל נפש, אין שום איסור על זה. והרמב"ם והתוס' לא חולקים בעיקר איסור חימום המים ביו"ט, דלשניהם הוא איסור תורה כשאינו שווה לכל נפש. ופירוש דברי הרמב"ם [בפ"א מהלכות יו"ט הל' ט"ז] כך הוא, דמ"ש: לפיכך מחמין חמין ביו"ט ורוחץ בהן ידיו ורגליו, אבל כל גופו אסור, ע"כ. רצונו לומר. כל גופו אבר אבר, ומשום גזירת מרחץ דהיינו ששם רוחצים את כל גופם בב"א. ובהוחמו מערב יו"ט מותר לרחוץ כל גופו אפילו בפעם אחת, דעל זה לא גזרו. וזה הוא דעת הגאון הנ"ל שהובא ברי"ף בביצה, וכמו שכתב בהגהות מימוניות [אות מ'], וכמו שחילק המאירי בפירוש, דבהוחמו ביו"ט אסור כל גופו אפילו אבר אבר, ובהוחמו בערב יו"ט מותר אפילו כל גופו בפעם אחת. אבל ברחיצה השוה לכל נפש, לית דין ולית דיין דשרי, אפילו לחמם ביו"ט. וכמו שכתבו התוס', דרחיצה האסורה ביו"ט הוא ברחיצה של מפונקים עסקינן. וא"כ רחיצה של ניקיון שרי".
      2. שערי דוד – "ונראה שהיטב יש לסמוך על דברי הגרעק"א לרחוץ ביו"ט במים שהוחמו אפילו ביו"ט כל שהוחמו באופן שאין בו איסור דמעשה שבת ויו"ט, וכן אפילו בשבת, אף שלדרך התוס' יל"ע, והנה מלבד זאת לדעת השו"ע מותר לרחוץ כל גופו בחמין כל שהוחם מערב יו"ט".
    1. מחמיר, [כמו כל דיני שבת].
       1. באר משה (ח"ח סי' קנ"ח, סי' קנ"ט) – "פסקי חז"ל לא ישתנו ואסור לחפש דרכים לקפוץ עליהם ואינני רוצה אפילו להרהר אחר שום היתר בעולם".
       2. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ג' אות נ"ו) – "אף שבזמנינו רגילים כולם לרחוץ את כל הגוף במים חמים, מכל מקום כיון שבזמן חז"ל רק מפונקים עשו כן, נשאר האיסור גם בזמנינו. ומה שמצינו שהשתנה הדין לענין עישון, שאני התם שכמה מגדולי הפוסקים התירו משום ששוה לכל נפש, וגם משום רפואה, לכן יש כמה צירופים להקל".
       3. הלכות המועדים (פרק ט"ו סעי' א', הע' ב') – "מותר להרתיח מים אף שאינם ראויים לשתיה, כדי לרחוץ בהם פניו ידיו ורגליו, וכן יש להקל בעת הצורך [בכגון להסיר זיעה או ליכלוך קצת], להרתיח מים לצורך רחיצת שאר האברים, אבל אסור לחמם מים לצורך רחיצת כל גופו, אפילו ע"י עכו"ם, וכן אסור לרחוץ בחמין כל גופו, או רוב גופו, אפילו אם אינו רוחצו בפעם אחת, ואף במקלחת שבבית שרגיל לרחוץ כל השנה, ובמים שהוחמו מערב יו"ט ראה לקמן ... (וא"כ בזמנינו לא נתחדש ענין הרחיצה כ"כ, רק כזמן הגמרא שרגילין הרבה ברחיצה)".
       4. ששכ"ה (פרק י"ד סעי' י"א [דפו"ח, סעי' י"א]).
       5. הגר"צ וובר (שמירת יו"ט כהלכתו פרק ט"ו הע' ה', עמ' ע"ז) – "שגם היום רחיצת כל גופו לא נחשבת שוה לכל נפש ולא משתנה דין חז"ל".
       6. משמרת המועדות (ס"ק ג', עמ' שנ"ט) – "כיון דחז"ל גזרו רחיצת כל הגוף אבר אבר אטו רחיצת כל הגוף בבת אחת וכמפורש ברשב"א ומאירי הנ"ל, א"כ אין בידינו לעקור הגזירה אפילו שהמציאות נשתנה ורחיצת כל הגוף האידנא שוה לכל נפש, מ"מ גזירה כדקאי קאי וכל הרוחות שבעולם לא יזיזהו ממקומה".
       7. הגר"א פלדמן שליט"א (קובץ היכלא ח"א עמ' רכ"ו, נוסח של כת"י) – "העולה מהנ"ל דיש לאסור את הרחיצה בחמין בזמנינו מד' טעמים: א) לדעת הרמ"א רחיצה בתוך חמין אינה שווה לכל נפש, (ואסור לחמם מים לצורך כך מדאורייתא), וגזרו על שטיפה במקלחת אטו רחיצה בתוך חמין, אף ששטיפה שווה לכל נפש. ב) אם פתח את הברז ביו"ט, ורוב המים שבדוד הוחמו ביו"ט, אסור לרחוץ אף לדעת המחבר. ג) בתוך חדרי אמבטיות שלנו, יש מקום לאסור להתקלח בחמין, אף לדעת המחבר. ויש לאסור אף לרחוץ שם את פניו ידיו ורגליו בחמין. ד) לענ"ד למנהג בני אשכנז אין להקל להתרחץ אף בצונן, מחמת ריבוי זיעה או לכלוך. דלא כשש"כ. פירות הנושרים: א) אין להחמיר בזמנינו לחמם מים ביו"ט לצורך רחיצת מיעוט הגוף. ב) אין להימנע ביו"ט מלהוציא מים חמים מהבוילר, אף שנכנסים תחתם מים צוננים ומתחממים".
    2. מראי מקומות – הגרשז"א זצ"ל (שולחן שלמה סי' תקי"א הע' על ס"ק ג'.ב'), חוט שני (יו"ט פרק ט"ו), נטעי גבריאל (יו"ט פרק ל"א), הל' יו"ט (ארטסקרול, פרק כ"ז), אבני ישפה (ח"ג סי' נ"ה), ילקוט יוסף (משנת יוסף חי"ב סי' ק"כ, עמ' י"ח), שמירת יו"ט כהלכתו (פרק ט"ו), R.J.J (חל"ט עמ' צ"ה), קונ' רחיצה במקלחת ביו"ט (אייברמסאן).
       1. אור לציון (ח"ג פרק כ"א סעי' א') – "מותר להתרחץ ולטבול במים קרים ביום טוב. אבל אין להתרחץ במים חמים שהוחמו ביום טוב, כגון על ידי דוד שמש, או שהפעיל מערב יום טוב שעון שבת שיפעיל ביום טוב מתקן חימום חשמלי (בוילר). ומותר לרחוץ במים אלו מקצת גופו ולא כל גופו. ואם המים הוחמו מערב יום טוב, מותר לרחוץ בהם אף כל גופו, ובלבד שלא ירחץ בבית מרחץ. אבל בבית מרחץ אין לרחוץ אלא במים שאינם חמים. וכל שהמים חמים פחות משלשים ושבע מעלות צלזיוס אינם נחשבים חמים. וחדר אמבטיה שבבית, אין דינו כבית מרחץ".
       2. רבבות אפרים (ח''ח סי' תכ"ח אות א', עי' ח"י סי' רס"ה) – ''יש מקילין - ולדעתי יותר טוב להחמיר ולא לבטל גזירת חכמים והמיקל לא הפסיד, וטוב להחמיר".
       3. חזון עובדיה (יו"ט עמ' מ"א) – "אבל כדי לרחוץ כל גופו אסור, שאין זו הנאה השוה 'לכל' נפש ... ומים שהוחמו בדוד שמש, מותר להתרחץ בהם כל גופו ביום טוב. ודוקא חוץ למרחץ ... ובאמבטיא פרטית שנמצאת בדירתו יש להקל אפילו ברחיצת כל גופו".
       4. שלחן הלוי (Halachically Speaking ח"ג מספר י"ח הע' כ"ג, הע' כ"ד) -

Many times people say they need to shower on Yom Tov because they “can’t do without one” or they are a “istinus” for whom showering is permitted. Such statements have no basis in halacha. The whole reason why it is forbidden to cook up hot water for a shower on Yom Tov is because it is not shoveh lechol nefesh since only an istinus needs one everyday. How then can such reasoning be used to permit a shower? This argument will refute such statements even during a three-day Yom Tov.

* + 1. כמה פוסקים מיקל **במים קרים במקום צער** - עי' סי' שכ"ו, לשיטות ומראי מקומות.

**לכבות ביום טוב, הדלקת נרות ביום טוב**

סימן תקי"ד

1. המסתפק מן השמן חייב - סעיף ג'.
2. גרמא.
3. אש גז.
4. מלאכת אריגה - סעיף ט'.
5. לטלטל ביו"ט פתילות ישנות סעיף י'.

**הדלקת נרות ביום טוב** - סעיף י"א.

1. ברכת שהחיינו.
2. להדליק בתנאי: כשמברך שהחיינו.
3. כשבעלה בירך שהחיינו, האם ענתה אמן.
4. זמן הדלקה.
5. הלכות.
6. יום טוב שחל במוצאי שבת: יקנה"ז.
7. מחתך.
8. המסתפק מן השמן חייב - סעיף ג'.
   1. ביצה (דף כב.) – "הנותן שמן בנר חייב משום מבעיר, והמסתפק ממנו חייב משום מכבה".
   2. **למה חיוב, הא גרמא**.
      1. דבאותה שעה שהוא מסתפק ממנה מכבה קצת ומכסה אורו.
         1. תוס' (ביצה דף כב. ד"ה והמסתפק) – "והמסתפק ממנו חייב משום מכבה. אינו ר"ל מפני שממהר כבוי דלא הוי אלא גרם כבוי וגרם כבוי ביום טוב שרי אע"פ שממהר כבויה ובשבת נמי אינו חייב אלא היינו טעמא הואיל דבאותה שעה שהוא מסתפק ממנה מכבה קצת ומכסה אורו דלא יכול לאנהורי כולי האי כי איכא שמן מועט בנר ולכך נראה ככבוי ומכאן יש להתיר קנדיל"א של שעוה גדולה לחתוך למטה ממנה כיון דבשעה שחותך אותה אינו מכחיש מאור שלה כלל אע"ג שהוא גורם לגרום כבויה שרי ודוקא לחתוך אותה באור אבל בסכין אסור אליבא דכולי עלמא דאמר לקמן במתני' (דף לב.) חותכה באור בפי שתי נרות".
      2. נוגע בדבר הדולק.
         1. רא"ש (ביצה פרק ב' סי' י"ז) – "נראה לי טעמא דמסתפק מן הנר משום שממהר כיבויו. ואף רבנן דרבי יוסי מודו בהאי גרם כיבוי דחייב. דעד כאן לא פליגי התם אלא משום דאינו נוגע בדבר הדולק אלא עושה דבר חוצה לו הגורם את הכיבוי כשתגיע שמה הדליקה. אבל הכא השמן והפתילה שתיהן גורמים את הדליקה והממעט מאחד מהן וממהר את הכיבוי חייב והיינו טעמא דנותן שמן בנר משום דמאריך בהבערתו. דאילו לא נתן שמן בנר היה כבה כשיכלה השמן שבנר. ומה שהוא דולק מכאן ואילך הוי כאילו הוא הדליקו. וכן לענין כיבוי נמי ממהר הכיבוי על ידי שנסתפק מן הנר הוי כאילו כבה הוא".
      3. **נ"מ**: נר של שעוה גדולה לחתוך למטה ממנה.
   3. **הלכה**.
      1. פסק כתוס', מיקל – סמ"ק (מצוה קצ"ד), רמ"א (סעי' ג', דר"מ ס"ק ב', "וכן נוהגין"), כת"ס (או"ח סי' נ"ה ד"ה והנה, "ואנן בתר רמ"א נקטינן דנקיט עיקר להלכה כשיטת תוס'"), ערה"ש (סעי' י', "ולהלכה קיי"ל כדברי רבינו הרמ"א וכן נוהגין").
      2. פסק כרא"ש, מחמיר – טור (סעי' ג'), מחבר (סעי' ג'), עולת שבת (ס"ק ד', "שדעת הרא"ש עיקר ... וכן ראוי לכל ירא שמים להחמיר מאחר שהרא"ש חייב עליו וראיה ברורה איכא לדבריו"), א"ר (ס"ק י"ב, "יש מתירין וכו'. כבר כתבתי דראוי לאסור לכתחילה"), גר"ז (סעי' ח', קונ"א ס"ק ב', "אבל אסור לקצרו ע"י שיחתכנו מלמטה בסכין או בדבר אחר אפילו אם הוא נר גדול מאוד וחס עליו שלא ישרף כולו מפני שהוא גורם למהר כיבוי הנר שלא ע"י ריבוי הבערה").
      3. נכון להחמיר – מ"ב (ס"ק כ"ג, "נכון להחמיר"), אז נדברו (ח"ח סי' ל"ב ד"ה אבל).
      4. מראי מקומות – ים של שלמה (ביצה פרק ב' סי' כ"ח, "מדינא מותר לחתוך אותה באור, ולא בסכין, אפילו קודם שידליקנו, ומ"מ לכתחילה אסור").
   4. **האם תוס' דאורייתא או דרבנן - "נראה ככבוי"**.
      1. דרבנן.
         1. פנ"י (שבת דף כט: ד"ה במשנה, ביצה דף כב. ד"ה בתוס').
         2. כת"ס (או"ח סי' נ"ה ד"ה ונחזי).
      2. דאורייתא.
         1. שפת אמת (ביצה דף כב. ד"ה בא"ד) – "ולכך נראה ככיבוי כו' נראה דלשון זה לאו דוקא דהא חייב משום מכבה אתמר וכוונתם דהיכא דבשעת מעשה נראה ככיבוי ולבסוף יהי' כיבוי לגמרי גרם כיבוי כזה חייבין עלה דהא דממעטינן התם בפ' כ"כ מדכתי' לא תעשה מלאכה הא גרמא שרי היינו באינו ניכר שום כיבוי בשעת מעשה כנ"ל".
   5. **האם הרא"ש דאורייתא או דרבנן**.
      1. דרבנן.
         1. תפארת שמואל (על הרא"ש שם אות ו').
         2. חזו"א (ביצה סי' ל"ח ס"ק ו' ד"ה רא"ש) – "נראה דכונת הרא"ש לפרש ולא לחלוק, וכונתו לחיוב דרבנן דחכמים אסרו גרם כיבוי זה וחשבוהו ככיבוי, והלכך אף בשפופרת כיון דהקצה שמן זה חשבוהו חכמים ככיבוי".
         3. ארחות שבת (פרק כ"ט הע' ב') – "מצינו ברא"ש פ"ב דביצה סי' י"ז שאסר גרם כיבוי כאשר נוטל מגוף הדבר הדולק, ונמצא שיש בזה סוג חמור של גרמא שנאסר מדרבנן".
      2. דאורייתא.
         1. ים של שלמה (ביצה פרק ב' סי' כ"ח).
         2. פנ"י (שבת דף כט: ד"ה במשנה).
         3. שפת אמת (שבת דף כט: ד"ה במשנה, ביצה דף כב. ד"ה בא"ד) – "והנה הרא"ש חולק על התוס' וס"ל דהוי כמכבה ממש אפי' בנר שעוה משום דעושה הפעולה בגוף השמן הנדלק ע"ש וגם לדבריו בודאי חייב ג"כ דלא כמ"ש בס' ק"נ דחייב לאו דוקא ע"ש".
         4. אחיעזר (ח"ג סי' ס' ד"ה אולם הרא"ש).
         5. הגר"ש אויערבאך זצ"ל (ארחות שבת פרק כ"ט הע' ב') – "דיסוד דברי הרא"ש הם בחיוב דאורייתא, ורק בנר המטפטף כתב דהוי דרבנן כיון שהשמן שבו אינו דולק רק מטפטף אל הנר".
      3. מראי מקומות – נתיבות שלום (סי' נ"ח ס"ק י' אות ב').
         1. ארחות שבת (פרק כ"ט הע' נ"ג) – "ובספר יש"ש נקט דאיסורו של הרא"ש הוא מדאורייתא ובהגהת נתיב חיים סי' תקי"ד על הט"ז ס"ק ה' נסתפק בדעת הרא"ש אי הוי איסור דאורייתא או איסור דרבנן, והחזו"א סי' ל"ח כתב שכוונת הרא"ש שהוא אסור מדרבנן".
   6. **שאר ראשונים**.
      1. הרמב"ם (פרק י"ב סוף הל' ב'), דאורייתא.
      2. דעת רש"י – שבת (דף כט: ד"ה שתהא), פנ"י (שבת דף כט: ד"ה במשנה, ביצה דף כב. ד"ה בתוס', דרבנן), שפת אמת (שבת דף כט: ד"ה במשנה), רש"ש (שם דף מב: תד"ה ואין), ערה"ש (סי' רס"ה סעי' ב', סעי' ד'), מנחת יצחק (ח"ב סי' ט"ז אות ד'), ששכ"ה (מבוא פרק א' ריש הע' קי"א [דפו"ח, הע' קכ"ג]), מנחת אריאל (דף כט:).
   7. **לפי** הרא"ש (לעיל) שגרם כיבוי חיוב בגוף הדבר - לגרום שהכבוי יהיה במוצ"ש.
      1. עי' ערך "אם גמר מלאכה חלק מהמלאכה בעצמו", לשיטות ומראי מקומות.
   8. **לפי** הרא"ש (לעיל) - שנותן שמן בנר, אם חייב רק כשלא היה די שמן בנר להיות דולק במשך כל יום השבת.
      1. עי' ערך "אם גמר מלאכה חלק מהמלאכה בעצמו", לשיטות ומראי מקומות.
   9. **לפי** הרא"ש (לעיל) - מה הדין אם סליקה שמן מן הנר ואח"כ חזרה.
      1. חיוב – רא"ש (ביצה פרק ב' סוף אות י"ז, "ואין ליטול פתילה דולקת מנר זה וליתן בנר אחר דמיד שסלקה מן הנר הוי ליה מכבה ומה הועיל אם חזר והדליק"), עי' אבני נזר (או"ח סי' מ"ט אות י"ד).
      2. פטור – שיטה מקובצת (ביצה כב. ד"ה אמר, "אסור ליטול ביום טוב מן השמן שבנר אחר שהוא דולק ואפילו ליתן אותו בנר אחר. ואם נטלו יש לו להחזירו קודם שיכבה").
      3. **להסיר מיכל נפט מתנור נפט**: ביו"ט.
         1. מיקל.
            1. עי' הגרשז"א זצ"ל (ששכ"ה פרק י"ג הע' ע"ה [דפו"ח, הע' פ"ג], שולחן שלמה סי' תקי"ד ס"ק ח') – "אמנם בתנור שמיכל הנפט שלו מהוה כלי בפני עצמו יש להקל עכ"פ בשעת הצורך ולהסיר את המיכל ביו"ט, דכיון שעדיין זקוקים לאויר כדי לדחוף את הנפט שבתנור, א"כ הרי זה קיל משעוה דממילא קאתי ואפשר דהוא נחות מגרם כיבוי בעלמא".

הגרשז"א זצ"ל (שולחן שלמה סי' תקי"ד הע' על ס"ק ח') – "וח"א הקשה דמאי שנא משפופרת שע"ג הנר דכיון שהקצה את השמן לנר חשיב שמן של הנר, וכתב מק זללה"ה להשיב: לענ"ד אין זה דומה לשפופרת שנוטפת טיף טיף כל הזמן דשפיר חשיב כמחובר, משא"כ בתנור פיירסייד דכל זמן שלא נתרוקן המיכל הקטן א"א כלל שיכנם נפט לתוך המיכל וחשיב כנפרד ממיכל הנפט עד שיתרוקן שם ויתחיל לשאוב, ולכן אינו חשיב כמכבה אלא כמונע הבערה לאחר שהמיכל הקטן יתרוקן".

* + - * 1. עי' ששכ"ה (פרק י"ג סעי' י"ט [דפו"ח, סעי' כ"א]) – "תנור שמיכל-הנפט שלו מהווה כלי בפני עצמו, בשעת צורך גדול מותר להסיר את המיכל ביו"ט, אם כדי להפסיק על ידי כך את פעולת התנור כאשר חם מדי, ואם כדי למלאו מחדש, והוא שיעשה זאת בשעה שאין הנפט שבמיכל נוזל לתוך התנור הבוער. ומותר לעשות כן משום שאינו לוקח מן הנפט הבוער, וגם לא מן הנפט שנמצא כבר בתוך התנור הבוער".
      1. מחמיר.
         1. אור לציון (ח"ג פרק כ' אות י') – "שאלה. הרוצה להוסיף נפט ביום טוב לפתילית נפט או לתנור נפט, האם רשאי להסיר את הפתילה מהנפט, וכן בתנור נפט להוציא את המיכל בשעה שהתנור דולק כדי להוסיף את הנפט, ולאחר מכן יחזיר את הפתילה או את המיכל. תשובה. אין להסיר את הפתילה לגמרי מהנפט, אלא יטה את המכסה, ויזהר שהפתילה תשאר טבולה בנפט עד לתחתית הכלי, ויוסיף נפט. וכן אין להוציא את מיכל הנפט כשהתנור דולק כדי להוסיף נפט או כדי להפסיק את זרימת הנפט לתנור, ואפילו בשעה שאין הנפט נוזל לתנור".
  1. **לפי** הרא"ש (לעיל) - למה מותר [מחבר (סי' של"ד סעי' כ"ד)] ליתן משקים על טלית שאחוז בו האור.
     1. רק אם מוכנת להדלקה – פמ"ג (מש"ז ס"ק ו' ד"ה והנה, "בטלית שאחז האור אע"ג שתעבור ותגיע האש לכל הטלית, מ"מ הטלית לא הוקצה ועשוי להדליק, רק נפל אש עליו באונס, ולכן מותר גרם כיבוי כזה שנותן דבר המונע חוצה לו, כלומר חוץ למקום האש. משא"כ בשעוה אף שנותן על השועה מונע חוץ לשעוה, מ"מ השעוה והפתילה שניהם הוכנו להדלקה, כל שממעט מאחד מהם בהודלק גרם כיבוי כזה אסור"), בית מאיר (על סעי' ג'), שעה"צ (ס"ק כ"ב, "לתרץ בזה דלא תקשי מטלית שאחז בו האור דיש אומרים דמותר ליתן עליו משקין שיכבה כשיגיע להם, דשאני התם דהטלית אינו מוכן להדלקה ומקרי זה שהמשקין אינו נוגע בדבר הדולק, מה שאין כן בשעוה [פרי מגדים, ליישב סברת הבית יוסף דמחמיר בשעוה, עיין שם]"), חזו"א (סי' ל"ח ס"ק ז' ד"ה ומש"כ, "אלא כל שהוקצה להדלקה אסור ליטלו, וטלית שאחז בה האור דמותר ליתן מים בצד שני משום שלא הוקצה להדלקה וכמש"כ לעיל, [אח"כ ראיתי במ"ב הביא אחרונים ז"ל שחולקים על המ"א]"), חלקת יואב (ח"ב או"ח סי' ד' ד"ה ובזה).
     2. מראי מקומות – מג"א (ס"ק ז', "וצ"ע מ"ש מטלית שאחז בו האור שמותר ליתן עליו מים כמ"ש סי' של"ד סכ"ד, וא"ל דהתם משום פסידא דהא הרא"ש ס"ל דאפי' בלא פסידא שרי דאל"כ לא הוי קשה כלום מגרם כיבוי ע"ש"), יביע אומר (ח"ג או"ח סי' ל' אות ז').
  2. **בכלי מנוקב: האם יסתפק ממנו יתחייב משום מכבה**.
     1. עי' סי' רס"ה סעי' א', לשיטות ומראי מקומות.

1. גרמא.
   1. **יום טוב: גרם כיבוי**.
      1. מיקל.
         1. תוס' (ביצה דף כב. ד"ה והמסתפק) – "וגרם כבוי ביום טוב שרי אע"פ שממהר כבויה ובשבת נמי אינו חייב".
         2. מאמר מרדכי (סי' תקי"ד ס"ק י') – "דיש לחלק בין שבת לי"ט דבשבת לא שרי' גורם כיבוי לכתחילה ובי"ט שרי כדמוכחי בהדיא דברי התוס' ז"ל דף כ"ב ד"ה והמסתפק".
         3. עי' שעה"צ (סי' תקי"ד ס"ק ל"א, מ"ב סוף ס"ק כ"ב) – "דאפשר ביו"ט לכו"ע שרי גרם כיבוי לכתחילה".
         4. הגר"ש היינמאן שליט"א (ישורון ח"כ ריש עמ' תק"ה).
      2. רק במקום הפסד.
         1. מרדכי (סי' שצ"ט) – "וה"ר קלונימוס בר' עובדיה משום ה"ר יו"ט התיר ביו"ט לתת סכין או כלי או דבר הניטל על נר של שעוה שלא במקום הדלקתה שאינו אלא גרם כיבוי אבל רבינו יואל פי' **דאפילו ביו"ט לא שרינן גרם כיבוי לכתחילה אלא במקום היזק** דוקא וה"ק בביצה אין מכבין הבקעת כדי לחוס עליה ואם בשביל שלא יתעשן הבית או הקדירה מותר וכן רב יהודה לא שרי הכא אלא במקום היזק"".
         2. הו"ד בדר"מ (סי' של"ד ס"ק ה') – "וכתב המרדכי (ע"ד) פרק כל כתבי (סי' שצט) דגרם כיבוי לא שרי אלא במקום היזקא אבל בלא היזקא אפילו ביום טוב אסור".
         3. מג"א (סי' תקי"ד ס"ק ה') – "דגרם כיבוי לא שרי אלא במקום הפסד כמ"ש סי' של"ד סכ"ב".
         4. גר"ז (סי' תקי"ד סעי' ט', קונ"א ס"ק ג') – "הנה הט"ז התיר אף בלא צורך גדול, משום דלא מצינו חבר לרבינו יואל שבמרדכי, אבל רמ"א בסי' של"ד סעיף כ"ב בהג"ה הביא דברי רבינו יואל שבמרדכי בלי שום חולק, ואף האחרונים לא חלקו שם עליו, וכן פסק במג"א סוף סי' זה סוף סק"ט, לפיכך אין להקל בזה אלא לצורך גדול".
         5. ח"א (כלל צ"ה סעי' ה') – "ולצורך הפסד, אפילו לאחר שהדליק, דאינו אלא גרם כבוי".
         6. קיצור שו"ע (סי' צ"ח סעי' כ"ה) – "אסור לכבות אש ביום טוב ואפילו לגרום כיבוי אסור".
         7. ***חלקת יעקב (ח"א סי' נ"ד, או"ח סי' ע"ו אות ח').***
         8. הגרשז"א זצ"ל (מנחת שלמה ח"א סוף סי' י"ג, ***ח"ב סי' כ' ד"ה ובנוגע***) – "ואין חילוק בזה בין שבת ליו"ט כי גם ביו"ט נפישי רבוואתי דס"ל דלא שרי גרם כבוי אלא במקום פסידא כמבואר בסי' תקי"ד סעיף ד' ועיי"ש במשנ"ב ובשה"צ".
         9. הגריש"א זצ"ל (קובץ תשובות ח"ג סי' ע"א אות ג') – "וכמו שבשבת לא שרינן גרם כיבוי אלא במקום הפסד ה"ה ביו"ט".
         10. חוט שני (ח"ב עמ' רל"ח אות ד').
         11. שבט הלוי (מבית לוי חט"ז עמ' פ"ז אות ב') – "גרם כיבוי אין להקל רק לצורך גדול".
      3. מראי מקומות – הגרשז"א זצ"ל (ששכ"ה פרק י"ג הע' נ"ח [דפו"ח, הע' ס"ג], שולחן שלמה סי' תקי"ד ס"ק י', שם מדור העיונים עמ' רס"ג), ששכ"ה (פרק י"ג סעי' כ"ז [דפו"ח, סעי' ל"א]).
         1. הר צבי (או"ח ח"א סי' קמ"ח ד"ה ובדברי) – "ויש ליישב דברי הגר"א ולומר שבנ"ד לענין הסקה בכלים, כיון **דיש בזה שמחת יום טוב הוי כמקום הפסד** דהתירו גרם כבוי, (וה"ה לענין מלאכה אחרת. ויעויין שם בסימן שלד בביאור הלכה, לענין גרם כבוי במקום הפסד דמותר, שכתב דה"ה לענין שאר מלאכות). ובכלל י"ל דאפשר דלענין גרמא יום טוב קיל משבת, עיין ב"י סימן תקיד בשם מרדכי פרק כל כתבי, שיש מתירין גרם כבוי ביום טוב, אבל רבינו יואל כתב דאפילו ביום טוב אין מותר גרם כבוי רק במקום הפסד, עיין שם. ויעויין בסימן תקיד סעיף ג ברמ"א שכתב: ויש מתירים לחתוך נר שעוה וכו' ומותר להעמיד ביום טוב נר במקום שהרוח שולט כדי שיכבה. ויעוין במג"א ובביאור הגר"א שם ובשעה"צ שם (ס"ק לא) שהביא בשם המאמ"ר דאפשר דביו"ט לכו"ע שרי גרם כבוי לכתחילה וכמשמעות התוס' ביצה דף כב, וכ"ה ג"כ דעת הא"ר והמטה יהודה וכו' עיין שם".
         2. ארחות שבת (פרק כ"ט סעי' כ"ח) – "הראשונים נחלקו בדין גרמא ביום טוב, יש שהתירו אף שלא במקום פסידא ויש שלא התירו אלא במקום פסידא, ולהלכה דעת המשנ"ב להתיר בזה ודעת החזו"א נראה לאסור".
   2. **מה נכלל בהגדר של "מקום הפסד"**.
      1. עי' סי' של"ד סעי' כ"ב, לשיטות ומראי מקומות.
   3. **תנורים חדשים: ביו"ט** - התנורים החדשים שהיצרן מתקין בהם תוכנה מיוחדת המאפשרת את ויסות החום שבתנור בהשהיה, דהיינו, שעובר זמן מה בין מתן הפקודה לבין הוצאתה לפועל ע"י מנגנון התנור הממוחשב.
      1. עי' סי' תקי"ד סעי' ג', לשיטות ומראי מקומות.
      2. מיקל – הגר"ש היינמאן שליט"א (ישורון ח"כ עמ' תק"ג, "שבשבת שנוהגים כרמ"א לאסור גרמא שלא במקום פסידא, אסור להעלות או להנמיך את החום ע"י מתן פקודה בלוח הבקרה של התנור, ואע"פ שדרך גרמא הוא זה, אבל ביו"ט שגרמא מותר אפילו שלא במקום פסידא, אין לחוש, ושפיר דמי. ומחמת זה שפועל דבר מה במערכת הממוחשבת של התנור, ומכח זה הוא נדלק או נכבה בבוא הזמן, אין בכך כלום, הואיל ובשעת מעשה של מתן הפקודה לא ניכר שום שינוי בתנור, וכנ"ל. ואע"ג שלאחר מכן ניכר למפרע שכנן את התנור למלאכתו, מ"מ כיון שהדרך הוא לכונן את המוסת, ונעשה לכך לכוננו תמיד, אין זה תיקון מנא או בונה, אלא הריהו ככסא המתקפל").
      3. מחמיר – הגר"ש מילר שליט"א (ישורון ח"כ עמ' תק"ט), הגר"י בעלסקי זצ"ל (שמעתי מכמה בנ"א), הגר"י פורסט שליט"א (שמעתי), הגרש"י גלבר שליט"א (ישורון ח"כ עמ' תקי"ג), הגר"י רובין שליט"א (שמעתי).
2. אש גז.
   1. **להקטין אש הגז ביו"ט**.
      1. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה רח"צ) – "שאלה: אם מותר להקטין אש הגז ביו"ט בכדי שלא ישרף האוכל. תשובה: אין ראוי".
      2. ובשו"ת אגרות משה ח"א או"ח ס' קט"ו ח"ד או"ח ס' ק"ג כתב להקל. אולם בשו"ת חלקת יעקב ח"א ס' ס' ובשו"ת מנחת יצחק ח"א ס' כ"ו ובשו"ת קנין תורה ח"ב ס' צ"ח ובשו"ת אז נדברו ח"ג ס' נ"ד ובשו"ת באר משה ח"ח ס' קכ"ח ובשו"ת משנה הלכות ח"ז ס' ע"ה ובשו"ת שרגא המאיר ח"ג ס' ס"ה להחמיר. וע"ע בס' שמירת שבת כהלכתה פי"ג ס"י ובשו"ת משנת יוסף חי"א ס' פ"ח ובשו"ת מנחת יצחק ח"ה ס' כ"ג ובס' מחשבת חיים ח"א ס' קמ"ג ובשו"ת שערי יושר ח"ד ס' ע"ד ובשו"ת דברי שלום [קרויז] ובס' מועדי ה' [משולמי] הל' יו"ט עמ' כ"ד סוף הערה מ"ו בשם השבט הלוי. ובשו"ת אבני דרך ח"ח ס' ס"ח. ובשו"ת מהר"י שטייף ס' מ"ח ובשו"ת מגדלות מרקחים ס' ובשו"ת בית אבי ח"ד ס' ק"ב ובשו"ת מנחת חן ח"א ס' מ"ח. ובשו"ת תולדות יצחק ח"א ס' כ"ב. ובשו"ת עמק התשובה ח"א ס' פ"ג. .
   2. **חג"ז: שעון גז ביו"ט**.
      1. מכון צמת.
      2. מכון טכנולוגי.
      3. מראי מקומות – נתיבות שלום (סי' נ"ט), ארחות שבת (פרק ח' סעי' צ"ג).
   3. **גז חדש**.
      1. נתיבות שלום (דרשו [דפו"ח] סוף חלק ה', מילואים עמ' ע"ג).
3. מלאכת אריגה - סעיף ט'.
   1. ***"****אין גודלין אותה* ***(פתילות) לכתחלה ביום טוב" – ביצה (דף לב:), מחבר (סי' תקי"ד סעי' ט').***
      1. ***גם משום אורג – מחה"ש (סי' תקי"ד ס"ק י"ח), עי' נשמת אדם (כלל כ"ה ס"ק ב', "במ"א סימן תקי"ד כתב דאסור לסתור קליעת הפתילה או נר של שעוה הקלוע. וצ"ע דמשמע דהטעם משום סותר, וא"כ הקולע האיסור משום בונה, וזה אינו שהרי בסי' ש"ג כתב דבתלוש האיסור משום אורג, וצ"ל דבאמת כוונתו משום אורג. והמתירו הוי כפוצע שני חוטין, דהיינו שמוציא השתי מן הערב, וצ"ע"), עי' תורת המלאכה (האורג ס"ק י').***
      2. ***גם משום טויה [חוץ מעשיית כלי] – עי' מגן אבות (דף עג. מלאכות והטוה, "בביצה אין גודלין פתילות בי"ט משום תיקון מנא. ולכאורה קשה קצת דהוי ליה גם כן טוה אם יש בו כשיעור"), מחה"ש (סי' תקי"ד ס"ק י"ח), ח"א (כלל מ"ד סעי' י"א, "הגודל פתילה, הוי תיקון מנא (כן משמע בביצה וברמב"ם בהלכות יו"ט). ונראה לי דהיינו כשהיתה מתוקנת כבר רק שמקשה אותה. אבל העושה פתילה מצמר גפן, חייב משום טווה"), שעה"צ (סי' תקי"ד ס"ק נ"ב, "[אין גודלין וכו'. פי' כששוזרה עביד כלי ביו"ט] מאירי. וצריך עיון, דאמאי קמסיים, דעביד כלי, תפוק משום טויה, עיין בחיי אדם הלכות שבת כלל כ"ה, ואפשר דאי משום טויה לחוד הלא הוא דוקא כרוחב הסיט, כדאיתא במשנה, ומשום כלי, חייב כל שהוא ראוי להדלקתו. ודע, דבתוספתא איתא, אין עושין הפתילה ביום טוב, משמע לכאורה דלאו דוקא על ידי שזירה, אלא כל שראויה להדלקה על ידי עשייתו הוא בכלל איסור, ולפי זה אם לוקח חתיכת צמר גפן (שקורין וואטע) ומותחה ועושה אותה כמין פתילה גם כן אסור, ואין זה בכלל ממעכה ביד דשרי, דשם היא מתוחה מכבר וממעכה כדי להקשותה"), ל"ט מלאכות (רביעט, סוף עמ' תשנ"ח).***
         1. ***אינו שייך טויה (כיון הוא רק תקון החוט להכשירו לאריגה או לתפירה) – עי' שבט הלוי (ח"א סי' ק"א אות ב', "עיין ביצה ל"ב ע"ב אין גודלין את הפתילה, וכ' הראשונים משום תקון כלי, וראיתי בס' מגן אבות להגר"מ בענעט זצ"ל כ' דהה"ד דהו"ל לומר משום טווה דגדול ושזירת חבל משום טווה, ובשער הציון במ"ב סימן תקי"ד אות נ"ב העיר ג"כ בזה, ע"ש. ולענ"ד אפשר לומר דענין טווה לא שייך אלא במכשיר חבל להשתמש בו בתורת חוט וחבל לאריגה לתפירה ולקשירה וכיו"ב, משא"כ גדול פתילה דהוא רק הכשרת כלי להשתמש בו להדלקה, וע"ש בשער הציון, ואפילו בשוזר הפתילה שייך סברא זאת, ולא לחנם נקטו בכ"מ גבי פתילה גודלין, כמו הגודלת בשבת צ"ד צ"ה דהוא לפי המסקנא ענין בונה").***
      3. ***מראי מקומות – אפיקי ים (ח"ב סי' ד' ענף ז' ד"ה ובענין),*** איל משולש (קושר פרק ט' סעי' ט')***.***
   2. *באוכלים****.***
      1. אינו שייך – חוט שני (תורת המלאכות ס"ק י"א, "דאין מלאכות אלו שייכות באוכלין"), עי' מנחת אשר (שבת סי' פ"ב אות ג', לשונו מובא לעיל).
      2. *גבי יו"ט****.***
         1. ***מחמיר – מקור חיים (חו"י, סי' תק"ו סעי' ג' ד"ה ומותר, "נ"ל דהעושים פשטיד' בי"ט אין לעשות על העיסה מעיסה דמות נשר ותבנית כל דמות, ואפילו קליעה הנהוגה אני חוכך שאינו צורך האוכל אלא ליפוי").***
         2. ***מיקל –*** שבילי דוד (כללי ל"ט מלאכות אות י"ז, "לפום ריהטא היה נראה דהקולע עיסות דקות יחד לעשות מהן לחם כעין שנוהגין קצת לכבוד י"ט ושבת חייב משום אורג כמו הקולע נימין כתב הרמב"ם דחייב משום אורג א"כ גם המותח אותו עיסות דקות ומשווין כדי לקלוע מהן אח"כ דהחיוב מיסך וא"פ לפ"ז היה חשש בי"ט דאין בזה צורך או"נ דאין בזה תועלת לאכילה רק זה הוא עשיית צורה ואולי י"ל דמ"מ באו"נ ממש אין לחוש דעכ"פ נעשה באו"נ ממש: והאמת נראה דאין בזה משום אורג אף דמגבן חייב משום בונה וכמ"ש בס"ק הקודם הואיל דמחוסר אפיה לא מיקרי זה גמרו ודוק היטיב"), נטעי גבריאל (יו"ט פרק י"א סעי' י"ב, "מותר לעשות חלות ומזונות קלועות ביו"ט").
      3. מראי מקומות.
         1. שבט הלוי (ח"א סי' ק"א אות ד') – "מסופק אני בעושה חוטים מבצק וכיו"ב לארוג אוכלים כמו שרגילים לעשות בחלות של שבת אי יש בו משום טווה, ועיין רש"י שבת צ"ד ע"ב ד"ה טווה וכו' בא"ד עושה מאותו בצק כמין חוט, ויש לחלק".
4. לטלטל ביו"ט פתילות ישנות.
   1. **מותר בידים, כמו אוכל נפש**.
      1. רע"א (או"ח סי' תק"א על ט"ז ס"ק ז', [בשו"ע עמ' ע"ז]) – "בהא וודאי נסמוך על המקילים. לענ"ד לטלטל להוציא הפתילה הישנה מפני חדשה היא היתר גמור דטלטול מוקצה לצורך אוכל נפש בלי שימוש קיי"ל דשרי כדלקמן ססי' תק"ט".
      2. באר משה (ח"ח סי' קס"ז, עי' סי' ק"ל) – "שאלה החיי אדם כלל צ"ב סעיף ב' כתב שמותר להסיר השעוה מהבית קיבול של הפמוט כדי להניח בתוכו נר חדש. ופשוט שאחר שהסירו ממנו אסור לטלטלו ודינו כעצים ואבנים. ויש לעיין אם מותר להסירו ולהוליכו ישר להאשפה או צריך להסירו מהפמוט ולהניחו מיד מידו ולא להוליכו להאשפה. תשובה צריך להסירו ע"ג האשפה ואם הסירו בטעות ע"ג השלחן שרי להסירו משם משום גרף של רעי אבל לכתחילה אסור לעשות כן דאין עושין גרף של רעי לכתחילה (כ"ז ברור ופשוט בשו"ע ואין צריך לפנים עיין בשו"ע סי' ש"ח)".
      3. הליכות אבן ישראל (מועדים ח"א עמ' רמ"ג ) – "דמותר להוציא ביו"ט השעוה שנשארה בפמוט, כדי להניח נר חדש. ואף ביו"ט שחל להיות במוצאי שבת מותר ואין לאסור הדבר משום מוקצה, שהשעוה שנשארה בפמוט לא הוה מוקצה".
      4. הגריש"א זצ"ל (מנשים באהל עמ' קכ"ח ) – "דמתכת שהנר מונח בה, מותר להוציאה ביו"ט מהכוסית אחרי שנגמר הנר, דהוי כמו הסרתלכלוך מהכלי ואינו נחשב טלטול".

הגריש"א זצ"ל (הל' חג בחג יו"ט ח"א עמ' נ"ב, שבועות עמ' קט"ו ) – "בחל יו"ט במוצאי שבת: אם נשאר בפמוטות מעט שעוה וכדו' דיש להתיר לסלקה, הואיל והשעוה הדבוקה בה היות והיא מועטת ואינה חשובה בטילה היא לגבי הפמוט, וכלכלוך שבסיר וכדו'

* + 1. שאפשר להסירו דאינו חשוב בפני עצמו ובטל לגבי הסיר, ואין זה אלא כפעולת הסרת לכלוך מהקדירה"
    2. ששכ"ה (פרק י"ג סעי' כ"א [דפו"ח, סעי' כ"ג]) – "פתילה בנר שמן שאינה ראויה עוד לשימוש, מותר להוציאה ביום טוב ולהחליפה בחדשה".

ששכ"ה (פרק י"ג דפו"ח סעי' מ"ט) – "פמוט שבית הקיבול שלו נתמלא שעוה, מותר לנקותו מן השעוה ביום טוב כדי להכניס בו נר חדש. וטוב להיזהר שלא לשפוך לצורך הניקוי מים חמים על השעוה, אלא יש להשתמש בכלי (כגון סכין, אם השעוה כשרה או במברג), ולא בחתיכת עץ אשר אסור לטלטלו. הסיר את השעוה, אסור לטלטלה".

ששכ"ה (פרק י"ג סעי' נ') – "נרונים שבקצה התחתון של הפתילה מצויה בהם מעין דיסקית מתכתית, שבסוף בעירת הנרון נדבקת למיכל הזכוכית, מותר להוציא אותה ואת השעוה המפרעים לנתינת נרון חדש במיכל הזכוכית, כגון ביום טוב החל בערב - שבת או ביום השני של ר"ה".

* + 1. חוט שני (יו"ט עמ' מ"ג ) – "כלי קטן המצוי בזמנינו שקורין נריות שמונח בהם שעוה עם פתילה להדלקתו, ולאחר שדולק הנר ונגמר השעוה, אפשר להכניס לכלי זה שעוה נוספת עם פתילה המותקנת לכך. אמנם קודם הנחת השעוה צריך להסיר משם איזה חתיכת ברזל אשר מחזיקה את הפתילה. ונראה פשוט שמותר להסיר הברזל ההוא, ואין בו משום מתקן מנא אף אם הברזל דבוק לכלי ע"י השעוה, דאין זה תיקון כלי אלא נקיון מהפסולת הנשאר שם כדי שיוכלו להשתמש בכלי פעם נוספת. אך יש מקום לדון אם מותר להסירו משום איסור מוקצה. ונראה דאין בזה חשש מוקצה כמו שמותר לסלק המוקצה לצורך אוכל נפש, כמ"ש התוס' שמותר לסלק אפר הכירה ביום טוב לאפות בתנור משום דמוקצה אינו אסור לטלטל ביום טוב בשביל אוכל נפש ושמחת יו"ט עיי"ש, וכן הוא בשו"ע (סימן תק"ז סעיף ד'), ונראה דלאו דוקא אוכל נפש ממש, אלא כל דבר שהוא צורכי האדם הקרובים מותר לטלטל מוקצה כדי להשתמש בהם. ועיין לשון הרמב"ם וז"ל, וכל שאסור לטלטלו בשבת אסור לטלטלו ביום טוב אלא לצורך אכילה וכיוצא בה, עכ"ל. ונראה דמש"כ 'וכיוצא בה' בא להוסיף דלאו דוקא אוכל נפש ממש וכנ"ל. שו"ר בהגהות רעק"א שכתב וז"ל, לענ"ד לטלטל להוציא הפתילה ישנה מפני החדשה היא היתר גמור, דטלטול מוקצה לצורך אוכל נפש בלי שימוש קיי"ל דשרי כדלקמן סס"י תק"ט, עכ"ל. **ואף בזמנינו בבית שיש בו אור חשמל**, אם יש בהדלקת הנרות כבוד יום טוב על ידי הנרות שיש ריבוי אור מהנרות, והשפעתם ניכרת כמו שנתבאר לעיל, מותר להדליקם והרי הוא היתר גמור, ואין לחלק ולומר דבמקום שיש אור חשמל אמנם עצם הדלקת הנרות חשיב צורך יום טוב, אך לא נחשב כאוכל נפש, זה אינו, דהא בהא תליא, ושפיר מיקרי צורך כאוכל נפש, והרי הוא היתר גמור".
    2. הגרר"ש דבליצקי זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון צ"א עמ' ל"ג טור ג') – "דמותר לנקות את הפמוט מחלב ושעוה, ולהחליף את הפתילות ביו"ט לצורך הדלקת נרות. וכן כתב בשו"ת שומע ומוסיף (כת"י) דמותר להוציא שיורי פתילות שאינם ראוים לכלום ביו"ט, בכדי להכניס לשם חדשים להדליקם לכבוד שבת כשחל יו"ט בערב שבת, וכמ"ש כעין זה במ"ב סי' תק"ט ס"ק ל"א".
    3. הגר"נ קופשיץ שליט"א (אליבא דהלכתא גליון צ"א עמ' ל"ג טור ב') – "דמותר לנקות ביו"ט את הפמוט משיירי החלב והשעוה לצורך הדלקת נרות יו"ט, ואינו חשיב כטלטול מוקצה רק כניקוי כלי".
  1. **בזמן הזה, רק טלטול מן הצד**.
     1. עי' הגרשז"א זצ"ל (ששכ"ה פרק י"ג הע' ע"ט [דפו"ח, הע' פ"ז], מילואים, עי' מאורי שבת דף י"ח ע"ב, מאורי אש השלם עמ' נ"ט ד"ה ושמעתי, עמ' ס' ס"ק כ"ו, מנחת שלמה ח"ב סי' ל"ט, תנינא (ב - ג) סי' מ"ב, עי' שולחן שלמה יו"ט ח"א סי' תק"א ס"ק ה') – "יש להסתפק אם מותר לטלטל את הפתילות לצורך הדלקה, ובבתים שלנו דבלא"ה איכא אור גדול של החשמל, אלא דאיכא הנאה מריבוי האור, יש להסתפק גם לאותם הסוברים דאורה הוי ממש או"נ, דאפשר שריבוי אור אינו חשוב כאו"נ, דיש לומר דכמו באפיית פת מותר לגרוף התנור כדי שיהא לחם יותר טוב, כך הותר לו לצורך הנאת אורה, ועוד אם ירצה הלא יכול להדליקו ולהוציאו אח"כ לחדר אחר, או דכיון שכוונתו ליהנות יחד עם האור שיש מכבר אולי לא שייך בזה צורך או"נ ושמחת יו"ט".

עי' הגרשז"א זצ"ל (שולחן שלמה יו"ט ח"א סי' תק"א הע' על ס"ק ה') – "ועפ"י הגרע"א הנ"ל התיר מרן זללה"ה להשתמש ביו"ט בנרונים שבכדי להשתמש בהם שימוש חוזר יש להוציא מתחתית הכוסית את חתיכת הפח שנשארה מהנר הקודם, כיון דהותר טלטול מוקצה לצורך אוכל נפש".

* + 1. טלטולי שבת (פרק י"א הע' כ"ג).
    2. הגר"ע אויערבאך שליט"א (אליבא דהלכתא גליון צ"א עמ' ל"ג טור א') – "דבזמנינו כיון שאין בנרות שמדליקים לכבוד יו"ט משום אוכל נפש כיון שיש את אור החשמל, לכן כשרוצים לנקות את הכוסיות והפמוטים משיורי החלב והשעוה והפתילות יש להוציאם כלאחר יד כדי להדליק בהם שוב ביו"ט שני, או כשחל יו"ט בערב שבת או יו"ט במוצאי שבת".
    3. הל' מוקצה (ארטסקרול, פרק ח' הע' ל"ז).
  1. מחלק בין שאריות שעוה ודיסקית ובין שאריות פתילה מהנר.
     1. ארחות שבת (פרק י"ט סעי' ר"ח, הע' רפ"ו) – "**מותר להסיר ביום טוב שאריות שעוה שנטפו לתוך הפמוט** והן מעכבות הנחת נר אחר בפמוט, **וכן מותר להסיר דיסקית** המונחת בתוך כוסית זכוכית ומעכבת הנחת נר אחר. (כן הורה הגרי"ש אלישיב שליט"א [זצ"ל], ושמענו ממו"ר הגר"ש אויערבאך שליט"א [זצ"ל] דכן היה מורה אביו הגרש"ז זצ"ל, והטעם משום שהשעוה והדיסקית בטילות לפמוט ולכן אין בהן איסור מוקצה, ואף שיש לדון דכיון שהן מפריעות להדלקת הנר יש לדמותן לאבן שע"פ החבית המעכבת את הוצאת היין ומחמת זה יש לה חשיבות ואינה בטילה, מ"מ הכא קיל טפי כיון שאין שום חשיבות לשעוה ולדיסקית וגם הן דבוקות לפמוט לכן בטילי טפי. **ולענין הוצאת שאריות פתילה מנר** כדי להכניס פתילה אחרת עיין ט"ז סי' תק"א סק"ז וגר"ז שם סי"ח שמבואר דאם הפתילה היא מוקצה אסור לטלטלה, ורע"א שם תמה ע"ז דהא מותר לטלטל מוקצה ביו"ט לצורך אוכל נפש וה"נ הנאת אורה חשיבא כאו"נ, ועיין בדברי הגרש"ז אויערבאך זצ"ל בספר שש"כ פי"ג הערה ע"ט שדן לומר שבמקרה שיש אור גדול בבית כאור החשמל אין כאן צורך אורה שיחשב כאוכל נפש רק מצות הדלקת הנר וכבוד יו"ט]".
  2. מראי מקומות – פסקי תשובות (סי' תק"א אות ז').
     1. קהלות יעקב (ארחות רבנו ח"ב עמ' ק"ה אות י"ט, דפו"ח ח"ב עמ' קכ"ז אות כ') – "כתב החיי אדם בכלל צב אות ב' וז"ל: אסור לחמם נר של שעוה וכו' ונ"ל דאם השפופרת סתום בחלב מותר לנקותו בסכין וכיוצא בו עכ"ל, ואמר ע"ז מו"ר (שליט"א) זצוק"ל דלפי מה שמבואר במ"ב סי' ש"מ ס"ג בבאור הלכה ד"ה שעל הקלף וכו' יוצא לכאורה שאסור כאן משום ממחק, ואפשר נמי משום תיקון מנא כמבואר שם בשם הגרע"א, וצ"ע בכ"ז".

**הדלקת נרות ביום טוב**

סעיף י"א

*דור המלקטים* ***-*** הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק א'), הל' יו"ט (ארטסקרול, פרק ל"ג), חוט שני (יו"ט, פרק א'),לקט הל' יו"ט (פרק ב'), ששכ"ה (פרק מ"ד).

1. ***ברכת שהחיינו.***
   1. *שלא יברך****.***
      1. ***אור זרוע (ח"ב סי' י"א) – "ואמרי' פרק הרואה בירושלמי המדליק נר בלילי יום טוב אומר אקבו"צ להדליק נר לכבוד יום טוב ואין צריך לומר זמן".***
      2. ***לקט יושר (או"ח עמ' מ"ט ענין ג') – "כתב ה"ר אליעזר קלוזנר ז"ל הא דכתב בא"ז במס' ביצה אקבו"צ להדליק נר של יום טוב לא דק משום דלא אתא לאשמעינן הנוסח כלל, אלא אשמעינן דצריך לברך בנר של יום טוב. שלא תאמר הואיל ויכול להדליק לצורך ולהשתמש בנר בכל אשר ירצה, אין מצוה לקבוע נר לכבוד יום טוב, ולא דמי לשבת דצריך עכ"פ לקבוע נר, קמ"ל דצריך לברך. ולכן לא דק בנוסח, ואשמעינן נמי דלא מברך זמן. אבל בהלכות שבת לא אתא לאשמעינן רק הנוסח, ותדע דהתם נקיט ואומר והכא נקיט וצריך לברך. ואם יש נשים שנוהגות לברך זמן ביום טוב לא שמיע לי כלומר דלא ס"ל אלא כמו שכתב א"ז".***
      3. יוסף אומץ (יוזפא, סי' תשצ"ח) – "לא מצאתי בשום מקום דלשתמיד שום פוסק למימר שהאשה המדלקת ביום טוב צריכה לומר שהחיינו כי עיקר שהחיינו ניתוקן על הכוס".
      4. ***יפה ללב (ח"ג קונ"א סי' רס"ג ס"ק ב', קי"ג-ד') – "ונשי דידן אין נוהגין לברך שהחיינו בהדלקה שסומכות על שהחיינו שמברכים בעליהן בקידוש וכן עיקר".***
      5. ***חסד לאלפים (סי' רס"ג ס"ק ה') – "אבל אין לברך 'זמן' על הדלקת הנרות, ורבות בנות שגו בזה".***
      6. ***גרי"ז (מועדים וזמנים ח"ז סי' קי"ז) - לשונו מובא לקמן.***
      7. ***מועדים וזמנים (ח"ז סי' קי"ז) – "וכן דקדק מרן הגאון דבריסק זצ"ל שלא יברכו בהדלקה שהחיינו,*** *וזהו עיקר* ***אף שהנשים לא שומעות לנו ואין בידינו למחות כהנ"ל".***
   2. *אין למחות בידם****.***
      1. ***שאילת היעב"ץ (ח"א סי' ק"ז) – "ויפה כיון לענ"ד לערער על מנהג הנשים המברכות שהחיינו על הדלקת נר די"ט, וטענותיו גדולות מחמת שלא נזכר בשום פוסק (רק בקיצור של"ה דודאי לאו בר סמכא הוה) ועוד דלא עדיף מברכת שהחיינו דעשיית סוכה שנזכר בש"ס ואנו סומכים על של קידוש, הא ודאי קשיא טובא, וחיי דמר שמיום עמדי על דעתי היה ג"כ דבר תמוה בעיני ורציתי למחות באשתי, מטעם זה. ואעפ"כ לא עשיתי מעשה*** *והנחתי לה מנהגה המוחזק בידה****, כי באמת חשש ברכה לבטלה (כמו שחשב מעכ"ת) אין כאן לענ"ד, שאלמלי היא רוצה שלא לצאת ידי חובת ברכת הזמן ע"י בעלה, מי ימחה בידה לברך לעצמה ברכה שהיא חייבת בה בלי ספק (דהני נשי הואיל ואיתנהו בשמירה ובזכירה ובשמחת י"ט, פשיטא דבעו ברוכי זמן נמי) ואף בלא ההדלקה יכולה לברך שהחיינו מיד בכניסת י"ט, דקיי"ל זמן אומרו אפי' בשוק, אלא היכא דאיכא כסא סמכינן ליה עליה. מיהא לאו ברכה לבטלה היא כה"ג נמי, לפי שהיום גורם לברכת הזמן כנז'. ומשום דסמכא ליה אהדלקת הנר. לא גרע בהכי. ושפיר דמי, כיון שהוא בא תחלה ובו ניכר כבוד י"ט ושמחתו".***
         1. ***אלף למטה (סי' תרי"ט ס"ק ו') – "שאילות יעב"ץ כ' ... שאשתו היתה נוהגת ג"כ לברך ובנתי דמורין היא (אשתו היתה בת הגאון מוהר"ר מרדכי כ"ץ זצללה"ה אבד"ק פוזנין בן הגאון המפורסם מו' נפתלי כ"ץ ז"ל בעהמ"ח ס' סמיכות חכמים) ואי לאו דחזיא מבי נשא לא הוי עבדה ע"ש. מצאתי בא"ר סי' ת"ר ...".***
      2. ***ברכי יוסף (סי' רס"ג ס"ק א', שיורי ברכה יו"ד סי' ר' ס"ק א') – "גם בי"ט צריך לברך להדליק וכו'. יש מקומות שהנשים נהגו לברך זמן בהדלקת נר י"ט, ואין לזה יסוד, מיהו אין למחות בהן בחזקת היד. שאלת יעבץ סי' ק"ז".***
      3. ***רע"א (סי' רס"ג על המחבר סעי' ה') – "גם בי"ט צריך לברך. יש מקומות שהנשים נוהגין לברך זמן בהדלקת נר יום טוב ואין לזה יסוד מיהו אין למחות בהן בחזקת היד שאלת יעב"ץ סי' ק"ז".***
      4. ***שע"ת (סי' רס"ג ס"ק ד', עי' סי' ת"ר ס"ק א' [****שסותם* ***לפסוק כן שיברכו שהחיינו בהדלקת הנרות]) – "ועיין בשאילת יעב"ץ סי' ק"ז דמה שנוהגים לברך זמן בשעת הדלקת נר יום טוב אין לזה יסוד מיהו אין למחות בידם בחזקת היד ע"ש".***
      5. ***מטה אפרים (סי' תרכ"ה סעי' ל"ג, עי' סי' תקפ"א סעי' נ"ד, וסי' תקצ"ט סעי' ט', וסי' תרי"ט סעי' ד' [****שסותם* ***לפסוק כן שיברכו שהחיינו בהדלקת הנרות]) – "ויש נהגו ג"כ לברך שהחיינו ואין למחות בידם".***
      6. ***מ"ב (סי' רס"ג ס"ק כ"ג, עי' סי' ת"ר סוף ס"ק ד' [****שסותם* ***לפסוק כן שיברכו שהחיינו בהדלקת הנרות]) – "גם ביום טוב וכו'. ואין צריך לברך זמן על ההדלקה מיהו במקום שנהגו אין למחות בידן".***
   3. *יברך: מנהגנו****.***
      1. א"ר (סי' ת"ר ס"ק ג'), הו"ד במחה"ש (שם ס"ק א') – "והוא הדין נשים בשעת ברכת הדלקה [תלבש בגד חדש], או תניח הפרי שיניח אח"כ בקידוש".
      2. קרבן נתנאל, הו"ד בתשובה מאהבה (ח"ב סי' רל"ט ד"ה הנה ברכת) – "קרוב נדפס חבור מרבה לספר על ההגדה של פסח מהגאון המנוח מוה' טיאה ווייל זצללה"ה. וראיתי שכתב שכבר הרגיש בזה בספר יוסף אומץ וכתב שם בשם אביו הגאון המונח המנוח מוה' נתנאל ווייל זצללה"ה להניח להן מנהגן כי עשו להן נחת רוח לנשים כמו סמיכה ומשמע בגמרא במס' עירובין דף מ' ע"ב ובמס' סוכה דף מ"ז ע"א דיכול לומר זמן על י"ט אפי' בשוק ...".
      3. ערה"ש (סעי' י"ז) – "והנשים רגילות לברך שהחיינו בעת הדלקת הנרות וביו"ט".

עי' ערה"ש (סי' רס"ג סעי' י"ב) – "ונשים שלנו מברכות גם שהחיינו בעת הדלקת הנרות ביום טוב ואין למחות בידן דע"פ רוב בעיו"ט מדליקות לעת ערב ממש וקאי שהחיינו על יום טוב ויש מפקפקים בזה והנח להן לבנות ישראל מנהגן".

* + 1. בן איש חי (שנה א' פר' במדבר אות א', שנה ב' פר' נח אות י') – "ברכת שהחיינו בקדוש הלילה צריך לברך בשתי הלילות, ופה עירנו בגדאד נוהגים הנשים לברך שהחיינו בהדלקת הנרות בכל יום טוב שיש בו ברכת שהחיינו בקדוש".
    2. פרי יצחק (ח"ב סי' ט' ד"ה אולם) – "המנהג שנוהגות נשי דידן לברך זמן על הדלקת הנר של יום טוב".
    3. קהלות יעקב (ארחות רבנו ח"ב עמ' ק' אות ב') – "אמר לי מו"ר (שליט"א) זצוק"ל כשמברך על הנרות בעיו"ט (לאחר שנתאלמן מברך בעצמו) אינו מברך שהחיינו משום שאומרו בקידוש ורק לנשים (בתו ונכדותיו) הורה לברך שהחיינו בשעת הדלקת הנרות. ראיתי שאמר מו"ר לנכדתו הנשואה שאכלה אצלהם להדליק שתי נרות באותו המקום שהוא ובתו הדליקו שם את הנרות, ואמר לה לברך על הנרות שהחיינו".
    4. אג"מ (או"ח ח"ד סי' ק"א אות א', עי' סי' כ"א אות ט' [לשונו מובא לקמן]) – "בדבר **מנהגנו** שהאשה מברכת זמן ביום טוב בשעת הדלקת הנרות אם רשאה לענות אמן על הזמן שמברך בעלה על הכוס בקידוש היום מחשש הפסק בין ברכת היין לשתייתה כיון דהיא כבר נפטרה מברכת הזמן, הנה פשוט שלדינא אין ספק **דהא זה מאות בשנים** שהנשים מברכות זמן בשעה שמדליקין את הנרות ביום טוב כי אף ...".
    5. בית אבי (ח"ג סי' מ"א אות א') – "ודאי מוכח שיש מקום לברך שהחיינו בהדלקת הנר, לכן נראה דכיון שכבר נהגו כן אמותינו וכל בנות ישראל הכשרות ואבותינו ואבות אבותינו נ"ע בודאי מנהג הגון וכשר הוא, וידוע מה שכתב הרשב"א בתשובה המובא בשו"ת השיב משה (סי' י"ג) דאין לדחות מנהג שיש ביד נשים הזקינות מבני עמינו מפני ששים ריבוא מופתים המראים סותרו ...".
    6. ציץ אליעזר (חי"ד סי' נ"ג) – "על דבר מנהג הנשים לברך ברכת שהחיינו בהדלקת הנרות של יום טוב, חס ושלום לרפות את ידיהן ולהודיע להן שמוטב שלא יברכו, ולא רק שאין למחות בהן על כך כפי שפוסק המשנ"ב בסי' רס"ג ס"ק ל"ג, אלא **אדרבא יש לזרזן להחזיק במנהגם זה, כי נשים שלנו זה דרכן בקדש מימים ימימה משנים קדמוניות** ואין להן ליטוש תורת אמם, ולו היה זה אפילו רק בקבלה מנשים זקנות מדור דור ג"כ לא יכולים לסתור קבלה זאת, ובדומה למה שמצינו בשו"ת השיב משה חאו"ח סי' י"ג שמביא משו"ת הרשב"א שכתב דאין לדחות קבלה שיש ביד נשים הזקנות מבני עמנו מפני ששים ריבוא מופתים המראים סותרו ע"ש, והיינו אומרים גם על זה מה שמצינו גם בשו"ת הלק"ט ח"א סי' ט' דזה כלל גדול שהיה מוסד בידינו, אם הלכה רופפת בידך פוק חזי מה עמא דבר כי פשוט הוא אשר באהבת ה' את עמו ישראל יסיר מכשול מדרכיהם ולא יטו כל העולם אחר היחיד אילו סברתו דחויה עיין שם. אבל למעשה זה לא רק מנהג נשים בלבד, כי גלוי וידוע שנשי ובנות גאוני וגדולי הדורות נהגו כן בפניהם וע"פ הוראותיהם וברור שנימוקיהם היה עמם בזה, פוק חזי בשו"ת יעב"ץ ...".
    7. שבט הלוי (מבית לוי ח"ב עמ' י' אות ד', בענייני ניסן עמ' מ"ו אות ד', בענייני פסקי ניסן עמ' ס"ו אות ד') – "נוהגים הנשים לברך שהחיינו בשעת ההדלקה".
    8. קובץ הלכות (שבועות פרק י"א סעי' ח') – "ותברכו שהחיינו בשעת הדלקת הנרות".
    9. לקט הל' יו"ט (פרק ב' אות א') – "נוהגים".
    10. הל' יו"ט (ארטסקרול, עמ' רמ"ז).
    11. פסקי תשובות (סי' רס"ג אות י"ז) – "כבר נתפשט המנהג לברך".
  1. מראי מקומות – טהרת המים (מערכת ז' אות י"ז), ***פתח הדביר (ח"ג סי' רס"ג ס"ק ז' ד"ה באופן),*** התעוררות תשובה (ח"ג הג' על שו"ע או"ח סי' רס"ג על שערי תשובה), כה"ח (ס"ק קי"ב), אור לציון (ח"ג פרק י"ח אות ב', לשונו מובא לקמן).
  2. **אלו הנוהגות לברך לפני ההדלקה, מ"מ ברכת שהחיינו יברכו לאחר הדלקה**.
     1. מועדים וזמנים (***ח"ז סי' קי"ז***) – "ומיהו נראה להזהירם בהדלקה ביום טוב שמברכין ואחר כך מדליקין, שראוי לא לברך שהחיינו אחר ברכת הדלקה לפני שמדליקין, כיון שאינן חייבות לברך שהחיינו בשעת ההדלקה דוקא, א"כ ראוי לחוש שיש בזה משום הפסק בין ברכת הדלקה להמצוה, רק תדליק נר אחד ורק אח"כ תברך שהחיינו וא"ש, **ואי לא עבדי הכי נראה שראוי למחות בידן** וכמ"ש".
     2. הל' יו"ט (ארטסקרול, פרק ל"ג סוף הע' ט"ז).

1. להדליק בתנאי: כשמברך שהחיינו.
   1. **יכול לעשות תנאי**.
      1. עי' מטה אפרים (סי' תר"י סעי' ה', **לפי** סי' תרי"ט סעי' ד') – "ואסורים בכל הדברים שאסורים ביוה"כ אחר הדלקה אם לא בהתנה בתחלה ואפילו בתנאי בלב סגי ואין להתנות כ"א לצורך".
         1. מראי מקומות – באר משה (ח"ח סי' צ"ט אות א', לשונו מובא לקמן), הגר"ש דבליצקי (קיצור הל' המועדים דיני ערב יוה"כ הע' פ"ח [עמ' ע"ב], הסכמה לספר תל תלפיות [בלויא], לשונו מובא לקמן), באר שרים (ח"ו סי' מ"ט אות א', לשונו מובא לקמן).
      2. עי' ציץ אליעזר (ח"י סי' י"ט אות ה') – "לפי"ז הרי תוכל האשה גם לברך שהחיינו בשעת ההדלקה ורק יחד עם ההתנאה לחשוב שהשהחיינו שמברכת הוא רק על מצות ההדלקה, אבל התוס' יום טוב תקבל לאחר מיכן ותצא בברכת השהחיינו שתשמע בשעת הקידוש. ולא תקשי מההיא דעירובין ד' מ' שלא מוזכר מתנאי (עיין א"ר סי' רס"ג ס"ק כ"ד עיין שם) דבשם המדובר כשמברך השהחיינו על קבלת קדושת היום".
      3. עי' הגרח"ק זצ"ל (***אסיפת יצחק*** כ"ב סיון תשס"ו) – "שאלה: האם אשה שהדליק נרות יו"ט ומברך שהחיינו יכולה לעשות תנאי שאינו מקבל יו"ט. תשובה: **יתכן**".

עי' הגרח"ק זצ"ל (***אסיפת יצחק*** ד' תמוז תשס"ו) – "שאלה: הרב כתב לי ש'יתכן' שאשה יכולה לעשות תנאי שלא לקבל יו"ט אפילו אם אמר שהחיינו בשעת הדלקה, אבל בגמ' בעירובין (דף מ' ע"ב) כתב שאינו יכול לעשות ברכה של זמן בערב יו"כ על גבי כוס משום 'כיון דאמר זמן קבליה עליה', ולמה אינו יכול לעשות תנאי שאינו מקבל יו"ט ומברך על הכוס. תשובה: דסתמא קבלי' עליה וצ"ע".

* 1. **אינו יכול לעשות תנאי: ובמקום הצורך, יברך בלי ברכת שהחיינו**.
     1. מאורי אור (ווירמש, ח"ד באר שבע דף ק"א ע"ב) – "ובאיש שאינו מקבל שבת בהדלקתו יזהר שלא יברך זמן בי"ט שחל בשבת דאז יש להחמיר דאל"כ מה פריך בעירובין מ"ם מזמן דיה"כ הא אפשר להתנות אע"כ בזמן לא מהני רק בברכת הדלקה דמוכחא מלתא עיקר הדלקה בחול אכן בברכת זמן מושך קדושת היום, וגם אשה שרוצת להתנות משום איזה צורך אז לא תברך זמן".
     2. ארחות חיים (סי' רס"ג ס"ק ו') – "כ' בספר מאורי אור בחלק באר שבע דף ק"א ע"ב ...".
     3. פרי יצחק (ח"ב סי' ט' ד"ה אולם) – "נלענ"ד דלפי המנהג שנוהגות נשי דידן לברך זמן על הדלקת הנר של יום טוב שוב אין מועיל לה שום תנאי ... והנה בעירובין (מ, ב) אמרינן גבי זמן בר"ה ויוה"כ דאיקלע לי' כוס, התינח ר"ה יוה"כ היכי עביד אי מברך עלי' ושתי' לי' כיון דאמר זמן קבלי' עלי' ואסר לי', דהאמר לי' ר' ירמי' ב"א לרב מי בדלת וא"ל אין בדילנא. הרי דלמד הגמ' זמן מתפילה דכמו שנאסר ע"י תפילה ה"ה ע"י זמן, ולפ"ז נראה דכמו דאין מועיל תנאי בתפילה כמ"ש בשו"ע, ה"ה בברכת זמן אין מועיל שום תנאי, ולפ"ז מכיון שברכה זמן על הדלקת הנר חל עלי' שבת בע"כ ואפי' הי' בלבבה שלא לקבל שבת עדיין, ואסורה במלאכה. ואם הדליקה נרות מפלג המנחה אפי' לא קיבלה עלי' שבת ויו"ט אסורה לאכול ולשתות משום חובת קידוש כנ"ל".
     4. התעוררות תשובה (זכר שמחה ריש סי' ל"ד).
     5. זכר שמחה (באמברגר, סי' ל"ד) – "מאורי אור ...".
     6. הגר"ש באמבערגער זצ"ל (זכרון אברהם [בינג] סי' רס"ג הע' ע"ח) – "מכתב לאחי ...".
     7. כה"ח (סוף ס"ק קי"ב) – ועוד נ"מ דאם הדליקה מבע"י וברכה זמן דלא תוכל עוד לעשות מלאכה האסורה ביו"ט דכיון שבירכה זמן על יו"ט הרי קיבלה עליה קדושת יו"ט".
     8. באר משה (ח"ח סי' צ"ט אות א') – "שבברכת שהחיינו א"א להתנות ... ומה שכ' במטה אפרים (סי' תר"י ס"ה) ובאלף למטה ... צע"ג דבריו".
     9. עי' לב אברהם (וויינפעלד, סי' ס"ח) – "דבאשה הצריכה לנסוע אחר הדלקת נרות מוטב שלא לברך אז בשעת הדלקה ברכת שהחיינו רק עם הש"ץ כמו אנשים, ואז א"ש טפי לכו"ע".
     10. בית אבי (ח"ג סי' מ"א אות ב') – "אם אמרה ברכת שהחיינו א"א לה תו להתנות דכבר קבלה עליה קדושת היום".
     11. נפש הרב (עמ' ר"י עניני יום הכפורים אות א') – "אע"פ שבשעת הדחק מותר לאשה לברך על הדלקת נרות בעיו"כ ולהתנות שאינה מקבלת על עצמה את קדושת היום [כי בדעתה לנסוע לבית הכנסת במכונית], מכל מקום אינה יכולה לברך אז שהחיינו, דדבר זה מפורש הוא בגמ' ערובין (מ:), שכל שבירך שהחיינו בעיו"כ, כבר קיבל על עצמו (בע"כ) את קדושת היום".
     12. להורות נתן (ח"ד סי' כ"ד אות כ"ד) – "מבואר בש"ס עירובין (מ ב) דכיון דאמר זמן קבליה עליה ואסר ליה למשתי עיין שם, ומבואר דע"י ברכת הזמן מבעוד יום כבר קיבל עליו יום טוב, וכ"כ בס' ארחות חיים (סי' רס"ג אות ו') בשם ס' מאורי אור, דבבירך זמן לא מהני תנאי לומר שאינו מקבל עליו יום טוב עיין שם".
     13. אור לציון (ח"ג פרק י"ח אות ב') – "המברכת ברכת שהחיינו בהדלקת הנרות, אינה יכולה להתנות שאינה מקבלת יום טוב כהדלקה, ומשעת ההדלקה אינה יכולה להתפלל מנחה, ואסורה במלאכות האסורות ביום טוב".
     14. ששכ"ה (פרק מ"ג סעי' כ"ג).
     15. עי' רבבות אפרים (ח"ה סי' שפ"א אות ב') – "דהכי טוב שתברך בעת ההדלקה על הנרות ולא שהחיינו, ושהחיינו תברך עם הקהל בבית הכנסת וזה טוב לכו"ע".
     16. אבני ישפה (ח"ה סי' ע"ז ענף א').
     17. הגר"ש דבליצקי (קיצור הל המועדים דיני ערב יוה"כ אות מ"ח [עמ' ע"ב], הע' פ"ח, הסכמה לספר תל תלפיות [בלויא]) – "ופלא על המט"א".
     18. *הגר"א נבנצל שליט"א (אסיפת יצחק* כ' סיון תשס"ו) – "שאלה: האם אשה שהדליק נרות יו"ט ומברך שהחיינו יכולה לעשות תנאי שאינו מקבל יו"ט. *תשובה:* לא".
     19. הגר"י גנס שליט"א (צהר חט"ו עמ' קנ"ה).
     20. באר שרים (ח"ו סי' מ"ט אות א') – "אף דהמטה אפרים כן ס"ל דאשה מברכת זמן בהדלקת נרות יו"ט, ברור לי דגם דעתו דאשה שמברכת ברכת שהחיינו לא מועיל לה תנאי לעשות מלאכה כי קבלה יו"ט גופו בברכה זו עליה. ומה שכתב דמועיל תנאי בהדלקת נרות ביוהכ"פ בודאי מיירי דאז לא ברכה שהחיינו".
     21. *הליכות בת ישראל (פרק י"ז סעי' י', הע' כ"ז) – "אורחות חיים".*
     22. לקט הל' יו"ט (פרק ב' אות א', הע' ג') – "ודלא כשבת שמותר בשעת הצורך".
     23. הל' יו"ט (ארטסקרול, ריש עמ' ר"נ).
  2. מראי מקומות – אמת ליעקב (סי' תקפ"ה ד"ה וראיתי).

1. אשה אשר בירכה שהחיינו בשעת הדלקת נרות ביו"ט: האם בשעת הקידוש, כשבעלה בירך שהחיינו, ענתה אמן.
   1. **לא תענה אמן**.
      1. הר צבי (או"ח ח"א ריש סי' קנ"ד) – "עניית האמן שיענו בקדוש אחר ברכת שהחיינו של הבעל יהא הפסק בין הקדוש לשתיה".
      2. בית אבי (ח"ג סי' מ"א אות ב') – "לא יענו אמן אחר ברכה זו בעת ששומעות מהמקדש והן יוצאות ידי חובת קידוש דכיון דלדידהו שאינן חייבות בברכה זו עניית אמן הוי הפסק".
      3. הגרח"ק זצ"ל (מראה דבר ח"ב סוף סי' י', עלי שי"ח עמ' קט"ז אות י"א) – "שאלה: נשים שנוהגות לברך שהחיינו בזמן הדלקת נרות, האם יכולות לענות אמן על ברכת שהחיינו בקידוש, או שזה נחשב אצלן הפסק. תשובה: לא יענו ואם ענו אינו הפסק".

הגרח"ק זצ"ל (פסקי ההלכות ח"ו סי' ת"ר הע' ה', עמ' רפ"ד אות ס"ט) – "שאלה: אשה שהדליקה נרות לפני הקידוש ביו"ט ובירכה שהחיינו, האם בקידוש כששומעת שהחיינו אם עונה אמן זה הפסק. תשובה: לא תענה אמן".

עי' הגרח"ק זצ"ל (הגדה של פסח 'דרך אמונה' עמ' ל"ח) – "נשים שבירכו שהחינו בהדלקת נרות לא יענו אמן על ברכת שהחיינו שבקידוש, ואם ענו בדיעבד יצאו. ויש מתירין לענות אמן בליל הסדר".

* + 1. עי' ששכ"ה (פרק מ"ד סעי' ד', הע' י"ז) – "ואם הוא שומע קידוש מפי אחר ורצונו לצאת בו, מוטב לא לענות 'אמן' על ברכת 'שהחיינו' של המקדש, כי בעניית 'אמן' זו יש משום הפסק בין ברכת 'הגפן' וגמר הקידוש שהוא יוצא בו לבין טעימתו מן היין".
    2. תשובות והנהגות (ח"א סוף סי' שמ"ז, מועדים וזמנים ח"ו סי' י' ד"ה אמנם) – "והאחרונים דנו לענין נשים שבירכו שהחיינו בהדלקת נרות אם יענו אמן בקידוש, עיין בהגדה של פסח מועדים וזמנים שהעלינו לחוש משום הפסק".

עי' מועדים וזמנים (ח"ז סי' קי"ז ד"ה ועיין, לכאורה רק אם מדליק מבעוד יום) – "ומיהו נראה דאף שיוצאין בעוד יום כשחל קדושת היום, יש בלילה שבח נוסף, שחל אז מצות מצה או סוכה או שמחה (כתוס' כתובות מז.) ואף שפטורין שכבר בירכו על היום, מותר להו לענות אמן, שיש בזה שבח יתר בזמנה, ומצינו בברכת מילה שנהגו להוסיף קיים את הילד הזה וכו' ולא חוששין להפסק אלא יחידים כיון שזהו שבח, א"כ י"ל דגם בקידוש אין למונעם מעניית אמן שיש בזה שבח יתר בזמנה וסגי דלא להוי הפסק".

* + 1. מקדש ישראל (פסח השמטות עמ' ש"ג) – "המדלקת ומברכת שהחיינו בלילה לא תענה אמן".
    2. מנחת חן (ח"א סי' ל"ה אות ב') – "נשים שכבר אמרו שהחיינו בהדלקת נרות, אין להן לענות אמן על ברכת שהחיינו של בעלה בשעת קידוש, דלדידהו הוי ליה הפסק בין בורא פרי הגפן לשתיה".
    3. מחקרי ארץ (ח"ג סי' ק"ז) – "ואשה הנוהגת לברך שהחיינו על הדלקת נרות, לכתחילה לא תענה אמן על השהחיינו שבשעת הקידוש, ואם ענתה אמן לא הוי הפסק".
       1. אם ענו אינו מעכב.
          1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ב פרק ז' אות כ"א) - לשונו מובא לקמן.
          2. הגרח"ק זצ"ל (מראה דבר ח"ב סוף סי' י', עלי שי"ח עמ' קט"ז אות י"א) - לשונו מובא לעיל.
          3. מחקרי ארץ (ח"ג סי' ק"ז) - לשונו מובא לעיל.
  1. **תענה**.
     1. אג"מ (או"ח ח"ד סי' כ"א אות ט', סי' ק"א אות א') – "מוכרח לומר דהיו מניחין להן שיענו אמן והטעם דהוא משום שמ"מ אין זה הפסק דמאחר דלבעלה שאומר הקידוש שמוציא אותה הוא מברכות הקידוש דהא תיקנו שיאמרו גם ברכת הזמן על הכוס אין זה הפסק אף לדידה אף שכבר אמרה ברכת שהחיינו, מאחר דעכ"פ שייכא אף לדידה גם ברכת שהחיינו להקידוש ששומעת ... דלכן לענין האשה שהיא שומעת קידוש מבעלה שגם תשמע ברכת שהחיינו אין להחשיב ששומעת ברכה בעלמא דהא לכו"ע שייך ברכת שהחיינו לקידוש לברך על הכוס בשעת עשיית קידוש כשלא היה איסור ברכה לבטלה, ולהאישה שהיא רק שומעת ולא תהא ברכה לבטלה גם לר"ח **יש לה חיוב לשמוע גם ברכת שהחיינו** שאומר בעלה על הכוס בשעת הקידוש וממילא מחוייבת לענות אמן וא"כ לא שייך כלל שיתחשב הפסק".
     2. אמת ליעקב (סי' תקפ"ה הע' תקמ"א) – "וכן הורה רבנו למעשה שמותר לנשים לענות אמן על ברכת שהחיינו של המקדש אע"פ שבירכו שהחיינו על הדלקת נרות, ולק"מ ממה שכתבו הפוסקים בהלכות יוה"כ שאם ברכו שהחיינו על הדלקת נרות יוה"כ שלא יחזרו לברך שהחיינו בבהכ"נ, דשאני יוה"כ שאין חיוב להדליק נרות בו ותלוי רק במנהגא, ובזה בודאי אם ברכו שהחיינו שאין להם לחזור ולברך, אבל אין ללמוד מזה לשאר יו"ט שהן מצוות בהדלקת נרות והן מברכין עליהן ככל מצוה הבאה מזמן לזמן".
     3. הגרשז"א זצ"ל (ששכ"ה פרק מ"ח הע' מ"ב, שולחן שלמה סי' רע"א ס"ק ל"א.ד', הע' שם, הע' על ס"ק ל"א.ג', ס"ק ל"א.ה' ד"ה ולענין, אבני ישפה ח"ב סוף סי' נ"ו, צהר אהל ברוך עמ' רל"ט ד"ה בעיקר) – "דכל ששייך לקידוש אף אם אינו רוצה לצאת בברכה, נוהגים המסוכים לענות 'אמן', וכמו שהיה נהוג, שנשים עונות 'אמן' על ברכת 'שהחיינו' של המקדש הגם שככר בירכו ברכה זאת בשעת הדלק"נ, וכן על 'לישב בסוכה', גם לדעת הב"י שנשים אינן מברכות (ויל"ע שו"ת הר צבי או"ח סוסי' קנד, ועיין להלן הערה נ), עיין לעיל פמ"ז הערה רטו".

הגרשז"א זצ"ל (מנחת שלמה תניינא (ב - ג) סי' ס' אות כ"ד, הג"ה שם, הליכות שלמה פסח פרק ט' סעי' כ"ב, ס"ק מ"ו) – "ובעיקר הדבר נראה דלענות אמן על ברכת שהחיינו בקידוש ולשתות מן היין גם כשכבר בירכה שהחיינו בהדלקת הנר אין זה בגדר של הפסק הואיל וכך הוא בדרך כלל סדר של קידוש ולכן אין הפסקת אמן כזה קרוי הפסק [נהג תמיד בביתו לפני הקידוש להזהיר את הנשים **שלא** לענות אמן אחרי ברכת שהחיינו] דאל"כ איך לא הזהירו הפוסקים על נשים שאינן יושבות בסוכה וטועמות מהיין של קידוש לבל יענו אמן על ברכת לישב בסוכה של המקדש, וכן לגבי קידוש של שבועות שלא לענות אמן על השהחינו של המקדש אם כבר ברכו בשעת הדלקה, וגם המשנ"ב לא הזכיר שביו"ט שחל להיות במוצש"ק שלא יענו אמן על ברכת מאורי האש אשר לשטתו [בבה"ל סו"ס רצ"ו] אין זה שייך לאמצע ההבדלה. ומה שכ"ת שואל במיוחד על ליל הסדר נראה דהשהחיינו שייך עכ"פ על הרבה מצוות הנוהגות רק בלילה".

* + 1. אור לציון (ח"ג פרק י"ח אות ב') – "שאלה. האם נשים מברכות ברכת שהחיינו בהדלקת הנרות ביום טוב. תשובה. נשים הנוהגות לברך ברכת שהחיינו בהדלקת הנרות ביום טוב, רשאיות להמשיך במנהגן, ואף אם הקידוש סמוך להדלקת הנרות. אך מי שלא נהגה כן, לא תברך שהחיינו בהדלקת הנרות, אלא תסמוך על ברכת שהחיינו שאומרים בקידוש. ובכל אופן, אף אשה הנוהגת לברך שהחיינו בשעת הדלקת הנרות, יכולה לענות אמן על ברכת שהחיינו ששומעת בשעת הקידוש בלא לחוש להפסק".
    2. חוט שני (שבת ח"ד עמ' ק"י) – "ועל כרחך צ"ע דכיון דעכ"פ אצל המבדיל הוא מלק מן ברכות הכוס תו מיקרי מעניינא ולא הוי הפסק אף לדידהו. וה"ה ביו"ט שכבר הדליקו נרות יו"ט וברכו גם ברכת שהחיינו, מותר להן לענות אמן על ברכת שהחיינו של המקדש ולא הוי הפסק וכנ"ל".
    3. שלחן הלוי (ח"א פרק י"ד אות א') – "תשובה: נשים שברכו שהחיינו בהדלקת נרות ביו"ט, יכולות לענות אמן על ברכת שהחיינו שבקידוש, ואין לחוש להפסק".
    4. קובץ הלכות (שבועות פרק י"א סעי' ח') – "ותברכו שהחיינו בשעת הדלקת הנרות, ומכל מקום יכולות לענות אמן לברכת שהחיינו שבקידוש ולא חשיב הפסק".
    5. הגר"א נבנצל שליט"א (ירושלים במועדיה ירח האיתנים עמ' קע"ג אות צ"ד, שבועות עמ' קצ"ה אות ט').
    6. הל' יו"ט (ארטסקרול, עמ' רמ"ז).
    7. נתיבות הברכה (סי' מ"א) – "ולענ"ד נראה, דמכיון שהשומע ברכה מפי המברך חייב לענות אמן (שו"ע סי' רט"ו ס"ב), אם כן נראה דהכא נמי איכא חיוב לענות אמן, דמכיון שלא העירו הפוסקים הקדמונים דאיכא הפסק בעניית אמן, ממילא אכתי איכא חיוב לענות אמן, ולא הוי הפסק וכנ"ל".
    8. ברכת השיר והשבח (מהדו"ת פרק י"ח סעי' ח', סי' ס"ג) – "להלכה נראה יותר כמו הדיעות הסוברים דלא הוה הפסק, ולכן נשים הנוהגות לברך שהחיינו בשעת הדלקת נרות של יום טוב יכולות לענות אמן אחר ברכת שהחיינו בקידוש של יו"ט ואין זה הפסק".
    9. מחוקק במשענותם (ח"ב סי' תקי"ד אות ז', עמ' קצ"ג) – "תשובה: כן תענה אמן על שהחיינו ואין זה נחשב להפסק".
  1. **בליל שבועות הוי הפסק, בליל פסח ובליל סוכות לא הוי הפסק**.
     1. הגריש"א זצ"ל (הערות על מסכת פסחים דף נד.) – "שנראה להלכה למעשה שאם בירכה על שהחיינו בהדלקת נרות לא תענה אמן על שהחיינו שבקידוש אא"כ יש מצוות נוספות בלילה זה כגון ישיבת סוכה או ד' כוסות מצה ומרור בפסח".

עי' הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ב פרק ז' אות כ"א) – "אשה שהדליקה נרות חג ובירכה שהחיינו בהדלקת נרות, לא תענה אמן על ברכת שהחיינו של בעלה בקידוש, כיון שכבר יצאה ידי חובה הברכה. עברה וענתה, יצאה ידי חובה קידוש בדיעבד".

* + 1. שבט הלוי (ח"ג סי' ס"ט, מבית לוי ח"ב עמ' י"א אות ה', בענייני ניסן עמ' מ"ו אות ה', בענייני פסקי ניסן עמ' ס"ו אות ה') – "יראה דבליל פסח לא הוי הפסק וכן בליל סוכות יראה דלא הוי הפסק, ובליל שבועות הוי הפסק ואז באמת לא תענה אמן זה, וטעמא ...".
    2. יחוה דעת (ח"ג סוף סי' ל"ד).
  1. מראי מקומות – משנה הלכות (ח"ח סי' רכ"ב, רבבות אפרים ח"ה סוף סי' תנ"ט), רבבות אפרים (ח"ד סי' קי"ג אות כ', אות ל"ג, ח"ח סי' קצ"ד אות א'), אבני ישפה (ח"ב סי' נ"ו ענף ג'), לקט הל' יו"ט (פרק ב' אות ב'), יו"ט כהלכתו (פרק כ"ו סעי' י"ט), שמחת תורה (פרק ד' סעי' ב'), שהחיינו (פרק י"ט סעי' כ"א), שערי שלמה (סידור פסח כהלכתו ח"ג סי' ס"א), נוטרי אמן (ח"ב פרק י"ד סעי' י"ג, סעי' י"ד), מקראי קודש (הררי, סוכות פרק י' סעי' ט').

1. זמן הדלקה.
   1. **בלילה**.
      1. מאירי (שבת דף כג: ד"ה כבר) – "שהרי אין דרך להדליק ביום טוב מבעוד יום ... ומ"מ כבר דחה רב חסדא את טעמו לומר שהדלקה ביום טוב אינה מבעוד יום אלא בעיקר יום טוב".
      2. הג' הגרי"ש נתנזון (סי' רס"ג ).
   2. **מבעוד יום: לפני שקיעה**.
      1. אשתו של הסמ"ע (הקדמה ליו"ד) – "הטעות השני, מה שנוהגות הנשים להדליק נרוחיהן של יום טוב אחר שהתפללו הקהל ערבית ואחר יציאתם מבית הכנסח לביתם קודם אכילה. וזה אינו נכון ... ויותר טוב מדינא להדליק הנרות גם כן קודם תפלת ערבית, ולקבל היום טוב בהדלקתן, הכל כמו שעושין לכבוד שבת, שיהא הכל מוכן מיד בבואו מבית הכנסת לביתו, השלחן ערוך והנר דולק ומטה מוצעת וכמו שאיתא בפרק כל כתבי דף קי"ט ע"ב, ובטור אורח חיים סימן רס"ב גבי שבת. גם כל מלאכה שמותר לעשות ביום טוב, אם יכול לעשות אותה מלאכה מערב יום טוב, אסור לעשותו לכתחילה ביום טוב וכמו שכתוב בטור אורח חיים סימן תצ"ה. ואחר פטירת אבי מורי ורבי ז"ל שמעתי ממנה שצוותה לזוגתי הגבירה מרת ניסל בת הגאון מוהר"ר נתן פייטל ז"ל להדליק נרותיה ביום טוב ככל הנ"ל. ושמעתי ממנה הטעמים ושהרגישה בטעות הנשים. וחפשתי אח"ז בפוסקים ונלע"ד שהדין דין עמה, וסודה ברוך, וטעמה עידית, ואמרתי להעלות על הספר בשמה, ותשואות חן חן לה".
      2. חת"ס (שבת דף כג:) – "ובלבד שלא יקדים עיין סוף פרישה ליו"ד דמהכא מייתי ראי' הרבנית אשת הפרישה דגם ביום טוב תדליק בעי"ט ולא ביום טוב".

חת"ס (שבת דף כד:) – "ומדקאמר אין מדליקין בשמן שריפה ביום טוב משמע שזמן הדלקה ביום טוב בלילה אחר שכבר קיבל עליו יום טוב ודלא כזמן הדלקת ע"ש שהוא ע"כ מבעוד יום משא"כ הדלקת יום טוב דאי ס"ד זמן הדלקת יום טוב הוא מבע"י א"כ לא שייך למיתני סתם אין מדליקין בשמן שרפה ביום טוב דהא תלמודא דידן לית ליה כהירושלמי דמייתי חי' רשב"א לעיל דאסור לעשות הבערת קדשים בע"ש שיהי' מתבערין מאליהן בשבת וא"כ מ"ט אין מדליקין אע"כ זמן הדלקה אחר קבלת יום טוב. ומוכח דלא כחכמת אשה הרבנית אשת סמ"ע שבסוף ס' פרישה על יו"ד שקוראה תגר על הני נשי דידן שמדליקין בליל יום טוב וכתב שם שהוא שלא כדין דמ"ש יום טוב משבת דתני ההוא סבא ובלבד שלא יקדים ולא יאחר. ועוד אמרינן פ' כל כתבי שיכנס בליל שבת לביתו וימצא שולחן ערוך ונר דלוק וה"ה ביום טוב. ולהנ"ל מוכח דלא כוותה אלא שי"ל דלשיטתה אזלה ההיא רבנית זצ"ל דכתבה דביו"ט תברך עובר לעשייתן בשלמא בשבת מכיון שברכה קבלה עלי' שבת ואסור להדליק משא"כ ביום טוב תקדים הברכה עובר להדלקה ותקבל עלי' יום טוב ומה בכך. וא"כ לפ"ז שפיר י"ל גם משנתינו ס"ל דמדליקים בעיו"ט מבע"י אלא שמקדימים הברכה וכבר קיבלה עלי' יום טוב ושוב לא תדליק בשמן שרפה: אך המג"א סי' רס"ג ס"ק י"ב השיג עלי' ממאי דקיי"ל דברכת טבילה דלעולם מברכים אח"כ משום דאיכא טבילת גר דא"א לברך עובר לעשייתן וכן בנט"י משום דלפעמים הידים אינן נקיות תקנו לעולם אח"כ וה"נ דכוותי'. ולפע"ד כל המעיין בדברי הפרישה שם יראה שהיא עצמה הרגישה בזה שכתב בנה בשמה מידי דהוה אהדלקת נר חנוכה פי' בשלמא טבילה ונטילה לא אשכחן שום טבילה ונטילה שמברכים עובר לעשייתן נימא לא פלוג רבנן משא"כ בהדלקה. הרי קמן שבהדלקת נר חנוכה מברכים עובר לעשייתן והרי חלקנו בברכת הדלקה וא"כ מאן לימא לן לברך ביום טוב אחר עשייתן בלי שום דוחק ועיין בס' דגול מרבבה, וא"כ צדקו דברי' הראשונים דביו"ט מברכים עובר לעשייתן ומקבלת יום טוב קודם הדלקה וממילא צדקו דברי' השניים דתדליק בעי"ט מבע"י ומשו"ה אין מדליקין בשמן שרפה ביום טוב פי' בעי"ט מבע"י שכבר קודם הדלקה קבלה יום טוב וא"ש וק"ל".

עי' חת"ס (שבת דף כד.) – "תניא כוותיה דר"מ וכו' עיין רז"ה פי' ב' פירושים (ונדפס בטעות) ולפי' השני ס"ל לרבה דבשבת הטעם שמא יטה וביו"ט כשמדליקי' בלילה **כדרך הנשים** שמדליקין בליל יום טוב אז אסור משום הבערת קדשים ביום טוב. וממילא אסרו גם אם מדלקת בעיו"ט משום לא פלוג".

* + 1. ***עי' מטה אפרים (סי' תרכ"ה סעי' ל"ג, אלף למטה ס"ק נ"א, עי' סי' תקצ"ט סעי' י') – "ומברכות תחלה ואח"כ מדלקת ואם נהגו להדליק תחלה ואח"כ לברך אין למחות בידה אך כבר נהגו הנשים רבות שלא להדליק נרות של יו"ט עד אחר ביאתם מבה"כ לביתם בודאי יש להם לברך תחלה ולהדליק אח"כ. אמנם יש להנהיג לנשים שידליקו טרם צאתם מביתם לבה"כ כמו בע"ש. [נראה*** *שמנהג זה יצא להם* ***לפי שלפעמים הרבה מזדמן ליל טבילתה ביו"ט ואז צריכה לעשות כן כמו שנתבאר לקמן ולכן השוי מדותיהם לעשות כן בכל יו"ט וגם שאם תמיד תדליק מבע"י ובליל טבילתה לא תדליק על ביאתה מבית הטבילה יהיה הרגש גדול לבני הבית ומנהגם להסתיר ליל טבולתם כמבואר ביו"ד סימן קצ"ח ולכן אינם מדליקין בכל יו"ט עד ביאתם מכה"כ אך באמת אין זה כדאי לאחר המצוה שהוא בתחילת כניסת יו"ט ...]".***
    2. ***פרי יצחק (ח"א סי' ו') – "לענין הדלקת נר בערב יום טוב דהוא מצוה ג"כ כמו בשבת וצריך לברך על הדלקתה ג"כ יש להקדים ולהדליק קודם שקה"ח כמו בערב שבת והוא מכלל כבוד יום טוב כנ"ל".***
    3. ***חזו"א (ארחות רבנו ח"ב עמ' ק' אות א') – "***אמר לי מו"ר (שליט"א) זצוק"ל בבית מרן החזו"א זצוק"ל היו מדליקים נרות בעיו"ט מבעוד יום כדי לקבל את היו"ט"***.***
    4. קהלות יעקב (ארחות רבנו ח"ב עמ' ק' אות א') – "וכן אמר לי מו"ר שגם בעיו"ט מקבל יו"ט לפני השקיעה ומדליקים בביתו נרות מבעוד יום והוסיף לי שכן צריך לנהוג, אמנם בערב יו"ט לא הי' מקפיד כ"כ להקדים כמו בערב שבת. (בערב שבת הדליקו כשלושים עד שלושים וחמשה רגעים לפני השקיעה)".
    5. ***הגרשז"א זצ"ל (***הל' יו"ט ארטסקרול פרק ל"ג הע' כ"ז) – "וכן נהגו בבית".
    6. ***אור לציון (ח"ג פרק י"ח אות א') – "שאלה. אימתי יש להדליק נרות בערב יום טוב. תשובה. לכתחילה יש להדליק נרות יום טוב לפני השקיעה. ואם לא הדליקו לפני השקיעה ידליקו לאחר השקיעה".***
    7. ***עי' שבט הלוי (ח"ג סי' ס"ט בצד הגליון) – "בחל יום טוב בשבת דמברכות מבעו"י וגם שאר יום טוב ראוי לעשות כן".***
    8. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק א' אות ב', שבות יצחק ח"ח עמ' ס"ו, פרק ו' הע' י') – "ראוי להדליק נרות יום טוב לפני כניסת החג, ולא אחריו. **וגם מי שנהג להדליק בלילה, ישנה ממנהגו** וידליק מבעוד יום, ואין צריך התרת נדרים".
    9. ***קובץ הלכות (שבועות פרק י"א סעי' ח') – "יש לנהוג שהנשים תדליקו נרות מבעוד יום".***
  1. מראי מקומות – ***בא"ה (סוף סי' תק"ג),*** חוט שני (יו"ט פרק א' אות א'), הר"צ פרידמן (מבקשי תורה ס' זכרון להגרשז"א זצ"ל ח"א סי' ל"ט, עמ' קס"ט), הל' יו"ט (ארטסקרול, עמ' רנ"א), הר"נ גרוס (פעמי יעקב חמ"ג עמ' ע"א).

1. הלכות.
   1. *מנין הנרות****.***
      1. *ב' נרות.*
         1. פמ"ג (סי' תקי"ד מש"ז ס"ק י"ב) – "נוהגין בב' נרות אף ביום טוב, אף דזכור ושמור בשבת. יש לומר נגד איש ואשה, עיין אליה רבה רס"ג. ועיין סימן תר"י (ביה"כ) [ביום הכיפורים], יע"ש".
      2. ז' נרות.
         1. בן איש חי (שנה ב' פר' ויקרא אות י"א) – "וכתב הרב חס"ל שהוא נהג להדליק בשבת שבעה נרות, וביוה"כ שש, וביו"ט חמש, ובר"ח ארבעה, כמספר העולים לס"ת ע"ש, ובביתנו המנהג להדליק שבעה הן ביוה"כ הן בימים טובים, ובר"ח ארבעה וכן בחוה"מ ארבעה".
      3. כפי מספר העולים לתורה.
         1. פתח הדביר (סוף ס"ק א') – "ואנחנו נהגנו להדליק כמנין העולם בליל שבת ז' פתילות בי"ט ה' ביוה"ך ששה ונר' סמך לזה ממש"ה כי נר מצוה ותורה אור תלה הכתוב הדלקת הנר בקורין בתורה במספרם כמשפטם וכשההדלקה באופן זה הרי מרבה בנרות ואינו מדליק יותר מהמכוון ואם לפי רוחב הבית אינו מאיר יפה בזה יוסיף עוד עששיות עד שיאיר יפה לפי יכלתו".
         2. חסד לאלפים (ס"ק א'), הו"ד בבן איש חי (שנה ב' פר' ויקרא אות י"א, לשונו מובא לעיל) – "וטוב להדליק בליל שבת ז' פתילות, ולפחות ידליק שתי נרות בין בשמן, בין של חלב, בין של שעוה בכל מקום שהוא מדליק, ובי"ט חמש, ובר"ח ארבע כמנין העולים לס"ת".
         3. כה"ח (סי' רס"ג ס"ק ט') – "נוהגין להדליק דוקא ז' שהם כנגד ז' עולים ... וביוה"כ נוהגין להדליק ו' וביו"ט ה' ובר"ח ד' כנגד מנין העולים שיש להם טעם בסוד".
         4. הלכה ברורה (חט"ו עמ' קס"ו ) – "ומנהג כמה מעדות הספרדים להדליק נרות כפי מספר העולים לתורה, ובערב שבת מדליקים שבעת נרות, ובערב יום הכפורים מדליקים ששה נרות, ובערב יום טוב מדליקים חמשה נרות. וכן הנהיג אאמו"ר מרן זצ"ל בביתו".
      4. *מה שנוהגת בשבת תנהוג ביום טוב.*
         1. *רבבות אפרים (ח"א סי' קפ"ד ד"ה והנה עצם) – "ונראה דיום טוב הוקש לשבת ומה שנוהג פה נוהג פה. ולפי"ז נשים שנוהגות להדליק בשבת ז' נרות יתכן דג"כ ביו"ט צריכות לנוהג כך. וא"כ מה שנוהגת בשבת תנהוג ביום טוב".*
         2. *פסקי תשובות (אות כ"ב) – "וראוי לא לפחות משני נרות כמו בשבת, ומנהג העולם להדליק ביום טוב אותו מספר נרות כמו שמדליקין בשבת".*
      5. *מראי מקומות – רבבות אפרים (ח"א סי' קפ"ד ד"ה והנה עצם).*
         1. *ששכ"ה (פרק מ"ד הע' ב') – "בפמ"ג ... כף החיים ... רבבות אפרים ...".*
         2. קובץ הלכות (שבת ח"א פרק ז' סוף הע' ט"ז) – "*שבהדלקת נרות יו"ט יש מנהגים שונים בנוגע מספר הנרות, ועכ"פ הנוהגות להרבות ביו"ט ליכא חשש נר של בטלה כיון דבריבוי הנרות איכא כבוד יו"ט טפי (ע' ביה"ל סי' תקיד סעי' ה ושו"ת אג"מ או"ח ח"ה סי' כ סק"ל), ונהרא ונהרא ופשטיה".*
   2. **האם מברכין קודם ההדלקה או אחר ההדלקה**: ביום טוב.
      1. עי' סי' רס"ג סעי' ה', לשיטות ומראי מקומות.
   3. **קבלת יו"ט בהדלקת הנר**: עשיית מלאכה אחרי הדלקת הנרות. [כשאינו מברך שהחיינו].
      1. בה"ל (סי' תקכ"ז סעי' א' ד"ה ספק) – "עיין מ"ב לענין אם קיבל עליו יום טוב ועיין בסימן רס"ג דהדלקת נר בשבת חשיב קבלה לנשים וצ"ע מה הדין בזה ולכאורה אם הנשים הדליקו נר יום טוב שוב א"א לעשות עירוב בשבילן אף שהוא עדיין יום שכבר קיבלו עליהם יום טוב ומשמע לכאורה שם דבהדלקת הנרות יש לו דין קבלה של ציבור מאחר שכן המנהג עי"ש די"א דלא מהני תנאי אלא דיש לדון **דאולי דוקא בשבת שמדליקין הכל בשעה אחת** ונהגו לקבל בזה שבת אבל ביום טוב שאין הכל מדליקין בשעה אחת אפשר דלא נהגו לקבל בזה ויש לו דין איש המדליק שאינו מקבל שבת בהדלקתו ואף אם נאמר דאשה דרכה לקבל אף ביום טוב בהדלקתה מ"מ ביום טוב אפשר דאין בזה רק דין קבלת יחיד כיון שאין מדליקין בשעה אחת ומותר עדיין הדברים שמותר לעשות בספק חשיכה אכן לכתחלה בודאי יש לזהר לעשות העירוב קודם שתדליק הנרות".
      2. מיקל.
         1. ובחרת בחיים (סי' פ"ג) – "ובפרט ביו"ט נראה דלכ"ע אין בהדלקת נרות קבלת יו"ט דביו"ט מבואר ... ובפרט בשלמא בשבת גופו יש איסור הדלקה לכך הוי הדלקה זו קבלה להיות נאסר במלאכה אבל ביו"ט דהדלקה מותר לא נחשב הדלקת נרות לקבלה לשום דבר".
      3. מחמיר.
         1. חת"ס (שבת דף כד:) - לשונו מובא לעיל.
         2. הגר"א נבנצל שליט"א (ירושלים במועדיה על שבועות ריש עמ' קצ"ד) – "נראה להחמיר שגם כשאינה מברכת שהחיינו, מקבלת קדושת יום טוב על עצמה בהדלקת נרות יו"ט".
         3. הל' יו"ט (ארטסקרול, עמ' רמ"ט).
   4. **אשה שכח להדליק נרות ביו"ט עד מתי יכולה להדליק: רק עד אחר הסעודה או אפילו עד הבוקר**.
      1. תדליק בלי ברכה.
         1. הגרח"ק זצ"ל (***אסיפת יצחק*** י"ג אייר תשס"ו) – "שאלה: אם אשה שכח להדליק נרות ביו"ט עד מתי יכולה להדליק, רק עד אחר הסעודה או אפילו עד הבוקר. תשובה: אחר הסעודה כמדומה שתליק בלא ברכה".
            1. הגרח"ק זצ"ל *(אסיפת יצחק כ"ד אייר תשס"ו) – "שאלה:* הרב כתב לי שאשה ששכח להדליק נרות יו"ט ורק הזכיר אחר הסעודה ש'תדליק בלא ברכה', האם קנסינן האשה הזה שתדליק נר נוסיף. *תשובה:* יתכן שא"צ כיון שהדליק בסוף".
      2. כל זמן שמשתמשים לאור הנר.
         1. חוט שני (*אסיפת יצחק י"ח סיון תשס"ו) – "שאלה:* אם אשה שכחה להדליק נרות ביו"ט עד מתי יכולה להדליק, עד אחרי הסעודה או אפילו עד הבוקר. תשובה: אפשר להדליק כל זמן שנמצאים בבית ומשתמשים לאור הנר".
         2. *הגר"א נבנצל שליט"א (אסיפת יצחק* י"ד אייר תשס"ו) – "שאלה: אם אשה שכח להדליק נרות יו"ט עד מתי יכול להדליק, עד הבוקר או רק עד אחר הסעודה. תשובה: נלע"ד שיוכלו להנאת מאורם".
         3. עי' ששכ"ה (פרק מ"ד הע' כ"ד) – "והרי לגבי יו"ט כל זמן שהנר דולק, הוא שעת היתר, וגם אחרי הסעודה י"ל דיכול עוד לברך, הגם דעיקר הדלקת הנרות הוא בשביל הסעודה, מ"מ יש בו משום שלא יכשל בעץ ובאבן".
         4. חובת הדר (עמ' פ"ז הע' י', דפו"ח עמ' ק"ד) – "פשוט שצריך לברך (ונראה דעכ"פ כשבדעתו להשתמש שם בבית ...".
      3. רק עד אחר הסעודה.
         1. רבבות אפרים (*אסיפת יצחק* כ' סיון תשס"ו) – "שאלה: אם אשה שכחה להדליק נרות יו"ט עד מתי יכולה להדליק, רק עד אחר הסעודה או אפילו עד הבוקר. תשובה: מסתבר דרק עד אחר הסעודה כי יש חשמל ויכול לראות אחר כך, ולא שייך עד אור הבוקר".
      4. להדלקה ביום לא תיקן כלום – שרגא המאיר (ח"ה סי' י"ג אות ו').
      5. משנה הלכות (ח"ז סוף סי' ל"ה) – "מה שכתב מעכ"ת שבבוקר צוה לה להדליק נרות בלא ברכה ונתן טעם לדבר דבבוקר נמי איכא כבוד יום טוב. לפענ"ד לא טוב הורה והלכה מפורשת היא בש"ע א"ח סימן תקי"ד ס"ה נר של בטלה אסור להדליקו ביום טוב ופי' נר של בטלה דהיינו שאין צריך לו וכתב ב"י בשם רבינו ירוחם דנר של בטלה היינו שמדליקו לכבוד דאלו לבטלה ממש פשיטא דאסור וכ"כ הב"ח ושכן הוא גם דעת הטור ע"ש, ואפילו להיש"ש פ"ב דביצה סי' ל"ה דפליג וס"ל דלכבוד יום טוב לא מקרי נר לבטלה ולא מיבעיא נרות שמברכין עליהן אלא אפילו אחר שהדליק אותם ובירך עליהם יכול להוסיף עליהם אלא נר של בטלה מקרי שמדליקין להראות עושרן או נדבותן בפני אחרים זה אסור וגם בזה נראה דהרמב"ם מתיר פ"א דשב' עיין ט"ז סק"ח ובמ"א סקי"ב ואם מתכוין לכבוד יום טוב משמע מהגרש"ז דשרי מ"מ זה דוקא בלילה אבל ביום לכ"ע אמרינן שרגא בטיהרא מאי מהני ואסור לכ"ע ואפילו מכוין לכבוד יום טוב בטלה דעתו אצל כל אדם ואסור אליבא דכ"ע וכ"כ להדיא במש"ז א"ח סי' תקי"ד ע"ש, וא"כ לא טוב עשה במה שצוה להדליק בבוקר אפילו בלי ברכה".
   5. ביו"ט שחל בערב שבת איך יכול לברך: כשיש אור חשמל בבית**.**
      1. **משום כבוד שבת.**
         1. **אג"מ (או"ח ח"ה סי' כ' אות ל') – "לעניין מה שגם בזמננו שדולקים בבית נרות החשמל, מדליקות נרות ביום טוב שחל בערב שבת ומברכות, לכאורה תמוה. דבשביל להוסיף אורה אינו כלום, ובשביל מה שאירע שמתקלקל, לא שייך להתיר לעשות מלאכה ביום טוב בשביל דבר שלא מצוי כזה. ומוכרחין לומר דבשביל כבוד השבת נמי הוא צורך גדול דהאדם לעשות, כמו האכילה. שמדאורייתא היה מותר, מטעם דצורכי שבת נעשין ביום טוב, ומדרבנן נמי מותר ע"י עירוב תבשילין, כדאיתא בפסחים דף מ"ו ע"ב לר"ח. ולרבה שם דבלא הואיל ומיקלעי ליה אורחים חזי ליה אסור להכין מיום טוב לשבת, גם על ידי עירוב תבשילין הא יקשה, שלא שייך לתרץ לכאורה, דהא אף אם מיקלעי ליה אורחים, אין צורך להו להדלקת הנרות, מאחר דאיכא חשמל. אבל הא אף בזמן שהוצרכו לנרות, לא שייך לומר הואיל ומיקלעי אורחים על הנרות שמדלקת בפירוש לשם שבת, ומברכת להדליק נר של שבת, שזה לא שייך בנרות שמדליקין לאורחין, ומ"מ מותר. וא"כ צריך לומר שלרבה אין צורך לעירוב תבשילין לאדלוקי שרגא, דבל"ז מותר להדליק ביום טוב אף שלא לצורך כלל, וכדסובר הרמב"ם בפ"א מיו"ט ה"ד. וסוגיא דפסחים דלוקין על הבערה הוא אליבא דב"ש, וכדכתבו גם התוס' שם בפסחים מ"ז ע"ב ד"ה אהבערה, ולב"ש יש לומר דאה"נ דלא יכלו לאדלוקי שרגא מיו"ט לשבתא, אליבא דרבה".**
         2. הל' יו"ט (ארטסקרול, פרק ל"ג הע' ל"ח).
         3. עי' ריש סי' רס"ד, לשיטות ומראי מקומות.
      2. **נעשה כמנהג.**
         1. הגרשז"א זצ"ל (ששכ"ה פרק מ"ג הע' קע"א, מילואים, שולחן שלמה סי' רס"ג ס"ק י"ג, הע' שם, סי' תקכ"ח ס"ק ב', הע' שם) – "וגם נראה דכיון שכל הנשים הנשואות מקפידות מאוד על מצוה זו, לכן אפשר שגם **נעשה כמנהג** חשוב להוסיף נרות כאלה לשם מצוה ולברך על זה, כמו שמברכים על הדלקת נרות חנוכה בבית הכנסת, גם לדעת הב"י שאין מברכים על הלל בר"ח (עיין סי' תרעא סע' ז ובשע"ת ס"ק י'), והיינו משום שהברכה היא בימים כאלה שכולם מברכים בבית בנוסח זה, והכי נמי במנהג חשוב זה, אף שמעיקר הדין הוא נקבע להנאת אורה, גם קבלו על עצמן הדלקת נרות לכבוד שבת בכל אופן שהוא. ולכן גם זוגות הבאים לשבת לבית ההורים מדליקים ומברכים, אע"פ שהם אוכלים על שלחן אחד, ולא חוששים לברכה לבטלה אע"פ שמעיקר הדין הן פטורות מהדלקת נרות. גם מיושב בכך ביו"ט שחל בער"ש או במוצאי ש"ק, והחשמל כבר נדלק ע"י השעון, איך אפשר לברך על ההדלקה בשמן שלא יוסיף כלום, ולדברינו ניחא, ועדיין צ"ע".
            1. אמנם עי' **הגרשז"א (שולחן שלמה סי' רס"ג ס"ק ה'.ב', ששכ"ה פרק מ"ד הע' ל"ו, מילואים) – "דביו"ט שחל בע"ש נכון להדליק נרות שבת** לפני שהחשמל נדלק **(אף שיודע שהחשמל עתיד להדליק), שהרי רבים סוברים שההיתר להדליק ביו"ט לצורך שבת (בכה"ג דליכא טעמא דהואיל) הוא כמ"ש בביצה כב א בתוד"ה אין, דבסמוך לחשיכה אף באותו יום איכא הנאת אורה, משא"כ נרות שלנו שלא מצוי כלל שיהנה בזמן קצר זה של סמוך לחשיכה מאותן הנרות כשיש אור חזק של חשמל, וא"כ חשיב קצת כנר של בטלה. אבל אם ההדלקה היא לפני החשמל, יתכן דעדיף טפי משום דכמו שהוא עכשו שהחשמל לא דולק, יוכלו אח"כ ליהנות סמוך לחשיכה אם השעון לא יקדים להדליק, וגם אפשר דכיון שבשבת אסור להדליק, ה"ז חשיב כמצוה שצריכה להעשות דוקא ביו"ט. וראה לעיל פמ"ג הערה קעא".**
            2. **מראי מקומות – הר"ד** מצגר **(ישורון חט"ז עמ' תמ"ח אות ג'**).
      3. מראי מקומות – באר משה (ח"ה סי' קט"ו אות י"ב), שבות יצחק (ח"ח עמ' מ"ב ), דרשו (סי' רס"ג אות מ"ה ).
         1. אור לציון (אם יש חשמל שיצא, ע' לעיל אות א', ח"ב פרק י"ח סי' י"ג , "האם אפשר לברך על הדלקת נרות שבת, כשדולק אור החשמל בבית. וכיצד יש לנהוג ביום טוב שחל להיות בערב שבת, שאי אפשר לכבות את אור החשמל ... וכשחל יום טוב בערב שבת, אין להדליק נרות שבת בברכה, אלא אם כן ידליק את הנרות בחדר אחר").

אור לציון (ח"ג פרק י"ח אות ג') – "שאלה. האם אפשר לברך על הדלקת נרות שבת כשחל יום טוב בערב שבת ואור החשמל דולק בבית. תשובה. אם אור החשמל דולק על ידי זרם רגיל, אפשר לברך על הדלקת הנרות, אבל אם דולק על ידי מצבר, יש להדליק את הנרות בחדר שאין בו אור חשמל. [ראה בספר אור לציון תשובות ח"ב פרק י"ח תשובה י"ג לענין הדלקת נרות בערב שבת שנתבאר ענין זה, שאם אור החשמל דולק על ידי זרם רגיל, כיון שאי אפשר לצאת ידי חובת הדלקת נרות באור זה, אין חשש בהדלקת הנרות, אף אם אור החשמל דולק, ורק אם דולק על ידי מצבר, שבו יוצאים ידי חובת הדלקת הנרות, כמבואר שם בתשובה י"ב, אין להדליק אלא בחדר שאין בו אור חשמל, ע"ש. ויש להזהר שלא להדביק נרות שעוה ביום טוב, משום חשש ממרח, וכמבואר במג"א בסימן תקי"ד ס"ק ו', ע"ש]".

* + - 1. להורות נתן (ח"י סי' ל"ב אות ב') – "ומעתה יוצא לדינא, דשפיר מברך ברכת מאורי האש על נר של יום טוב, דאף אם נימא דנר זה אינו לאורה כיון דאיכא נר עלעקטריק ושרגא בטיהרא מאי אהני, אכתי **מועיל ברכתו על אור העלעקטריק**. (ואפשר דהנר שמדליקין יש לו גם דין נר של אורה, דמשכחת שנר העלעקטריק מתכבה ע"י קלקול במקום מוצאו, ומדליקין נר כדי שלא ישב בחושך, נמצא שהנר הודלקה לצורך אורה וצ"ע). וכן מברך ברכת להדליק נר של יום טוב, דאף אם הוא רק לכבוד ג"כ שפיר מברך וכנ"ל, ומכל שכן שי"ל שהוא גם לאורה דשמא יכבה אור העלעקטריק וכנ"ל, ובשבת כשמברך על נר של שבת הרי ברכה זו קאי גם על אור העלעקטריק שהדליק לכבוד שבת, וגם בנר עצמו איכא משום כבוד ושפיר מברך עליהן. וזכינו בעזה"י ליישב מנהגן של ישראל".
      2. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק א' אות ו', שבות יצחק ח"ח עמ' מ"ט אות ד', הע' מ"ג) – "לשיטת השו"ע אין מברכים על תוספת אורה גרידא (סי' רסג ס"ח). וכל זה כשכבר הודלק נר אחד לכבוד שבת, **אבל אם עדיין לא הודלק נר לכבוד שבת מדליק בברכה, גם אם יש כבר אור אחר**. ולכן ביום טוב שאחר השבת אפילו שדולק אור החשמל מדליקים בברכה במקום הסעודה גם לדעת השו"ע. ואף אם יש נרות ארוכים שהודלקו לכבוד היום הקודם, ועדיין הם דולקים, מכל מקום מדליק נרות נוספים בברכה במקום הסעודה, שהרי צריך להדליק לכבוד היום הזה. וביום טוב שחל בערב שבת יכולה האשה (אשה דוקא, ראה להלן). להדליק ולברך על הנרות אף שיש כבר חשמל דולק מלפני כן, כיון שזה תוספת אורה, וקיימא לן לפי הרמ"א שמברכין על תוספת אורה. אמנם, מי שאינו אוכל בביתו בליל יו"ט שחל אחר השבת, או שבת אחר יו"ט, או ליל ב' דר"ה, לא יברך על הנרות בביתו, אם יש אור מחשמל דלוק מאתמול או שידלק ע"י שעון".
      3. חוט שני (יו"ט פרק א' ס"ק א' ד"ה מותר) – "מותר להדליק נרות לכבוד יום טוב, וגם להוסיף עליהם עוד נרות, אם יש בהם תוספת אורה ונהנים מהם שהם לכבוד היום. ואף בזמנינו בבית שיש שם אור החשמל, מ"מ אם יש כבוד יום טוב ע"י הנרות שיש ריבוי אור ע"י הנרות והשפעתם ניכרת מותר להדליקם [דאל"כ אסור לברך עליהם אף בשבת]".
      4. קיצור הל' יו"ט (סס"א ).
      5. כבוד וקדושת שבת סכ"ז .
  1. **איך נשים מברכים ביו"ט**: לפי רע"א (ח"א סי' א') שאין מצות עונג וכבוד ביו"ט, ביחד אם המחבר שסבר מצות עשה שהזמן גרמא א"א לברך עליהם.
     1. ***זכרון שמואל (סי' ל"ב אות ז') – "בהא דכתב הגרע"א ז"ל דנשים פטורות ממצות עונג וכבוד ביו"ט, צע"ק דא"כ ליפטרו נשים ביו"ט מדין הדלקת נרות ... ואולי י"ל דכיון דהוא דין מיוחד של הדלקת נרות, אף דיסודו הוא משום כבוד ועונג, מ"מ חייבות בזה גם נשים. ועוד י"ל דיש לחלק בין דין כבוד לדין עונג, דעונג הוי מצ"ע שהזמן גרמא, אבל כבוד יו"ט לא חשיב הזמן גרמא, וטעמא דמילתא, שהרי בחול חייב לכבד יו"ט, כל דזהו כבודו של יו"ט ... וצ"ע".***
        1. ***ר' צדוק הכהן מלובלין (פרי צדיק קונטרס שביתת שבת אות ה') – "ולפי מה שכתבתי דמצות כבוד הוא גם מיקמי שבתא אם כן הוא מצות עשה שאין זמן גרמא דכל ימי החול גם כן היא נוהגת ואפילו מיום ראשון דשבת כההוא קצב שעשה כמדת בית שמאי והיה בזה מכבד השבת והוא אפילו מיום ראשון וניחא לי בזה הא דמצות הדלקה בנשים ...".***
     2. שבט הלוי (ח"ה סי' ל"ג ד"ה ומה) – "ומה שהעיר על תשובת הגרעק"א סי' א' דנשים אולי אינם חיבות בעונג יום טוב, והלא מבואר במחבר סי' רס"ג דנשים מברכות אהדלקת נר יום טוב, ודעת השו"ע בכל מקום דאין מברכות אמצות עשה שהז"ג, וע"כ דמחויבות אעונג יום טוב עצמו ואלו דבריו. הנה **אין חיוב הדלקה ביום טוב מטעם עונג לבד אלא מטעם שלום** בית כמו שבת ויוה"כ למקומות שנוהגין כן כדאיתא בש"ס ושו"ע, והברכה מטעם חיוב הדלקת נר הכללי, אלא שיש מקומות שמשכו על עצמן החיוב גם ביוה"כ ויש מקומות שלא עשו כן והדברים פשוטים ואקצר".
        1. לפי"ז, אם אינו נוגה לשלום בית, א"א לברך. כמו, אם יש אור ע"י חשמל, או מחלון מבחוץ. צ"ע.
     3. מראי מקומות – קול התורה (חנ"ד עמ' רצ"ט, עמ' ש"ו).
  2. יו"ט**.**
     1. **צריך להדליק ערב יו"ט, ולא ביו"ט עצמו.**
        1. הגרשז"א זצ"ל (קול התורה ח"מ עמ' י"ז) – "הקפיד להדליק את הנירות של יו"ט לפני כניסת יו"ט".
        2. הגריש"א זצ"ל (שבות יצחק ח"ח עמ' ס"ו ד"ה וכן, פרק ו' הע' י', אשרי האיש או"ח ח"ג פרק א' אות ז') – "שצריך להדליק נרות יו"ט מערב יו"ט יחד עם החשמל ולברך על שניהם. [גם מי שנהג להדליק בלילה ישנה מנהגו וידליק מבעוד יום, ואין צריך התרה]".

הגריש"א זצ"ל (שבות יצחק ח"ח עמ' ז' אות א').

* 1. **ליו"ט - תדליק חשמל**.
     1. קודם תברך – הגריש"א זצ"ל (שבות יצחק ח"ח עמ' ס"ו ד"ה וכן, אשרי האיש ), הל' יו"ט (ארטסקרול, עמ' רנ"ו).
  2. נוסח הברכה.
     1. **יו"ט שחל בשבת**: שכחה להזכיר את היו"ט, והזכירה רק שבת.
        1. התעוררות בתשובה (ח"א סי' קי"ב ).
           1. אחר תוך כדי דיבור.

אינו חוזר ומברך – מהר"ם בריסק (ח"ב סי' מ"ד ), באר משה (פסקי הל' יו"ט אות נ' ), הל' יו"ט (ארטסקרול, סוף עמ' רמ"ו), שגיעת מי יבין ( ).

* + 1. יו"ט שחל בימי חול: והזכירה בברכתה שבת במקום יו"ט.
       1. לחזור ולברך [אחר תוך כדי דיבור] – באר משה (פסקי הל' יו"ט אות נ' ), הגריש"א זצ"ל (לקט הל' יו"ט פרק ב' הע' ח'), לקט הל' יו"ט (פרק ב' סעי' ד'), הל' יו"ט (ארטסקרול, עמ' רמ"ו).
       2. מראי מקומות – שבט הלוי (ח"ד סי' כ"ח).
  1. **לקיחת אש מנורת יו"ט כי להדליק אש לבישול**.
     1. מיקל.
        1. הגרשז"א זצ"ל (ששכ"ה פרק מ"ד הע' ל"ה) – "דכיון שנרות יו"ט ניתנו בעיקרן לכל צורכי יו"ט, שפיר שרי (אף לכתחילה) להדליק סיגריה וכ"ש להדליק גז לצורך בישול, ואפי' אם משתמש בגפרור לצורך זה".
        2. הגריש"א זצ"ל (שבות יצחק ח"ח פרק ו' הע' כ"ט).
        3. עי' חוט שני (יו"ט פרק א' אות א' ד"ה עיין) – "עיין בהלכות שבת בדינא דלהדליק מנר לנר של שבת - דנהגו להחמיר. מ"מ נראה דביום טוב מותר להדליק מנר של יום טוב את הגז [מקום שמבשלים בו תבשילין] דכיון שמדליק לצורך סעודת יום טוב ושמחת יום טוב, והרי זה נחשב צורך מצוה. וצ"ע".
        4. הל' יו"ט (ארטסקרול, עמ' רנ"ה).
  2. **דברים האסורים לעשות לאור הנר בשבת** [סימן ער"ה] - לענין יו"ט.
     1. מיקל.
        1. חוט שני (יו"ט פרק א' אות א' ד"ה ביום) – "ביום טוב לא מצינו גזירה בקריאה לאור הנר כמו בשבת, ואף באותם נרות שהטייתם כרוכה במלאכה האסורה ביום טוב".
     2. מראי מקומות – פמ"ג (סי' ער"ה א"א ס"ק ג').
  3. **להדליק נר נשמה ביו"ט**.
     1. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה רצ"ט) – "שאלה: אם מותר להדליק נר נשמה ביו"ט לע"נ אביו. תשובה: כמו כן נר נשמה".
     2. ועיין בביהו"ל ס' תקי"ד [ד"ה נר.] ומש"כ בזה בשו"ת אמרי אש פ' מ"א ובשו"ת כתב סופר או"ח ס' ס"ה ובס' מנחת יו"ט ס' צ"ח ס"ק י"א. ובס' דעת תורה ס' תקי"ד ובס' שמירת שבת כהלכתה פי"ג הערה כ"ג ובס' זה השלחן ס' תקי"ד ובשו"ת נצח יוסף ח"ב ס' כ"ה ובס' בירור הלכה ח"ו ס' תקי"ד. .

1. יום טוב שחל במוצאי שבת: יקנה"ז - עי' סי' תע"ג סעי' א', לשיטות ומראי מקומות.
   1. **שכח לומר ותודיענו בתפילה, ושתה מכוס של קידוש ושכח להבדיל שם**.
      1. עי' סי' רצ"ד סעי' א', לשיטות ומראי מקומות.
   2. **שפיכת יין ביו"ט שחל במוצ"ש**.
      1. עי' סי' רצ"ו סעי' א', לשיטות ומראי מקומות.
   3. **נשים לשתות יקנה"ז: האם נשים מותרות לשתות מכוס של קידוש של ליל יו"ט שחל במוצאי שבת**.
      1. עי' סי' רצ"ו סעי' א', לשיטות ומראי מקומות.
   4. **ליל הסדר: נשים באמירת קידוש ביחד בזמן שאומרים יקנה"ז**.
      1. עי' סי' רצ"ו סעי' ח', לשיטות ומראי מקומות.
   5. **האם מותר להדליק בשביל ההידור של אבוקה**.
      1. עי' סי' רח"צ סעי' ב', לשיטות ומראי מקומות.
   6. **הסתכלות בידים במוצ"ש שחל ביום טוב**.
      1. עי' סי' רח"צ סעי' ג', לשיטות ומראי מקומות.
   7. **האם לכבות החשמל בברכת מאורי האש**.
      1. עי' סי' רח"צ סעי' ד', לשיטות ומראי מקומות.
   8. ליתן שני נרות ביחד להבדלה ביו"ט.
      1. אליבא דהלכתא חצ"א עמ' ל"ה .
   9. לברך על נרות יו"ט**.**
   10. **אם אומרים "המבדיל בין קודש לחול", במקום שצריך לומר "המבדיל בין קודש לקודש"**.
       1. עי' סי' רצ"ט סעי' י', לשיטות ומראי מקומות.
   11. **אשה שבירכה על הדלקת נרות יו”ט לפני שאמרה ברוך המבדיל בין קודש לקודש**.
       1. מראי מקומות – וישמע משה (פר' נשא תשע"ט עמ' ג').
2. מחתך.
   1. **לתחוב נר שעוה בכוח לתוך הפמוט**: ביום טוב.
      1. אינו מחתך.
         1. באר משה (ח"ח סי' קס"ח) – "אין זה בגדר איסור מחתך למדה".
      2. מראי מקומות – ארחות שבת (פרק י"א הע' נ"ה), פסקי תשובות (סי' תקי"ד אות ד').
         1. הגרשז"א זצ"ל (ששכ"ה פרק י"ג הע' קל"ו [דפו"ח, הע' קנ"א], שולחן שלמה סי' תקי"ד ס"ק ט') – "דיתכן דאע"ג דצריך לתחוב בכוח, מ"מ כיון שזה דרך שימושו ולא ע"י הכנה מוקדמת, אין זה בכלל מחתך, וכיון שעושה רק כלאח"י אפשר דיש להקל".
         2. ששכ"ה (פרק י"ג סעי' מ"ב [דפו"ח, סעי' מ"ח]) – "נר שעוה ... ואף יש מקום לאסור לתוחבו בכוח לתוך הפמוט, כדי שישתחק חלק מן השעוה, כאשר הנר עבה מדי".

דרשו – סי' רס"ג אות ל"ב

**מתוך**

סימן תקי"ח

1. מתוך: בכלליות.
   1. בורר - עי' סי' תק"י, לשיטות ומראי מקומות.
   2. בונה, מצד מגבן - עי' סי' תצ"ה, לשיטות ומראי מקומות.
2. נטילת נשמה.
   1. **להרוג זבובים**.
      1. מותר.
         1. אמת ליעקב (במחיצת רבינו עמ' קל"ט, מלכים אמניך פרק י"א הע' ד') – "בראש השנה [שנת תשכ"ו] **הורה** ... **להרוג יתוש בביתו** ... הותרה שחיטה ... הותרה נטילת נשמה נמי שלא לצורך שחיטה, כל שיש בו צורך יו"ט קצת, והאי-נעימות של רדיפת היתוש או עקיצתו, נחשב כצורך היום קצת ... הריגת נמלה ... אסור כיון שאינה רודפת אחריו ויכול להסירה בלי להרגה".
            1. עי' אמת ליעקב (סי' תקי"ח הע' תע"ח, וקובץ נהוראי תשס"ה עמ' תע"ח בשם הגר"י בעלסקי זצ"ל) – "שיש סברא לומר שמכיון שאמרינן מתוך גם לגבי שחיטה א"כ יהיה מותר להרוג דבורים ויתושים ביו"ט, מ"מ למעשה צ"ע בזה".
         2. עי' הגר"ד פיינשטיין שליט"א (ודברת בם ח"א סי' קמ"ד) – "דמעשה יש להקל במקום הצורך וא"א בענין אחר כמש"כ לעיל, דאם אפשר בלי חילול יו"ט ליכא היתר כמש"כ הפוסקים דיש שהחמירו לענין חמץ כיון דאפשר לפררו ברוח או להשליכו בבית הכסא כמש"כ המ"ב".
         3. עי' הר"ח הלוי (אור תורה גליון ת"מ סי' צ"ב) – "מותר להרוג ביו"ט יתוש שמצער או עוקץ את האדם".
      2. מחמיר.
         1. משנה הלכות (חי"ח סי' רצ"ה) – "ולפענ"ד אין בין שבת ליו"ט אלא מלאכת אוכל נפש בלבד, וגם זה הוא בכלל 'אין בין', ואין להרוג ביום טוב, דחבורה כזו לא התירו ולא אמרינן 'מתוך', כך נראה לפענ"ד".
         2. הליכות אבן ישראל (מועדים ח"א עמ' רנ"ו ) – "מה ששאל מע"כ אם מותר להרוג ביום טוב יתוש שמצערו, וכתב דלכאורה יש להתיר משום מתוך, דמתוך שהותרה נטילת נשמה בשחיטה לצורך אוכל נפש, יותר נמי נטילת נשמה בכה"ג שמצערו, דזה נקרא צורך קצת, שהיתוש אינו מניח לו לישן. ונראה דלא אמרינן בזה מתוך שהותרה, דהנה בגמרא ביצה (דף מ' ע"א) תנן אין משקין ושוחטין את המדבריות, אבל משקין ושוחטין את הבייתות, ואמרו בגמרא שם אלו הן בייתות, הלנות בעיר, מדבריות, הלנות באפר. ולכאורה צ"ע אמאי אין שוחטין את המדבריות הא איכא מתוך, דנימא מתוך שהותרו לשחוט הבייתות ישחטו נמי המדבריות, ומוכח בגמרא דכהאי גונא לא אמרינן מתוך. אמנם צ"ע טעמא מאי למה באמת לא התירו המדבריות משום הא, ועל כרחך משום דאיכא איסור מוקצה. ואף דטלטול מוקצה לצורך אוכל נפש מותר ביום טוב, צריך לומר דטעמא הוא משום דמקרי השתמשות באיסור מוקצה, [ולא הותר אלא בגוונא דאינו משתמש עם המוקצה, וכגון במסלק מוקצה כדי להגיע לפירות שתחתיו וכה"ג. משא"כ במשתמש שם המוקצה עצמו, כגון להסיק בשברי כלים אסור, עיין משנ"ב סימן תק"ט סוס"ק ל"א], והכא נמי בהריגת היתוש הזה הוה השתמשות במוקצה, דהוא אסור אפילו באוכל נפש".
         3. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון צ"ג עמ' כ"ו טור א') – "דאין להרוג יתושים שמפריעים לו ביו"ט".
         4. חוט שני (יו"ט פרק י"ד ס"ק ג' אות ב' ד"ה יש, עמ' קי"ד) – "יש לעיין אם מותר להרוג יתושים ביום טוב שהם מפריעים לו ואין לו מקום אחר לילך שם לאכול, אם נימא בזה מתוך שהותרה שחיטה לצורך אוכל נפש הותרה נמי שלא לצורך אוכל נפש. והנה לדעת הרמב"ן שאין להוציא מת ביום טוב לקוברו, משום דלא הותר משום מתוך אלא כשיש לאדם הנאה מהמלאכה שעושה משא"כ הוצאת המת, והביאו במ"ב [סי' תקכ"ו ס"ק י"ב] וכן נוטה ג"כ דעת הגר"א שם, אזי פשיטא שאסור להרוג יתושים ביום טוב דאין לו הנאה מעצם המלאכה. אבל לדעת השו"ע והרמ"א שם שהתירו להוציא המת ביום טוב, והיינו דס"ל שאין צריך שיהיה לו הנאה מהמלאכה שעושה, יש לעיין אם מותר. דמצד אחד הרי זה צורך הגוף, אך מאידך גיסא אין זה אלא הסרת המפריע והמונע, ואף דאנן קיי"ל דמותר לכבות הבקעת כדי שלא יתעשן הבית וכדי להציל הקדירה, התם הוא הנאת אוכל נפש. משא"כ הריגת היתושים וכיבוי הנר שיוכל לישן, אפשר דדמי לכיבוי הנר כדי לשמש שאסור אף להרמ"א. ומסתברא דאסור, דלא מצינו שהותר לעשות מלאכה ואינו מקבל שום דבר חיובי, דע"י הריגת היתושים הוא פעולה שלילית שאין כעת יתושים שיפריעו לו, וה"ה כיבוי הנר כדי שיוכל לישון שאינו מקבל בזה דבר חיובי אלא רק הסרת המפריע, והוי כמו כיבוי הנר בשביל תשמיש דאסור לכו"ע".
         5. הגרח"ק זצ"ל (ויכתוב מרדכי עמ' שמ"ה אות צ"ז) – "האם נטילת נשמה ביו"ט הותרה גם לצורך הריגת זבובים וחרקים המפריעים את האכילה. תשובה: לא".
         6. אבני ישפה (מכתב להר' גבריאל שוסטער כ"ח שבט תשס"ט) – "שאלה: אם מותר להרוג יתשים בי"ט המפרע לו, רוב פסקים סוברים דאמרינן מתוך בשחיטה ודעת המחבר (ס' תקכ"ו ס"א) דמותר לישראל להוציא מת בי"ט א' דאמרינן מתוך אפ' בדבר שאין בו צורך היום להנאת הגוף ממש (כדעת ה"ר יחיאל הלוי בטור שם ולא כהר"ן) אבל לכא' המקום להחמיר דדעת ראבי"ה (שבת סימן קצ"ד), ואור שמח (פ"יא הלכות שבת הל' א) דמי שזרק בשבת חץ בבעלי חיים והרגו, מלבד איסור נטילת נשמה עבר גם על איסור צידה, א"כ לכא' להרוג יתשים בי"ט אוסר משום צידה, וצידה אוסר בי"ט (ע' ס' תצ"ז), מה דעת הרב. תשובה: לענין הריגת יתוש טענת שמותר ביום טוב שמתוך שהותרה שחיטה לצורך הותרה שלא לצורך. אבל לא ידעתי אם יש כלל כזה, כי רק מצאתי בפוסקים בהבערה והוצאה, שאומרים שמתוך שהותרה לצורך הותרה שלא לצורך, אבל לא מצאתי שיאמרו כן באיסור נטילת נשמה ביום טוב. ועוד שנטילת נשמה של שחיטה הוא ממש פעולת הכנת בגדר שלה, ואינה כמלאכות אחרות שיש להם הרבה מטרות. שוב ראיתי מפורש ברמב"ם הל' יו"ט פרק א' הלכה ד' שרק בהבערה והוצאה נאמר הותרה שלא לצורך. ופלא שלא ראית הרמב"ם הזה. לכן נראה לי שאסור להרוג יתוש ביום טוב".
         7. עמק התשובה (ח"ו סי' ק"ס) – "שאלה: יל"ע, אם מותר להרוג ביו"ט התיישים הפורחין סביבות האדם בשעת אכילה, דהלא ממאסין הם המאכלים על אוכליו, ובפרט יל"ע, על דבורים הפורחין ומצערין את האדם בשעת אכילה, אם מותר להורגן, ולכאורה גם זה מותר מטעם מתוך, דהיינו מתוך שהותר נטילת נשמה לצורך או"נ הותר נמי שלא לצורך או"נ, וכמובן דגם הוי צורך קצת דהלא הם מפריעין מנוחת נפש האדם, וגם מונעים הם את האדם משמחת יו"ט. תשובה. הלא יכול להפריחן בקל ולמה נתיר לו לעשות נטילת נשמה".
         8. משנת יוסף (ח"י סי' ק"ד אות א') – "אם מותר ביו"ט להרוג זבובים ויתושים המפריעים, מטעם מתוך שהותרה נטילת נשמה לצורך אוכל נפש, הותרה לכל. ושפיר הבאת מש"כ בזה האחרונים דבעינן הנאת האדם שוה לכל נפש בחיוב, כלומר כמו ששחיטה היא לצורך מעשה האכילה, כן צ"ל כל הנאה, ולא הריגת זבובים שהיא הנאה בשלילה שלא יחיו בריות אלה, וזה ברור. - ודעת תוס' (ביצה יב.) דבעינן עכ"פ צורך יו"ט קצת. עוד כ' תוס' (בכתובות ז.) ובלבד שיהא צורך הנאת היום או צורך קיום מצוה ביו"ט. - ומש"כ תוס' (מו"ק יד: ד"ה ממנעי) לדון אם להרוג הרוגי ב"ד מפני מצוה, זה בחוה"מ ולא ביו"ט. - ועי' בשו"ת רדב"ז (ח"ב סי' תשכז) שהתיר בחוה"מ להרוג חרקים המצערים לאדם, משום מלאשאצל"ג לצורך המועד".
         9. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

Can I kill flies on Yom Tov if they are bothering me? What about bees (no one is allergic, just the women don't like coming into the succah because of them)?

R' Y. Berkovits wrote: Rav Yaakov Kamenetsky was mekil and others are machmir. The pashtus of the Mishna Berura and Chaya Adam are l'hachmir. As for bees - you should setup a bee-trap before Yom Tov.

* + - 1. הגר"ע אויערבאך שליט"א (אליבא דהלכתא גליון צ"ג עמ' כ"ו טור א') – "דאין להרוג יתושים שמפריעים לו ביו"ט".
      2. דבריך יאיר (ח"ג סי' י"ז, ח"ה מילואים אות כ"ב).
      3. הל' חג בחג (יו"ט ח"א פרק י"ח סעי' י"ד, הע' כ"ט [עמ' שנ"ד]) – "אסור להרוג ביו"ט זבובים המצערין אותו, דלא אמרי' מתוך מאוכל נפש למכשירין ולדבר שאינו נהנה בגופו אלא מניעת נזק. [אע"פ דשחיטה הותרה לצורך או"נ ואמרינן מתוך בשחיטה כדאיתא בביצה יב. ובכתובות ז., מ"מ כבר כ' בראשו' דלא אמרי' מתוך מאוכל נפש למכשירין, ושלכן לא הותר כיבוי שלא יתעשן הבית, אע"פ שכיבוי לצורך אוכל נפש שלא יחרך הפת שרי, וכמ"ש הרא"ש פ"ב סי' י"ט, דהואיל וכיבוי זה חשיב מכשירין לא אמרי' ביה מתוך, וכ"כ ברשב"א ד"ה אין, דשאני כיבוי לצורך או"נ, משא"כ כיבוי של הנר מחמת דבר אחר ע"ש. וכ"כ במג"א ר"ס תקי"ח, ואף בזה כיון דהריגת הזבובים הוא רק סילוק המזיק לא אמרי' ביה מתוך שהותרה שחיטה לאו"נ הותרה לצורך סילוק המזיקין דהוי מתוך מאו"נ למכשירין, וכמ"ש האחרונים החת"ס או"ח סי' קמ"ז והאמרי בינה דיני יו"ט סי' ב' ובאב"נ סי' ת"ט ועוד]".
    1. **אסור משום צידה**.
       1. הג"ר דוב שווארצמאן זצ"ל (קובץ נהוראי תשס"ה עמ' תע"ח) – "דאסור משום צידה".
       2. מחזה אליהו(הלכות יו"ט ארטסקרול, עמ' ק"מ הע' ו').
  1. **להרוג דבורים**.
     1. מותר.
        1. הגריש"א זצ"ל (קובץ נהוראי תשס"ה עמ' תע"ח) – "דמותר אלא דאם יכול לצודם, עדיף טפי".
           1. לכאורה לשיטתו שמותר גם בשבת, דאל"כ קשה מצד מלאכת צידה.
     2. מחמיר.
        1. עמק התשובה (ח"ו סי' ק"ס) - לשונו מובא לעיל.
        2. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) - לשונו מובא לעיל.
     3. מראי מקומות.
        1. אמת ליעקב (סי' תקי"ח הע' תע"ח, וקובץ נהוראי תשס"ה עמ' תע"ח בשם הגר"י בעלסקי זצ"ל) - לשונו מובא לעיל.
        2. הגרשז"א זצ"ל (צהר חי"ב עמ' קנ"ח אות ח') – "שאלה: אם יש דבורים בסוכה, אם מותר לצודם בשבת ויו"ט וכגון לכסותם באתה כלי, שיש לחשוש שמא ינשכו אותו. תשובה: דיש מחלוקת אם דבורים הוו דבר שבמינו ניצוד או לא, ובין כך ובין כך אסור או מה"ת או מדרבנן, ולכן אסור לצודם. ואם נושכים, יצא מן הסוכה וילך לבית".
  2. **מצד מתוך**.
     1. אין זה ברור.
        1. הגרשז"א זצ"ל (מנחת שלמה ח"ב סי' נ"ח אות ה', תנינא (ב - ג) סי' ס אות כ"ח, שולחן שלמה סי' תקי"ח סי' א'.ב', מאורי אש השלם עמ' כ"א, מבקשי תורה יו"ט סי' ג' אות י"ב. עי' סי' שט"ז סוף אות כ"ב) – "קבלתי היום את מכתבו, ולכאורה צריך להיות מותר משום מתוך כמו שכתב דמתוך שהותרה נטילת נשמה לצורך או"נ, ה"נ הותרה בזה, ושפיר יש בזה צורך קצת שהרי מפריעו ומצערו, ואפי' לפי מ"ש בספרי מאורי אש דף ה' ע"ב לפרש כוונת הכסף משנה בדעת הרמב"ם פ"ג ה"ח מהל' חמץ, שהצורך צריך להיות דוקא חיובי, כגוונא דאוכל נפש שצריך את המאכל, וכן את הספר ללמוד בו או הלולב למצוה, ולא כשהצורך הוא רק ביעור וכילוי. מ"מ אפשר דכל זה דוקא כעין שריפת קדשים וחמץ בפסח, שהעיקר הוא הכילוי, [ואף גם זה נגד פשיטות הגמ' בפסחים ו' ע"ב], משא"כ הכא שהצורך הוא כדי שיוכל לישון. מ"מ אפשר דאין לעשות כן לכתחילה, דאפשר שהוא גם הורג כאלה שאינם מפריעים כלל. עכ"פ גם לי אין זה ברור".
     2. מותר.
        1. הגר"י קמנצקי זצ"ל (במחיצת רבינו עמ' קל"ט [לשונו מובא לעיל]. אמנם עי' אמת ליעקב סי' תקי"ח הע' תע"ח [לשונו מובא לעיל]).
        2. מגדנות אליהו (ח"ג סי' קי"ד ) – "ועל כן הדרן למש"כ לעיל, דיש מקום להקל בדין זה לדעת הרמ"א בסימן תקי"ד ובסימן תקי"ח וכמבואר גם בשיטה מקובצת הנ"ל. כנלענ"ד בס"ד".
     3. מחמיר.
        1. משנה הלכות (חי"ח סי' רצ"ה) - לשונו מובא לעיל.
        2. אבני ישפה (מכתב להר' גבריאל שוסטער כ"ח שבט תשס"ט) - לשונו מובא לעיל.
        3. חוט שני (יו"ט פרק י"ד ס"ק ג' אות ב' ד"ה יש, עמ' קי"ד) - לשונו מובא לעיל.
        4. משנת יוסף (ח"י סי' ק"ד אות א') - לשונו מובא לעיל.
        5. דבריך יאיר (ח"ג סי' י"ז, ח"ה מילואים אות כ"ב).
        6. הל' חג בחג (יו"ט ח"א פרק י"ח סעי' י"ד, הע' כ"ט [עמ' שנ"ד]) - לשונו מובא לעיל.
     4. מראי מקומות – הליכות אבן ישראל (מועדים ח"א עמ' רנ"ו , לשונו מובא לעיל), עמק התשובה (ח"ו סי' ק"ס, לשונו מובא לעיל), מנחת אלימלך (סוף ח"ב סי' ח' אות ח'), מלכים אמניך (פרק י"א הע' ד'), הר"ח הלוי (אור תורה גליון ת"מ סי' צ"ב), מועדי ה' (ח"ב פרק י"ד הע' ס"א).
        1. ששכ"ה (מבוא פרק ג' הע' מ"ב [דפו"ח, הע' מ"ג]) – "עיין קובץ שיעורים ביצה אות נו, ע"ש דדוקא היכא שנהנה מן המלאכה עצמה שרי, אבל אם אינו נהנה מגוף הכיבוי, אלא שהכיבוי מסלק המונע מליהנות, לא שרי משום 'מתוך', ולפ"ז יש לדון לגבי קטילת יתושים ביו"ט, כאשר הם מפריעים לאדם, **דאפשר דשרי**".
        2. הגר"ד פיינשטיין שליט"א (ודברת בם ח"א סי' קמ"ד ) – "דיש מקום להתיר להרוג ביו"ט זבובים ויתושים במקום שיש צורך לזה משום סברת מתוך, וכיון דהוי שאלה בכה"ג אין להקל בלי צורך ואי אפשר בענין אחר, אבל למעשה ליכא מנהג בזה להקל או להחמיר".
        3. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א תשובה ר"ט ).
  3. מראי מקומות – יגל יעקב (הע' י"ז), צער בעלי חיים (פרק ט"ז אות י"ד ס"ק ד'), בית מתתיהו (ח"ד סי' י"ח).
     1. ס' הנייר (מלאכת שבת, תופר) – "פרעוש ... ביו"ט מותר להרגו כיון שהוא צורך הנאת גופו ... אמנם החסיד היה אוסר כמו בשבת".
     2. מ"ב (סי' תקל"ג ס"ק כ') – "זבובים ויתושים אם הם מצערין את האדם מותר להורגן בחוה"מ דאין לך צורך אדם גדול מזה ואע"ג דמצי להבריחם מיד יחזרו עליו [רדב"ז ח"ב סימן תשכ"ז]".
     3. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ג' אות נ"ח) – "אין היתר ביום טוב להרוג זבובים ויתושים כדי למנוע שלא יכנסו לאוכל, אבל אם הם מצערים את האדם מאוד, ואין עיצה אחרת, יש להקל".
     4. מלכים אמניך (פרק י"א סעי' ב', עמ' שע"ו אות ז', מנחת אלימלך סוף ח"ב סי' ח' ד"ה מש"כ באות ח') – "יש אומרים שמותר לישראל להרוג ביום טוב זבובים או יתושים המצערים אותו וצ"ע".

**עירוב תבשילין**

# סימן תקכ"ז

1. האופה מיום טוב לשבת.
2. טעם של העירוב תבשילין.
3. מה מתיר העירוב.
4. אינו צורך הסעודה, ואינו מלאכה.
5. מה צריך עירוב תבשילין.
6. על מי יש חיוב.
7. לברך בשאין דעתו לאפות או לבשל.
8. ששכח, נאנס, אבד - סעיף ז'.
9. מתענה ביו"ט - סעיף כ'.
10. לחומרות פסח, שמיקל באחרון של פסח.
11. איך לעשות העירוב תבשילים.
12. סדר עריכת העירוב וברכתו.
13. מנהגי פת ותבשיל לאחר שגמרו ההכנות.

**דור המלקטים** - אור לציון (ח"ג פרק כ"ב), אליבא דהלכתא (חצ"ד ), בהדין עירובא (רובין), ברוך שאמר (הל' יו"ט, פרק מ"ז), הלכה ברורה (ח"ז מספר י"א, מספר י"ב), הל' יו"ט (ארטסקרול, פרק ל"ה), הל' עירוב תבשילין (באדנער), הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש ח"ג פרק ו'), הגרשז"א זצ"ל (שולחן שלמה), חוט שני (יו"ט פרק כ"א), חזון עובדיה (יו"ט עמ' עד"ר - עמ' ש"ב ), ילקוט יוסף (קיצור שו"ע, מועדים עמ' תצ"ה), יו"ט וחוה"מ כהלכתם (פרק י"ג, ינאי), לקט הלכות יו"ט וחוה"מ (פרק י"ט), ***נטעי גבריאל (יו"ט ח"ב פרק פ"א - פרק צ'), סדר*** עירוב תבשילין (עדס), סדר עירובי תבשילין (פשווזמן), עירוב תבשילין כהלכה (טויבער, שפיטצער), עירוב תבשילין הערוך (שטרן), פסקי תשובות (רבינוביץ), ***שבט הלוי (ח"ט סי' קכ"ט, קובץ מבית לוי ח"א עמ' נ"ב - עמ' נ"ה),*** שלמי תודה (עירובי תבשילין), ששכ"ה (פרק ב' סעיף י'-ט"ז [דפו"ח, סעי' י"א-י"ח]).

ראיתי הרבה המונים לוקחין פת, ולוקחין בשר עצם אחד שפל ומשופל. בודאי לענין דינא יוצאים, אבל חביבה מצוה בשעתה (פסחים סח ב), ואל תהי מצוה זו קלה בעיניך. ולא לחנם אמרו רבותינו ז"ל (יומא כח ב) שקיים אברהם אבינו מצות עירוב תבשילין. ובספר יוחסין כתוב סוד בדבר זה. על כן כל איש השמח במצוה ..."

של"ה (סוכה פרק נר מצוה אות כ"ה), א"ז (ס"ק א')

* 1. **זמנים בארץ ישראל** (משנת תשנ"ה - תשצ"ה).
     1. ערב שבועות (ה' סיון) - תשנ"ו, תשנ"ט, תש"ס, תשס"ב, תשס"ג, תשס"ו, תשס"ט, תש"פ, תשפ"ג, תשפ"ו, תשפ"ז, תש"צ, תשצ"ג.
     2. ערב ראש השנה (כ"ט אלול) - תשנ"ז, תשס"ד, תשס"ז, תש"ע, תשע"א, תשע"ג, תשע"ד, תשע"ז, תשפ"ד, תשפ"ח, תשצ"א, תשצ"ד, תשצ"ה.
        1. ממילא בחו"ל: יו"ט ראשון של סוכות ויו"ט אחרון של סוכות יהיה ביום ה' וביום ו', וצריך ג"כ לעשות עירוב תבשילין.
     3. ערב אחרון של פסח (כ' ניסן) - תשנ"ח, תשע"ב, תשע"ו, תשע"ח, תשע"ט, תשפ"ב, תשפ"ט, תשצ"ב.

1. האופה מיום טוב לשבת.

פסחים (דף מו:) – "איתמר, האופה מיום טוב לחול, רב חסדא אמר: לוקה, רבה אמר: אינו לוקה. רב חסדא אמר: לוקה, לא אמרינן הואיל ומיקלעי ליה אורחים חזי ליה. רבה אמר: אינו לוקה, **אמרינן הואיל**. אמר ליה רבה לרב חסדא: לדידך, דאמרת לא אמרינן הואיל, היאך אופין מיום טוב לשבת. אמר ליה: משום עירובי תבשילין. ומשום עירובי תבשילין שרינן איסורא דאורייתא. אמר ליה: **מדאורייתא צורכי שבת נעשין ביום טוב**, ורבנן הוא דגזרו ביה, גזירה שמא יאמרו אופין מיום טוב אף לחול. וכיון דאצרכוה רבנן עירובי תבשילין, אית ליה היכירא".

* 1. **פשט ברב חסדא** - "מדאורייתא צורכי שבת נעשין ביום טוב".
     1. רש"י (פסחים דף מו: ד"ה מדאורייתא) – "דכתיב (שמות יב) אך אשר יאכל לכל נפש **ושבת ויום טוב חדא קדושה היא** דתרוייהו שבת איקרו וכי היכי דמותר לבשל לבו ביום מותר לבשל למחר".
     2. תוס' (פסחים דף מז. ד"ה ואי) – "הואיל שהיא מצות שבת אם לא יעשנה בי"ט שוב לא יעשנה חשיב כמו **אוכל נפש די"ט**".
  2. **הלכה**: האם פסק כר' חסדא שמדאורייתא צורכי שבת נעשין ביו"ט, או פסק כרבה שאמרינן הואיל.
     1. פסק כרב חסדא, שמדאורייתא צורכי שבת נעשין ביו"ט – רמב"ם (לפי הבה"ל סעי' א' ד"ה וע"י), רבינו אפרים, בעל המאור, ריצב"א.
     2. פסק כרבה, שאמרינן הואיל – רי"ף, רא"ש, רמב"ן, ר"ן, מרדכי, סמ"ג, מאירי, מג"א (סוף הקדמה, לשונו מובא לקמן), ח"א (כלל ק"ב סעי' א'), גר"ז (סעי' א'), קיצור שו"ע (סי' ק"ב סעי' ג').
  3. **מה הנ"מ בין רב חסדא ורבה**.
     1. נ"מ סמוך לשבת – תוס' (פסחים דף מו: ד"ה רבה, "סמוך לשקיעת החמה שאפילו יבואו אורחים אין שהות ביום לאוכלו ... דאין יום טוב מכין לשבת והשתא משכחת לה סמוך לשקיעת החמה"), תוס' הרא"ש (פסחים דף מו:).
     2. מחמיר, שאסור לבשל מי"ט לשבת סמוך לחשיכה – מג"א (סוף הקדמה, "אנן קי"ל דמדאורייתא אסור לבשל מי"ט לשבת סמוך לחשיכה ולכן נהגו כשחל י"ט בע"ש מקדימין להתפלל ערבית ועסי' תי"ו ס"ב דהכנה מועטת אסור"), חמד משה (סעי' א'), ח"א (כלל ק"ב סעי' א'), גר"ז (סעי' א'), קיצור שו"ע (סי' ק"ב סעי' ג', "אבל אם אין שהות ביום ליהנות ממלאכתו אינו מועיל העירוב תבשילין"), בן איש חי (שנה א' פר' צו הל' עירוב סעי' ח'), הגר"א נבנצל שליט"א (ביצחק יקרא על סעי' א', "תמוה לענ"ד לסמוך בדאוריתא על המקלים בזה ... הדר במקום שאין אורחים, יבשל מקדם, קדם שישבע מסעודת היום, שאם ירצה יוכל לאכול מן התבשיל ביו"ט").
     3. נוהגים לקולא כמו כרב חסדא – שואל ומשיב (מהד"ב ח"ב סי' י'), ערוגת הבושם (סי' קע"ב), ערה"ש (סעי' ג', "ולפ"ז יש ליזהר שלא לבשל בע"ש ביו"ט סמוך לערב והעולם אין נזהרים בזה").
     4. "דבשעת הדחק יש להקל ביו"ט שני שחל בע"ש אם נתאחר בישולו לשבת עד סמוך לשבת ואף ביו"ט ראשון **אפשר** דיש להקל בשעת הדחק ולכתחלה בודאי צריך ליזהר בזה ובפרט ביו"ט ראשון שהוא דאורייתא" – מ"ב (סוף ס"ק ג', עי' בה"ל ריש הסי'), ששכ"ה (פרק ב' סעי' י"ב [דפו"ח, סעי' י"ד]).
        1. ה"ה יו"ט שני של ראש השנה – אור לציון (ח"ג פרק כ"ב סעי' ג', הע' ג' ד"ה ובכל, "ובכל אופן נראה, שאם הוא יום טוב שני, וכגון ביום טוב שני של ראש השנה, או יום טוב שני של גלויות, כיון שאינו אלא מדרבנן, אפשר להקל ולבשל אף סמוך לחשיכה, ולסמוך על הסוברים שצרכי שבת נעשים ביום טוב, ועל ידי עירוב תבשילין מותר אף כשלא יהיה ראוי לאכילה מבעוד יום. וכן כתב להקל בבאה"ל שם").
        2. מראי מקומות – ששכ"ה (פרק ב' הע' ל"ב [דפו"ח, הע' ל"ד], "ויל"ע אם כוונתו גם לגבי יו"ט שני של ר"ה").
     5. **לימוד זכות**.
        1. אבני נזר (או"ח סי' שצ"ז אות ב'), להורות נתן (מועדים ח"ג עמ' ר"נ אות ב') – "והנראה לי בזה דמשום מלאכה לא היה איסור לבשל סמוך לחשיכה שלא יגיע לכמאכל בן דרוסאי עד שתחשך. דהנה אם יבשל סמוך לחשיכה בכה"ג שיגיע בחול לכמאכל בן דרוסאי נראה דאין בו איסור תורה. דאין חיוב בשבת ויום טוב אלא אם כן **עשה המעשה בשבת ותיעשה המלאכה בשבת**. כעין ששנינו [שבת קב ע"א] לענין חיוב חטאת שאין חייבין עד שתהא תחילתן שגגה וסופן שגגה. הוא הדין שאין חייבין אלא אם כן היה תחילתן וסופן בשבת. ואם כן האופה ביום טוב ערב שבת סמוך לחשיכה וקרמו פניה משחשיכה אין לחייבו משום יום טוב שהרי לא הי' סופו ביום טוב. ולא משום שבת שלא הי' תחילתן בשבת. ושבת ויום טוב אין מצטרפין לאיסור תורה כיון דיום טוב ושבת שתי קדושות ואף דמדרבנן אסור משום יום טוב שהרי המעשה ביום טוב. כמו הכובש כבשים בשבת דאסור משום שבות [עי' רמב"ם שבת פכ"ב ה"י] אף שלא נעשה כבוש רק אחר מעת לעת שהוא חול. מכל מקום אסור מדרבנן משום המעשה. מכל מקום כיון דליכא איסור תורה. שוב מותר משום עירוב תבשילין".
           1. עי' שבת "אם גמר מלאכה חלק מהמלאכה בעצמו", לשיטות ומראי מקומות.
        2. הגרשז"א זצ"ל (מנחת שלמה תנינא (ב - ג) ריש סי' מ"א, ביצה דף טו: ד"ה אמנם, שולחן שלמה ס"ק א') – "כתב המ"ב סימן תקכ"ז סק"ג בשם הפמ"ג דתבשילים שמטמינים ביום טוב לצורך שבת צריכים דוקא להטמינם בעוד היום גדול כדי שיתבשלו קודם בין השמשות לכל הפחות שליש בשולם. ושמעתי שחכם אחד רצה פעם להכריז על כך בביהכ"נ ומיחו אחרים בידו באמרם דמהפרמ"ג עצמו משמע דלא היו זהירים בזה. וראיתי באבני נזר ... אמנם לענ"ד נראה, דלא מיבעיא לפי המנהג שההטמנה המאוחרת ביותר היא כשלשת רבעי שעה לפני השקיעה, א"כ נהי נמי דמטמין על אור קטן דלא אפשר כלל להתבשל כמאכל בן דרוסאי עד השבת, אבל מ"מ כיון שעיקר ההיתר הוא משום אורחים, א"כ **אם באמת יבואו אורחים הרי יוכל שפיר להגדיל את האור** באופן שיוכל שפיר להגמר שליש בשול במשך שלשת רבעי שעה, ונמצא דבשעת העמדת הקדירה על האור היה שייך שפיר סברא דהואיל כמובן שהרי עכ"פ בבשול זה שמתבשל קצת עכשיו איכא קצת תועלת בגוף הבשול לצורך היום ונמצא דגם זה חשיב שפיר לצורך אורחים. והואיל **וכן אין אני רואה כבר שום צורך להכריז על כך** בבתי כנסיות ובבתי מדרשות, אלא אפי' אם אירע שנתאחר עוד יותר מזה ג"כ משכחת שיהיה תועלת בבשול זה עבור אורחים לבו ביום, משום דאפשר שע"י בשול קצת מתרכך הבשר ונוח אח"כ יותר לצלי, וא"כ אם באמת יבואו אורחים ימהר להוציא את הבשר מן הקדירה ויצלה אותם ע"ג האש עצמו, וכן יש עוד עצות אחרות מסוג זה, **ולא אסרו אלא דוקא בגוונא שבשום אופן** לא יוכל להתבשל עד שיהא ראוי לאורחים".
        3. הל' עירוב תבשילין (פרק א' סעי' ז' סוף הע' א') – "והעיר הג"ר א.א. רובינשטיין זצ"ל שהרבה פעמים בבישול מועט מתבשל כבר הרוטב, הגם ששאר התבשיל לא התבשל כמאב"ד, וזה כבר יתיר בישולו, כי יש מה לתת לאורחים, והשאר הוא מרבה בשיעורים, שאינו מפריע לה'הואיל'".
     6. מראי מקומות – אור לציון (ח"ג פרק כ"ב סעי' ג'), ***שבה"ל (קובץ מבית לוי ח"א עמ' נ"ד סעי' י'),*** פסקי תשובות (אות ג').

1. טעם של העירוב תבשילין.
   1. **מקור**.
      1. משנה (ביצה דף טו:) – "ועושה תבשיל מערב יום טוב וסומך עליו לשבת".
      2. גמרא (שם) – "מנא הני מילי, אמר שמואל: דאמר קרא (שמות כ') **זכור את יום השבת לקדשו**, זכרהו מאחר שבא להשכיחו. מאי טעמא. אמר רבא: כדי יברור מנה יפה לשבת, ומנה יפה ליום טוב. רב אשי אמר: כדי שיאמרו: אין אופין מיום טוב לשבת, קל וחומר מיום טוב לחול. תנן: עושה תבשיל מערב יום טוב וסומך עליו לשבת. בשלמא לרב אשי, דאמר: כדי שיאמרו אין אופין מיום טוב לשבת, היינו דמערב יום טוב אין, ביום טוב לא. אלא לרבא, מאי איריא מערב יום טוב. אפילו ביום טוב נמי. אין הכי נמי, אלא גזרה שמא יפשע. ותנא מייתי לה מהכא: (שמות טז) **את אשר תאפו אפו ואת אשר תבשלו בשלו**. מכאן אמר רבי אלעזר: אין אופין אלא על האפוי, ואין מבשלין אלא על המבושל. מכאן סמכו חכמים לערובי תבשילין מן התורה".
   2. **מה הנ"מ בין הפסוקים**.
      1. י"א האם צריך ג"כ פת – בעל העיטור (הל' יו"ט קמ"ז-א', "מכאן אר"א אין אופין אלא על האפוי ואין מבשלין אלא על המבושל ומסתברא דשמואל דמייתי ליה מזכור את יום השבת לא סבירא ליה עירוב דפת כלל אלא תבשיל לחוד וטעמא כדי שיברור כדרבא או כרב אשי"), ר"ן (ביצה דף י. ד"ה אמר), מאירי (ביצה דף טו:, "ואנו סומכין להביאה מאשר תאפו ונפקא לן דעירוב פת אינו מועיל לתבשיל ולא של תבשיל לפת").
      2. חולק, שלא תלוי בהפסוקים – רא"ה (ביצה ריש פרק ב'), ועוד.
      3. "עירוב זה עושין אותו בפת ותבשיל, ואם לא עשאו אלא מתבשיל לבד, מותר" – מחבר (סעי' ב').
   3. **מה הנ"מ בין הטעמים**.
      1. קודם ערב יו"ט – רא"ש (ביצה פרק ב' אות א', "דנפקא מינה ... דלרבא צריך לערב דוקא בערב יו"ט כדי שיברור מנה יפה לשבת ולרב אשי יכול לערב אפי' קודם ערב יום טוב, ויום טוב של סוכות שחל להיות בחמישי בשבת יכול לערב ערב יו"ט עירוב אחד לשבת זו ולשבת הבאה"), מג"א (סוף ס"ק י"ג).
         1. חולק, שי"א שלא תלוי בהטעמים – שעה"צ (ס"ק ס"ו, "והכל בו אזיל גם כן אף לרב אשי, וכמבואר בדבריו שכתב לכולהו אמוראי, ודלא כט"ז דמשמע מיניה דהחומרא הוא מפני סברת רבא כדי שיברור, דאם כן הלא אין מקום לחומרא זו").
      2. "אם הניח העירוב על דעת לסמוך עליו כל זמן שיהיה קיים, אפילו לי"ט אחר, לכתחלה לא יסמוך עליו לי"ט אחר, אבל בדיעבד יכול לסמוך עליו" – מחבר (סעי' י"ד), ששכ"ה (פרק ב' דפו"ח סעי' י"א), ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סעי' ה', סעי' ו'), הל' עירוב תבשילין (פרק ז' סעי' ב').
      3. מראי מקומות – עירוב תבשילין הערוך (סי' א' הע' כ"ד).
      4. **ליל ערב יום טוב**.
         1. מיקל.
            1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש ח"ג פרק ו' אות ח') – "ודע דרשאי לעשות עירוב תבשילין אף בליל ערב יום טוב, דלילו כיומו לענין זה".

הגריש"א זצ"ל (מבקשי תורה על יו"ט עמ' רט"ז) – "השיב לי ד'לילו כיומו' לענין זה ויכול להניח העירוב גם בליל ערב יו"ט".

* + - * 1. ***הגרח"ק*** זצ"ל ***(שערי ציון ח"א עמ' קי"ג אות ב') – "מסתבר דמהני".***
        2. הל' עירוב תבשילין (פרק ז' סעי' א').
      1. מחמיר.
         1. להורות נתן (מועדים ח"ג עמ' ר"נ אות ד', עירוב תבשילין הערוך סי' י"ד הע' ג') – "דלדעת הרא"ש אי אפשר לעשות עירובי תבשילין אור לערב יו"ט, דהרי מצות הכנה ליכא אלא בהשכמה כדכתיב בלקיטת המן וילקטו אותו בבוקר בבוקר, ועיין טור (רס"י ר"נ) דישכים בבוקר, ונמצא דלדינא יש לעשות עירובי תבשילין להרא"ש דוקא ביום של ערב יו"ט, ולא בלילה שקודם ערב יו"ט".
      2. מראי מקומות – שיח יצחק (סי' רמ"ב), עירוב תבשילין הערוך (סי' י"ד סעי' ב'), פסקי תשובות (הע' ט"ז).
         1. ***שבט הלוי (ח"ט סי' קכ"ט אות ד') – "בענין אם מותר לערב בליל עיו"ט, וכבודו מביא מספרי אחרונים ראיות לכאן ולכאן אם ליל עיו"ט נחשב כערב יום טוב ממש והדברים עתיקים במג"א סי' תר"ד ובמפרשים שם, ומה שהביא מדין איסור הקזת דם בעיו"ט שאין הלילה בכלל, אין לדמות ענין סגולי, לדין הלכה זאת, וכן מה שהביא מידידי הגר"נ גשטטנר שליט"א [זצ"ל] דכיון דמוזכר כדי שיכין מנה יפה ליו"ט ושבת, ואין הכנה אלא מע"ש בבקר (וה"ה יום טוב) עיין או"ח סי' ר"נ, אין דבר זה מוכרח כלל שלא יועיל בנ"ד הכנת התבשיל מליל עיו"ט (גם אם נימא כדעת הסוברים דכמה ימים לפני זה אינו מועיל). אבל כך דעת עבדכם נוטה להקל בזה כאשר אמרתי לכב',*** *ובשעת הדחק* ***שירא שישכח ביום וכה"ג יכול לערב מבערב, ולברך, ומאן דלבו נקפו לא יברך כה"ג".***
         2. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

May one do eiruv tavshilin the night before yom tov? Does it make a difference that there seems to be a minhag (shtus?) that one does it by day?

R' Y. Berkovits wrote: It’s supposed to be סמוך. It’s not clear what that means. [Agav, Reb Yaakov Kamenetsky said that you can start cooking likovod Shabbos already from the second night of Yom Tov (Thursday night).]

* 1. **פסק כרב אשי** – רמב"ם (הל' יו"ט פרק ו' הל' א'), רשב"א (עבודת הקודש בית מועד שער ד' סימן א' אות א'), סמ"ג (הל' יו"ט), ח"א (כלל ק"ב סעי' א'), שעה"צ (ס"ק ס"ג, ס"ק ס"ו, "דהא קי"ל כרב אשי לגבי רבא"), ערה"ש (סעי' ד', סעי' ל"ב).
     1. מראי מקומות – עירוב תבשילין הערוך (סי' א' סעי' ח').

1. מה מתיר העירוב.
   1. **צורך סעודה שנכלל בלשון העירוב**.
      1. כגון שהייה, חזרה, הטמנה, בישול, אפיה.
   2. **צורך סעודה שאינו נכלל בלשון העירוב, והוי מלאכה [הוצאה, שחיטה]**.
      1. מחמיר – שו"ת מהרש"ל (סי' ע"ח, "צריך להזכירו להדיא ולא אמרינן שכלל בלמיעבד כל צרכנא כ"ש שחיטה").
      2. מיקל – ב"ח (ס"ק ח', "דמהרש"ל ... ונלפע"ד דחזר בו מתשובה זו בחיבורו כיון שלא הזכיר דין זה לשם"), ט"ז (ס"ק י"א), ערה"ש (סעי' כ"ג, "ויש שכתבו דאם רוצה לשחוט ביום טוב צריך להזכיר זה בעירובי תבשילין ואין המנהג כן וגם לא להזכיר הוצאה [עט"ז סקי"א שהאריך בזה]").
      3. לכתחילה טוב לפרט – מג"א (ס"ק כ"א, "שטוב לומר בהדיא"), א"ר (ס"ק ח', "ומ"מ לכתחילה טוב לאומרה"), גר"ז (סעי' ז'), מ"ב (ס"ק ל"ח, "לכתחלה טוב לפרט").
   3. **אינו צורך הסעודה**.
      1. מחמיר – רמ"א (סי' תקכ"ח סעי' ב', לפי המג"א ומ"ב), עי' ***נטעי גבריאל (יו"ט ח"ב פרק פ"ח סעי'*** א', "עירוב תבשילין מתיר רק צרכי סעודה, אכן בשעת הדחק אפשר לסמוך על העירוב על כל הדברים אף שאינם צרכי סעודה, כיון דבנוסח ע"ת אומרים ולמיעבד כל צרכנא"), עי' עירוב תבשילין כהלכה (סי' ח' סעי' א', "ולמעשה יש להחמיר").
         1. רק אם אינו נכלל בלשון העירוב תבשילין – חיד"א (מחזיק ברכה סי' תרס"ז), חלקת יעקב (ח"ג סי' פ"ד, או"ח סי' ק"ו), בדי השולחן (יו"ד סי' קצ"ט סעי' ו' ביאורים ד"ה ואפילו, עמ' קי"ב, "שסומכת על העירוב תבשילין לחמם המים ביו"ט לצורך שבת ... והיא אינה מתכוונת אלא לרחיצה ולא הוי צורך סעודה ... אמנם בספר מחזיק ברכה ...").
      2. מנהג להקל – הל' יו"ט (ארטסקרול, פרק ל"ה הע' ט"ו).
      3. נ"מ, עיון ובדיקה ביו"ט לטבילה בליל שבת.
         1. מחמיר – ששבה"ל (סי' קצ"ט סעי' ו' ס"ק ג' ד"ה ומסתבר, סיכום אות ז', "ויש להחמיר מיו"ט לשבת אפילו בעשתה ערוב תבשילין"), עי' פתחי הלכה (ארטסקרול, פרק ל"ו הע' ק"ד, הע' ק"ה).
      4. מראי מקומות – הל' עירוב תבשילין (בירור הלכות סי' א'), פסקי תשובות (סי' תקכ"ח אות ג').
         1. שיעורי הלכה (גליון י"ט, תשפ"ג) – "המפרש בעת עשיית העירוב תבשילין שרוצה לסמוך עליו להכין אף שאר צרכים [שאינם צורכי סעודה] ביו"ט לשבת, יוכל לסמוך להקל להכין אף שאר צרכים באופן של ריבוי בשיעורים, כגון היוצא מביתו ביו"ט כדי להתארח בשבת במקום אחר, יוכל ליטול עמו בשקית דברים הצריכים לו לשבת אם באותו שקית ישנו דבר אחד שהוא צריך לו לוי"ט עצמו".
   4. מראי מקומות – עירוב תבשילין הערוך (סי' ג').
2. אינו צורך הסעודה, ואינו מלאכה: כמו הכנה.
   1. **מיקל, ואפילו לא צריך עירוב תבשילין**.
      1. ירושלמי (ביצה דף ט:, פרק ב' הל' א').
      2. רע"א (סי' ש"ב על מג"א ס"ק ו', עי' סי' תרכ"ח, סי' תרס"ז).
      3. מ"ב (סי' ש"ב ס"ק י"ז, שעה"צ ס"ק כ"ג, עי' סי' תרס"ז שעה"צ ס"ק ז', **וצ"ע** סי' תקכ"ח ס"ק ג').
      4. דעת תורה (סי' תקכ"ח) – "ועי' ביש"ש ... וצ"ע שסותר לכאן ... ומצאתי בירוש' ...".
      5. תורת שבת (סי' ש"ב ס"ק י').
      6. עי' ***כה"ח (***סי' ש"ב ***ס"ק כ"ו).***
      7. קהלות יעקב (ביצה סי' י"ד ד"ה והנלענ"ד).
      8. ***אג"מ (או"ח ח"ו סי' כ"ד) – "בסעיף ג' הביא בעטרת זקנים בשם הרא"ש דטליתות חדשים שרי לקלפם ביו"ט בע"ש כשעשה עירוב תבשילין. ותימה גדולה הא אף מיו"כ לשבת מתיר רבי ישמאל במתני' שבת דף קי"ג ע"א אף שאין שייך שם היתר דעירוב תבשילין, וא"כ מיו"ט לשבת מותר לכו"ע אף בלא עירוב תבשילין וצע"ג".***
      9. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש ח"ג פרק ו' סעי' י"א) – "ולמעשה פסקינן כרע"א".

הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש ח"ג פרק ו' סעי' י"ג) – "וכן עיקר ההלכה".

* + - 1. אמנם עי' הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש ח"ג פרק ו' סעי' י"ד) – "אסור לרחוץ כלים ביום טוב לצורך שבת, אף אם עשו עירוב תבשילין. ובשעת הדחק גדול יש להתיר".
      2. מראי מקומות – הגריש"א זצ"ל (*הערות במסכת ביצה דף יז. ד"ה ומ"ד*).
    1. עי' ***ארחות שבת (פרק כ"ב סעי' קנ"ז)***.
  1. **יש להקל רק ע"י עירוב תבשילין**.
     1. א"ר (סי' ש"ב ס"ק ח') – "כתב רש"ל [בהגהותיו על הטור כאן] פסק ממהר"ש [מוה"ר אייזיק שטיין] [בביאורו על הסמ"ג לאוין סה, כב ע"א] נראה לי דטליתות חדשים שרי לקפל ביום טוב שחל בערב שבת כשעשה עירוב תבשילין, בחולו של מועד".
     2. הו"ד במחה"ש (*סי' ש"ב* ס"ק ו').
     3. גר"ז (סי' תק"ג סעי' ג') – "ואפילו דבר שאין בו מלאכה כלל כגון להדיח כלים וכיוצא בזה אסור לעשות ולהכין ביום טוב לצורך חול ואפילו לצורך שבת שלאחריו אם לא הניח עירובי תבשילין".
     4. ***באר משה (ח"ח סי' ר') – "וטוב שיקרא פסוקים אחרים בשעת חיפוש ואז שרי לכו"ע ... וקיפול גמור והצעת המטה איננו שרי אלא עם ע"ת".***
     5. קנין תורה בהלכה (ח"ג סי' ע' אות ב').
     6. להורות נתן (מועדים ח"ג סוף עמ' ר"נ) – "לדינא, הלא מפורש בשו"ע הרב דמותר להדיח כלים ע"י ע"ת, ולא מצינו מי שיחלוק על זה בהדיא. אלא דנראה, דמי שנהג עד הנה שלא להדיח כלים אל ישנה מנהגו משום אל תטוש תורת אמך".
     7. אור לציון (ח"ג פרק כ"ב הע' ו' ד"ה ובכל) – "ובכל אופן, העירוב עכ"פ מתיר אף להכין ספר תורה מיו"ט לשבת, כמבואר בדברי האליה רבה בסימן ש"ב ס"ק ח' בשם מהרש"ל. וראה בהגהות רע"א שם על המג"א ס"ק ו' ובמ"ב שם ס"ק י"ז".
     8. שבט הלוי (ח"ד סי' נ"א אות ב', **חוזר** מח"ג סי' ס"ח, ***קובץ מבית לוי ח"א עמ' נ"ד סעי' י"א***).
     9. ***נטעי גבריאל (יו"ט ח"ב פרק פ"ח סעי' ד') – "מותר לקפל בגדים ולהציע המטה מיו"ט לשבת אם הניח ע"ת".***
     10. הל' יו"ט (ארטסקרול, עמ' רע"ח).
  2. **דבר שאין בו צרכי הסעודה, אפילו ע"י עירוב תבשילין יש להחמיר**.
     1. רמ"א (סי' תקכ"ח סעי' ב') – "[אין מערבין לא עירובי חצרות ולא עירובי תחומין] אפילו אם הניח ערוב תבשילין (ר"ן פ"ב דביצה)".
     2. ים של שלמה (ביצה פרק ב' סי' י"א) – "דין י"ט שחל בע"ש, אין מערבין בו לשבת, לא עירובי תחומין ולא עירובי חצרות ואפילו אם הניח עירובי תבשילין".
     3. מג"א (סי' תקכ"ח ס"ק ב') – "דע"ת אין מתיר אלא צרכי סעודה (ר"ן)".
     4. גר"ז (סי' תק"ג סעי' ג') – "וכן לא יחפש בספר תורה ביום טוב ראשון מה שצריך לקרות ביום טוב שני או בשבת שאחר יום טוב אף על פי שהניח עירובי תבשילין שאין עירוב תבשילין מתיר אלא תיקון צרכי סעודת שבת אבל לא שאר הכנות מיו"ט לשבת".
     5. חלקת יעקב (ח"ג סי' פ"ד, או"ח סי' ק"ו).
        1. י"א רק אם אינו נכלל בלשון העירוב תבשילין - עי' לעיל.
  3. **סדירות מ"ב, ומהרש"ל**.
     1. מראי מקומות – דעת תורה (סי' תקכ"ח, לשונו מובא לעיל), באר משה (ח"ד סי' מ"ה), חשב האפוד (ח"ב סי' ס"ה), שבט הלוי (ח"ג סוף סי' ס"ח, "ובמ"ב סי' תקכ"ח אות ג' כ' סתמא כדעת הר"ן דעירובי תבשילין לא מהני רק לצרכי סעודה, ובמ"ב סי' ש"ב ס"ק י"ז העתיק דעת הא"ר וכן נוטה הגרעק"א דמהני ע"ת לקפול הטלית והני ב' דברים סיתראי אינון"), הל' יו"ט (ארטסקרול, פרק ל"ה הע' ט"ז).
  4. מראי מקומות – הגרשז"א זצ"ל (מאורי אש השלם עמ' תר"ס ד"ה משום, הע' ט"ו), להורות נתן (ח"ו סי' ל"ד), הגריש"א זצ"ל (הערות במסכת שבת דף קיג. ד"ה במשנה, הל' עירוב תבשילין פרק ו' סעי' א' הע' ב'), הגרחפ"ש זצ"ל (שבת לישראל עמ' תקנ"ו), משנת יוסף (ח"ה סי' צ"ה), ***ששכ"ה (פרק ב'*** דפו"ח הע' מ"א, ***פרק י"ב הע' ב'*** [דפו"ח, הע' ב']***, פרק ט"ו הע' קמ"ז [דפו"ח, הע' קנ"ה],*** "וצ"ע"), חוט שני (יו"ט עמ' קנ"ו), ***נטעי גבריאל (יו"ט ח"ב סי' ב'),*** פסקי תשובות (סי' תקכ"ח אות ג), נשמת שבת (סי' שכ"ג אות שצ"ה ד"ה ובנידון), ילקוט יוסף (שבת ח"ב עמ' רי"ז הע' י"א), מגילת ספר (סי' פ"ז אות י', קונ' שמירת שבת פרק כ"ח אות י"ד), עירוב תבשילין הערוך (סי' ג' סעי' א', סעי' י"ד)***,*** הל' עירוב תבשילין (בירור הלכות סי' א')***,*** עירוב תבשילין כהלכה (סי' ח' סעי' ד')***,*** פסקי תשובות (סי' תקכ"ח אות ג')***.***
     1. צל"ח (ביצה דף טו: ד"ה ובירושלמי) – "אם ההכנה הוא במה דלא שייך מקלעי אורחים או שכבר הוא סמוך לחשיכה גם מי"ט לשבת אסורה הכנה אפילו בדבר שאינו מלאכה, ואעפ"כ אין הדבר מוחלט אצלי לאיסור כיון שבירושלמי ההיתר מפורש".
     2. הגר"ע אויערבאך שליט"א (הסכמה לס' הלכות עירוב תבשילין) – "וצ"ע".
     3. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סעי' ל"ב) – "כל שקיים עירוב תבשילין, **ואמר** 'למעבד כל צרכנא מיום טוב לשבת', מותר להציע המטות מיום טוב לשבת, ולהדיח הכלים מיום טוב לשבת, וכן מותר לגלול את הספר תורה מיום טוב לשבת, וכל כיוצא בזה".

1. מה צריך עירוב תבשילין.
   1. **נרות**.
      1. לא צורך עירוב תבשילין.
         1. עי' מחבר (סעי' י"ט, עי' סעי' י"ב) – "מי שלא עירב מותר להדליק נר של שבת, ויש אוסרים".
         2. ערה"ש (סעי' כ"ח) – "נראה לקיים דברי רבינו הב"י מטעמא אחרינא דהא נתבאר בסי' תקי"ד דמותר להדליק אפילו ביו"ט שני אחר מנחה ולא הוי כמכין לחול משום דצריך לה לאותה שעה כלומר שתאיר באותה שעה עצמה בהיות היום קרוב להסתלק א"כ כ"ש שמותר להדליק ביו"ט בשביל אותה שעה עצמה וממילא ישאר גם לשבת וכן נלע"ד עיקר ואי משום שמדליק נרות הרבה מי יכול למחות בידו כשרצונו שבאותה שעה יאירו הרבה נרות ואי משום דבע"ש הרי מוכרח להדליקם קודם השקיעה שעדיין הוא יום גמור מ"מ הא צריך להם על שעת השקיעה ואח"כ עד שיהא לילה כמו בשם".
      2. צריך.
         1. מג"א (ס"ק י"ח) – "ובאמת אם לא עירב אסור להדליק וכדעת הרא"ש וכ"מ ובגמ' לכן אין להדליק רק נר א' כמ"ש ס"כ וכ"פ רוב הפוסקים וכ"פ יש"ש".
         2. ח"א (כלל ק"ב סעי' י"ד) – "מי שלא עירב, אסור לבשל ולאפות. ואפילו להדליק נר, אסור, רק נר אחד".
         3. עי' מ"ב (ס"ק נ"ה) – "הרבה אחרונים הסכימו דעיקר כדעה זו ולכך אנו אומרין בנוסח בהדין עירובא גם לאדלוקי שרגא דגם זה ניתר על ידי העירוב אלא דאם הניח העירוב ולא אמר אין אסור בדיעבד דממילא נגרר גם זה אבל אם לא הניח כלל אסור ורק נר אחד מותר להדליק בכל אופן ויש מקילין כדעה ראשונה להדליק כל מה שרוצה ולכתחלה נכון שיקנה לאחרים והם ידליקו לו או יסתפק בנר אחד".
      3. **לעשות עירוב תבשילין בלי ברכה**.
         1. אג"מ (מסורת משה ח"א או"ח אות ש"נ ס"ק ג').
         2. מנחת יצחק (ח"ז סי' ל"ו, ח"ט סי' נ"ד ס"ק ג') – "פשוט דיעשה בלא ברכה".
         3. ***הגריש"א*** זצ"ל ***(פסקי הלכות קרול או"ח אות קל"ח,*** אשרי האיש ח"ג פרק ו' סעי' ג'***).***
         4. ***עי' ששכ"ה (פרק ב' דפו"ח סעי' כ"ז***) – ***"טוב שיערב עירובי-תבשילין, בלא ברכה".***
         5. ***שבט הלוי (קובץ מבית לוי ח"א עמ' נ"ג סעי' ה').***
         6. רבבות אפרים (ח"ח סי' תקל"ו).
         7. ***הגרח"ק*** זצ"ל ***(מועדי הגר"ח ח"א תשובה רכ"ט) – "שאלה: מי שמתארח אצל ההורים ומדליק נר יו"ט אם צריך עירוב תבשילין. תשובה: בלי ברכה".***
         8. ***נטעי גבריאל (יו"ט ח"ב סי' ד').***
         9. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סעי' ל"א).
         10. עירוב תבשילין הערוך (סי' ב' סעי' ח').
         11. הל' יו"ט (ארטסקרול, עמ' רפ"ו).
         12. הל' עירוב תבשילין (פרק ו' סעי' ב').
         13. עירוב תבשילין כהלכה (סי' ז' סעי' א').
         14. ועמש״כ בס׳ מועדים וזמנים ח״ז ס׳ קכ״ב, אכן בס׳ הוראות והנהגות מהחזו״א עמ׳ מ״ב מובא שהחזו״א פסק למרן שליט״א בלי ברכה, וע״ע בס׳ משנת יוסף סוגיות ח״ב ס״ג ענף י״ד, ובס׳ שש"כ פל״א הערה פ״ג מש״כ בזה, ובס׳ עירוב תבשילין ח״א ס״ד ס״ק כ״ח בשם מרן, ובשו״ת רבבות אפרים ח״ג ס׳ תק״צ או״ב ח״ד ס׳ קט״ז ק״פ, ובשו״ת משנה הלכות ח״ז ס׳ ע״ד ובשו״ת באר משה ח״ח עמ׳ ש״ז .
      4. מראי מקומות.
         1. אשה שנסעה לבית החולים שמחוץ לתחום ביו"ט האם תדליק נר שבת – וישמע משה (פר' בחוקותי תשע"ט עמ' א').
   2. **הוצאה**.
      1. לעשות עירוב תבשילין בלי ברכה – הל' יו"ט (ארטסקרול, עמ' רפ"ו), הל' עירוב תבשילין (פרק ו' סעי' ג').
   3. **להחזיר אוכל מבושל כל צרכו לחממו לשבת, ואפילו אין בו רוטב - בישול דרבנן**.
      1. חייב בע"ת ובברכה, כיון שדבר זה אסור בשבת.
         1. הגריש"א זצ"ל (הל' עירוב תבשילין פרק ו' סעי' ד' הע' ב').
         2. הגר"י זילברשטיין שליט"א (הל' עירוב תבשילין פרק ו' סעי' ד' הע' ב').
         3. הגר"צ װבר שליט"א (הל' עירוב תבשילין פרק ו' סעי' ד' הע' ב').
         4. הגר"י רובין שליט"א (הל' עירוב תבשילין פרק ו' סעי' ד' הע' ב').
         5. הל' עירוב תבשילין (פרק ו' סעי' ד').
      2. יניח ע"ת בלי ברכה.
         1. אור לציון (ח"ג פרק כ"ב סעי' ו'***) –*** "מי שבישל את כל צרכי השבת מערב יום טוב, ואינו צריך אלא לחממם לפני השבת, האם צריך להניח עירובי תבשילין. תשובה. יניח עירובי תבשילין, אך לא יברך עליהם".
         2. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) - **לשונו מובא לקמן**.
      3. מראי מקומות.
         1. **חוט שני (יו"ט עמ' ק"נ ד"ה ובני, ריבית עמ' קנ"ה) - לשונו מובא לקמן.**
   4. **מעשה בישול מצד חומרא: כמו דבר לח שנצטנן לגמרי, וכדו'**.
      1. לעשות עירוב תבשילין עם ברכה.
         1. הגריש"א זצ"ל (לקט הלכות יו"ט וחוה"מ פרק י"ט הע' כ"ח, אשרי האיש ח"ג פרק ו' סעי' ד', סעי' ה') – "ואפילו אם אין לו רק דבר גוש, שקיימא לן שמעיקר הדין אין בו בישול אחר בישול. וכן בן אשכנז שיש לו מרק לחמם, ולדעת הרמ"א (שם סט"ו) גם בזה אין בישול אחר בישול, (ורק לכתחילה חוששים שיהיה חם קצת), מכל מקום כיום שעושה מלאכות דרבנן, גם בזה תיקנו חז"ל עירוב תבשילין, וצריך לברך עליו".
         2. הל' חג בחג (ר"ה ).
      2. לעשות עירוב תבשילין בלי ברכה.
         1. **חוט שני (יו"ט עמ' ק"נ ד"ה ובני, ריבית עמ' קנ"ה, אמנם עי'** לקט הלכות יו"ט וחוה"מ פרק י"ט הע' כ"ח) – **"ובני אדם שאינם מבשלים כלל לצורך יו"ט, ומקבלים תבשילין מבושלים לצורך יו"ט, והם מחממים את התבשילין לצורך יו"ט אם הוא דבר שהתבשל קודם היו"ט אין צריך לעשות עירוב תבשילין עבור חימומו דאין בזה איסור בישול, אך אם הוא דבר לח שנצטנן לגמרי ויש בזה פלוגתא לגבי שבת אם יש בזה משום בישול, א"כ כדי לעשות עירוב תבשילין בשביל חימומו, אך בלי ברכה".**
         2. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

Regarding a beracha on erev tavshilin. We plan on making all of our food before Yom Tov and then putting the cholent and chicken/meat on the hot plate on Friday before Shabbos. Would we be able to make a beracha? We aren't really cooking anything, just reheating. [Even if there is liquid in the cholent, maybe we should be choshesh for the opinion that there is no bishul acher bishul b'lach. Safek berachos l'hakel?] Should I go out of my way to do a melacha of cooking - like maybe add a little non-cooked water to the cholent?

R' Y. Berkovits wrote: Yes - you should add non-cooked water to the cholent. In order to make a beracha, you should be doing something that is assur to do on Yom Tov (if not for the eruv). Chazarah is not assur on Yom Tov.

* + 1. **מראי מקומות –** אור לציון (ח"ג פרק כ"ב הע' ו').

1. על מי יש חיוב.
   1. **נשים**.
      1. ***הגרח"ק*** זצ"ל ***(מועדי הגר"ח ח"א תשובה רכ"ו) – "***שאלה: אם אשה חייבת בעירוב תבשילין שהוי מ"ע שהז"ג. תשובה: מצוה".

ועיין בשו״ת שואל ומשיב תנינא ח״ב ס׳ נ״ה, ובשדי חמד כללים מערכת מ׳ ס׳ קל״ה ובס׳ משנת יוסף סוגיות ח״ב או״ח ס״ג .

* 1. **אשתו, בני ביתו**.
     1. נטפלין לבעל הבית – רא"ש (ביצה פרק ב' סי' ו', "ובעירובי תבשילין אין אדם צריך לזכות לאשתו ולבני ביתו אלא כשהוא עירב כולן מותרין"), מ"ב (ס"ק נ"ו, "אשתו ובני ביתו של אדם כיון שעירב הבעה"ב הם נטפלין לו"), עירוב תבשילין הערוך (סי' ד' סעי' ג'), הגרשז"א זצ"ל (מנחת שלמה ח"ב סי' נ"א אות ג', תנינא (ב - ג) סי' נ"ח אות א' ס"ק ג'), ששכ"ה (פרק ב' סעי' י"א [דפו"ח, סעי' י"ג]), הל' יו"ט (ארטסקרול, עמ' רפ"ו), הל' עירוב תבשילין (פרק ה' סעי' ב'), עירוב תבשילין כהלכה (סי' ה' סעי' א').
  2. **שני בעלי בתים שסמוכים על שולחן אחד**.
     1. רק חד עירוב תבשילים – ששכ"ה (פרק ב' סעי' י"א [דפו"ח, סעי' י"ג]).
  3. **שתי משפחות השוהות מדירה אחת**.
     1. חייבת בעירוב – עירוב תבשילין הערוך (סי' ד' סעי' י"א, "למנות אחד מהם לשליח ... או שכולם יתנו חלק מהפת ומהתבשיל"), פסקי תשובות (אות י"ח).
  4. **אורחים** [בניו הנשואים, המתאכסנים אצל בעה"ב].
     1. אינו מניח עירוב תבשילין – אג"מ (הל' עירוב תבשילין פרק ה' סעי' ג' הע' א', "דנטפלין בעירובו של בה"ב בלי קנין"), באר משה (ח"ז עמ' ש"ז אות ד'), עמק הלכה (ח"ב סי' ל"ט, עמ' רי"א), ***שבה"ל (קובץ מבית לוי ח"א עמ' נ"ג סעי' ה'),*** הל' יו"ט (ארטסקרול, עמ' רפ"ו), ***עי'*** הל' עירוב תבשילין (פרק ה' סעי' ג', לשונו מובא לקמן)***,*** עירוב תבשילין כהלכה (סי' ה' סעי' א')***, הגר"י רובין שליט"א (שבת תשובה תשע"ב, "מנהג מקובל").***
     2. מחמיר – חוט שני (יו"ט עמ' קנ"ד ד"ה ולכן, "אורח או בן נשוי המתארח ליום טוב ולשבת אצל הוריו או חמיו, אינם יוצאים בעירוב של בעל הבית. ואפשר שישתתפו בעירוב של בעה"ב ע"י שיגביהו את העירוב קודם ובעה"ב עושה העירוב בברכה בשליחותם ויהא להם מצות עירוב תבשילין בברכה").
     3. דעת הגריש"א זצ"ל.
        1. הגריש"א זצ"ל (הל' עירוב תבשילין פרק ה' סעי' ג' הע' א') – "אמר להקנות להם העירוב, ושאלתי הרי הפוסקים הקילו בזה, והשיב, האם זה הפסד מרובה להקנות להם העירוב".
        2. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש ח"ג פרק ו' אות י"ח) – "נשואים האוכלים אצל אביהם או חותנם כל ימי החג והשבת, אין צריך לעשות עירובי תבשילין ויוצאים ידי חובת עירובי תבשילין על ידי אביהם או חותנם, ובאם הם רוצים לעשות יעשו ללא ברכה. וכשיוצאים על ידי האבא או החותן רצוי לזכות להם ולהודיע להם".
     4. מראי מקומות – חזון עובדיה (הל' יו"ט, עירוב תבשילין ג'), ***נטעי גבריאל (יו"ט ח"ב פרק פ"ג סעי' ב'),*** עירוב תבשילין הערוך (סי' ד' סעי' ח'), פסקי תשובות (אות י"ז).
        1. אבן ישראל (ח"ט סי' ס"ג סי' תקכ"ז סעי' כ') – "ולענין אורח מסתבר דצריך עירוב לעצמו, אם יהיה צריך בעצמו לעשות מלאכות ביו"ט, ושמעתי שבשו"ע הרב כתב דלא, ואיני יודע טעמו כי אינו בידי. וצ"ע".
        2. אור לציון (ח"ג פרק כ"ב סעי' ד') – "שאלה. המתארחים אצל אחרים ליום טוב ושבת, וכגון בני זוג הבאים אצל ההורים וכדומה, כיצד ינהגו לענין עירובי תבשילין. תשובה. יש לבעל הבית לומר בשעה שמערב, שהעירוב הוא גם בשביל אותם אורחים, ויוכלו האורחים להשתתף בהכנת התבשילים לשבת ולהדליק נרות שבת".
        3. משנה הלכות (ח"ז סי' ע"ד) – "דבבן הבא לבית אביו ליו"ט והוא אוכל ושותה שם לכאורה יוצא בעירוב אביו וכמ"ש העיד הא"א שכך העולם נוהגין והגם שלא הביא ראיות לדבריו ולפום ריהטא היה נראה דגם בזה צריך לעשות מ"מ אין אחר המנהג כלום אם לא שירצה אחד להחמיר על עצמו ולעשות בלי ברכה ג"כ אבל כשהמוזמנים רק אוכלים ושותים בבית הוריהם וחוזרים לדירתם בלילה נלפענ"ד דודאי חייבים בעירוב ולכן כדי לצאת מידי ספק ברכה יראו לבשל מה שהוא בביתם ויעשו ע"ת בברכה ואם לא יבשלו כלום אזי יניח ע"ת בלי ברכה".
     5. לכאורה תלוי בהסוגיא של הדלקת נרות (עי' סי' רס"ג סעי' ז', לשיטות ומראי מקומות) - שי"א שאפילו שסומך על שולחנו אפילו לזמן עראי נכלל בבני ביתו, ה"ה כאן [וממילא האג"מ לשיטתו לקולא, והחוט שני לשיטתו לחומרא]. ממילא, אם לא מדליק נרות, לכאורה למניח עירוב תבשילין הוא תרתי דסתרי. אמנם להדליק נרות, אינו מוכח שצריך עירוב תבשילין. או משום ש"יש לחלק דהתם הוא מצוה, משא"כ בעירוב שעיקרו הוא היתר שיוכל לבשל ביום טוב לצורך שבת", כדאי' בחוט שני (יו"ט עמ' קנ"ד ד"ה בן). א"נ עוד חילוקים, אין כאן מקומו. וצ"ע.
  5. **הסועדים בבית מארחיהם, ובביתם מכינים לשבת רק הנרות ודוד חמים וכדו'**.
     1. ***לא צריך עירוב תבשילין – עי'*** הל' עירוב תבשילין (פרק ה' סעי' ג', "גם אורחים האוכלים מתבשילין של בעה"ב נטפלים ויוצאים בעירובו. ואפילו אינם ישנים בביתו. אמנם אם אוכלים בביתם חלק מסעודות יו"ט וחלק אצל הבעה"ב אז צריכים לזכות בעירובו. (ויש חוששין לכתחילה להקנות העירוב בכל אופן)").
     2. מניח ע"ת בלי ברכה – ***נטעי גבריאל (יו"ט ח"ב פרק פ"א סעי' ה', "אברכים שאוכלים אצל הוריהם או אורח הסמוך על שלחן בעה"ב, אם ישנים בביתם ומדליקים שם נרות יניחו ע"ת בלא ברכה").***
     3. מניח ע"ת ***עם ברכה –*** באר משה (ח"ז עמ' ש"ז אות ד', "אולם אם אוכלים אצל קרוביהם אבל לנים בדירתם והיא מדלקת בדירתה וגם הוא נוטל טליתו וכיוצ"ב לביהכ"נ טוב מאד שיניח ע"ת עם ברכה לעצמן ובודאי נכון שיזמינו לעצמן במטבח שלהם טעע או קאפפי לצורך שבת"), משנה הלכות (ח"ז סי' ע"ד, "אבל כשהמוזמנים רק אוכלים ושותים בבית הוריהם וחוזרים לדירתם בלילה נלפענ"ד דודאי חייבים בעירוב ולכן כדי לצאת מידי ספק ברכה יראו לבשל מה שהוא בביתם ויעשו ע"ת בברכה ואם לא יבשלו כלום אזי יניח ע"ת בלי ברכה").
     4. "שאם ידקדקו להקדים הנחת עירוכם לפני שיערב בעה"ב המארחם, אזי מותרים לברך על העירוב בלי פקפוק" – עירוב תבשילין הערוך (סי' ד' סעי' ט').
        1. "מצינו במצות ערוב תבשילין שהיא מוטלת על בעה"ב ובעה"ב מניח את העירוב ופוטר בו את כל בני הבית וגם האורחים הסמוכים על שולחנו, ומ"מ חושבני שלאחר שהניח הבעה"ב העירוב אין אחד מבני הבית יכול להניח ערוב לעצמו ולברך עליו דודאי הוי ברכה לבטלה שהרי נפטרו כולם, ויותר מזה חושבני **שגם קודם שבעה"ב הניח הערוב אם יאמר אחד מבני הבית או אשתו שרוצה להניח ע"ת לעצמו וגם בפירוש יאמר שאינו רוצה לצאת בעירובו של בעה"ב שיעשה הרי זה שלא כדין, ואפשר דהוי ברכה שאינה צריכה** דדינא הוא שכל הסמוכים על שולחן בעה"ב נפטרים בעירובו" – הגרשז"א זצ"ל (מנחת שלמה ח"ב סי' נ"א אות ג', תנינא (ב - ג) סי' נ"ח אות א' ס"ק ג').
        2. "בן הסמוך על שולחן אביו, יתכן שאין הבן יכול לכוין שלא לצאת בעירוב של אביו ויעשה הבן מעצמו עירוב, כיון שהבן נטפל לבית ואף שבנר חנוכה ... יש לחלק דהתם הוא מצוה, משא"כ בעירוב שעיקרו הוא היתר שיוכל לבשל ביום טוב לצורך שבת. ואם הבן עשה עירוב תבשילין קודם שעשה אביו, אפשר שיכול לברך, וצ"ע" – חוט שני (יו"ט עמ' קנ"ד ד"ה בן).
        3. מראי מקומות – עירוב תבשילין כהלכה (סי' ה' סעי' ד', הע' קמ"ד).
     5. מראי מקומות – כף החיים (ס"ק קי"ג), משנה הלכות (ח"ז סי' ע"ד, לשונו מובא לעיל), הגרח"ק זצ"ל (עירוב תבשילין הערוך ח"ב יד העירוב סי' ט' אות א'), הגר"ש מילר שליט"א (הלכה ברורה ח"ז מספר י"א הע' ל"ט), פסקי תשובות (אות י"ז ד"ה ואותם), עירוב תבשילין כהלכה (סי' ה' סעי' ב').
  6. **הוא ומשפחתו במקומות שונים**.
     1. מראי מקומות – הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש ח"ג פרק ו' אות ז'), פסקי תשובות (אות י'), עירוב תבשילין כהלכה (סי' ו').
  7. **בחור ישיבה**.
     1. מראי מקומות – הגריש"א זצ"ל (הל' עירוב תבשילין פרק ה' אות ד' הע' א', הע' ב', הע' ג', אשרי האיש ח"ג פרק ו' אות ו'), הל' עירוב תבשילין (פרק ה' סעי' ד').
        1. אור לציון (ח"ג פרק כ"ב סעי' ה') – "שאלה. כיצד יש לנהוג לענין עירובי תבשילין במוסדות כגון ישיבה וכדומה. תשובה. בעל המוסד צריך לערב לאותו מקום מלבד מה שמערב לביתו. ויכול לערב להם אף בעירוב שעושה לעצמו, באופן שיזכה להם חלק בעירוב על ידי אחר".
        2. חוט שני (יו"ט סוף עמ' קנ"ד) – "עירוב שמערבין בישיבה מהני לתלמידי הישיבה אף אם לא הקנו להם העירוב במיוחד, כיון דהכנת המאכלים בישיבה מתייחסת לכל תלמידי הישיבה, א"כ מיקרי דמאכל זה מוכן לכולם, אפילו אם נאמר דאין זה שותפות ממש. ולא דמי לאורח, דהתם הוא דבר מיקרי משא"כ הכא שהוא דבר קבוע, וכל צורת הדבר הוא כן".
  8. **בית מלון**.
     1. בעל הבית עושה עירוב תבשילין אחד עבור כולם.
        1. חוט שני (יו"ט עמ' קנ"ה ד"ה בתי) – "בתי מלון שאורחי המלון אוכלים משולחן בעל הבית אחד, ותבשיל ומאכל אחד לכולם, בעל הבית עושה עירוב תבשילין אחד עבור כולם".
     2. דינם כשני בע"ב הנמצאים יחד.
        1. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סעי' ד') – "היושבים במלון ובעל המלון מערב עירובי תבשילין, אינם צריכים לערב רק בשביל להדליק הנרות מיום טוב לשבת. (לפי דעת מרן בסתם סי' תקכז סעיף יט. וכ"כ במאמר מרדכי שם ס"ק יח). ומכל מקום אם מניחים עירוב תבשילין בשביל הדלקת הנרות בלבד, לא יברכו, שספק ברכות להקל, אלא רק יאמרו 'בדין עירובא יהא שרי לנא לאדלוקי שרגא מיום טוב לשבת'. [ילקוט יוסף מועדים ע"פ מ"ש בכף החיים. חזון עובדיה על הלכות יום טוב עמוד רעו]".
        2. פסקי תשובות (סוף אות י"ז, הע' ס"א) – "וכן אורחים המתאכסנים במלון ומדליקין בחדרם נרות שבת, חייבים מדינא בעירוב תבשילין [כיון שמשלמים עבור שהותם במלון אין הם בגדר אורחים הנטפלים לבעה"ב אלא דינם כשני בע"ב הנמצאים יחד (ועיין לעיל סי' תל"ז אות א') וחדר המיוחד שלו ה"ה כבית פרטי שלו], לכן יניחו עירוב תבשילין בביתם (או בחדרם שבמלון) בלי ברכה, וטוב יעשו אם יבשלו איזה מאכל, או ירתיחו מים חמים לשתיה לכבוד שבת, וכך יוכלו להניח עירוב תבשילין בברכה".
     3. מראי מקומות – הגרשז"א זצ"ל (שולחן שלמה ס"ק ד'), עירוב תבשילין כהלכה (סי' ה' סעי' י').
        1. הל' עירוב תבשילין (פרק ה' סעי' ה') – "מי ששוהה בבית מלון ואינו עושה שום הכנות (מלאכות) מיו"ט לשבת אינו צריך עירוב תבשילין. אמנם מי שרוצה לעשות מלאכות מיו"ט לשבת ואפילו מי שידליק נרות יש להם חיוב לע"ת אלא שמעיקר הדין יוצאים חיוב זה ע"י הע"ת שנעשה בבית המלון שעושה המשגיח במטבח המלון. ועדיף אם יקנה להאורחים לשם כך, ויודיעם לפני יום טוב (או יעשה ע"ת בלי ברכה)".
  9. **בן חו"ל נמצא אצל אמו בא"י, האם צריך לעשות עירוב תבשילין**.
     1. לא – אג"מ (מסורת משה ח"א או"ח אות ש"נ).
  10. **עירוב תבשילין ע"י אינו ב"ח**.
      1. ***הגרח"ק*** זצ"ל ***(מועדי הגר"ח ח"א תשובה רכ"ח) – "***שאלה: אם מהני עירוב תבשילין ע"י אינו בר חיובא כבן חו"ל או שא"צ ב"ח. תשובה: לכאו' מסתבר שמהני דאינו אלא כשלוחו".
      2. וכ״כ בס׳ שלמי תודה עירוב תכשילין ס׳ ל״ו אות ג׳ משמיה דמרן הגר׳נ קרליץ דהעירוב ל״ה מצוה אלא הכשר ולא בעי ב״ח, אולם הביא רעת מרן הגראי״ל שטינמן שליט״א שבעי ב״ח לעירוב רהאמירה מעכבת. ועיין מש״כ בזה בשו״ת חיים שאל ס׳ ע״ר ובשו״ת באר משה ח״ג עמ׳ ש״ה ובשו״ת שבט הקהתי ח״ג ס׳ קע״ה ובס׳ עירוב תבשילין הארוך ס״ה ס״ז. .
  11. **אונן**.
      1. ***הגרח"ק*** זצ"ל ***(מועדי הגר"ח ח"א תשובה ר"ל) – "***שאלה: אונן אם חייב בעירוב תבשילין, ואם פטור מה יעשה. תשובה: אשתו תעשה".
      2. עירוב תבשילין הערוך (ס״ד ס׳ ט״ו ).
  12. מראי מקומות – עירוב תבשילין הערוך (סי' ד').

1. האם מותר לברך במי שאין דעתו לאפות או לבשל.
   1. **לא יברך**.
      1. הגרשז"א זצ"ל (ששכ"ה פרק ל"א הע' פ"ג [דפו"ח, פרק ב' הע' נ"ה], ***שערי טהרה סי' ע"ב אות י"א, מנחת שלמה ח"ב סי' נ"ג אות ב' ד"ה אמנם מהא,*** תנינא (ב - ג) סי' נ"ח אות ג' ס"ק ב' ***ד"ה אמנם מהא) –*** "ע"ת לא חשיב בגדר מצוה והברכה היא רק מפני שהעירוב מועיל להתיר בעשיית מלאכה, ולכן אם אינו חושב כלל לעשות מלאכה, אין מקום לברכה".
      2. לפי האג"מ (או"ח ח"ה סי' כ' אות כ"ו***) -*** לשונו מובא לקמן.
      3. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש ח"ג פרק ו' סעי' ג').
      4. ***שבט הלוי (קובץ מבית לוי ח"א עמ' נ"ג הע' ד').***
      5. הגרח"ק זצ"ל (אסיפת יצחק ד' סיון תשס"ט, ***שערי ציון ח"א עמ' קי"ג אות ד') –*** "שאלה: מי שאין בדעתו לאפות או לבשל ביו"ט בשביל שבת, האם מברך בשעת עשיית העירוב תבשילין. תשובה: לא יברך**".**
      6. **חוט שני (יו"ט עמ' ק"נ, ריבית עמ' קנ"ד*) –* "שהמצוה לעשות עירוב הוא לא רק למי שודאי לא שיצטרך לבשל ביו"ט, אלא דהמצוה היא על שיהא אפשר לבשל שמא יצטרך לבשל ביו"ט כגון אם ימצא את תבשילו מקולקל או שיבואו אליו אורחים וכיוצ"ב, והמצוה היא על ההיתר שעי"ז מותר לו לבשל ולאפות ביו"ט לשבת.** וכל מי שבכלל הספק שמא יצטרך **להגיע לבישול ביו"ט יש לו לעשות עירוב ולברך עליו ... ואמנם אדם שלא מוטלים עליו צרכי הבית והכנת התבשילין ואין לו ספק כלל שיצטרך לבשל ביו"ט, כמו בחור בישיבה או אורח בבית מלון ובן הסומך אצל הוריו וכיוצ"ב, אינו צריך לעשות עירוב תבשילין וכ"ש שלא יברך ע"ז".**
         1. נראה, שכמה פוסקים חולקים בהגדר של החוט שני.
      7. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (קיצור הל' מועדים עמ' ט"ז סעי' ו').
      8. ***נטעי גבריאל (יו"ט ח"ב פרק פ"א סעי' ד')***.
   2. **לברך**.
      1. מועדים וזמנים (ח"ז סי' קכ"ב) – "ת"ח אחד כאן פירסם בבתי הכנסת כרוז, דמי שאין לו צורך כלל בעירוב תבשילין כגון דברור אצלו שמבשלין בבית כל צרכי שבת לפגי החג או לפעמים לפני סעודת היום בקדירה אחת, ואין לו צורך כלל בעירוב תבשילין, לא יברך על מצות עירוב תבשילין כיון שלבשל אינו צריך, ועל הדלקת נר לחוד הלוא להרבה פוסקים לא צריך עירוב כלל, א"כ אינו מצווה על עירוב תבשילין, ע"כ ראוי לו לחוש לברכה לבטלה - ע"כ תורף דבריו שפירסם כהוראה לרבים. אמנם נראה דעירוב תבשילין הוי מצוה בכל אופן, שיסוד התקנה הוא מפני כבוד שבת, שיזכור את שבת כשמבשל לכבוד יום טוב, לכן מערבם בעירוב תבשילין. וכיון שיסוד התקנה הוא ליזהר בכבוד שבת, א"כ אף שאינו אופה ביום טוב גופא, שייך תיקון עירוב תבשילין, ולאידך טעמא דעירוב תבשילין שעי"כ נזכר שאין לבשל בחנם, ואפילו מיום טוב לחול, נמי שייך אפילו מבשל לפני שאוכל ליום טוב לבד, כיון שאסור לבשל במיוחד לחול ויזכור ע"י העירוב תבשילין, וא"כ יש יסוד לתיקון עירוב תבשילין אף שאינו מבשל במיוחד לשבת וכמ"ש ... ולכן נראה לע"ד שהחכם שהורה כן בחנם פירסם ליזהר בזה, ורק מי שאורח אצל אחרים לשבת וחג, ואינו מבשל משל עצמו פטור, אבל באוכל משלו, אף שאינו צריך לבשל ביו"ט, **מסדר ומברך** בלי פקפוק שהותרה לו בכך אף שאינו צריך ושכר תיקון וברכה בידו".
      2. הגר"ש מילר שליט"א (הלכה ברורה ח"ז מספר י"א הע' ל"ד) – "שיוכל לברך אף באין כוונתו לבשל כיון שהברכה הוא על ההיתר לבשל וכל שיש היתר אף אם אינו בישל מ"מ אין ברכתו לבטלה, ואולי אם אוכל סעודותיו בבית של אחר נטפל לעירובו ויש לו גם כן היתר, והנפק"מ הוא למשל אם הוא בבית מלון של עכו"ם ויש לו כבר כל מזונותיו ואינו נטפל שם לשום עירוב אולי יכול לברך אף אם אין כונותו לבשל".
      3. פסקי תשובות (אות א') – "מועדים וזמנים".
         1. אמנם עי' הל' עירוב תבשילין (פרק ג' סעי' א' הע' ב') – "ואמר לי בעל פסקי ת' שהוא יעשה שינוים בספרו בענין זה".
   3. **עדיין לעשות עירוב תבשילין** – אג"מ (או"ח ח"ה סי' כ' אות כ"ו, "לאחד שישאל מתחלה בערב יו"ט איך שיעשה, אם יכין הכל מעיו"ט ולא יצטרך לעשות ע"ת, אם יש לו גם נרות דלוקין, או שיעשה ע"ת ויבשל ביו"ט ערב שבת לצורך שבת, צריך וודאי לומר לו שיותר טוב שיצטרך לעשות ע"ת, **כדי שלא יצא מזה קלקול**"), הל' יו"ט (ארטסקרול, פרק ל"ה סוף הע' ח'), עי' לשון המחבר (סעי' ז', "מצוה על **כל אדם** לערב").
   4. **ואם א"צ לאפות ביו"ט ורק לבשל**.
      1. אין צריך לערב בדבר אפוי – מ"ב (ס"ק ו', "ואם א"צ לאפות ביום טוב ורק לבשל אף לכתחלה סגי בתבשיל לחוד לכו"ע"), כה"ח (ס"ק טו"ב), הגר"ע אויערבאך שליט"א (הל' עירוב תבשילין פרק ב' סעי' ג' הע' ב'), הגר"י רובין שליט"א (הל' עירוב תבשילין פרק ב' סעי' ג' הע' ב'), הל' עירוב תבשילין (פרק ב' סעי' ג', פרק ו' סעי' ה').
      2. אין לשנות – אלף המגן (סי' תרכ"ה ס"ק נ"ב, "ומ"מ לכתחילה יהדר שיערוב על פת ג"כ"), אור לציון (ח"ג פרק כ"ב הע' א', "ומכל מקום נהגו להניח גם פת לעירוב תבשילין"), הגריש"א זצ"ל (הל' עירוב תבשילין פרק ב' סעי' ג' הע' ג', "דאף שמדינה א"צ אין לשנות המנהג"), עירוב תבשילין כהלכה (סי' א' הע' א').
   5. מראי מקומות – להורות נתן (ח"י ס' מ"ח אות ח', "צריך בירור רחב"), הגריש"א זצ"ל (***הערות במסכת יומא דף כח: ד"ה אפילו),*** הל' יו"ט (ארטסקרול, פרק ל"ה הע' ח' ד"ה ולכאורה יש), עירוב תבשילין הערוך (סי' ב' סעי' ו'), הל' עירוב תבשילין (פרק ו' סעי' א', ילקוט נחום סי' ו').
      1. מאמר מרדכי (ס"ק י"ח) – "ויש לחקור במי שדעתו שלא לאפות ולא לבשל כלום מיו"ט לשבת כגון שבשל צרכי שבת מערב יו"ט וכיוצא אם צריך לערב או לא ונראה דלדעת היש אוסרים אעפ"כ צריך הוא לערב כדי להתיר הדלקת הנר מיו"ט לשבת אבל לדעת הרי"ף והרמב"ם ז"ל לפי הבנת מרן ז"ל א"צ לערב כלל אלא שלדעת הרב מ"א והרב השיירי ז"ל לכו"ע צריך לערב בשביל ההדלקה וכבר כתבנו דמדברי הרשב"א והר"ן משמע כדברי מר"ן ז"ל לכן נראה שהבא לערב אין לו לברך דספק ברכות להקל ודי שיאמר בדין עירובא וכו' וא"צ לשנות הנוסח ומיהו למעשה צ"ע".
2. ששכח, נאנס, אבד - סעיף ז'.
   1. **כשנאכל**.
      1. ***אג"מ (רשומי אהרן ח"ב או"ח סי' תקכ"ז אות*** ב') – "באופן שנתערבה מצת העירוב עם שאר מצות אין לאכול מהמצות ההם עד יו"ט שני".
      2. הל' עירוב תבשילין (פרק ב' סעי' ה' הע' א', עי' פרק ג' סעי' ז' הע' א') – "כשנאכל ... והנה אם יש גדול העיר שמערב בעד בני העיר יכולים לסמוך עליו כמבואר בסי' ז', וכ"ש מהגר"ע אויערבאך שליט"א ומהגר"צ װבר שליט"א דאין אכילת העירוב נקרא פושע, וכ"כ בשם מרן הגרי"ש אלישיב שליט"א [זצ"ל] בס' מבקשי תורה דף תנ"ד (כ"ה). וביאר הגר"ע אויערבאך שליט"א מכיון שלא זלזל בתקנת חכמים [ע' שה"צ ס"ק ל"ז ול"ב] אלא שנכשל אח"כ, ולכאורה זה נגד משמעות הא"א מבוטשט ס"ק ט"ו שהחמיר להחשיבו פושע במקרה שהעכברים אכלו את העירוב. אמנם ע' מש"כ הגר' יצחק רובין שליט"א דהיכא ששם העירוב במקום שעלול להיות נאכל או נפסד הוי פשיעה מפני שלא שמרו כראוי. ויש לדון כל מקרה לגופו. [ויעשה ש"ח] וכ"ש מהגר"צ װבר שליט"א. ובפעם אחר פעם שנאכל או נאבד ולא למד ממה שארע לו, אסר הגרי"ש אלישיב שם וע' מ"ב ס"ק כ"ב".
   2. **לענין ביצה קלופה שעבר עליו הלילה**.
      1. עי' יו"ד סי' קט"ז, בענין של ביצה קלופה, שומר מצוה לא יודע רע***.***
3. מתענה ביו"ט - סעיף כ'.
   1. **האם מותר לבשל ע"י עירוב תבשילין**.
      1. מחמיר – רמ"א (סעי' כ', "ומי שמתענה בי"ט, אסור לבשל לאחרים אפילו לצורך בו ביום, דהוי כמי שלא הניח עירוב שאינו מבשל לאחרים, מהרי"ו"), מ"ב (סי' תקצ"ז ס"ק ג').
      2. מראי מקומות – עירוב תבשילין הערוך (סי' כ"ב).
         1. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סעי' כ"ז) – "אפילו מי שמתענה ביום טוב מפני תענית חלום, הרוצה לסמוך על המקילים, ולבשל לצורך אחרים, ולצורך השבת כשחל יום טוב בער"ש, יש לו אילנות גדולים לסמוך עליהם".
   2. **מי שאכל מאכלי בשר, ואותן שש שעות שנוהגים להמתין בין מאכלי בשר למאכלי חלב לא יסתיימו מבעוד יו"ט**.
      1. מחמיר.
         1. בן איש חי (שנה א' פר' צו אות מ"א) – "אם הבעל הבית אוכל אורז, והמבשל שלו נוהג שאינו אוכל אורז, אסור לבשל אורז ביום טוב לבעל הבית, כיון דהוא נוהג איסור באכילתו משום גדר וסייג, אבל לטלטלו ביום טוב מותר ... ודומה לדין זה תמצא גם בשאר ימים טובים, שאם זה המבשל אכל בשר ביום טוב, אסור לבשל חלב לאחרים, אלא אם כן יש שהות ביום שיעבור זמן שש שעות אחר אכילת הבשר, כדי שראוי שיאכל זה מן התבשיל ההוא בו ביום, אבל אם לא יש שהות ביום שיאכל הוא עצמו ממנו, אסור לבשל לאחרים, מיהו בטלטול שרי".
      2. מיקל.
         1. עי' הגרשז"א זצ"ל (מנחת שלמה ח"א סי' י' אות ב', **מאורי אש השלם עמ' תר"ח הע' ח',** שולחן שלמה סי' שכ"ב הג"ה על ס"ק ג'**) –** "בס' בן איש חי ... ומסתבר דטעמו הוא משום דדמי למ"ש הרמ"א בסי' תקכ"ז סעיף כ' דמי שמתענה ביו"ט אסור לבשל לאחרים אפי' לצורך בו ביום, אולם לענ"ד **הוא תמוה** חדא שעל עיקר דינו של הרמ"א רבו החולקים עיי"ש במשנ"ב, אך אפי' לדעת הרמ"א נראה דדוקא אם הוא בתענית ואין אני קורא בו אך אשר יאכל לכל נפש רק אז מחמירים עליו שלא יבשל גם לאחרים, משא"כ במי שמותר לבשל עבור עצמו מאכלי בשר למה לא יוכל לבשל לאחרים גם מאכלי חלב, וכי ההיתר לבשל לאחרים הוא משום 'הואיל' וחזי לדידי' חזי נמי לאחריני וצ"ע".
         2. הגר"א נבנצל שליט"א (ביצחק יקרא על סעי' א') - לשונו מובא לקמן.
      3. מראי מקומות – עירוב תבשילין הערוך (סי' כ"ב סעי' ה' נידון ד'), ילקוט יוסף (מועדים ריש עמ' תק"ב).
4. לחומרות פסח, שמיקל באחרון של פסח.
   1. **להכין פירות יבשים**.
      1. מחמיר. [1) משום דלא אמרינן 'הואיל', חת"ס. 2) משום כולם נוהגים בהם איסור, דע"ת. 3) משום מוקצה, דובב מישרים].
         1. חת"ס (ח"א או"ח סי' ע"ט) – "זה לי איזה שנים נשאלתי ממו"ח הגאון מהו' עקיבא איגר נ"י, בפוזנא נוהגים לאכול פירות יבשים רוזאנגיס /צמוקים/ בי"ט אחרון של פסח, והנה אז חל בשבת ורצה שאחוה דעתי אם מותרים להכין בי"ט ז' של פסח תבשילים עם הנ"ל לצורך מחר, דהרי ע"י עירוב תבשילין לא הותר אלא ע"י הואיל ואי מיקלעי אורחים והכא לא שייך זה דהא אסורים ביומי', דז' של פסח נוהגים איסור בפירות יבשים. והיה נ"ל למו"ח הגנ"י להתיר, דמתירים פירות יבשים בפסח לכל חולה שאין בו סכנה ונימא הואיל וחזי לחולה אפילו שאין בו סכנה וזה שכיח. **ולא הודיתי לו**, נהי חולה שאין בו סכנה שכיח, אבל לא שכיח (אותו) [שאותו] חולה יהיה צריך לרוזינגס, בשלמא התוס' [פסחים מ"ו ע"ב סד"ה רבה] בהס"ד הקשו דיתבטלו כל מלאכות שבת דמי יודע מה שיצטרך החולה אפילו ללבן סכין לחתוך מן הארכובה ולמעלה יכול הוא לכוות ולחיות [יבמות ק"כ ע"ב] א"כ בטלו כל מלאכת שבת, אך משתירצו דבעי שכיח א"כ אפילו איכא חולה בפנינו לא שכיח שיצטרך למלאכה זו בפרטות".
         2. עי' דעת תורה (על סעי' א') – "הרמ"א לעיל סי' תקט"ו ס"ד ... בראזינקעס וכדומה שכל העולם **נוהגים בהם איסור לכו"ע** אסור לבשל. ויש לתמוה על הגאונים רע"א והח"ס שלא הביאו מזה".
            1. עי' שדי חמד (אסיפת דדינים הל' חמץ ומצה סי' ו' אות ו') – "ושמא מה שהוצרך רבינו עקיב"א לחולה שאין בו סכנה היינו משום דבמקומו היו כלם נוהגים שלא לאכול פירות יבשים בפסח ולא שייך לומר הואיל ומקלעי אורחיס דאתו מעלמא ונהיגי היתר דזה לא שכיח כולי האי לכן אמר מר דחזי לחולה וכו' דקצירי ומריעי מישכח שכיחי והג' חת"ס סופר לא הודה לו מטעם הנ"ל **אבל אם הוא במקום קצתם נוהגים היתר** כמו באורז ...".
         3. דובב מישרים (ח"א סי' מ"ט) – "ובעיקר הספק לפלא לי שלא העירו מדברי המג"א סי' תנ"ט ס"ק י"ג שכתב דמ"מ אסור לאכול הבצק כו', והקשה איך מותר לאפותו, ותירץ כיון שחומרא בעלמא הוא שפיר מותר לאפותו, מוכח דפשיטא ליה להמג"א דהיכא דאינו אסור רק מכח חומרא מותר לאפות ביום טוב, [והמחצית השקל שם באמת כתב דצריך ביאור דמאי שנא מאופה ואין דעתו לאכלו היום], וא"כ הכ"נ כיון דפירות יבשים או מצה שרויה לאותן שאין אוכלין הוא רק מכח חומרא, על כן שפיר מותר לבשלן ביום טוב וממילא מותר להכין גם לצורך שבת, וי"ל ... אך מטעם אחר נ"ל להחמיר, כיון דהמבשל בעצמו אסור לאכול פירות יבשים, נהי דחזי לקטנים מ"מ הוא אסור לטלטל אותם מטעם מוקצה, וא"כ שפיר אסור לבשלם, דהא קיי"ל דנהי דטלטול מוקצה מותר משום אוכל נפש, מ"מ להשתמש במוקצה אסור אפילו לצורך אוכל נפש כמבואר במג"א סי' תק"ב [ס"ק י"א] וסי' תק"ט [ס"ק ט"ו], ועיין במהרש"א ביצה דף ל"ג [ע"א ד"ה אין], וא"כ הכא הוי כמשתמש במוקצה ושפיר אסור, ואין לומר דלא הוי כמשתמש במוקצה כיון דהאוכל בעצמו הוא מוקצה, דזה אינו כיון דאינו אוכלו היום א"כ הוי התבשיל שמבשלו היום לצורך מחר, כמשתמש היום במוקצה לצורך אוכל נפש למחר, ובכה"ג היכא דהוי משתמש במוקצה אפילו לצורך אכילת היום אסור להשתמש כנ"ל, ושפיר לא מהני להאיסור שמשתמש במוקצה העירוב תבשילין, דהא איסור משתמש במוקצה גם לצורך אוכל נפש אסור".
      2. מיקל.
         1. רע"א (חת"ס (ח"א או"ח סי' ע"ט) - לשונו מובא לעיל.
         2. שואל ומשיב (מהדו' תניינא ח"ד סוף סי' קמ"ב) – "שראיתי בשו"ת חתם סופר חלק או"ח סי' ע"ט שהביא בשם חותנו הגאון מוהר"ע איגר ז"ל שנסתפק מי שנוהג לאכול רוזניקיס ביום אחרון של חג ואם חל בשבת מה נעשה הא לא שייך הואיל דלא חזי כלל ע"ש וכן יש לשאול על חרעמזליך וקניידליך שעושין האנשים שאוכלים שמירה ומכינים לשבת דיהיה אסור דל"ש הואיל ובאמת שכן מבואר באו"ח סי' תקט"ו ס"ז דבפירות שצריך הכנה אסור גם על שבת ע"ש וה"ה בזה ואף הכנה דאפייה ובישול מקרי הכנה כמבואר במ"א סי' תקכ"ז ס"ק א' דלא כדמשמע מהתוס' ריש ביצה וע"ש ובב"י. והנה לכאורה אמרתי לפמ"ש הרמב"ן והר"ן בביצה גבי בית שנפחת דהיכא דנסתלק האיסור ממילא ואינו בגוף המוקצה שרי ה"ה כאן דבעצם הן אוכל נפש רק שהיום אוסר וכל דאזל היום שרי והבישול אינו רק משום מוקצה כמ"ש הפ"י באורך ריש ביצה ע"ש שמיישב דברי רש"י דהכנה משום מוקצה וכיון שנסתלק האיסור לא שייך משום הכנה. אך עדן צריך ביאור היאך שרי לטלטל ולאפות ביום טוב דביו"ט עדן המוקצה בעולם אמנם הגאון מוהר"ע איגר תירץ דחזיא לחולה שאין בו סכנה וזה שכיח ובח"ס שם דחה דשמא זה החולה לא יצטרך לזה והתוס' לא כתבו רק על מה שהקשו דיתבטל כל מלאכת שבת וע"ז שפיר הקשו דיכול להיות חולה שיצטרך עכ"פ לאיזה מלאכה ע"ש ולפענ"ד דברי הגאון מוהר"ע איגר ז"ל נכונים דכל דאילו צריך החולה לזה היה מותר שפיר מקרי הואיל דהיה יכול להיות שיצטרך לזה וראיה ממה דהקשו דחזי לכיסוי דם צפור ומי יודע אם יהיו לו כיסוי דם צפור וע"כ דכל דיכול לאשכוחי אופן שיהיה מותר כגון אם יקרא קן צפור שוב אמרינן הואיל ומכ"ש בזה וז"ב ודו"ק".
         3. לבושי מרדכי (או"ח מהדו' תליתאי סי' ו' אות ב') – "ובאמת לא זכיתי להבין דברי מרן חתם סופר, וכי מקלעי אורחים ויצטרך לתבשילין שעשה לצורך חול או לאפיית פתו, דילמא צריכים לבשר, דאין שמחה אלא בבשר, כמ"ש במס' פסחים בפ"י [קט ע"א] כידוע, וגם אמרינן בסוגיא דהואיל [מו ע"א], וכן התוס' בריש מס' ביצה [ב ע"ב ד"ה והיה] דכל עירובי תבשילין מהני משום סברת הואיל, וכי נימא אם זה שאין לו רק תבשילי קטניות או כסא דהרסנא, דודאי אינו שכיח לאורחים כמ"ש בפ"ג מס' שבת [לז ע"ב] דלאורחים אפי' בשר טרוף לא קבעי ליה אלא חתיכות חשובות, וכי נימא דאסור לבשל מיו"ט לשבת. ועכ"ח צ"ל כיון דמלאכה זו הותרה משום הואיל אין לחלק בינייהו אלא אמרינן סתמא הותרה".
      3. מראי מקומות – קנין תורה בהלכה (ח"ו סי' כ"ז), להורות נתן (ח"ח סי' כ"ח).
   2. **לבשל ולאפות מצות שאינו שמורה**.
      1. מיקל – דעת תורה (על סעי' א'), מנחת יצחק (ח"ז סי' ל"ג, לשונו מובא לקמן).
   3. **לבשל קטניות**.
      1. מחמיר.
         1. כנסת הגדולה (שו"ת סי' ס"ב) – "על אותם הנוהגים שלא לאכול גבינה ואורז ודברים אחרים בפסח אמנם ביום אחרון אוכלים הכל שאל כ"ת כשחל פסח בשבת שחל יום אחרון בשבת ונמצא שלאכול האורז או תבשיל הגבינה ביום שבת צריך לבשלו יום ו' שלפניו אי שרי לבשלו כיון שאינו יכול לאכלו בו ביום ואמר כ"ת שדבר זה נשאל לרב מר קשישא כמה"ר יוסף אישקאפה נר"ו והתיר דע לך אחי שאני נסתפקתי בזה זה ימים ולא נטיתי לא לצד האיסור ולא לצד ההתר עד כען השנה הזאת נתתי את לבי לתור ולדרוש בדבר זה ופשיטנא לה לאיסורא וראיה לדבר מהא דכתב מהר"י וייל ז"ל בתשובו' סי' צ"ה והביאו בספר המפה א"ח סי' תקכ"ז ואני הבאתי אותו בספר כנסת הגדולה סי' תק"מ בהגהת הטור דהמתענה בי"ט תענית חלום אסור לבשל ולאפות לאחרים אפי' לצורך אותו היום דהוי כמי שלא הניח עירוב שאינו מבשל לאחרים ע"כ הא קמן דכל דבר שאינו יכול לאכול אותו היום אינו יכול לבשלו והדברים ק"ו ומה בנדון מהר"י וייל ז"ל שמותר לאכלו באותו היום אלא שאינו אוכלו מפני התענית כתב ז"ל דאינו יכול לבשלו באותו היום כ"ש בדבר שאינו יכול לאכלו באותו היום שהדבר בעצמו אסור ולא מפני התענית כנדון מהר"י וייל ז"ל ולכן שומר נפשו ירחק מלבשלו ביום שביעי של פסח שלדעתי הוא איסור גמור ומיהו היינו דוקא כשהנוהגים שלא לאכלם הם איש וביתו דגם אשתו אסור לבשלו כיון שאינה יכולה לאכלו אבל אם אשתו של אדם אוכלת אותם הדברים בפסח אלא שהוא אינו אוכלם מותר לאשתו לבשלם כיון שהיא המבשלת אותם והיא אוכלת אותם בו ביום
         2. הלכות קטנות (ח"א סי' קי"א) – "שאלה הנזהר מלאכול אורז בפסח אם מותר לבשלו יום שביעי שחל להיות ע"ש לצורך השבת. תשובה ממה שראינו שהחמירו לבער החמץ מה שאין כן בשאר איסורין משום דלא בדילי אינשי מיניה כולי שתא יש לאסור בזה (עי' עיקרי הד"ט או"ח סי' כ' אות ד':)".
         3. מנחת יצחק (ח"ז סי' ל"ג) – "הנה בדברי הפוסקים מצינו בזה ג' חששות. א' כיון דההיתר הבישול מיו"ט לשבת ע"י עירוב תבשילין, הוא מטעם דמדאו' מותר מטעם הואיל ומקלעי אורחים חזי להו, ובדברים שאין אוכלים ביום טוב ל"ש הואיל הנ"ל. ב' משום המבואר ברמ"א (סי' תקכ"ז סעי' כ') דמי שמתענה ביום טוב אסור לבשל לאחרים אפילו לצורך בו ביום, דהוי כמי שלא הניח עירוב תבשילין, וא"כ הה"ד היכא דאסור לו לאכול תבשיל א', דאסור לבשל אותו התבשיל, ול"מ העירוב תבשילין. ג' משום חשש דלמא אתי לאכול מיני'. ואבארם אחת ואחת ... ודאתאן מכל הנ"ל דאין ברור היתרו, חוץ ממה דיש לאסור להפוסקים דס"ל דבהוקצה בין השמשות מחמת יום שעבר אמרינן דהוקצה ליום כולו, ועי' בזה בש"ע ופוסקים (או"ח סי' תרס"ה סעי' א') עיין שם".
         4. ***הליכות אבן ישראל (מועדים ח"א עמ' ר"ב הע' ב')***.
         5. ***שבה"ל (מבית לוי ח"א עמ' נ"ד אות י"ב) – "אבל בישול קטניות [וכגון לצורך שלום זכר] אין להתיר".***
         6. פסקי תשובות (אות כ') – "יש הלומדים להלכה, בשביעי של פסח שחל בערב שבת, להתיר לבשל לצורך שבת מיני קטניות או פירות יבישים כצימוקים וכדו' (שמנהג כל בני אשכנז עפ"י הרמ"א סי' תנ"ג סעי' א' ותס"ז סעי' ח' שלא לאוכלם בפסח), כיון שמצוי חולה שאין בו סכנה או קטנים שמותר להם לאכול דברים אלו כשצריכים לכך, שוב שייך סברת "הואיל", והעירוב תבשילין מתיר גם דברים אלו בבישול ואפיה, וכל שכן בזמננו שמצוי בכל אתר ואתר בני ספרד הנוהגים היתר באכילת קטניות ופירות יבישים. אמנם רוב הפוסקים חולקים על המתירים הנ"ל, וכותבים כי למעשה יש לאסור לבשל קטניות ופירות יבישים בשביעי של פסח לצורך שבת, אף כי מצויים בינינו רבים הנוהגים לאכול דברים אלו, **וג' טעמים עיקריים נאמרו בטעם האיסור**: א. כיון שהמנהג לאסור אכילתן הוא מדינא עפ"י הראשונים, לא אמרינן 'הואיל' אף כי יש אנשים האוכלים זאת. ב. כיון שלנוהגים איסור אסור הדבר מדינא ולא מחמת חומרא בעלמא, חל על מאכלים אלו איסור מוקצה. ג. יש לחשוש שמא יבואו לאכול מהם אגב העיסוק בהם".
      2. מיקל.
         1. ה"ר יוסף אישקאפה (כנסת הגדולה שו"ת סי' ס"ב) - לשונו מובא לקמן.
         2. ערך השלחן (סי' תנ"ג ס"ק ד').
         3. עי' מחזיק ברכה (או"ח סי' תס"ז ס"ק ו') – "הרב כנה"ג יש לדחות דלא אמרה מהר"י וייל אלא כי אינו מבשל כלל והיינו שכתב מהרי"ו וז"ל ואין להתיר מטעם הואיל ויכול להשאל על נדרו דלא אשכחן דמותר מטעם הואיל אלא היכא דמותר לבשל לעצמו בלא הואיל וכו' ע"ש ונימא דהכא דיכול לבשל לעצמו כל מאי דבעי הו"ה דשרי לבשל לשבת אורז מטעם הואיל ודוק היטב".
         4. שדי חמד (אסיפת דדינים הל' חמץ ומצה סי' ו' אות ו') – "אבל אם הוא במקום שמקצתם נוהגים היתר כמו באורז דשכיחי בעיר אחת מקצתם אוכלים בשופי ומקצתם צנועין מושכין את ידיהם גם הג' חתם סופר יודה דאמרינן הואיל ומקלעי אורחים דנהיגי בהו היתר זה".
         5. עי' הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה פסח פרק י' סעי' ט"ז) – "חל שביעי של פסח ביום ו', נראה שמותר לבשל בו קטניות עבור השבת שלאחריו, אם מצויים באותו מקום אנשים הנוהגים בהן היתר בפסח. ובשבת מותר לאכול אפילו מאכלים שהיה בהם בפסח איסור חמץ מדרבנן, וכ"ש קטניות, ורק כחמץ דאורייתא יש מקום להחמיר".

עי' הגרשז"א זצ"ל (מנחת שלמה תניינא (ב - ג) סוף סי' י"ז, שולחן שלמה סי' שכ"ב ס"ק ג') – "יש לדון אי שרי לבשל קטניות ביום טוב אחרון של פסח שחל ביום ו' עבור שבת שלמחרתו אם אין ספרדים מצויים, אבל שאר הדברים - כגון מצות מכונה או שרויה - חושבני דודאי מותר כי גם למי שאינם אוכלים בפסח זה רק מוקצה מחמת יום שעבר - ועיין בביאה"ל סי' תרס"א סעיף א' ד"ה אתרוג דל"ח מוקצה - וגם הרי נפישי אינשי שאינם זהירים בכך לפיכך מותר אפילו לבשל ועכ"פ לאכול ודאי שרי, ואפילו בחמץ גמור שהביא לו נכרי יש מקום לפלפל במה שכתב השער המלך הל' יו"ט פ"א הל' כ"ד לחשוש בדאורייתא גם ליום שעבר. ולכן לענ"ד יש מקום להחמיר רק בחמץ ממש או בכלי שהוא בן יומו, ולא באינו בן יומו שזה רק מדרבנן. אולם בלוח א"י של הגרי"מ טיקוצינסקי ז"ל כתב 'והמחמירין בחמץ מחמת מוקצה אין אוכלין בשבת זה אורז וקטניות וכו'' ולא ידעתי מאי שנא מביצה שנולדה ביו"ט דאסור בשבת [שאחר יו"ט] רק מפני הכנה ולא משום מוקצה מחמת יום שעבר, וגם כאן הרי יודע ברור שעתיד להיות מותר לאחר בין השמשות".

עי' הגרשז"א זצ"ל (מנחת שלמה תניינא (ב - ג) סוף סי' מ"ב) – "ויש לדון לפ"ז ולאסור בשול קטניות בז' של פסח לצורך שבת אפי' במקום דשכיחי כאלה שנוהגים בו היתר משום דמ"מ לא שרי ע"י עירוב תבשילין רק מה דאפשר לעשותו עבור היום. ולא דמי למי שאכל בשר דמ"מ מותר לו בו ביום לפני אכילת הבשר וגם מותר לבני ביתו [וכמשנ"ת במנח"ש ח"א סי' ו' הערה 5], משא"כ קטניות שגם ביום טוב עצמו אינו מותר רק לאורחים שנוהגים בו היתר, (ועי' שו"ת חתם סופר או"ח סי' ע"ט, ובשו"ת דובב מישרים ח"א סי' מ"ט, ולעיל סוס"י י"ז)".

* + - 1. ששכ"ה (פרק ב' דפו"ח הע' ל"ג, עי' פרק כ' הע' ק"ה [דפו"ח, סעי' ל"ד]) – "**ולכאורה בין לטעם** דרבה ומשום הואיל ובין לטעם של רב חסדא דצורכי שבת נעשים ביו"ט, מותר באר"י לבשל קטניות בשביעי של פסח שחל ביום ו', כיון שנמצאים בינינו ספרדים וחולים שמותרים בקטניות, וכ"ה בספר מאור השבת ח"א בפניני המאור דף תק"ו בשם הגרש"ז אויערבך זצ"ל".
      2. הגר"א נבנצל שליט"א (ביצחק יקרא על סעי' א') – "אשכנזי רשאי לבשל קטניות בשביעי של פסח שחל להיות בערב שבת במקום שמצויים ספרדים האוכלים קטניות בפסח. עין לעיל בסע' כ' שמתענה אסור לו לבשל, משום שהמתענה אינו שיך לאכילה, אבל כאן מתר **דמיא דמי שאכל מאכל בשרי** שמתר לו לבשל מאכל חלבי".
      3. ***הגרח"ק*** זצ"ל ***(מועדי הגר"ח ח"א תשובה רל"א) – "שאלה: שביעי של פסח שחל בערב שבת אם שרי לבשל לצורך שבת מיני קטניות. תשובה: ע"י עירוב תבשילין".***
      4. ***נטעי גבריאל (יו"ט ח"ב פרק פ"ז סעי' ד') – "מותר לבשל מאכלי אורז או קניידלעך וכדומה בשביעי של פסח שחל בע"ש, אף לאלו הנוהגים להחמיר שלא לאכלם עד אחר אחרון של פסח".***
      5. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סעי' ל') – "וכן יש להתיר לבשל אורז ביום שביעי של פסח שחל בערב שבת, לצורך השבת, אף לאלה שנוהגים להחמיר שלא לאוכלו בפסח".
    1. מראי מקומות – עיקרי הד"ט (או"ח סי' כ' אות ד'), דעת תורה (על סעי' א' ד"ה ומצאתי), קנין תורה בהלכה (ח"ו סי' כ"ז), עירוב תבשילין הערוך (סי' כ"ב סעי' ה' נידון א', סעי' ז', סעי' ח'), ילקוט יוסף (מועדים עמ' תק"ב).
  1. **בישול מצה שרויה**.
     1. מיקל.
        1. שואל ומשיב (מהדו' תניינא ח"ד סוף סי' קמ"ב) - לשונו מובא לעיל.
        2. חזו"א (או"ח סי' מ"ט ס"ק ט"ז) – "אמנם כל זה אי מחזיקין מנהגן לאיסור מן הדין וצריכין להתנהג כאילו אסור לכל, אבל אם הוא כדברים המותרים והחמירו, א"כ הוי רק כנדור וכיון שראוי להנוהגין היתר אין כאן לא משום מוקצה [וכמש"נ לעיל סי' מ"ג סק"ך] ולא משום מלאכת יו"ט, ונראה דכיון דנוהגין היתר באחרון ש"פ אף בשבת ראי' הוא שאין מחזיקין זה לאיסור אלא כנדור, ואין לבטל מנהגן".
        3. דובב מישרים (ח"א סי' מ"ט אות א') – "וא"כ הכ"נ כיון דפירות יבשים או מצה שרויה לאותן שאין אוכלין הוא רק מכח חומרא, על כן שפיר מותר לבשלן ביום טוב וממילא מותר להכין גם לצורך שבת, וי"ל".
        4. מנחת יצחק (ח"ז סי' ל"ג) – "אמנם בנוגע למצה פשוטה באחרון ש"פ בחול, הקיל בהגהות מהרש"ם **כיון דהוא רק חומרא בעלמא**, ואחרים אוכלין, אין לאסור גם משום שמא יבוא לאכלו, וממילא הה"ד גם לענין מצה שרוי', וכמ"ש בת' דובב מישרים שם, ומכ"ש היכא דהמבשלת בעצמה אינה מהנזהרים שלא לאכול בזה, דאז בודאי אין איסור, וכמ"ש בכנה"ג שם כנ"ל".
        5. הגרשז"א זצ"ל (שולחן שלמה סי' שכ"ב ס"ק ג') – "יש לדון אי שרי לבשל קטניות ביום טוב אחרון של פסח שחל ביום ו' עבור שבת שלמחרתו אם אין ספרדים מצויים, אבל שאר הדברים - כגון מצות מכונה או שרויה - חושבני דודאי מותר כי גם למי שאינם אוכלים בפסח זה רק מוקצה מחמת יום שעבר - ועיין בביאה"ל סי' תרס"א סעיף א' ד"ה אתרוג דל"ח מוקצה - וגם הרי נפישי אינשי שאינם זהירים בכך לפיכך מותר אפילו לבשל ועכ"פ לאכול ודאי שרי, ואפילו בחמץ גמור שהביא לו נכרי יש מקום לפלפל במה שכתב השער המלך הל' יו"ט פ"א הל' כ"ד לחשוש בדאורייתא גם ליום שעבר. ולכן לענ"ד יש מקום להחמיר רק בחמץ ממש או בכלי שהוא בן יומו, ולא באינו בן יומו שזה רק מדרבנן. אולם בלוח א"י של הגרי"מ טיקוצינסקי ז"ל כתב 'והמחמירין בחמץ מחמת מוקצה אין אוכלין בשבת זה אורז וקטניות וכו'' ולא ידעתי מאי שנא מביצה שנולדה ביו"ט דאסור בשבת [שאחר יו"ט] רק מפני הכנה ולא משום מוקצה מחמת יום שעבר, וגם כאן הרי יודע ברור שעתיד להיות מותר לאחר בין השמשות".
        6. להורות נתן (ח"ח סי' כ"ח, סי' כ"ט) – "ולדינא ודאי יש להתיר לבשל שרויה בשביעי של פסח לצורך שבת שלאחריה, דאי מטעמו של מהר"ח בנבנשתי ז"ל שדימהו למי שמתענה שאסור לו לבשל ביום טוב לצורך אחרים, הנה כבר דחה ראיה זו בס' מחזיק ברכה, וגם דעיקר דינו של הרמ"א ז"ל דהמתענה אסור לבשל ביום טוב איננו מוסכם מהאחרונים וכנ"ל. ואם משום סברת החת"ס ז"ל שלא התיר לבשל צימוקים משום דחזי לחולה שאין בו סכנה כיון דאינו שכיח שהחולה יצטרך לרפואתו דוקא צימוקים, ברם בשרויה דשכיחי אינשי דאכלי גם החת"ס מודה דשרי. ואם משום מוקצה, כבר כתבנו לברר דאין בזה מוקצה וכמש"כ החזון איש ז"ל, וכ"כ בלוח אר"י להגרי"מ טיקוצינסקי ז"ל דליכא בזה משום מוקצה. ויש בזה די השיב ליישב מנהג הנוהגין בו היתר".
        7. *עי' הגריש"א זצ"ל (*פסקי בלכות, קרול, או"ח אות קס"א) – "שביעי של פסח שחל ביום ו', מותר לבשל קניידלעך בשביל שבת, אבל עדיף לבשל בערב יו"ט".
        8. ששכ"ה (פרק ב' דפו"ח הע' ל"ג).
        9. ***שבה"ל (מבית לוי ח"א עמ' נ"ד אות י"ב) – "מותר לבשל בשביעי של פסח ע"י ע"ת לשבת, גם דברים שנוהגים בהם חומרא מלאכלם בימי הפסח, וכגון מצה שרויה [קניידליך], מצה שאינה שמורה, מצות מכונה".***
        10. ***נטעי גבריאל (יו"ט ח"ב פרק פ"ז סעי' ד') - לשונו מובא לעיל.***
        11. פסקי תשובות (סוף אות כ') – "וכ"ז בקטניות וכדו' האסורים מדינא, אבל מצה שרויה או מצה שאינה שמורה שאינו אלא חומרא בעלמא, ואף בין האשכנזים יש הנוהגים לאוכלם בפסח, מותר לכו"ע לבשל ולהכין מהם תבשילים בשביעי של פסח לצורך שבת - אחרון של פסח, אף שלמבשל אינו ראוי לאכילה בו ביום, מ"מ הואיל וראוי לאורחים אם יבואו אליו, וכן ראוי לקטנים וחולים".
     2. מחמיר.
        1. דובב מישרים (ח"א סי' מ"ט) - לשונו מובא לעיל.
        2. עי' שבט הלוי (ח"ח סי' קס"ג) – "באחרון של פסח המנהג בארה"ב שמקילין במצה שרויה, ורבים נוהגים שמכינין ומבשלים הקניידלעך בערב שביעי של פסח, והכלים מצניעין עד אחרון של פסח כדי שלא ישתמשו בהם בטעות בשביעי ש"פ, ויש מערערים ואומרים כיון שאנו מחמירים שלא לאכול מצה שרויה ג"כ אינו נכון להחזיקם בבית, ולדעתי אין לחומרא זו שום מקום דהא ידוע מכמה צדיקים ובתוכם מרן החת"ס שאכלו מצה שרויה, ואנן דמחמרינן שלא לאכול הבו דלא לוסיף עלה. תשובה: אף על פי שדבריו כנים להלכה, מכ"מ לאלו הנוהגים איסור כנראה אינו נכון להתעסק בפסח במידי דאסור לאכול לדעת המחמירים, אבל בודאי איסור שהי' בבית ליכא כנראה".
     3. מראי מקומות – קנין תורה בהלכה (ח"ו סי' כ"ז), עירוב תבשילין הערוך (סי' כ"ב סעי' ה' נידון א').
  2. מראי מקומות – חזו"א (או"ח סי' מ"ט ס"ק ט"ו), ציץ אליעזר (חי"ד סי' נ"ד), מועדים וזמנים (ח"ז סי' קע"ו), הגר"ש מילר שליט"א (הלכה ברורה ח"ז מספר י"ב הע' כ"ח), נטעי גבריאל (פסח ח"ג פרק י"ט סעי' ט'), הל' עירוב תבשילין (ילקוט נחום סי' א'), עירוב תבשילין כהלכה (סי' ח' סעי' ז').

1. איך לעשות העירוב תבשילים.
   1. **בישול התבשיל**.
      1. "דלכתחלה מצוה מן המובחר לעשות תבשיל בכוון לשם עירוב" – עי' בה"ל (סעי' ו' ד"ה עדשים), ***שבה"ל (קובץ מבית לוי ח"א עמ' נ"ב סעי' ה'),*** עירוב תבשילין הערוך (סי' א'), פסקי תשובות (אות ו'), הל' יו"ט (ארטסקרול, עמ' רפ"ב), הל' עירוב תבשילין (פרק ב' סעי' ח').
         1. בה"ל (סעי' ו' ד"ה עדשים), פוסקים – "ואולי רק אם בישל לצורך שבת סגי ושאני אלו שלא נתבשלו כלל לצורך שבת".
      2. כזית – גמרא (ביצה דף טז:, "ערובי תבשילין צריכין כזית"), מחבר (סעי' ג', "שיעור תבשיל זה כזית, בין לאחד בין לאלפים, בין בתחלתו בין בסופו"), עירוב תבשילין הערוך (סי' ח' סעי' כ"א), ששכ"ה (פרק ב' דפו"ח סעי' י"ב), הל' עירוב תבשילין (פרק ב' סעי' ו').
      3. "ומשום הידור מצוה יקח לחם שלם וחתיכת בשר או דגים חשובה" – פמ"ג (מש"ז ס"ק י"ב), מ"ב (ס"ק ח'), ***שבה"ל (קובץ מבית לוי ח"א עמ' נ"ב סעי' ד')***, הל' עירוב תבשילין (פרק ב' סעי' ז', פרק ג' סעי' ב'), עירוב תבשילין כהלכה (סי' א' סעי' ב').
      4. "צריך שיהא תבשיל זה דבר שהוא ראוי ללפת בו את הפת, לאפוקי דייסא" – מחבר (סעי' ד').
   2. **המנהג להניח ביצה מבושלת** – ערה"ש (סעי' י"ג, "ודע דרוב העולם מניחים עירובי תבשילין בבשר מבושל וכשחל יו"ט ביום ה' ויום ו' שמניחין העירובי תבשילין ביום ד' ע"פ רוב מתקלקל עד שבת ובטל העירוב ולכן יש על כל אדם ליזהר בזה ולכן אנחנו נוהגים להניח על ביצה מבושלת **דהביצה אינה מתקלקלת** וההמון אינם בקיאים בזה וכמה פעמים ראינו שכשהולכים בשבת ליטול הבשר המבושל שהניחו עליהם את העירובי תבשילין נתקלקל מאד ומשליכין אותו לחוץ ולכן יש ליזהר בזה מאד"), בן איש חי (שנה א' פר' צו הל' עירוב סעי' א', "והתבשיל טוב לעשותו ביצים שלוקים קשים דאלו מתקיימים במקומות אלו שהם חמים אבל הבשר לא יתקיים בזמן החום שני לילות ושני ימים ואם חל יו"ט בחמישי וששי צריך שתשאר חתיכת הבשר ב' ימים ושני לילות דהיינו עד ליל שבת ולכן טוב לעשותו מבצים שלוקים כי אלו יתקיימו ולא יתקלקו"), כה"ח (ס"ק כ"א).
      1. ***"ובבן איש חי ...*** *וא"כ בזמנינו* ***שאפשר לשמר את המאכלים היטיב במקרר ראוי לקחת חתיכה בשר או דג חשובה" – שבט הלוי (קובץ מבית לוי ח"א עמ' נ"ב הע' ב'),*** פסקי תשובות (אות ז')***.***
      2. "ויש שכתבו דביצה עדיף וכן נוהגים רבים והטעם: שלא יתקלקל ע"י החום כמו בשר, אמנם בזמנינו אפילו בארצות החמות יש לשומרו במקרר וכל אחד יכול לערב עם בשר או דגים להידור מצוה ואין זה נחשב כשינוי 'מנהג'" – הל' עירוב תבשילין (פרק ב' סעי' ז' הע' ד', עי' פרק ג' סעי' ב' הע' ג', "כן השיב לי הגר"ע אויערבאך שליט"א הג"ר יצחק זילברשטיין הגר"צ װבר שליט"א וכל הפוסקים ששאלתי").
      3. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סעי' ז') – "ובמקומות החמים נוהגים לקחת ביצה שלוקה שמחזיקה מעמד ואינה באה לידי סירחון כשאר מיני ליפתן. ובזמן הזה שיש לנו מקררים חשמליים טוב להדר לקחת לחם שלם ותבשיל חשוב, כגון בשר או דגים לצורך מצות עירובי תבשילין".
      4. מראי מקומות – ***סדר*** עירוב תבשילין (סוף עמ' ד').
   3. **האם בשר נכלל ב"ללפת בו את הפת", בזמן הזה**.
      1. אינו נכלל.
         1. הגר"י ברנדסדורפר (קובץ בית אהרן וישראל חק"א עמ' ס"ו, חק"ד עמ' ק"ס) – "לסיכום בזמן הראשונים עד לאחרונה היו אוכלים בשר עם פת ממש ולכן זה הי' לפתן ולכן כתב הרמב"ם והאחרונים שבשר כשר לעירוב תבשילין אמנם לאחרונה **נשתנה המציאות** שאוכלים בשר בלי פת נמצא שזה לא לפתן אלא זה כמו דייסא שמובא בגמ' ופוסקין עד המ"ב שאין זה לפתן ולכן דייסא פסול לעירוב תבשילין אע"פ שאוכלים אותו בזמן הסעודה מכיון שאין אוכלים אותו ממש עם פת אלא אוכלים אותו באמצע הסעודה כלי פת, אינו לפתן ופסול לעירוב תבשילין".
      2. נכלל.
         1. הגריש"א זצ"ל (הל' עירוב תבשילין פרק ב' סעי' ב' הע' ג', בירור הלכות סי' ג', קובץ בית אהרן וישראל חק"ג סוף עמ' קנ"א) – "דאם במדינה מסוימת לא נהגו ללפת את הפת עם בשר או דגים - שפיר הוי 'מלפת' דבטלה דעתם וכמש"כ בגמ' הנ"ל, לגבי דייסא דבאמת אינה מלפת, וכאן להיפך דבאמת הוא מלפת ובטלה דעתם לאלו שאינם מלפתים בה את הפת, ואפילו הוא מדינה שלמה, ושאני ממש"כ במ"ב ובשאר פוסקים דלגבי קטניות הולכין אחר המנהג כי זה אינו מלפת גמור, משא"כ בשר".

הגריש"א זצ"ל (הל' עירוב תבשילין בירור הלכות סי' ג' ד"ה ובדברי, קובץ בית אהרן וישראל חק"ג עמ' קנ"ג, אשרי האיש ח"ג פרק ו' סעי' י"ז) – "שאפילו אם ינהגו לאכול בשר באופן שאינו מלפת, [כמו שנסחתי אז השאלה] עדיין לא פקע מיניה שם מלפת, **כי לשבוע רק על בשר הוא טפשות** [וכמבואר לעיל מרש"י שמות ט"ז ח' שאינו דרך ארץ] ובטלה דעתם של הנוהגים כן ואפילו הם מדינות שלימות".

* + - 1. הגר"מ בריזל (קובץ בית אהרן וישראל חק"ב סוף עמ' קמ"ג) – "ברור שמה שכתב המחבר בסי' תקכ"ז שצריך שיהא תבשיל זה דבר שהוא ראוי ללפת בו הפת כוונת ואף בבשר שאוכלים אותו בתוך הסעודה ואינם מלפת בו הפת כיון שהוא ראוי ללפת בו הפת וגם היום כשאוכלים מנה ראשונה בבשר בלי הקדמת הדגים והסלטים בטח יאכלו אותו עם פת ממש".
    1. מראי מקומות – הל' עירוב תבשילין (בירור הלכות סי' ג'), עירוב תבשילין כהלכה (סי' א' הע' י"ט).
       1. הל' עירוב תבשילין (פרק ב' סעי' ב' הע' ב') – "ונראה דהיום שהרבה אוכלים מאכל '**פלאפל**' שעשוי מארבס ואוכלים אותו עם לחם פיתה - א"כ שפיר מלפת את הפת, אמנם לכאורה דנים על מאכל ארבעס לבד ודוקא אם במצב כזה נאכל עם לחם כמלפת, ומה שנהיה מלפת כשמטוגן בשמן או כשנתרסק ל'חומוס' - אינו מוכיח על שאר צורות יש לדון כל מקרה לגופו - אם הדרך ללפת הפת".
       2. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

Can we use our cholent for an eruv tavshilin? We are making the **cholent** before Yom Tov and will leave it in the fridge until Friday. I know the minhag is to use an egg for eruv tavshilin - but it feels more mechubad to make it on the entire cholent. Is it a problem since we don't generally eat cholent with challah?

R' Y. Berkovits wrote: I use the cholent, along with a challah. I know some people have taanus against it, but the cholent is the ikkur meal.

* 1. **אפיית הפת**.
     1. האם יש מצוה מן המובחר שיאפום לשם עירוב.
        1. כן – עירוב תבשילין הערוך (סי' ו' סעי' א').
        2. לא – הל' יו"ט (ארטסקרול, עמ' רפ"ב), בשם הגר"י דבליצקי זצ"ל (מחזור שבועות עמ' י"ב), פסקי תשובות (הע' ט"ו).
     2. "הידור מצוה יקח לחם שלם" – מ"ב (ס"ק ח'), ששכ"ה (פרק ב' דפו"ח סעי' י"ב), הל' עירוב תבשילין (פרק ג' סעי' ב').
     3. לכתחילה כביצה, בדיעבד כזית – רמ"א (סעי' ג', "ויש מצריכין לכתחלה בפת כביצה, וכן נוהגין לכתחלה"), ששכ"ה (פרק ב' דפו"ח סעי' י"ב), עירוב תבשילין הערוך (סי' ז' סעי' י"ג), עירוב תבשילין כהלכה (סי' א' סעי' י"ג).
     4. אין לחם, אפילו מזונות – ***שבט הלוי (ח"ט סי' קכ"ט אות ב', "בענין לערב ע"ת במזונות אם אין פת שלם, הדבר נוטה להקל, וכב' ה"ר ממה שמדמה ר"ת ע"ת לפת גוי ושם מבואר ביו"ד סי' קי"ב דגם במיני מזונות שייך פת גוי הנה זה רק קצת ראי', אבל בלא"ה הדברים פשוטים דהא מקור דברי ר"ת להצריך גם פת מר"א דס"ל בסוגין דביצה דאין אופין אלא על האפוי ואין מבשלין אלא על המבושל היינו דמלאכת בשול ומלאכת אפי' צריכים כ"א היתר בפ"ע, וכמו בבשול אין מסתכלין איזה תבשיל לקח לע"ת, דהתחלת מלאכה קובע, ה"נ לענין אפי' כיון דהתחיל במלאכת אפי' אפילו בפת הבא בכסנין ה"ז מספיק להתיר כל אפי' ולא כ' הפוסקים כן לרוב פשיטותו, ובלא"ה חומרת ר"ת רק לכתחילה כמש"כ גם כב'"),*** הל' יו"ט (ארטסקרול, עמ' רפ"ב), עירוב תבשילין כהלכה (סי' א' סעי' ז').
     5. ***מראי מקומות – אג"מ (רשומי אהרן ח"ב או"ח סי' תקכ"ז אות א', "אפשר לעשות עירוב תבשילין ע"י מצה שלכתחילה לא היה אוכל").***
  2. *עירוב תבשילין בחלה קפואה****.***
     1. ***הגרח"ק*** זצ"ל ***(מועדי הגר"ח ח"א תשובה רכ"ו) – "שאלה: אם אפשר לעשות עירוב תבשילין בחלה קפואה. תשובה: אם היה ראוי בו ביום".***
     2. ***ועמש״כ בזה בשו״ת משנת יוסף ח״ט ס׳ ק״ל, וע״ע בשו״ת שבט הלוי ח״ט ס׳ קכ״ט, ומה שהשיב מרץ שליט״א בס׳ שאלת רב ח״א עמ׳ שנ״א, וכץ מובא במשנייב דרשו ס׳ תקכ״ז בשם מרן הגר״נ קרליץ דאפשר לערב בחלה קפואה. .***
  3. ***מראי מקומות*** – עירוב תבשילין הערוך (סי' ו').

1. סדר עריכת העירוב וברכתו.
   1. **בידו** [מתחילת הברכה עד גמר הנוסח בהדין עירובא ...] – עירוב תבשילין הערוך (סי' ט' סעי' א'), ***נטעי גבריאל (יו"ט ח"ב פרק פ"ד סעי' ג'),*** פסקי תשובות (אות י"ב), הל' יו"ט (ארטסקרול, עמ' רע"ט), הל' עירוב תבשילין (פרק ג' סעי' ה').
      1. בדיעבד.
         1. מעכב – עי' חיים שאל (ח"א סי' כ"ט, "אמנם הכא צריך מעשה. ראה קראו בשם עירוב שמתחיל מערב י"ט לבשל לשבת ומערב יחד תבשילי שבת וי"ט ובאמירה לא סגי. וכסיל לא יבין מטבע חכמים בדין עירובא מורה באצבע דנקיט בידיה תבשיל העירוב. ובא וראה לשון הגאון בהלכות גדולות דף ל"ו דנשתרי לן למיפא ולבשולי מיומא טבא לשבתא והיכי עבדין שקלין חדא רפתא ממעלי יומא טבא ומתנח בגויה בשרא או ביעתא או כוורא וכו' ע"ש ולשון הרי"ף בתשובותיו סימן שי"ב נוטל מעט בשר צלי ומבושל ומברך בא"י וכו' ויאמר נמי בהדין עירובא וכו' ע"ש וכן מוכח מלשון הרמב"ם פ"ו מה' י"ט ומדברי כל הפוסקים. שא נא עיניך וראה מ"ש הרב מגן אברהם ריש סי' תקכ"ו וז"ל נ"ל דמי שהוא בבית הכנס' ואם ילך לבית להניח ערובי תבשילין יעבור זמן המנחה נ"ל יתפלל מנחה ולא יניח ע"ת דיוכל להקנות קמחו לאחרים עכ"ל וכלשון הזה כתב הרב אליה רבה שם ס"ק ג' וכן הרב יד אהרן הביאו משם הרב מגן אברהם. הא למדת שמי שעשה עירוב כנ"ד טעה מדרך השכל ואין להאריך בדברים פשוטים ולא באתי אל הארש כי אם להפיק רצונך וגדולה אהבה שמקלקל' השורה ושורי בארש יכתבו כמאן דתני אהבה רבה עלץ לבי אף גילת ורנן באהבתך חדאי נפשאי"), הו"ד בהל' יו"ט (ארטסקרול, פרק ל"ה הע' י"ט).
         2. אינו מעכב – דברי מלכיאל (ח"ג סי' ח', "חיים שאל ... ועוד דהא כתבו הפוסקים דקיי"ל כרב אשי בביצה ט"ו ע"ב שהטעם שלא יאמרו שאופין מיו"ט לחול. ובזה ודאי אין לומר שצריך דווקא שיקח בידו. דהא הוי רק להכירא בעלמא. וכ"נ מלשון הש"ס בביצה ט"ז ע"א עדשים שבשולי קדירה סומך עליו משום ע"ת משמע דסגי בסמיכה בעלמא וא"צ שיקחנו בידו. ואף שיהא לפניו א"צ. וכ"נ להדיא בט"ז שם סק"ז בשם הב"ח ויש"ש. והש"ך בסקכ"ג חולק על היש"ש רק בהא שצריך לומר בהדין עירובא. אבל שיצטרך להחזיק בידו לא מצינו ... ובמג"א סי' תקכ"ז סק"א משמע קצת כהחיים שאל שהרי כתב שם שאם הוא בביהכ"נ ואינו יכול לילך לביתו לעשות ע"ת יכול לסמוך על גדול העיר. וקשה הלא יכול לעשות ע"ת בביהכ"נ וליחד פת ותבשיל שבבית. ומוכח שאסור לעשות כן. ויש לדחות דאפשר איירי שאינו יודע מה ליחד. או שאין לו תבשיל מוכן שיוכל להשאירו על שבת. ואין לומר שאסור לברך בלי מעשה. ולזה אין לעשות ע"ת רק כשיקח בידו. דהא כבר כתבנו בסי' ו' דבכה"ג דבדיבורו או במחשבתו עביד מעשה שפיר הוי מעשה"), עמק הלכה (ח"ב סי' ל"ט, עמ' ר"ט, "והנה מלשונו של החיים שאל משמע דלא רק דבעינן שיהיה הוא והעירוב במקום אחד אלא בעינן דוקא דינקט העירוב בידו ממש (ועיין בדברי מלכיאל (ח"ג סימן ח)). ולדינא נראה דאפילו אין צריך לתפוס בידו בדיעבד מכל מקום בבית אחר ודאי דלא מהני").
   2. **יד ימין** – ***נטעי גבריאל (יו"ט ח"ב פרק פ"ד סעי' ג'),*** עירוב תבשילין הערוך (סי' ט' סעי' ג'), הל' יו"ט (ארטסקרול, עמ' רע"ט), הל' עירוב תבשילין (פרק ג' סעי' ה').
      1. איטור יד – עירוב תבשילין הערוך (סי' ט' סעי' ד'), הל' עירוב תבשילין (פרק ג' סעי' ה' הע' ב').
   3. **האם הלשון מעכב**.
      1. "ואם הניח עירוב ולא הזכיר המלאכות בהדיא, אלא אמר: בדין יהא שרי לן למעבד כל צרכנא, הוי כמי שלא עירב כלל" – רמ"א (סעי' כ').
         1. יש חולקים – מ"ב (ס"ק ל"ו, ס"ק ס"ג, "ויש חולקין על עיקר דין זה וס"ל דהאמירה של בהדין אינו רק למצוה לכתחלה אבל בדיעבד כיון שהניח התבשיל לשם עירוב אפילו לא אמר כלל נוסח של בהדין וכו' אינו מעכב ומותר לסמוך עליו לעשות כל המלאכות מיו"ט לשבת ולענין הלכה לכתחלה יש להחמיר כסברא הראשונה"), ששכ"ה (פרק ב' דפו"ח הע' ל"ט).
      2. "דברכות אין מעכבות" – ח"א (כלל ק"ב סעי' ט"ו), מ"ב (ס"ק ס"ד), ששכ"ה (פרק ב' דפו"ח הע' ל"ח).
      3. מראי מקומות – עמק הלכה (ח"ב ריש סי' ל"ט), עירוב תבשילין הערוך (סי' י' סעי' י"ב-ט"ז).
   4. "ומי שאינו יודע בלשון הקודש, יוכל לאמרו בלשון לע"ז שמבין" – רמ"א (סעי' י"ב), ח"א (כלל ק"ב סעי' י"א, "ואם אינו מבין בלשון הקודש, **יותר טוב** לומר בלשון שמבין"), קיצור שו"ע (סי' ק"ב סעי' א', "ואם אינו מבין לשון זה יאמר בלשון שהוא מבין"), ששכ"ה (פרק ב' דפו"ח סעי' ט"ז), ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סעי' י"א).
   5. מראי מקומות – עירוב תבשילין הערוך (סי' ט').
2. מנהגי פת ותבשיל לאחר שגמרו ביו"ט את כל ההכנות לשבת.
   1. **שיניח אותו ללחם משנה בשבת** – שבת (דף קיז:, "רבי אמי ורבי אסי כי מיקלע להו ריפתא דעירובא, שרו עילויה, אמרי: הואיל ואיתעביד בה חדא מצוה, ליתעביד בה מצוה אחרינא"), מג"א (ס"ק ט"ו), קיצור שו"ע (סי' ק"ב סעי' ב', "וגם הפת יהא שלם ויניחו בשבת ללחם משנה, ובסעודה שלישית יבצע עליו, כיון דאתעביד ביה מצוה חדא זימנא, יתעביד ביה נמי מצוה אחריתא"), מ"ב (ס"ק י"א, ס"ק מ"ח, "נכון שיניח אותו ללחם משנה בערבית ושחרית ובמנחה יבצע עליו דכיון דאיתעביד בו מצוה חדא ליתעביד בו מצוה אחריתא"), אור לציון (ח"ג פרק כ"ב סוף הע' ב'), ששכ"ה (פרק ב' סעי' י"ג [דפו"ח, סעי' ט"ו]), עירוב תבשילין הערוך (סי' כ"ו סעי' ג'), הל' עירוב תבשילין (פרק ג' סעי' ח').
      1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש ח"ג פרק ו' סעי' ט"ז) – "נכון שיעשה לחם משנה בסעודות יום טוב על הפת שעירב עליה".
         1. מראי מקומות – הגרשז"א זצ"ל (ששכ"ה פרק מ"ו הע' ק', שולחן שלמה ס"ק י"ב, "נראה דלכתחילה אסור להניח עירוב תבשילין גדול על דעת שגם יאכל מהעירוב ביו"ט, ויתכן שאף בדיעבד אין זה עירוב, ומצינן כעי"ז בסי' תצ"ז סעיף י"א שהמזמין זוג יונים ליו"ט והוא יודע שאינו צריך אלא לאחד, דלא חשיב כלל הזמנה, וצ"ע"), עירוב תבשילין הערוך (סי' כ"ו סעי' ז', "בסעודות יום טוב עצמו, נראה ממשמעות הפוסקים דאין נוהגין לצרף את פת העירוב ללחם משנה").
      2. מעשה שהיה, שעשיתי עירוב תבשילין עם לחם של מזונות. ושאלתי הגר"י רובין, אם לעשות עליו לחם משנה. ואמר, שקובע סעודה, וממילא כן.
         1. אמנם עי' א"ר (סי' קס"ח ס"ק ז') – "כתב שיירי כנסת הגדולה [אות ד] ואם יש בלבן מעט שמן נוהגין להסיר מעל השלחן ולברך על פת גמור אחר אף שאינה יפה כמוהו ע"כ, ומשמע אפילו הן שוין בגדולות".
         2. ***ופמ"ג (סי' קס"ח מש"ז ס"ק ז') – "והוי יודע אם מונח על השולחן פת גמור ופת הנילוש בשומן, אפילו אם דעתו לקבוע(ה) סעודה ממנו אפילו הכי יברך המוציא על פת גמור, ועיין אליה רבה אות [ז] בשם [שיירי] כנסת [ה]גדולה [הגב"י אות ד]".***
      3. הגר"א נבנצל שליט"א (ביצחק יקרא סי' קס"ח על סעי' א') – "אם יש לו פת שנעשתה בה מצות ערוב תבשילין, או חצרות, או תחומין, היא קודמת לברכה".
      4. לחם משנה שנותר מסעודה קודמת (בכל שבת) – ענפי משה (אליבא דהלכתא חס"ג עמ' קע"ד טור ב').
   2. **מי שבוצע בכל סעודה את שתי הככרות**.
      1. יקדימו בציעת הלחם ללילי שבת – הגרשז"א זצ"ל (ששכ"ה פרק ב' הע' ל"ה [דפו"ח, הע' ל"ז], שולחן שלמה ס"ק י"ג.ג', לשונו מובא לקמן), עירוב תבשילין הערוך (סי' כ"ו סעי' ד'), פסקי תשובות (אות ט"ז), הגר"א נבנצל שליט"א (ירושלים במועדיה, שבועות עמ' קצ"א אות י"ט), הל' עירוב תבשילין (פרק ג' סעי' ח' הע' ג').
      2. מראי מקומות – פסקי תשובות (הע' נ"ב).
   3. **התבשיל**.
      1. אוכל התבשיל בשבת – אור לציון (ח"ג פרק כ"ב סעי' א', "וכן אוכלים את התבשיל בסעודת שבת. ויש נוהגים להניח את הביצים ולאוכלם בסעודה שלישית"), ***שבה"ל (קובץ מבית לוי ח"א עמ' נ"ה סעי' י"ג, "וכן נוהגים לאכול את התבשיל בסעודת שבת"),*** הל' עירוב תבשילין (פרק ג' סעי' ט')***.***
      2. בליל שבת – פסקי תשובות (אות ט"ז).
      3. הגרשז"א זצ"ל (ששכ"ה פרק ב' הע' ל"ה [דפו"ח, הע' ל"ז], שולחן שלמה ס"ק י"ג.ג') – "דאלה הנוהגים לבצוע בכל סעודה שני לחמים, סי' רעד במ"ב ס"ק ד, מוטב שיקדימו לכבד את הלחם ואת התבשיל העירוב ולאוכלם בליל שבת, או לחלק בין הלחם והתבשיל, לאכול אחד בלילה ואחד ביום".

הגרשז"א זצ"ל (שולחן שלמה הע' על ס"ק י"ג.ג') – "דתבשיל אם הוא עשוי מבשר או דגים, ודאי שעדיף לאוכלו בליל שבת שאז הוא גם יותר טרי ויש בזה הידור מצוה. ומי שמערב בתבשיל מביצה קשה, עדיף לאוכלה בסעודת שחרית במאכל של ביצים ובצלים שנהוג לאכול בסעודה זו".

* + 1. מראי מקומות – רבבות אפרים (ח"ח סי' תקל"ו, עמ' תצ"ט ד"ה במ"ש בסי' תקל"ו), פסקי תשובות (הע' נ"ב), עירוב תבשילין הערוך (סי' כ"ו סעי' ח'), הל' עירוב תבשילין (פרק ג' סעי' ט' הע'' א').
  1. מראי מקומות – עירוב תבשילין הערוך (סי' כ"ו).
     1. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סעי' ח') – "טוב לאכלו בליל שבת, או בסעודה שלישית של שבת".

מראי מקומות – הגר"ש דבליצקי זצ"ל (קיצור הל' מועדים ימים נוראים עמ' י"ג סעי' ט'), מועדים וזמנים (הגדה של פסח הל' עירוב תבשילין סעי' ג'), ***הגר"א נבנצל שליט"א (ירושלים במועדיה, שבועות עמ' קפ"ד).***

1. שאר ענינים.
   1. **עירוב תבשילין בפת שאין סומך על ההכשר**.
      1. מחמיר.
         1. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה ש"ז) – "שאלה: אם יכול לעשות עירוב תבשילין כשהוא אין סומך על ההכשר הפתי ואחרים סומכים. תשובה: לא".
      2. ועמש"כ בשו"ת דברי שלום [קרויז] ח"ד ס' צ"א ובס' עירוב תבשילין הארוך ס"ו ס' י"ב
   2. **עירוב תבשילין בממרחים**.
      1. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה ש"ח) – "שאלה: אם יכול לעשות עירוב תבשילין בממרחים מבושלים אם הוי כתבשיל. תשובה: כן".
      2. ועמש"כ בס' שלמי תודה עירוב תבשילין ס' ל"ה ובס' עירוב תבשילין הארוך ס"ח ס' י"ב. .
   3. **עירוב תבשילין במצה שאינה אוכל**.
      1. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה ש"ט) – "שאלה: אם יכול לעשות עירוב תבשילין בפסח על מצות שאין הוא אוכלם ואחרים אוכלים. תשובה: לא".
      2. ועמש"כ בס' קצות השלחן ס' ק"ה ס"ק ק"כ ובס' עירוב תבשילין הארוך ס"ו ס' י"ד. ובשו"ת ציץ אליעזר ח"ד ס' נ"ד. .
   4. **עירוב תבשילין בכזית בשר שע"י עצמות**.
      1. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה ש"י) – "שאלה: אם יכול לעשות עירוב תבשילין בדג או בשר שיש בו כזית רק בצירוף העצמות. תשובה: לא".
      2. ועמש"כ בס' מועדים וזמנים ח"ז ס' קכ"ג ובס' עירוב תבשילין הארוך ס"ח ס' כ"ה. .
   5. **עוסק בעירוב תבשילין אם פטור ממצוה**.
      1. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה שי"א) – "שאלה: העוסק בעירוב תבשילין אם יש לו פטור דעוסק במצוה פטור מהמצוה. תשובה: כן".
   6. **מצוה בו בעירוב תבשילין**.
      1. מחמיר.
         1. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה שי"ב) – "שאלה: אם בעירוב תבשילין אמרי' מצוה בו יותר מבשלוחו שיעשה בעצמו. תשובה: כן".
      2. וכ"כ הכף החיים או"ח ס' תקכ"ז אות , ועמש"כ בבית מתתיהו ח"ב ס"ב אות עי"ש. .
   7. **גזל פת ועשה עירוב תבשילין**.
      1. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה שי"ג) – "שאלה: גזל פת ועשה עירוב תבשילין אם יצא יד"ח עירוב. תשובה: מצוה הבאה בעבירה".
      2. ולכאו' זהו תליא במש"כ בבית מתתיהו ח"א ס"ג אות , אם מ"ע קיומית איכא מצוה הבאה בעבירה. .
   8. **עירוב תבשילין במקום מטונף**.
      1. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה שי"ד) – "שאלה: אם יכול לעשות עירוב תבשילין במקום מטונף. תשובה: אין ראוי".
      2. ולכאו' ה"ז תליא במש"כ בבית מתתיהו ח"ב ס"ג אות , אם מצוה קיומית שרי במקום מטונף וכן ס"ל למרן בדרך אמונה. .
   9. **קטן בעשיית עירוב תבשילין**.
      1. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה שט"ו) – "שאלה: אם אפשר ליתן לקטן לעשות עירוב תבשילין. תשובה: לא".

"ברוך אתה ה' אלקינו מלך העולם אשר קדשנו במצותיו וצונו על מצות ערוב".

"בהדין ערובא יהא שרא לנא לאפויי ולבשולי ולאטמוני ולאדלוקי שרגא (ולאפוקי) [ולתקנא] ולמעבד כל צרכנא מיומא טבא לשבתא".

"With this eruv, let it be permitted for us to bake, cook, insulate, light candles, (carry), make preparations, and do all of our needs on Yom Tov for Shabbos".

**שמחת יום טוב**

# סימן תקכ"ט

1. לכבד ולענגו יו"ט - סעיף א'.
2. יין.
3. בשר.
4. חיוב שמחה - סעיף ב'.
5. קטנים בשמחה.
6. נשים בשמחה.
7. לא ימשוך בשחוק וקלות ראש - סעיף ג'.
8. קבלת פני רבו ברגל.
9. לטהר עצמו לרגל.
10. שאר עניינים.
11. לכבד ולענגו יו"ט - סעיף א'.
    1. **לוו עלי ואני פורע** – ב"י (ס"ק א').
       1. עי' סי' רמ"ב, לשיטות ומראי מקומות.
    2. **כל מזונותיו של אדם קצובים מראש השנה חוץ מתשר"י** – מ"ב (ס"ק ב').
       1. עי' סי' רמ"ב, לשיטות ומראי מקומות.
    3. **רחיצה בחמין ערב יו"ט** – מ"ב (ס"ק ג').
       1. עי' סי' ר"ס סעי' א', לשיטות ומראי מקומות.
       2. **לטהר עצמו לרגל** - עי' לקמן.
    4. **בגדים יפים ליו"ט** – מ"ב (ס"ק ג').
       1. עי' סי' רס"ב סעי' ב', לשיטות ומראי מקומות.
       2. לענין זכר לחורבן - עי' סי' תק"ס סעי' ב', לשיטות ומראי מקומות.
       3. ***מצד איסור הכנה: להחליף וללבוש בגדים נאים בשבת שחל בעיו"ט לכבוד יו"ט - עי' סי' שכ"ג סעי' ו', לשיטות ומראי מקומות.***
    5. **להכין בעצמו לכבוד יו"ט** – מ"ב (ס"ק ג').
       1. עי' סי' ר"נ סעי' א', לשיטות ומראי מקומות.
    6. **שלא יהא דבורך של יו"ט כדבורך של חול** – בה"ל (ד"ה לכבדו).
       1. עי' סי' ש"ו וסי' ש"ז, לשיטות ומראי מקומות.
    7. **לקבוע סעודה ערב יו"ט** – רמ"א (סעי' א').
       1. עי' סי' רמ"ט סעי' ב', לשיטות ומראי מקומות.
    8. **ללוש פת ערב יו"ט** – רמ"א (סעי' א').
       1. עי' סי' רמ"ב, לשיטות ומראי מקומות.
    9. **חייב לבצוע על שתי ככרות ביו"ט** – מחבר (סוף סעי' א').
       1. ***האם כל סעודה צריך ב' לחם: הגם יותר מב' סעודות*** - עי' סי' רצ"א סעי' ד', לשיטות ומראי מקומות.
       2. **כשבוצע את הפת, בליל יו"ט יבצע את העליונה** – מחבר (סי' רע"ד סעי' א').
          1. בציעת הפת ביו"ט שחל בשבת - עי' סי' רע"ד, לשיטות ומראי מקומות.
    10. **סעודה שלישית ביו"ט** – מחבר (סוף סעי' א').
        1. עי' סי' רצ"א סעי' ו', לשיטות ומראי מקומות.
        2. לענין סעודת מלוה מלכה - עי' סי' ש', לשיטות ומראי מקומות.
    11. "דתניא: **ביום טוב מאחרין לבוא וממהרין לצאת**" – מגילה (דף כג.), רמ"א (סוף סעי' א').
        1. "ביום טוב מאחרין לבא. לבית הכנסת, שצריך לטרוח בסעודת יום טוב, כך מפורש במסכת סופרים [בפרק יח ד']" – רש"י (שם), בב"י (ריש סי' תקכ"ט), ומ"ב (סעי' י"ד).
        2. וביאר היעב"ץ (שם), "לטרוח כו'. נ"ב ואע"פ שאינו ממלאכת אנשים. צריכין לשמור הבית **והבנים** בעוד שנשותיהן עסוקות בצרכי סעודה גם צריכות סיוע אנשיהן".
           1. והגמרות חדשות גור' היעב"ץ – "ואע"פ שאין הכנת הסעודה ממלאכת אנשים ... י"ל צריכים האנשים לשמור הבית בעוד שנשותיהן עסוקות בצרכי סעודה גם צריכות סיוע אנשיהן"
           2. א"נ – "ואע"פ שאין הכנת הסעודה ממלאכת אנשים ... י"ל צריכים האנשים לשמור הבית בעוד שנשותיהם עוסקות בצרכי סעודה, גם צריכות סיוע אנשיהן".
    12. מ"ב (ס"ק י"א) – "ואיתא בע"ג דף ה' שתקנו **להרבות בסעודה** ביו"ט הראשון של פסח ובעצרת ובר"ה וביו"ט האחרון של חג".
        1. שעה"צ (ס"ק י"ג) – "אבל יום טוב א' של סוכות לא, לפי שהעם טרודים במצות סוכה וד' מינים ואין פנאי להכין הרבה".
        2. תוס' (ע"ז דף ה: ד"ה ערב, חולין דף פג. ד"ה וכדברי) – "אומר ר"ת משום דכולי עלמא טרידי בסוכה ולולב ואין להן פנאי להרבות בשחיטה כל כך".
12. יין.

פסחים (דף קט.) – "תניא, רבי יהודה בן בתירא אומר: בזמן שבית המקדש קיים אין שמחה אלא בבשר, שנאמר וזבחת שלמים ואכלת שם ושמחת לפני ה' אלהיך. ועכשיו שאין בית המקדש קיים אין שמחה אלא ביין, שנאמר ויין ישמח לבב אנוש".

* 1. **מיץ ענבים: לשמחת יו"ט**.
     1. מחמיר, אינו יוצא.
        1. אג"מ (פסקי הלכות סוף ספר הל' חוה"מ [אנגלית] אות א', שמעתא דמשה סי' תק"ל ) – "מעלה גדולה היא לשתות יין בכל יום מימי חוה"מ כדי לקיים בו מצות שמחת יו"ט כמו שאמרו חז"ל אין שמחה אלא ביין. מיץ ענבים אין לו דין יין לענין זה (אכן אם נהנה בשתייתו, מקיים בו מצות שמחה כמו בשאר דברים שנהנה מהם, אבל מעלה של יין אין לו)".
        2. באר משה (ח"ז סי' ב', פסקי הלכות סוף ספר הל' חוה"מ [אנגלית] אות ג') – "בגמ' ב"ב צ"ז א' מבואר דיין מגתו הגם שאיננו משכר כשר לקידוש לכתחילה ע"ש ברשב"ם ובשו"ע סי' רע"ב ס"ב, ש"מ דלא בעינן שיהי' משכר, כמו"כ במיץ ענבים יוצא יד"ח. אולם כ"ז לענין קידוש אבל לענין מצות שמחה אינו יוצא במיץ ענבים אלא ביין המשמח. ואפשר דגם ביין שרף יוצא ידי מצות שמחה".
        3. ***אור לציון (ח"ג פרק ט"ו הע' ד' ד"ה ואולם).***
        4. הגריש"א זצ"ל (שבות יצחק ח"ד סוף עמ' ק"כ, אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ז' אות ג', ירושלים במועדיה שבועות עמ' רי"ט אות ד') – "כל יהודי השומר תורה ומצות ידאג שיהיה לו יין כל ימות החג לקיים המצוה של 'ושמחת', והיינו שיש חיוב לשתות כל יום רביעית יין. (וסגי בפעם אחת ביממה, דאין צריך לשתות גם ביום וגם בלילה). ומיץ ענבים לא מהני לזה, והוא כמים עם סוכר לענין זה, אלא שיכול לערב מיץ ענבים ביין באופן שיורגש האלכוהול".

הגריש"א זצ"ל (*ישא יוסף ח"ג סי' ק"ז) – "וכמו"כ היה מורה רבינו דאין יוצאין י"ח שמחת יו"ט בכל יו"ט, במיץ ענבים אלא בעינן יין דוקא".*

* + - 1. ***אבני ישפה (ח"ה סי' ל"ב ענף ה') – "שאין במיץ ענבים שמחת יו"ט".***
      2. מועדים וזמנים (ח"א סי' כ"ט ד"ה ובגמרא, ח"ז סי' קי"אד"ה ובמצות, עי' סוף סי' קפ"א***) – "ובמצות שמחה ביין בזמן הזה, הנה מבואר בגמרא פסחים (ע"א.) שהמצוה היא ביין ישן. וי"ל הטעם שעי"ז יתרומם עד קרוב לשכרות ושמח וכמ"ש. וגם דוקא יין ולא שכר שנהנה ביין טפי, וזו היתה ההנאה בזמנם שבכל סעודה עיקר השתייה היה יין, ונראה דעכ"פ בעינן הנאה דוקא, ולכן בזה"ז שהרבה בני אדם אינן רגילים בשתיית יין וכן אינו משמחם, ובפרט שהיין שלנו אינו חזק לשכר כמצותו, וא"כ חסר לרוב בני אדם עיקר מצות שמחה ביין, שאינו חזק לשכר בו ואין נהנים ממנו כ"כ, ע"כ אין מרבין ביין בזמן הזה כדי לצאת עיקר מצות שמחה, דכיון שאין שמחים בכך א"כ אין זה עיקר המ"ע, לכן כל אחד שמח כפי יכלתו כגון בסעודה מכובדת בבשר ומטעמים, בשירה וזמרה ולב שמח, שזהו עיקר השמחה אצלנו".***
      3. ***מועדי השנה (עמ' ר"ל) – "מיץ ענבים לדעת כמה פוסקים לא יוצאים בו מצות שמחת יו"ט".***
      4. ***יו"ט וחוה"מ כהלכתם (פרק י"ד סעי' ג').***
      5. פסקי תשובות (אות ט', סי' תק"ל אות ה') – "ודוקא יין ממש שגורם לשמחה, אבל אין יוצאים ידי חובה בשתיית מיץ ענבים, ונראה ששיכר ויי"ש שהם משקין המשכרים, הרי הם בכלל יין לענין שמחה למי שאין לו יין או אינו סובלו".
    1. **מיקל, יוצא שמחת יו"ט**.
       1. אמת ליעקב (הע' תפ"ג) – "ונראה שמיץ ענבים בכלל יין לדין זה".
       2. ***הגה"צ מצעהלים (נטעי גבריאל יו"ט פרק נ"ד הע' י"ח).***
       3. ***הגרמ"א פריינד זצ"ל (מרא דשמעתתא, עטרת יהושע, אות רכ"ח) – "הורה דבשתיית מיץ ענבים יוצאים מצות שמחת יום טוב, ואין צריך יין המשכר דוקא".***
       4. הגרשז"א זצ"ל (מעדני שלמה עמ' י"ג, מבקשי תורה חוה"מ עמ' תש"מ, ירושלים במועדיה שבועות עמ' רי"ט אות ד') – "שדינו של מיץ ענבים כיין, גם לענת מצות 'ושמחת בחגך'".

הגרשז"א זצ"ל (שולחן שלמה הע' ו') – "אמר לשואל שהוא עצמו שותה מיץ ענבים לקיים מצות שמחת יו"ט, דכיון ששמח בזה הריהו מקום מצות שמחת יו"ט".

* + - * 1. ***הגרשז"א זצ"ל (***הליכות שלמה פסח פרק ט' ***הע' ע"ח) – "וכן לענין מצות שמחת יום טוב היתה דעת רבנו דסגי במיץ ענבים, והשיב לשואל דלא מצינו שהשמחה ביין היא ע"י זה שראוי לשכרות דוקא שהרי גם ע"י אכילת בשר מקיים מצות שמחה אף דאין זה שייך לסוג שמחה של שכרות כלל וה"ה מיץ ענבים ...* אולם מי** שאפשר לו ודאי ראוי שיקיים מצוות קידוש וארבע כוסות ושמחת יו"ט בהידור ביין גמור ... ובע"פ הוסיף רבנו דאף דבמנחת שלמה קמא סי ד' (אות ג - הובא להלן דבר הלכה אות כ"ז) מבואר דמיץ ענבים אינו משמח, עיי"ש, היינו בסתמא, אבל מי **שלפי מזגו** מרגיש שגם מיץ ענבים משמחו שפיר יוצא בו ידי שמחת יו"ט".
        2. ***הגר"י טרגר שליט"א (בעל הליכות שלמה, מכתב במייל) – "****אין סתירא ממש****".***
      1. הליכות אבן ישראל (מועדים ח"א עמ' רצ"ד***) – "יוצאים לכתחילה מצות שמחת יום טוב על ידי שתיית מיץ ענבים, ואין צריך דוקא יין".***
      2. ***חוט שני (פסח פרק י"ז ס"ק י' ד"ה מיץ) – "מיץ ענבים טבעי, כשר לד' כוסות, ויש בו משום שמחת יום טוב, ואף שהמיץ ענבים עובר תהליך שלא יחמיץ, מ"מ הרי המציאות היא שאם משאירים את המיץ ענבים פתוח זמן מה הוא תוסס והרי הוא סימן שיש לו את הכח שעושה את זה ליין, ואף שעבר את התהליך מ"מ עדיין יכול להחמיץ, ובזה סגי לד' כוסות ולשמחת יום טוב. וכל זה אמור*** *רק לגבי מיץ ענבים טבעי****, אבל מיץ ענבים שמערבים בו כל מיני חומרים, יש מהם שאין בהם שמחת יום טוב".***
    1. מראי מקומות – מקראי קודש (פסח ח"ב סי' ל"ח ), קנה בושם (בנתיבות ההלכה חל"ח עמ' רס"ט), מגדנות אליהו (ח"ג סי' קל"ו), הגר"א נבנצל שליט"א (ירושלים במועדיה, פסח עמ' מ"ט הע' י', שבועות עמ' רי"ט אות ד'), מעדני אשר (חוה"מ סי' ג' אות ד').
       1. הגרח"ק זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון כ"ט עמ' ט"ז טור ב') – "שאלה: נסתפקו האם מקיימים מצוות שמחת יו"ט במיץ ענבים, שאין שמחה אלא ביין, אבל אולי מיץ ענבים כיין, ומאידך יתכן שהשמחה הוא בחריפות היין, ומיץ ענבים אין בו זאת, וצ"ע. תשובה: יוצאין, (ומו"ח שליט"א [זצ"ל] סובר שאין יוצאין, וצ"ע). (תשו' בכת"י)".

הגרח"ק זצ"ל (יו"ט וחוה"מ כהלכתם עמ' קל"ב אות כ"ג) – "האם זה בדוקא יין או גם מיץ ענבים. תשובה: גם מיץ ענבים, אבל שמעתי שחמי אמר שדוקא יין משמח".

הגרח"ק זצ"ל (הליכות חיים ח"א פרק ל"א אות שנ"ז) – "אי מקיים שמחת יו"ט אם שותה מיץ ענבים או צריך לשתות יין דוקא. תשובה: שמעתי בשם מו"ח (שליט"א) [זצ"ל] דחושש בזה".

***הגרח"ק*** זצ"ל ***(מועדי הגר"ח ח"א תשובה רל"ג) – "שאלה: אם יוצאין יד"ח שמחת יו״ט במיץ ענבים שהוי כיין לארבע כוסות ולקידוש. י"א שלא וכד' מו"ח זצ"ל".***

* + - 1. נטעי גבריאל (יו"ט פרק נ"ד סעי' ט') – "ובשתיית מיץ ענבים י"א שאינו יוצאין בה יד"ח, וי"א דיוצא יד"ח".
    1. **מיץ ענבים: שאר שאלות**.
       1. האם מיץ ענבים פוטר כל מיני משקין, כמו יין - עי' סי' קע"ד סעי' ב', לשיטות ומראי מקומות.
       2. האם ברכת המזון פוטרת מיץ ענבים - עי' סי' קע"ד סעי' ו' [סי' ר"ח סעי' י"ז], לשיטות ומראי מקומות.
       3. הטוב והמטיב על מיץ ענבים - עי' סי' קע"ה, לשיטות ומראי מקומות.
       4. **איזה ברכה מברכים על מיץ ענבים** - עי' סי' ר"ב סעי' א', לשיטות ומראי מקומות.
       5. מזיגת מים במיץ ענבים - עי' סי' ר"ד סעי' ה', לשיטות ומראי מקומות.
       6. מיץ ענבים משוחזר (concentrate) - עי' סי' ר"ד סעי' ה', לשיטות ומראי מקומות.
       7. מיץ ענבים בשביל קידוש, מצד בישול - עי' סי' ער"ב סעי' ח', לשיטות ומראי מקומות.
       8. מיץ ענבים בשביל קידוש, מצד שיש בתוכו סוכר - עי' סי' ער"ב סעי' ח', לשיטות ומראי מקומות.
       9. האם מיץ ענבים נחשב כקידוש במקום סעודה - עי' סי' רע"ג סעי' ה', לשיטות ומראי מקומות.
       10. מיץ ענבים ערב פסח - עי' סי' תע"א סעי' א', לשיטות ומראי מקומות.
       11. מיץ ענבים לד' כוסות ליל הסדר - עי' סי' תע"ב סעי' י"ב, לשיטות ומראי מקומות.
       12. לענין ט' ימים - עי' סי' תקנ"א סעי' ט', לשיטות ומראי מקומות.
       13. מיץ ענבים חוץ לסוכה - עי' סי' תרל"ט סעי' ב', לשיטות ומראי מקומות.
       14. לענין שמחה בפורים - עי' סי' תרצ"ה סעי' ה', לשיטות ומראי מקומות.
       15. לענין נדה: לשלוח לה כוס יין - עי' יו"ד סי' קצ"ה סעי' י"ג, לשיטות ומראי מקומות.

* 1. **ליקור** (liquor).
     1. מחמיר.
        1. הגרח"ק זצ"ל (דולה ומשקה עמ' ר"א, דפו"ח עמ' ר"ל) – "שאלה: מצוות שמחת יו"ט שהוא בבשר ויין, ומה שיין יותר 'משמח' ממיץ ענבים, הטעם שהוא חריף ומשכר, ולפי"ז מהו דין 'ליקר' (והוא משקה חריף משכר, אבל הוא לא מיין, רק מים עם טעמים שונים, עם אלכוהול) והוא חריף יותר מיין, האם מקיים בו שמחת יו"ט. תשובה: אמרו יין".
     2. מראי מקומות – ***הגר"א נבנצל שליט"א (ירושלים במועדיה חוה"מ עמ' קנ"ח אות י"א).***
  2. **יין שרף** (whiskey).
     1. מחמיר.
        1. הגריש"א זצ"ל (שבות יצחק בס' ברכת שמואל ריש עמ' רמ"ח) – "משקה חריף אחר אף שמשכר אי אפשר לצאת בו ידי חירות וכן לא יוצא בו ידי התקנה לשמוח ביו"ט ביין, דאע"פ שיש בו חריפות והוא שמח בו הרי זה כשמח באכילת איזה מאכל, שודאי לא מקיים בזה תקנה זו".
        2. רבבות אפרים (ח"א סי' ש"נ אות א') – "ובכל אופן נראה שישתדל ביין"***.***
     2. מראי מקומות – באר משה (פסקי הלכות סוף ספר הל' חוה"מ [אנגלית] אות ג', לשונו מובא לעיל), ***הגר"א נבנצל שליט"א (ירושלים במועדיה חוה"מ עמ' קנ"ח אות י"א),*** פסקי תשובות (אות ט', לשונו מובא לעיל).
  3. **שכר** (beer).
     1. רבבות אפרים (ח"א סי' ש"נ אות א') – "וראיתי בגליוני הש"ס פסחים דף ק"ז שכתב ויש לספק מי שאין לו יין אם מחויב לשתות שכר לשמחה וסיים דגם שכר בכלל. וא"כ לכתחילה טוב שישתה יין ובאין לו או שקשה לו יכול לשתות שאר משקין".
     2. נטעי גבריאל (יו"ט פרק נ"ד סוף סעי' ט') – "ואם אין לו יין ישתה שכר דיש בו גם כן ענין שמחה".
     3. מראי מקומות – מועדים וזמנים (ח"ז סי' קי"א ד"ה ובמצות***, לשונו מובא לעיל).***
  4. **שיעור: האם צריך דוקא רביעית**.
     1. מחמיר: צריך רביעית.
        1. גר"ז (תורה אור, מגילת ספר עמ' קפ"ז ד"ה ועפי"ז) – "ועכשיו משחרב בהמ"ק אין שמחה אלא ביין וברביעית יין יוצא ידי חובת שמחת יו"ט שהשמחה היא בגבול ושיעור".
        2. נמוקי או"ח (ס"ק ב' ד"ה אמנם).
        3. אג"מ (הקדמה לח"ח עמ' ל"ב ד"ה בסעודות) – "בכל יום בחול המועד היה מקפיד לאכול כזית בשר ולשתות רביעית יין".
        4. הגריש"א זצ"ל (שבות יצחק ח"ד סוף עמ' ק"כ) – "והמצוה היא לשתות רביעית".

עי' הגריש"א זצ"ל (לקט הל' יו"ט פרק א' הע' ב') – "על כל אחד להקפיד לכתחילה לשתות רביעית יין, ואולי גם מלא לוגמיו מספיק, כמו שרואים ביוה"כ שזוהי שתיה חשובה".

* + - 1. ***עי' הגר"א נבנצל שליט"א (ירושלים במועדיה חוה"מ עמ' קנ"ז אות ט') – "ייתכן שצריך רביעית".***
      2. פסקי תשובות (אות ט') – "והחיוב לשתות רביעית יין".
    1. רוב רביעית.
       1. שלמי תודה (יו"ט סי' מ"א אות ב') – "צריך לשתות רביעית או רוב רביעית יין כדי לקיים מצוות שמחה, דבפחות מזה אינו עושה רושם על האדם וליכא שמחה. וברוב רביעית יין ששתה בקידוש נמי יצא יד"ח".
    2. **אף פחות מרביעית**.
       1. באר משה (ח"ז סי' ג' סוף אות ב') – "ונראה לי שאין לשיעור רביעית יין יסוד גמור בהלכה והכל לפי מזגו ועיין בתשו' הרא"ש סי' כ"ה אות א'".
       2. שבט הלוי (לקט הל' יו"ט פרק א' סוף הע' ב') – "ואין צריך דוקא רביעית יין כדי לקיים מצות שמחה אלא אם יש לו שמחה בפחות מרביעית יין, יכול לצאת בזה".
       3. חוט שני (יו"ט פרק כ"ב סוף ס"ק א' ד"ה שמחת) – "שמחת יו"ט ע"י שתית יין, לא מצינו שצריך לשתות דוקא רביעית, ומשמע דאף בפתות מרביעית יצא ידי חובה, דכל כמות של משקה יין הוא משמח".
    3. מראי מקומות – גרי"ז (רמב"ם הל' חמץ ומצה פרק ז' סוף הל' ט'), הרא"נ רוטשילד (בית אהרן וישראל חפ"ה עמ' קל"ז), מעדני אשר (חוה"מ סי' ג').
       1. ים של שלמה (ביצה פרק ב' סי' ה') – "שבזמן שב"ה היה קיים, היו אוכלין בשר שלמים, והיו עומדים על קרבנותיהם, והיה מספיק להם שמחה זו, אפילו היו שותין מים בתוך הסעודה, אם לא לכוס של ברכה. א"נ היה שותין בצמצום, כפי צורך אכילה, או מזוג הרבה, **ולא היה שותין לרוות גופו**, כדי לשמוח בי"ט, אבל עכשיו ...".
       2. דברי יציב (או"ח סי' קפ"ט סוף אות י') – "ולענין סעודת יום טוב שהחיוב משום שמחה ולא משום עונג וכנ"ל משו"ת רעק"א, לפענ"ד **דל"ש שיעור בזה** דהכל לפי מה שהוא אדם, ויאכל בשר וישתה יין עד שירגיש בשמחה והרחבת הלב ודו"ק".
       3. ששכ"ה (פרק ס"ו הע' ד') – "ויל"ע מהי כמות היין שצריך לשתות, כמלוא לוגמיו או רביעית, או אפי' כלשהו".
       4. הגרח"ק זצ"ל (לקט הל' יו"ט פרק א' סוף הע' ב') – "שלזה מספיק פחות מרביעית".

הגרח"ק זצ"ל (יו"ט וחוה"מ כהלכתם פרק י"ד הע' ג', עמ' קל"ב אות כ"א) – "הבה"ל סי' תקכ"ט הוכיח שיש חיוב ביו"ט לשתות יין כי יין מביא לידי שמחה. האם החיוב רביעית או אין צריך שיעור אלא אפילו מעט. תשובה: לכתחילה ודאי צריך רביעית ומי שלא יכול יש שער המלך שמסתפק אם אומרים חצי שיעור במצוה".

* + - 1. נטעי גבריאל (יו"ט פרק נ"ד סעי' ח') – "שיעור היין לצאת ידי חובת שמחה הוא רביעית, וי"א מלא לוגמיו".
  1. **האם יש חיוב כל יום**.
     1. מחמיר.
        1. קהלות יעקב (שלמי תודה סוכה עמ' תת"ח ד"ה והנה) – "דבימי חול המועד איכא נמי מצוה לשתות רביעית יין בכל יום אם הוא מסוגל לכך, אבל מי ששתיית היין קשה עליו ואין זה שמחה בשבילו אלא צער אינו צריך לשתות יין".
        2. אג"מ (הקדמה לח"ח עמ' ל"ב ד"ה בסעודות) – "בכל יום בחול המועד היה מקפיד לאכול כזית בשר ולשתות רביעית יין".
        3. עי' אמת ליעקב (הע' תפ"ג, דברי חכמים או"ח אות תנ"א) – "נכון להחמיר ולשתות יין בכל יום מימי חול המועד ובכל סעודה וסעודה [ואפשר אפילו בסעודת הבוקר] שרק בזה מקיים מצות שמחה לכל הדעות".
        4. הגרשז"א זצ"ל (***ירושלים במועדיה חוה"מ עמ' קנ"ז) – "אדמו"ר זללה"ה סבר שצריך כל יום".***
        5. משנה הלכות (ח"ז סי' ע"ח) – "מבואר מיהו דיין בעי בכל יום דז' ימי הפסח כחדא נינהו וכמ"ש הרמב"ם ועי' תוס' חגיגה דף ו' ע"ב ד"ה יש בו שמחה ורשב"ם ב"ב דף צ"א ע"א דכל ז' ימי המשתה הוה יום אחד וכן גבי יום טוב הוי כן עי' זבחים ד' צ"ז ע"א הכתוב עשאה לכולם לינה אחת וכמ"ש בגמרא דבזה"ז משמחם ביין".
        6. הגריש"א זצ"ל (קובץ תשובות ח"א סי' נ"ז אות ג', לקט הל' יו"ט פרק א' הע' ב', מבקשי תורה חוה"מ סי' ק"ז, אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ז' אות ג' [לשונו מובא לעיל]) – "דמכיון שגם בחוה"מ יש מצות שמחה, כמבואר ברמב"ם (פ' ו' מהלכות יו"ט הל' י"ז) ומובא במשנ"ב (ס' תקכ"ט ס"ק ט"ז). ע"כ יש ליזהר לשתות בכל יום מימי חוה"מ יין".
        7. ששכ"ה (פרק ס"ו הע' ד') – "יצטרך לשתות יין כל יום מימי חוה"מ".
        8. שלמי תודה (יו"ט סי' מ"א אות ב') – "וא"כ דין שתיית יין ברביעית משום מצות שמחה נוהגת אף בכל יום מימי חוה"מ".
        9. פסקי תשובות (סי' תק"ל אות ה').
     2. מיקל.
        1. הגרח"ק זצ"ל (קובץ תשובות ח"א סי' נ"ז אות ג', מבקשי תורה חוה"מ אחר סי' ק"ו הג"ה על סעי' ד', סי' ק"ז).
        2. מועדים וזמנים (הגדה של פסח עמ' קל"ח אות א', עי' ח"ז סי' קי"א ד"ה ובזה) – "אבל אין חיוב לדקדק לשתות כל יום ויום מימי החג יין דוקא".
     3. מראי מקומות – אג"מ (פסקי הלכות סוף ספר הל' חוה"מ [אנגלית] אות א', לשונו מובא לעיל).
        1. באר משה (ח"ז סי' א', פסקי הלכות סוף ספר הל' חוה"מ [אנגלית] אות ב') – "בודאי נכון מאוד לעשות כן ותע"ב".
        2. הגרשז"א זצ"ל (***ירושלים במועדיה שבועות עמ' ר"ט) – "***מרן אדמו"ר זללה"ה סבר שאכילת בשר ושתיית יין - כדי לקיים את מצוות שמחת יו"ט - **מספיק אם יאכל פעם אחת בכל המעת לעת של יו"ט**. לכאורה אין נ"מ אם יאכל את הבשר בלילה או ביום, וא"כ לדעת השאגת אריה, הסובר שבליל יו"ט ראשון אין מצוות שמחת יו"ט מן התורה, עדיף שיאכל את הבשר וישתה את היין ביום. ביו"ט אחרון אין הבדל אם יאכל את הבשר וישתה את היין בלילה או ביום. ישנה דעה - שמרן אדמו"ר זללה"ה הביא - שבפסח חיוב השמחה הוא רק ביו"ט ראשון. אולם אין פוסקים כן. את הבשר שאוכל לכבוד יו"ט יכול לאכול גם לא באמצע הסעודה. גם ביו"ט כבוד יום עדיף מכבוד לילה".
  2. **אם צריך לשתות היין דוקא בתוך הסעודה**.
     1. מחמיר.
        1. עי' אמת ליעקב (הע' תפ"ג) - לשונו מובא לעיל.
        2. וישב משה (ח"ב סי' ק"ה) – " בזה"ז צריך לשתות גם יין לצאת יד"ח שמחה, והיינו לקבוע עליו גם באמצע הסעודה".
     2. מיקל.
        1. עי' הגרשז"א זצ"ל (***ירושלים במועדיה שבועות עמ' ר"ט) - לשונו מובא לעיל.***
        2. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ז' אות ג') – "וחיוב זה של שתיית היין לא נאמר על תוך הסעודה, דאין צריך לשתות דוקא בתוך הסעודה".
  3. **אם יין מזיקו, או שמצטער בשתייתו**.
     1. אין מצוה.
        1. הל' חוה"מ (הל' חוה"מ [אנגלית] ביאורים סי' א' אות ג') – "אכן נראה לענ"ד שאם יין מזיק לו או שמצטער בשתייתו ואין לו שום שמחה ממנו, לכו"ע אין עליו מצוה לשתותו. וכן מוכח משו"ע סי' תע"ב ס"י וממ"ב שם. ועי' מהרש"א נדרים דף מ"ט ב' בד"ה אלא קידושא וכו'".
        2. נטעי גבריאל (יו"ט פרק נ"ד סעי' י') – "אם אינו נהנה מן היין כגון שמזיק לו לבריאות, יקיים השמחה בדבר אחר".
        3. פסקי תשובות (אות ט') – "ונשים לא חייבו בשתיית יין כיון שאינן רגילות בשתייתו ואינן שמחות בו, והוא הדין לאנשים אשר אינן רגילים בשתיית יין (ושאר משקין המשכרים) ואינם סובלים אותו או שמזיק לבריאותם, לכן יוצאים הם ידי חובת שמחה בסעודה מכובדת בבשר ומטעמים אשר אוהבים".
  4. **אם אין לו שמחה ביין כלל**.
     1. מחמיר: יש לשתות יין.
        1. עי' ***הגר"א נבנצל שליט"א (ירושלים במועדיה, שבועות עמ' רי"ט אות ד') – "גם אם אין היין משמחו (וגם לא מצערו), יש מקום לשתות יין".***
     2. מיקל: לשמוח בשאר דברים.
        1. עי' הגריש"א זצ"ל (שבות יצחק ח"ד עמ' קכ"א) – "מיהו מי ששונא יין באופן שאין לו בו שום הנאה ואין טעמו ערב לו כלל, אינו צריך לשתותו, דכיון שאין לו בו שמחה אינו מקיים מצות שמחה בשתיתו".
        2. הגר"ע אויערבאך שליט"א (יתד נאמן פר' מצורע תשע"ו) -

Question: I don’t like the taste of wine, even though I do feel happier after drinking it. Should I drink wine on Yom Tov?

Rav Auerbach: The mitzvah of simchas Yom Tov can be fulfilled with anything that you enjoy. Therefore, if you don’t like the taste of wine, you should eat meat, nuts or other foods that make you happy on Yom Tov (Shaagas Aryeh 65).

* + 1. דעת הגרח"ק זצ"ל.
       1. הגרח"ק זצ"ל (יו"ט וחוה"מ כהלכתם פרק י"ד הע' ה', עמ' קל"ב אות כ"ב) – " מי שאין לו שמחה ביין האם אין לו חיוב לשתות יין. תשובה: הגוף שמח יש שמחה לגוף מהיין".
       2. הגרח"ק זצ"ל (דרך שיחה ח"א עמ' שפ"ו) – "ולענ"ד אם אין נהנה מיין - יאכל כזית בשר בהמה".
    2. מראי מקומות – מועדים וזמנים (ח"ז סי' קי"א ד"ה ובמצות, לשונו מובא לעיל), מעדני אשר (חוה"מ סי' ג' אות ה').
  1. **יין ליו"ט או בגד לאשה**.
     1. עי' לקמן.
  2. **שתה יין לפני יו"ט**.
     1. הגרח"ק זצ"ל (אליבא דהלכתא חצ"ד עמ' מ"א טור א') – "שאלה: שתה יין לפני יו"ט קודם כניסת החג, ושמח בחג, האם קיים מצות שמחת יו"ט. תשובה: לא. ובס' ימי שמחה הנדמ"ח ס"א אות י"ד הביא ממרן שיתכן שיצא יד"ח שמחת יו"ט יעו"ש)".
  3. מראי מקומות.
     1. אג"מ (או"ח ח"ג סוף סי ס"ח) – "ובדבר חוה"מ שודאי יש מצות שמחה שהוא לאכול בשר שלמים בכל יום וגם בזה"ז איכא מצות שמחה בבשר ויין וכ"ש שאסור להצטער ברעב שהוא ודאי סותר לשמחה, וממילא אם יזדמן כן יש לו לאכול, מאחר שזהו חיוב ומצוה דאורייתא ולמנוע בשביל כבוד שבת ויו"ט הא רק מצוה בעלמא ליזהר והוא רק מדרבנן, אבל ודאי יש לו לסדר האכילות שלא יבא לידי כך שיצטרך לאכול מן המנחה ולמעלה. ואין חלוק בזה בין המג"א להמ"ב בקושיתו בבאור הלכה כי חוה"מ הוא שייך להיות רק בע"ש ועיו"ט ראשון של שמ"ע ושל שביעי של פסח שבזה לא הוקשה להמ"ב כלום".

1. בשר.
   1. **בשר בזמן הזה**.
      1. אין חיוב.
         1. יראים (סי' רכ"ז) – "ועכשו אין שמחה אלא ביין שנאמר ויין ישמח לבב אנוש ולא יין בלבד אלא כל דבר שמשמח את האדם וכל דבר שנודע ששמחה הוא לו חייב אדם לעשות. כדתניא בערבי פסחים חייב אדם לשמח בניו ובנותיו ברגל במה משמחן ביין ר' יהודה אומר נשים בראוי להם ואנשים בראוי להם. תני רב יוסף בבבל בבגדי צבעונין בארץ ישראל בבגדי פשתן המגוהצין. למדנו שבכל דבר המשמח את האדם חייב אדם לשמוח ולשמח עמו עניים מחוסרי הוצאת שמחה".
      2. **עדיין יש מצוה**.
         1. גר"ז (סעי' ז') – "אבל בשר אין חובה לאכול עכשיו כיון שאין לנו בשר שלמים ומכל מקום מצוה יש באכילת בשר ביום טוב כיון שנאמר בו שמחה והואיל ואי אפשר לנו לשמוח בו בעיקר השמחה שהיא אכילת בשר שלמים יש לנו לשמחו בשאר כל מיני שמחות".
         2. שבילי דוד (או"ח סי' תקכ"ט אות א') – "דאף בזמן הזה מצוה בבשר **וכן נהוג בכל תפוצות ישראל**".
         3. בה"ל (סעי' ב' ד"ה כיצד, מ"ב ס"ק י') – "והאנשים בזמן שבהמ"ק היה קיים היו אוכלין בשר השלמים לשמחה וכדכתיב וזבחת שלמים ואכלת שם ושמחת וגו' ועכשיו שאין בהמ"ק קיים אין יוצאין ידי חובת שמחה אלא ביין שנאמר ויין ישמח לבב אנוש אבל בשר אין חובה לאכול עכשיו כיון שאין לנו בשר שלמים ומ"מ מצוה יש גם באכילת בשר כיון שנאמר בו שמחה [כן מתבאר מדברי הב"ח וש"א] והמחבר שלא הזכיר בשר אזיל לשיטתיה בב"י ע"ש".
         4. אלף המגן (סי' תרכ"ה ס"ק ס"ז) – "וגם בזה"ז (שאין ביהמ"ק קיים) יש מצוה באכילת בשר ביום טוב כי הוא עיקר הסעודה מ"מ אין יוצאין ידי חובת שמחה אלא ביין".
         5. אג"מ (או"ח ח"ג סוף סי' ס"ח) – "ובדבר חוה"מ שודאי יש מצות שמחה שהוא לאכול בשר שלמים בכל יום וגם בזה"ז איכא מצות שמחה בבשר ויין".
         6. ששכ"ה (פרק ס"ו הע' ד').
         7. נטעי גבריאל (יו"ט פרק נ"ד סעי' א') – "מצוה".
         8. ***יו"ט וחוה"מ כהלכתם (פרק י"ד סעי' ד').***
         9. ***עי'*** מעדני אשר (חוה"מ סי' א') – "העולה מהדברים, הסכמת האחרונים דגם בזה"ז יש מצוה לאכול בשר בחוה"מ. אמנם רבים נקטו דהוא רק מצוה קיומית ולא חובה".
      3. חיוב.
         1. ח"א (כלל ק"ד סעי' ב', נשמת אדם שם) – "והאנשים, בבשר ויין".
         2. דר"ת (סי' פ"ט ס"ק י"ט, נמוקי או"ח ס"ק ב') – "ולפענ"ד דמלבד המשמעות מדברי הש"ס חולין סוף פרק אותו ואת בנו שהביא התורת חיים דמשמע מדברי הש"ס דיום עצרת הוא יום טבוח ואכילת בשר אצל כל אדם הנה לא גרע משאר יו"ט דמחויב לאכול בשר וכמ"ש ביד אפרים לעיל ריש סי' א' והביא ראי' מדברי הש"ס ביצה דף י' דאם לא ישחוט אתי לממנע משמחת יו"ט ...".
         3. וישב משה (ח"ב סי' ק"ה) – "ונראה עיקר".
      4. מראי מקומות – פסקי תשובות (אות י').
         1. הליכות אבן ישראל (מועדים ח"א עמ' רצ"ג, עי' עמ' רצ"ד אות ד') – "מצות שמחת יום טוב מקיימים או באכילת בשר בהמה, או בשתיית יין, אבל אין צריך שניהם".
         2. ***הגר"א נבנצל שליט"א (ירושלים במועדיה, שבועות עמ' ר"ח אות י') – "שאלה: האם יש מצוה לאכול בשר בשבועות. תשובה: אדם שיש לו יותר שמחה במאכלים חלביים, יאכל מאכלים חלביים, משום שבזהת בכלל לא פשוט שיש חיוב אכילת בשר ביו"ט. אמנם, אם יכול - כדאי שישתדל לאכול בשר".***
   2. **בשר עוף: האם דינה כבשר בהמה**.
      1. מחמיר, אינו כבשר בהמה.
         1. עי' מג"א (סי' תקנ"א סוף ס"ק כ"ח), הו"ד בבאר היטב (סי' תקנ"א סוף ס"ק כ"ח) – "וכן מ"כ מי שא"א לו לאכול מאכלי חלב יאכל בשר עוף שלא היה מקריבין ממנו קרבן וגם אין שמחה אלא בבשר בהמה (ב"ח)".
         2. חוות יאיר (סי' קע"ח) – "נ"ל שאפילו יש לו בשר מלוח יותר מב' ימים שאין בו שמחה מותר לב"ב למדן ויודע הלכות שחיטה לשחוט עוף או עופות אצל שו"ב החולה שהרי בכה"ג יש מתירין לכתחילה ומקיים בהם שמחת יום טוב **קצת** לפי מנהג העולם דבמשתאות החשובות מפרנסי' בעופות אף על פי דק"ל ג"כ **דאין יוצא** ידי שמחת החג בבשר עופות".
         3. הו"ד בפתחי תשובה (יו"ד סי' א' ס"ק א').
         4. עי' גר"א (סי' תקנ"ב על סעי' ב') – "ובשר עופות. דאין בו משום שמחה כמ"ש בפ"ק דחגיגה ח' ב' רב אשי אמר מושמחת נפקא כו' ואמרינן בסנהדרין ע' א' התם משום שמחה הוא כו'".
         5. דברי חיים (דר"ת סי' פ"ט ס"ק י"ט), הו"ד בנמוקי או"ח (ס"ק ב' ד"ה ומה) – "שאין דברי השאגת מוכרחין אלא שצריך לאכול ביו"ט בשר בהמה דוקא".
         6. עי' מ"ב (סי' תקנ"ב ס"ק ה') – "ועופות. ר"ל אף על גב דהטעם באיסור בשר משום ... אין שמחה אלא בבשר בהמה מ"מ נהגו לאסור".
         7. אג"מ (הקדמה לח"ח עמ' ל"ב ד"ה בסעודות, רבבות אפרים ח"א סי' ש"נ סוף אות א' [לשונו מובא לקמן]) – "**בכל יום בחול המועד היה מקפיד לאכול כזית בשר** ולשתות רביעית יין (ראה שו"ע או"ח סי' תק"ל במג"א). גם בסעודה שאכלו מאכלי חלב היו מביאים לפניו בסוף הסעודה כזית בשר בהמה".
         8. אמת ליעקב (הע' תפ"ג) – "וכן מן הנכון להחמיר לאכול סעודת בשר בכל יום מימי יו"ט וחול המועד [ואפילו מי שאינו מתענג בבשר, מכל מקום מצות שמחה אפשר לקיים רק בבשר], ואינו יוצא בבשר עוף אלא צריך בשר בהמה דוקא".
         9. הליכות אבן ישראל (מועדים ח"א עמ' רצ"ג) – "אין יוצאים ידי חובת שמחת יום טוב בבשר עוף".
         10. דברי משה (סי' י"א).
         11. אור לציון (ח"ג פרק י"ח הע' י"א ד"ה ועל) – "והיינו בשר בהמה, וכמבואר בדברי הרמב"ם בפרק ב' מהלכות חגיגה הלכה י', ע"ש".
         12. עי' הגרח"ק זצ"ל (יו"ט וחוה"מ כהלכתם עמ' קל"ג אות כ"ה, פרק י"ד הע' ט') – "כתוב שיש מצוה לאכול ביו"ט בשר. האם זה דוקא בשר בהמה או שגם בבשר עוף יוצאים. תשובה: לכתחילה בשר בהמה".

עי' ***הגרח"ק*** זצ"ל ***(מועדי הגר"ח ח"א תשובה רל"ד) – "שאלה: אם יוצאין יד"ח שמחת יו"ט בעוף, או דווקא בשר. תשובה: יוצאין בדיעבד".***

* + - 1. ***עי' הגר"א נבנצל שליט"א (ירושלים במועדיה חוה"מ עמ' קנ"ז אות י') – "לדעת הרמב"ם, שיש חיוב בשר בזה"ז, האם אפשר לצאת ידי חובה בבשר עוף. תשובה: לא, דין שמחה הוא דווקא בבשר בהמה".***
      2. פסקי תשובות (אות י', סי' תק"ל אות ה') – "ודווקא בשר בהמה, אבל אין יוצאים ידי חובה בבשר עוף אא"כ אינו סובל בשר בהמה או שמזיק לבריאותו".
    1. מיקל.
       1. יד אפרים (יו"ד סי' א' על רמ"א סעי' א') – "בחוות יאיר ... ולפענ"ד נראה דבלא"ה אין זה כי אם בשלמי שמחה אבל שמחת יו"ט בודאי איכא כמבואר בביצה גבי הזמנת יוני שובך דאמרי' אתי למימנע משמחת יו"ט".
       2. גליוני הש"ס (ביצה ריש דף י:) – "עי' שו"ת חות יאיר ... והי' לו להביא גמ' דכאן דיש גם ביונים שמחת יו"ט".
       3. עי' שבט הלוי (ח"ג סי' י"ח אות ב') – "ואשר שאל בגדר סעודת ברית מילה, במנהג שנוהגים היום לעשות בדגים ומפוסקים סימן רמ"ט וסימן תקנ"א משמע דוקא בשר, אמת דלכתחלה כדאי לעשות בבשר, ואם אפשר בבשר בהמה דבי' כתיב שמחה ועליו אמרו אין שמחה אלא בבשר, איברא כבר העיר בזה בתשובת חוות יאיר סו"ס קע"ח וכ' דקצת שמחה איכא גם בעופות וכן מוכח ביצה י' ע"ב דקאמר ואתי לאימנועי משמחת יום טוב, ועיין בגליוני הש"ס שם העיר בזה, ובמרדכי סוף תענית כ' דאין יוצאין לידי שמחה אפילו בעופות, ע"כ צ"ל דר"ל לידי שמחה גמורה ומ"מ קצת שמחה איכא, וכזה צ"ל לשון הב"ח במג"א סימן תקנ"א ס"ק כ"ח, ומוכח בירושלמי פרק ד' דפסחים ה"א דגם בדגים איכא שמחת יום טוב, וכן בשו"ע או"ח סי' תקל"ג ומג"א שם ס"ק ח', וכיון דאיכא קצת שמחה יוצאין מן הדין בסעודת ברית מילה גם בדגים **ומנהג שלנו** דגם ביום טוב אין מהדרין דוקא אבשר בהמה".
       4. מועדים וזמנים (ח"ז סי' קי"א) – "ולפי דרכנו מה שהעלו האחרונים חומרא לאכול ביום טוב בשר בהמה דוקא ואינו יוצא בבשר עוף שאינו משמח וכמבואר בחגיגה (ח:), נראה שאם שמח יותר בבשר עוף מצותו היא בבשר עוף הואיל ושמח באופן זה. דגם בבשר בהמה אין אצלנו קיום מצות שמחה לדינא דגמרא, כיון שעברו יומיים מהשחיטה, ולכן נראה שאם שמח בעוף טפי, שיאכל בשר עוף וישמח עצמו בזה בחג, ואם בשר בהמה נאה לו ושמח בו יותר יקנה ויאכל בשר בהמה ביום טוב".
    2. מראי מקומות – ***יו"ט וחוה"מ כהלכתם (פרק י"ד סעי' ד'),*** הרמ"צ יאקב (שלמי יוסף ביצה עמ' תש"צ).
       1. שאגת אריה (סי' ס"ה) – "לשמחה בבשר של חולין או בשאר מיני שמחות שלא אמרו אין שמחה אלא בבשר אלא למצוה מן המובחר אבל לא לעכב ע"כ ונ"ל ראיה ברורה לזה דבשאר מיני שמחות נמי יוצא ידי חובת מ"ע זו מה"ת מהא".
       2. שבילי דוד (או"ח סי' תקכ"ט אות ב') – "יש לדקדק דאיתא בגמ' דחגיגה דף ח' ע"ב דאין שמחה בעופות לרב אשי שם, וכן כתב הרמב"ס להדיא בפ"ב מהלכות חגיגה ה"י שאין שמחה בבשר עוף, ועכשיו נוהגין בעופות. ואולי י"ל שם קאי בעופות קדשים כגון חטאם דהוא עוף הדק מה שאין כן אווזים ותרנגולים, ואף דכל מסכת יום טוב מלא בזה ביוני שובך משום שמחת יום טוב זה לתוספת שמחה כמו דגים וכדומה".
       3. באר משה (ח"ז סי' ג' אות ב') – "ולענין בשר אם יוצא יד"ח גם בבשר עוף עיין ביד אפרים (יו"ד סי' א'), ובפתחי תשובה (שם יו"ד סי' א' סק"א)".
       4. הגריש"א זצ"ל (קיצור הל' יו"ט סעי' ע"ה , אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ב' אות ט"ו) – "ויש להדר לאכול ביום טוב בשר בהמה. ואם אי אפשר אלא בשר עוף, גם טוב, ואפילו אוהב מאכלים אחרים יותר".
       5. וישב משה (ח"ב סי' ק"ה) – "בבשר עוף אין יוצאים ידי שמחה שאינו בשר המשמח, וי"א שיוצא גם בבשר עוף, ולפי"ד יוצא גם בדגים וכל המאכלים החשובים".
       6. נטעי גבריאל (יו"ט פרק נ"ד סוף סעי' א') – "ואם אינו אוכל בשר בהמה ישתדל לפחות לאכול בשר עוף".
  1. **שמחת יו"ט בדגים**.
     1. לא מקיים שמחת יו"ט.
        1. ים של שלמה (ביצה פרק ג' סי' ב') – "וגם כן אין מדקדקין כ"כ על שמנותן או כחושתיהן, ולא מימנע משמחת י"ט. ועוד, אפילו מימנע, אין שמחה אלא בבשר".
        2. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה שכ"ג) – "שאלה: אם יוצא יד"ח שמחת יו"ט בדגים או רק בבשר. תשובה: רק בשר".
        3. מועדים וזמנים (ח"ז סי' קי"ד).
     2. מראי מקומות – וישב משה (ח"ב סי' ק"ה, לשונו מובא לעיל), הרמ"צ יאקב (שלמי יוסף ביצה עמ' תש"צ), מעשה אפוד (מהדורת תש"ע, סי' י"א ).
     3. **אם יש דין אכילת דגים ביו"ט**.
        1. תוספת שמחה.
           1. מטה אפרים (סי' תרכ"ה סעי' ס"ה) – "יש לו לענג את היו"ט בדגים ובשר ושאר המטעמים ויינות משובחים כפי עשרו ויכלתו".
           2. שבילי דוד (או"ח סי' תקכ"ט אות ב') – "דכל מסכת יום טוב מלא בזה ביוני שובך משום שמחת יום טוב זה לתוספת שמחה כמו דגים וכדומה".
           3. ערה"ש (סעי' ד') – "ולקבוע כל סעודה על דגים ובשר ויין".
           4. שבט הלוי (ח"ג סי' י"ח אות ב', כל לשונו מובא לעיל) – "ומוכח בירושלמי פרק ד' דפסחים ה"א דגם בדגים איכא שמחת יום טוב, וכן בשו"ע או"ח סי' תקל"ג ומג"א שם ס"ק ח'".
           5. נטעי גבריאל (יו"ט ח"ב פרק ל"ד סעי' ג') – "נוהגים לאכול דגים ביו"ט".
        2. אין דין.
           1. משנה הלכות (חי"א סי' רכ"ט) – "מה ששאל על מנהגינו שנהגו לאכול בסעודת שבת ביצים ובסעודת יום טוב לא נהגו לאכול ביצים. ולפענ"ד הטעם לפמ"ש התוס' ביצה דף ט' ע"ב ד"ה אלמא דגבי ביצה לא שייך שמחה שאין בה שמחת יום טוב כ"כ ע"ש, והכוונה דאין שמחה אלא בבשר ויין וא"כ מה"ט נראה שאין אוכלין ביצים ביום טוב לסעודה. ואולי מה"ט ממעטין גם בדגים דאין שמחה אלא בבשר ויין וממעטין בשאר דברים כדי להרבות בשמחה שהוא מצות עשה ושמחת בחגך".
        3. מראי מקומות – בירור הלכה (ח"ד או"ח סי' תע"ו, עמ' שנ"ז).
           1. אשל אברהם (בוטשאטש, סי' רמ"ב) – "ובפרט דגים כמו שכתוב בשם האר"י ע"ה [תיקוני שבת שבסוף ספר ראשית חכמה הקצר תיקון יב] לאכול בכל סעודה דשבת קודש דגים, וכן הוא בכל סעודת מצוה".
           2. ששכ"ה (פרק נ"ד הע' קנ"ב, עי' פרק ס"ו הע' ד') – "ולא מבואר אם דין זה דאכילת דגים נוהג גם ביו"ט, ועיין סי' תקלג במ"ב ס"ק יח ו-כג".
  2. **האם יש חיוב כל יום**.
     1. מחמיר.
        1. אג"מ (או"ח ח"ג סוף סי' ס"ח, הקדמה לח"ח עמ' ל"ב ד"ה בסעודות) - לשונם מובא לעיל.
        2. אמת ליעקב (הע' תפ"ג) - לשונו מובא לעיל.
     2. מיקל.
        1. מעדני אשר (חוה"מ סי' ב') – "האג"מ ... אמת ליעקב ... ומנהג העולם להקל בזה ואפילו המהדרים לאכול בשר בהמה ביו"ט אוכלים בחוה"מ בשר עוף או בשר הודו ולא בדווקא בשר בהמה. ולפמש"כ יש כמה סברות להקל, שהרי אפילו בשר שלמים י"א שאינו חובה גמורה אלא רק מצוה מן המובחר, וכ"ש בשר בזה"ז שי"א שהוא רק מצוה קיומית ולא חובה, ובפרט אם נהנה יותר מבשר עוף או מסעודה חלבית די"א שבזה אין מעלה לבשר על אוכל אחר שנהנה ממנו [ובודאי בנ"א נהנים מהשינוי יותר מאשר לאכול כל יום בשר]. ואף שיש לדון על כל טעם בפ"ע מ"מ בהצטרפם יחד ודאי יש בכדי להקל בשופי".
     3. מראי מקומות.
        1. וישב משה (ח"ב סי' ק"ה) – "בחוה"מ נראה דלכו"ע אינו חייב בבשר דהא אינו חייב בסעודת פת ויוצא גם בפירות ומזונות, רק הוא מצוה, ומ"מ בשאר שמחות חייב גם בחוה"מ, וכדאי לשתות יין בכל יום וד"ל".
  3. **שיעור בשר**.
     1. כזית.
        1. נמוקי או"ח (ס"ק ב' ד"ה אמנם).
        2. אג"מ (רבבות אפרים ח"א סי' ש"נ סוף אות א') – "שביו"ט צריך לאכול לפחות כזית בשר לצאת המצוה".
        3. וישב משה (ח"ב סי' ק"ה).
        4. הגר"א נבנצל שליט"א (ירושלים במועדיה, שבועות עמ' ר"ט) – "שיעור אכילת בשר לשמחת יו"ט הוא 'כזית'".
     2. ביצה.
        1. עי' באר משה (נטעי גבריאל יו"ט פרק נ"ד הע' ז') – "דבשיעור כביצה לכו"ע יצא שזה שיעור שיש בו כדי שביעה כדאיתא בברכות דף מ"ט ע"ב, ולמעשה כל אחד כפי טבעו".
        2. מועדים וזמנים (ח"ז סוף סי' קי"א) – "ושיעור הבשר שצריך לאכול בסעודת יום טוב, נראה לע"ד פשוט שצריך שיעור כביצה דוקא, דשיעור כזית הוא רק שיעור אכילה שבפחות מכזית לא מיקרי אכילה כלל, ושיעור כביצה הוא להשביע וכמבואר בברכות מט: ויומא עט:, שבכביצה אדם שבע. וכן הוא היסוד שצריך כביצה לאפיקומן, כיון שהוא זכר לפסח ובפסח גופא המצוה לכתחילה בהאי שיעורא, וכמו שהאריך בביאור לרס"ג (מ"ז), דבעינן אכילה שיש בה שביעה, והכא נמי בבשר פחות מכזית לא נקרא אכילה כלל, ושיעור ביצה בעי לשבוע שעי"כ יכול לשמוח בו. וא"כ ראוי לאכול כביצה באופן ששמח בו, וכן יאכלנו באופן שנהנה בו טפי כמו קר או חם, וכל אחד ישמח בחג בבשר ויין באופן שנהנה ויקיים מצות שמחה ביום טוב כהלכתו".
     3. אין בזה שיעור.
        1. דברי יציב (או"ח סי' קפ"ט סוף אות י') – "ולענין סעודת יום טוב שהחיוב משום שמחה ולא משום עונג וכנ"ל משו"ת רעק"א, לפענ"ד דל"ש שיעור בזה דהכל לפי מה שהוא אדם, ויאכל בשר וישתה יין עד שירגיש בשמחה והרחבת הלב ודו"ק".
        2. הגרח"ק זצ"ל (יו"ט וחוה"מ כהלכתם פרק י"ד הע' י', עמ' קל"ג אות כ"ו) – "מהו שיעור החיוב של מצות אכילת בשר ביו"ט. תשובה: אין בזה שיעור".
     4. מראי מקומות – ***יו"ט וחוה"מ כהלכתם (פרק י"ד סעי' ה')***.
        1. הגרשז"א זצ"ל (***ירושלים במועדיה שבועות עמ' ר"ט) – "***מרן אדמו"ר זללה"ה סבר שאכילת בשר ושתיית יין - כדי לקיים את מצוות שמחת יו"ט - **מספיק אם יאכל פעם אחת בכל המעת לעת של יו"ט**. לכאורה אין נ"מ אם יאכל את הבשר בלילה או ביום, וא"כ לדעת השאגת אריה, הסובר שבליל יו"ט ראשון אין מצוות שמחת יו"ט מן התורה, עדיף שיאכל את הבשר וישתה את היין ביום. ביו"ט אחרון אין הבדל אם יאכל את הבשר וישתה את היין בלילה או ביום. ישנה דעה - שמרן אדמו"ר זללה"ה הביא - שבפסח חיוב השמחה הוא רק ביו"ט ראשוף. אולם אין פוסקים כן. את הבשר שאוכל לכבוד יו"ט יכול לאכול גם לא באמצע הסעודה. גם ביו"ט כבוד יום עדיף מכבוד לילה".
        2. נטעי גבריאל (יו"ט פרק נ"ג סעי' ג') – "שיעור אכילת בשר משום שמחה הוא בכזית, וי"א כביצה".
        3. פסקי תשובות (אות י') – "וצריך לאכול לכל הפחות כזית בשר ויש אומרים כביצה".
  4. **אוכל בשר ואין שמח**.
     1. מקיים מצות שמחת יו"ט.
        1. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה שי"ט) – "שאלה: האוכל בשר ביו"ט ואינו שמח משום הפסד ממון וכיו"ב, אם קיים שמחת יו"ט. תשובה: כן [אא"כ שהוא שוטה]".

הגרח"ק זצ"ל (ימי שמחה סי' א' אות ה') – "כיון שיש בשר הו"ל בשמחה".

* + 1. מחמיר.
       1. תשובות והנהגות (ימי שמחה סי' א' אות ה') – "שבכהאי גוונא לא קיים את מצות השמחה".
    2. מראי מקומות – ימי שמחה (רייכמן, סי' א').
  1. **גזל בשר ביו"ט**.
     1. מחמיר.
        1. הגרח"ק זצ"ל (דולה ומשקה עמ' ר"ל, ני' תקל"ח) – "שאלה: נסתפקו בבי מדרשא, האוכל בשר גזול ביו"ט וכן שותה יין גזול, האם מקיים מ"ע של שמחת יו"ט, שיש שאמרו שהמצוה היא 'השמחה'. ואכילה רק מכשיר. (וכמו קול שופר בשופר גזול). תשובה: כמו אוכל נבלות וטרפות. [לכאורה הכוונה שפשוט שלא יצא, והוי מצוה הבאה בעבירה, ולא אכפת לן שהמצוה היא 'השמחה' וזהו כבר תוצאה שס"ס הציווי הוא 'באכילה', ובזה יש עבירה ודו"ק]".

הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה ש"כ) – "שאלה: בס' דולה ומשקה עמ' ר"א השיב מרן דהגוזל בשר לא קיים שמחת יו"ט אף ששמח, וצ"ע ממש"כ מרן בס' שקל הקודש פ"ג ה"י בטעם שהגוזל מחצית השקל יצא, דסו"ס נפרע החוב, וא"כ ה"ה הכא סו"ס שמח. תשובה: בשמחה ל"ש זה".

* + 1. מראי מקומות – בית מתתיהו (ח"א סי' ג' ענף ב' אות ז' ד"ה ואשר, עמ' קכ"ה).
       1. הגר"א קונשטט זצ"ל (קול התורה גליון ס"ה ח"ב עמ' ל"ז) – "נסתפקתי באחד שאכל בשר לכבוד יו"ט ונודע שנכשל במאכלות אסורות כגון שאכל בשר נבילה או נותר ושתה יין נסך, אי הוי מצוה הבאה בעבירה. וביאור צדדי הספק בזה הוא, דיש לחקור ביסוד הך חיובא דאכילת בשר ושתיית יין דיו"ט, אי החפצא דמצות אכילת בשר ושתיית יין הוא מצוה בפנ"ע, וא"כ הוי ככל מצוה הבאה בעבירה, שאין יוצא יד"ח המצוה כשהיא באה לו בעבירה. או דלמא אין באכילת הבשר והיין חפצא דמצוה, אלא דזהו רק ההיכ"ת להגיע לידי שמחה, ואשר ע"כ אין כאן חסרון דמצוה הבאה בעבירה, דסו"ס הרי הוא שמח, והרי זהו עיקר המצוה שיהיה שרוי בשמחה ואין נפ"מ אי באה לו השמחה בעבירה ...".
  1. **בשר ליו"ט או בגד לאשה**.
     1. עי' לקמן.
  2. **אכילת ביצים**.
     1. לא נהגו – משנה הלכות (חי"א סי' רכ"ט, לשונו מובא לעיל), ישמח לבב (או"ח סי' כ"ח).

1. חיוב שמחה - סעיף ב'.
   1. **יום טובים**.
      1. שמחה בראש השנה - עי' סי' תקצ"ז, לשיטות ומראי מקומות.
      2. שמחה ביום כיפור - עי' סי' תר"ד, לשיטות ומראי מקומות.
      3. שמחה בחנוכה - עי' ערך "האם יש חיוב בשר בחנוכה או שבת".
      4. שמחה בשבת - עי' ערך "האם יש חיוב בשר בחנוכה או שבת".
      5. שמחה בראש חודש - עי' ערך "ראש חודש".
   2. **ליל יו"ט**.
      1. דין דאורייתא – מג"א (סי' תקמ"ו ס"ק ד'), הליכות אבן ישראל (מועדים ח"א עמ' רל"ח אות ו').
      2. דין דרבנן – שאגת אריה (סי' ס"ח, "והרי הוכחנו שאינו נוהג מצות שמחה בליל י"ט א' אלא ש"מ דמדרבנן מיהא נהוג").
      3. מראי מקומות – שע"ת (ס"ק ב'), עמק ברכה (שמחת יו"ט אות א'), הגרשז"א זצ"ל (***ירושלים במועדיה שבועות עמ' ר"ט, לשונו מובא לעיל),*** נטעי גבריאל (יו"ט פרק נ"ג סעי' ב'), פסקי תשובות (אות י"א), ימי שמחה (סי' כ"ז), בית מתתיהו (ח"א סי' י"ב אות ג').
         1. שעה"צ (סי' תקמ"ו ס"ק ט"ו) – "עיין בדבריו (מג"א) דדעתו בעצם איסור הנשואין במועד דהוא דאורייתא, ולכן החמיר שלא לעשות הסעודה בלילה, דהוא חשש דאורייתא. והאליה רבה ובגדי ישע דחו דבריו, דסעודה בלי נשואין הוא רק איסור דרבנן לכולי עלמא, והחמד משה דחה דבריו מטעם אחר, דמצות עשה של שמחה אינו נוהג בלילה הראשונה, מהא דפסחים דף ע"א. ועיין בשאגת אריה סימן ס"ח דהוא גם כן מסיק דבלילה אינו אלא מדרבנן, ואם כן אתי שפיר הכרעת הבית יוסף דאין להחמיר בזה".
         2. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה שכ"א) – "שאלה: מ"ט הרמב"ם והשו"ע השמיטו דליל יו"ט ראשון נתמעט משמחה כמבו' בפסחים ע"א. תשובה: כיון שלא הביאו א"צ להשמיע".
   3. גדר של שמחה**.**
      1. יראים (סי' תכ"ז) – "למדנו מכאן שכל שמחה הראויה לאדם לכל דבר המשמחו חייב לעשות ברגל וכל דבר שבלבו מוצא בו שמחה וקורת רוח באכילה ובשתייה **ובכל דבר ששמחה היא לו חייב לעשות ברגל** וכשם שחייב לשמח עצמו כך חייב לשמח את בניו ובני ביתו דכתיב ושמחת בחגיך אתה ובנך וגו'".
      2. עי' לקמן.
   4. **עוסק בת"ת ביו"ט**.
      1. הלומד תורה ביו"ט [ויש שמחת יו"ט] פטור ממצות.
         1. משנת יעב"ץ (בנתיבות ההלכה גליון ל"ח עמ' כ"ד, חבצלת השרון פר' עקב עמ' תצ"ט ד"ה ושמעתי) – "שבמצות ת"ת אין דין עוסק במצוה פטור מן המצוה, כיון דעיקר מצות ת"ת הוא ע"מ לעשות, ואיך יפטור הלימוד מן המעשה, אמנם זהו רק במצות ת"ת של כל יום, אבל תלמוד תורה ביו"ט שיש בו חיוב ללמוד תורה עד חצי היום, והרי בלימוד תורה ביו"ט מלבד מצות ת"ת, הוא מקיים בזה גם מצות שמחת יו"ט, א"כ תלמוד תורה ביו"ט הרי זה ככל מצוה אחרת שהעוסק במצוה פטור מן המצוה, ונמצא שביו"ט אין מפסיקין מת"ת לעשיית מצוה, כיון שביו"ט התלמוד עצמו הוא מעשה מצוה, דהלומד תורה ביו"ט ה"ז עוסק במצות ושמחת בחגך וכמו שנתבאר".
         2. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה שכ"ד) – "שאלה: השאגת אריה ס' ס"ט כתב **דהלומד תורה ביו"ט מקיים מ"ע דשמחת יו"ט**, א"כ הלומד תורה ביו"ט יהא לו פטור דעוסק במצוה פטור ממצוה אף שבת"ת ליכא פטורא. תשובה: כן".
      2. אינו פטור משאר מצוות.
         1. משלחן רבי אליהו ברוך (דברים פרק ט"ז פסוק י"ד [עמ' ש"ב], בנתיבות ההלכה גליון ל"ח עמ' של"ו) – "בשם הגו"ב זולטי זצ"ל שהוציא מזה חידוש לדינא, שללומד תורה ביו"ט יהא דין עוסק במצוה פטור מן המצוה ... יש מקום לפקפק בסברא בעיקר חידוש זה, דהנה יסוד דינא דת"ת דלא נאמר ביה פטורא דעוסק במצוה הוא מבואר בירושלמי שבת (פ"א ה"ב) והובא בתלמידי רבינו יונה ברכות (ט, ב מד' הרי"ף), דכיון שהתכלית של תלמוד תורה הוא ללמוד על מנת לקיים, וכל הלומד שלא ע"מ לקיים נוח לו שנהפכה שליתו על פניו ולא יצא לאויר העולם, לכן כל שבא לידו מצוה אחרת צריך לקיימה ולעשותה. אשר לפי"ז נראה דאי"ז דין רק במצות תלמוד תורה אלא הוא דין בהחפצא דת"ת, דעיקר חפצא דתורה הוא מחייב להפסיק הלימוד על מנת לקיים המצוה, ועל כן נראה דלא איכפת לן מה שיש מצוה אחרת שהוא מקיים בהך תלמוד תורה, כגון מצות שמחת יו"ט או מצוה אחרת, דסו"ס הוא מקיימו ע"י חפצא דת"ת, וכל מצוה שקיומה ע"י חפצא דת"ת לא יכול למנוע ממנו מלקיים מצוה אחרת".
   5. **לומד ביו"ט אם דוחה מצוה**.
      1. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה שכ"ה) – "שאלה: להשג"א הנ"ל, דהלומד תורה ביו"ט מקיים שמחת יו"ט, א"כ כשלומד ביו"ט אין נדחה מפני מצוה שא"א לעשותה ע"י אחרים, אף שבת"ת נדחה. תשובה: נדחה".
      2. בד קודש (מועדים עמ' ת"ב) – "אמנם מלשון הגמ' (שם) וכן מלשון הרמב"מ משמע דגמ החציו לה' - שחייב ללמוד, הוא מדין שמחת יו"ט ולא מדין חיוב ת"ת הכללי שיש בכל עת ובכל זמן, והיינו משום דהתורה היא מביאה לידי שמחה וכמו שנאמר (תהילים יט ט) 'פקודי ה' ישרים משמחי לב', והוא חיוב מיוחד מעיקר דין שמחת יו"ט. ונראה נפ"מ בזה, דאם חיובו הוא מצד החיוב הכללי של ת"ת הרי בזה אמרי' בנדרים (דף ח.) דאי בעי פטר נפשיה בקר"ש שחרית וערבית, וכן אמרו בזה (מו"ק ט.) דהחיוב הזה נדחה מפני מצוה שא"א להיעשות ע"י אחרים, אך אם הוא מדין וחיוב 'שמחת יו"ט' הר"ז חיוב גמור ואינו נדחה מפני מצוה שא"א להעשותה ע"י אחרים וכמו בכל המצוות שאינם נדחים מפני כן, ודו"ק".
2. קטנים בשמחה.
   1. מחבר (סעי' ב') – "כיצד משמחן, הקטנים נותן להם קליות ואגוזים".
      1. מאמר מרדכי (ס"ק א') – "הקטנים נותן להם קליות כ"כ הטור והוא מדברי הרמב"ם בפ"ו וכתב מרן ז"ל שלא מצא דבר זה מפורש ולא ידע מנ"ל הא ולעד"ן שלמד כן מהא דתניא בפ' ע"פ והביאו רבינו ב"י גופיה לפני זה במה משמחן אנשים בראוי להם ונשים בראוי להם ומפרש בש"ס אנשים ביין ונשי' בתכשיטין ומינה יליף הרמב"ם דה"ה קטנים בראוי להם והיינו קליות וכיוצא בהם כנ"ל נכון. ואחר כמה ימים ושנים שכתבתי זה מצאתי להרב"ח שהביא בשם רש"ל דאיתא בהדיא בתוספתא וקטנים בראוי להם ע"כ והינו קליות וכו' וזה מכוון לדברינו ועיין בתוספתא שלפנינו".
      2. באר משה (ח"ז סי' ג' אות ב') – "**ובזמנינו גם בממתקים ובטשאקאלד** וכיוצ"ב ועיין בס' בירור הלכה סי' תקכ"ט".
      3. ***הגר"א נבנצל שליט"א (ירושלים במועדיה חוה"מ עמ' קנ"ח אות י"ב) – "האם צריך ליתן ממתקים וכיו"ב לילדים*** *בכל יום חוה"מ****, בדומה לחיוב לגדול לאכול בשר ולשתות יין כל יום. תשובה: מסתברא שכן, דחייב לשמח את בני ביתו".***
      4. עלינו לשבח (במדבר תשובה קל"ה) – "אשה המבקשת לכבוד יו"ט מכשיר חשמלי במקום בגד ותכשיט. **ילד המבקש ספרי קודש במקום קליות ואגוזים** ... תשובה: אמנם המצוה היא להיות שמח וטוב לב במועד, ויתכן שהשמחה במכשיר חשמלי, ולהבדיל בספרי קודש, הם גדולים יותר, בכל זאת הדעת נותנת שהשמחה בהם היא מסוג אחר, ומכיון שנאמר: כיצד משמחן. והתשובה היא: בקליות ואגוזים, ובבגדים ותכשיטים, אם כן מסתבר שהתורה דורשת סוג שמחה זו דוקא. ולא את השמחה של צרכי הבית או שמחה של קדושה".
   2. **בנות גדולות**.
      1. ***הגרח"ק זצ"ל (ימי שבת ומועד עמ' תע"ה) – "האם יש חיוב לשמח גם את הבנות הגדולות*** *ע"י בגדים או תכשיטים****, או שדין זה נאמר רק באשתו, וקצת יש להוכיח דגם את בנותיו הגדולות צריך לשמחן ע"י בגדים מהא דאיתא בפסחים ק"ט א' חייב אדם לשמח בניו ובני ביתו, וזה כולל גם את בנותיו וע"ז אמרו שם שנשים משמחן ע"י בגדים, וביותר מזה מצאתי שהיראים במצוה רכ"ז כתב חייב לשמח בניו ובנותיו ברגל, כיצד משמחן וכו', נשים ע"י בגדים עכ"ד, והוא לא הזכיר שם לא אשתו ולא בני ביתו, ומשמע להדיא מדבריו שגם את בנותיו הגדולות צריך לשמח ע"י בגדים, [דבשלמא בגמ' בפסחים שאמרו בני ביתו יש לפרש דזה איירי על אשתו] עוד מצינו בקידושין ל"ד ב' ברש"י ד"ה בשרויה, דכתב לגבי לשמח את האלמנה משמחה משלו בכלי פשתן, ומבואר שלא רק את אשתו צריך לשמח בבגדים. תשובה. אשתו קודמת".***

***הגרח"ק זצ"ל (ימי שבת ומועד עמ' תע"ה) – "אם אין חיוב לשמח בנותיו הגדולות ע"י בגדים יש לעיין האיד משמח אותם האם ע"י קליות ואגוזים או ע"י דברים אחרים, דהרי את*** *בניו הגדולים* ***מסתבר שמשמח ע"י יין, ולא רק ע"י קליות ואגוזים, וא"כ יתכן שגם את בנותיו הגדולות א"א לשמחן ע"י קליות ואגוזים. תשובה. מה שרוצות".***

1. נשים בשמחה.

פסחים (דף קט.) – "תנו רבנן: חייב אדם לשמח בניו ובני ביתו ברגל, שנאמר ושמחת בחגך, במה משמחם ביין. רבי יהודה אומר: אנשים בראוי להם, ונשים בראוי להן. אנשים בראוי להם ביין, ונשים במאי. תני רב יוסף: בבבל בבגדי צבעונין, בארץ ישראל בבגדי פשתן מגוהצין".

* 1. **בשתיית יין**.
     1. לא חייבו.
        1. פסקי תשובות (אות ט', סי' תק"ל אות ה') – "ונשים לא חייבו בשתיית יין כיון שאינן רגילות בשתייתו ואינן שמחות בו".
     2. חייבת.
        1. רע"א (שו"ת סי' א' בהשמטות) – "דהיא מחוייבה בשמחה, מ"מ היינו דאסורה בהספד ותענית, ולהיות לה שמחה בשתיית יין ובשר".
        2. ***הגרח"ק*** זצ"ל ***(דרור יקרא עמ' שע"ט) – "ש. האם אשה חייבת באכילת בשר ושתיית יין ביו"ט. ת. כן".***
     3. מראי מקומות – בית יעקב (סי' ע"ג שורה י', והו"ד המ"ב סי' תקכ"ט ס"ק י"ט, וכן באר היטב שם ס"ק ז'), עי' תהלים (פרק ק"ד פסוק ט"ו, "ויין ישמח לבב אנוש"), עי' חול המועד כהלכתו (פרק א' הע' ה'), והליכות ביתה (פרק י"ז הע' י'), מועדים וזמנים (ח"ז סי' קי"א ד"ה ויסוד), נטעי גבריאל (יו"ט פרק נ"ד סעי' ד'), ימי שמחה (רייכמן, סי' כ'), מעדני אשר (חוה"מ סי' ד' אות ד').
  2. **האם דוקא בגדים, או הוא הדין שאר דברים**.
     1. דוקא בגדים.
        1. הגריש"א זצ"ל (לקט הל' יו"ט פרק א' הע' ד' [לשונו מובא לקמן], שונה הלכות תורת המועדים אות י' ס"ק א') – "שאין יוצאים ידי המצוה רק כשקונה לה בגד או תכשיט, ואפי' אם לא תשמש בבגדים אלו במועד יוצא יד"ח, אבל אין יוצאין יד"ח בשאר כלים".
     2. הוא הדין שאר דברים.
        1. **הגרשז"א** זצ"ל (שולחן שלמה הע' ה') - לשונו מובא לקמן.
        2. שבט הלוי (ח"ח ס' קכ"ד אות א' [לשונו מובא לקמן], עי' ח"י סי' פ' אות ג' [לשונו מובא לקמן]).
        3. חוט שני (יו"ט פרק כ"ב ס"ק ב' [עמ' קס"א], שבת ח"ד עמ' שכ"ד) – "בגדים ותכשיטים נאים שכתב הרמב"ם, נראה דיוצא גם אם קונה לה כלי בית או כלי אכילה נאים לבית ליו"ט, אם היא שמחה בהם".
        4. הגרח"ק זצ"ל (שונה הלכות תורת המועדים אות י' ס"ק א') – "וכן יכול לקנות לה כלים וכדו' אם היא תשמח מזה, ואפי' אם היא לא צריכה את הכלים האלו לחג, מ"מ אם יש לה בזה שמחה בחג יוצא בו ידי חובת שמחה".

הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה שכ"ב) – "שאלה: אם יוצא שמחת יו"ט לאשה כשקונה כלים או צריך דווקא בגדים. תשובה: גם כלים אפשר".

***הגרח"ק זצ"ל (ימי שבת ומועד עמ' תע"ד) – "***מי שיש לאשתו בגדים ותכשיטים כדי צרכה **האם יכול לשמחה ע"י קניית מאכל או משקה** שהיא אוהבת במיוחד, וכמו שמצינו ברש"י בקידושין ל"ד ב' ד"ה בשרויה, לגבי לשמח אלמנה שכתבו וז״ל שישמחנה משלו במאכל ומשתה וכלי פשתן עכ"ל, וכן מצינו בשו"ת רעק"א קמא [בהשמטה לסי' א'] שכתב שנשים שמחות ע"י בשר ויין. תשובה. כן".

***הגרח"ק זצ"ל (ימי שבת ומועד עמ' תע"ד) – "***אם יש לאשה מספיק בגדים ותכשיטים האם אפשר לקיים המצוה לשמחה **ע"י קניית ספר על התורה** שהיא נהנית ממנו משום דפיקודי ה' ישרים וגו' שייך גם בנשים, די"ל דהשמחה שיש לאשה מחמת התורה היא שייכת לחלק של חציו לה׳ שנאמר ביו"ט כמ"ש השאגת אריה בסי' ס"ט, אבל בחציו לכם צריך לשמח ע"י דברים גשמים [זולת יחידי סגולה שד"ת משמחים אותם ביותר כדאיתא ברבינו דוד בפסחים ס"ח ב', ובחידושי חת״ס שם] וא"כ היה נראה דה"ה את הנשים צריך לשמח ע"י דברים שהם שייכים גם לחלק של לכם, דהרי ת"ק בפסחים ק"ט א' ס"ל שהאופן לשמח את הנשים הוא ע"י יין כאנשים, ומסתבר שר"י דפליג התם וס"ל שכל אחד צריך לשמוח בראוי לו ונשים משמחן ע"י בגדים, היינו נמי לשמחן ע"י אופן דלכם, אלא דס"ל שנשים יותר שמחות ע"י בגדים מאשר ע"י אכילה ושתיה משום שלזה הם מרגישות יותר קשר ושייכות. תשובה. יכול".

* + - 1. הגר"א נבנצל שליט"א (ירושלים במועדיה, שבועות עמ' רי"ט אות ו') – "שאלה: האם יוצא ידי החובה לשמח את אשתו ע"י נתינת שאר דברים שמשמחים אותה, או שצריך דווקא בגדים ותכשיטין. ומה הדין אם נותן מתנה כזו שאינה משתמשת בה ביום טוב. תשובה: אפשר לקיים את המצווה בכל מתנה הגורמת לה שמחה. צריך שיקנה לה דבר שיכולה ליהנות ממנו בחג עצמו, ופשוט שאין הנתינה צריכה להיות ביום טוב עצמו, ואף אם נותן לה קודם ואומר שנותן לכבוד יום טוב, מקיים המצוה. במכשירי חשמל שאין יכולה להנות מהם ביו"ט, אין מקיימים את המצוה".

הגר"א נבנצל שליט"א (ירושלים במועדיה, שבועות עמ' ר"כ אות ט') – "שאלה: אם מטיילים עם האשה ביו"ט, האם זה קיום של שמחת יו"ט או שצריך דווקא ליתן לה ממש. תשובה: מסתבר שכששמחה בזה, גם בזה יוצאים את הדין של 'בעלה משמחה'".

* + - 1. נטעי גבריאל (יו"ט פרק נ"ג סעי' ה') – "שמחת יו"ט מקיימים גם בלבישת בנדים חדשים או באכילת מיני מתיקה, או בניגון ובריקוד, וכן בלימוד התורה מקיימים שמחת יו"ט".
      2. משנת יוסף (חי"ג סי' קע"ב) - לשונו מובא לקמן.
      3. נר ציון (סוכות פרק ה' סי' י').
    1. מראי מקומות – ימי שמחה (רייכמן, סי' י"ט).
       1. ויצבור יוסף (ח"ב סי' נ') – "סוף דבר, נראה דכל דבר שייך לגופה של האשה, כבגדים או נעלים או טיפולים שהיא עושה לנאות עצמה, ואולי גם כלי גדול שהיא לבדה משתמשת בו בדר"כ בבית מהני לקיים מצוה זו של לקנות לה כדי לשמחה בחג".
  1. **אם כבר יש לה בגד ליו"ט**.
     1. עדיין חייב לקנות.
        1. הגריש"א זצ"ל (לקט הל' יו"ט פרק א' הע' ד') – "אבל לא מספיק בזה שקונה להם ספר לקרות בו, או פרחים, או מכונה וכדומה, דחז"ל הגדירו, שדוקא שמחה ע"י בגד חדש, וכן אפילו יש לה בגד מיוחד ליו"ט, עדיין חייב לקנות חדש. וכן אפילו יש לה בגד מיוחד ליו"ט, עדיין חייב לקנות חדש".
        2. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון צ"ד עמ' ל"ט סוף טור ב') – "דאם יש כבר לאשתו בגדי יו"ט ואין לה צורך לקנות חדשים, יקנה משהו חדש לבית כגון כלי חשמלי וכדו'".
        3. הגר"ע אויערבאך שליט"א (אליבא דהלכתא גליון צ"ד עמ' ל"ט ריש טור ג') – "דאשה שיש לה בגד מיוחד ליו"ט, מ"מ יש עדיין חיוב לשמחה ביו"ט ולקנות לה דבר חדש אלא אם כן מוחלת, ואפשר דיוצאים יד"ח כשקונים לה בגד לימות החול דלא גרע ממכשיר חשמלי חדש לבית דיוצאים בזה יד"ח אם האשה שמחה בזה".
        4. הגר"נ קופשיץ שליט"א (אליבא דהלכתא גליון צ"ד עמ' ל"ט טור ג') – "דאשה שיש לה בגד מיוחד ליו"ט, מכל מקום יש עדיין חיוב לבעלה שיקנה לה משהו לכבוד יו"ט".
     2. ישמחה בדברים אחרים.
        1. שבט הלוי (ח"י סי' פ' אות ג', עי' ח"ח ס' קכ"ד אות א' [לשונו מובא לקמן]) – "ואשר שאל בענין שמחת נשים ברגל דהוא ע"י קנית בגדים ותכשיטים, אם יש לה כבר בגד ליו"ט אם יש עוד חיוב בזה, הנה לכאורה דלא שייך עוד חיוב בכה"ג וישמחה בדברים אחרים".
        2. חוט שני (יו"ט פרק כ"ב אות ב' ד"ה והיינו [עמ' ק"ס], שבת ח"ד עמ' שכ"ד) – "והיינו שבדרך כלל השמחה שתוכל האשה לשמוח הוא ע"י בגדי צבעונים או מנעלים כמ"ש בביה"ל, וכן הקטנים ע"י קליות ואגוזים, מ"מ אין אלו הדברים שיוכלו לשמוח בלבד, ולכן אם אין לו דברים אלו כפי ממונו כמ"ש הרמב"ם ודאי שצריך לשמחם גם בדברים אחרים, וה"ה בכל כיוצא בזה, כגון אם כבר יש לאשתו בגדי יו"ט ואין לה צורך לקנות חדשים ישמחנה בכל מיני שמחות שתשמח בהם ... בגדים ותכשיטים נאים שכתב הרמב"ם, נראה דיוצא גם אם קונה לה כלי בית או כלי אכילה נאים לבית ליו"ט, אם היא שמחה בהם".
        3. תשובות והנהגות (אליבא דהלכתא גליון צ"ד עמ' ל"ט טור ג') – "דהחיוב לקנות לה בגד ותכשיט זהו כשאין לה בגדים ותכשיטים, אבל אם יש לה די תכשיטין ויש לה בגד מיוחד ליו"ט אי"צ לקנות לה בגד או תכשיט ליו"ט. ומ"מ אם קונה לה משהו אחר מקיים בזה מצוה".
        4. **הל' חג בחג (שבועות פרק ח' סעי' ח', הע' י"ט) – "ובאופן שיש לה כבר בגדים ותכשיטים נאים ואינה צריכה עוד ראה במקורות שיוצאין בכל דבר המשמח".**
     3. **מראי מקומות.**
        1. משיב נבונים (עניני שידוכים ונשואין סי' נ') – "והעולה מזה: דיש מקום לצדד דאין חיוב לקנות בגדים לאשתו בכל יו"ט, כ"ז שיש לה עדיין בגדים נאים ליו"ט והיא שמחה מהם, ואפשר דע"ז סומכין אותם הנוהגים שלא לקנות".
  2. **נתינת דבר שאינה משתמשת בו ביו"ט, כמו מכשירי חשמל**.
     1. **יוצא שמחת יו"ט.**
        1. **הגרשז"א** זצ"ל (שולחן שלמה הע' ה') – "דבגדים לאו דוקא אלא ה"ה אם רוצה האשה כלי שימושי כגון מיקסר וכדומה, ג"כ יכול לקיים מצוותו בזה. ואפילו אם אינה משתמש עם הכלי ביו"ט גופיה לית לן בה".

הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה סוכות פרק י"א הע' ד') – "ועיין שם בבה"ל ד"ה כפי ממונו, דיוצא ידי חובתו אף במנעלים, ועיין רמב"ם פ"ו מיו"ט הי"ח ובטור שם דה"ה תכשיטין. ורבנו קיים לפעמים דין זה ע"י קניית כלי חדש מכלי הבישול וכדו', וכן השיב לשואל דכל שיודע באשתו שתהא לה שמחה ע"י כלי מסוים מקיים המצוה בזה, אף אם הוא כלי שאסור להשתמש בו ביו"ט, דסו"ס שמחה הוא לה".

* + - 1. הליכות אבן ישראל (מועדים ח"א עמ' רל"ז, הע' ח') – "נשאל רבינו איזה סוג מתנה צריך לקנות לאשה לכבוד יו"ט. והשיב רבינו דצריך להיות דבר שיש לה שמחה מזה. [ומבואר מדברי רבינו דמה שאמרו בגדים ותכשיטין, הוא הדין כל דבר חשוב שיש לה שמחה מזה]".
      2. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון צ"ד עמ' ל"ט טור ג') – "דיוצאים יד"ח שמחת יו"ט לאשה ע"י שיקנה רהיטים חדשים לבית או מכשיר חשמל לבית אף שזה לכל בני הבית, אולם בלקנות לה פרחים אין יוצאים יד"ח".

קיצור הל' מועדים (סוכה פרק ב' ס"ק ד' ) – "והנה לפי מה שכתב בספר היראים במצוה תכ"ז דהוא הדין בכל דבר המשמח, לפי זה כשקונה דברים חדשים וכלים יקרים לבית, והאשה שמחה בזה, הרי זה כתכשיטים ומלבושים ויוצא בזה".

* + - 1. הגרח"ק זצ"ל (אסיפת יצחק י"ז כסלו תשס"ז) – *"שאלה:* האם יוצא ידי חובת ושמח את אשתו ביו"ט ע"י נתינת דבר שאינו משתמשת ביו"ט (כמו מכשירי חשמל). תשובה: **אם מרוצות".**

הגרח"ק זצ"ל (אמרי מאיר [שנת תשע"ה] עמ' ל"ז) – "זה שכתוב שנשים משמחן בבגדים (פסחים קט.), האם אפשר לקיים את זה ע"י שנותן לה כלי בית שהיא שמחה בהם. תשובה: כן".

* + - 1. תשובות והנהגות (אליבא דהלכתא גליון צ"ד עמ' ל"ט טור ג') - לשונו מובא לקמן.
      2. משנת יוסף (חי"ג סי' קע"ב) – "ואם אשתו אומרת שבמקום בגד ותכשיט יקנה לה תנור חדש, נראה שיוצא בזה, שהרי לשון הרמב"ם (הל' יו"ט ו, יח) הוא, שלנשים קונה בגדים ותכשיטים נאים 'כפי ממונו', ואם יש לו ממון גם לתכשיט וגם לתנור, אז חייב לתת לה תנור כמו שאר כלי בית, ובנוסף לכך תכשיט לשמחת יו"ט, ואם אין לו ממון לשניהם, אז התנור קודם שנחוץ לה להנהגת הבית, ולתכשיט כבר לא נשאר כסף ואינו מחוייב ללוות לזה. וכמו"כ אם רצונה יותר בכובע לבעלה ואין מספיק לו כספו לשניהם, אז רצונו של אדם זה כבודו, שייראה בעלה יותר מכובד בבית ובחוץ, כדי שיהא נודע בשערים בעלה בשבתו עם זקני ארץ (באשת חיל, במשלי)".
      3. הגר"ע אויערבאך שליט"א (אמרי מאיר [שנת תשע"ה] עמ' קי"ז) – "האם צריכים לקנות בגד דוקא כדי לקיים המצוה לשמח את אשתו בחג, או מספיק לקנות לה משהו אחר שישמח אותה. וכתב לי, כל מה שישמח".

הגר"ע אויערבאך שליט"א (אליבא דהלכתא גליון צ"ד עמ' ל"ט ריש טור ג') - לשונו מובא לעיל.

* + - 1. הגר"נ קופשיץ שליט"א (אליבא דהלכתא גליון צ"ד עמ' מ' ריש טור א') – "דאפשר לצאת ידי חובת שמחת יו"ט לאשה על ידי כל דבר שמשמחה, ולאו דוקא ע"י בגדים ותכשיטים".
      2. תשובות והנהגות (אליבא דהלכתא גליון צ"ד עמ' מ' טור א') – "דבקונה לה מכשיר חשמלי לבית לכבוד יו"ט, אף דאין זה חיוב מ"מ מקיים בזה מצוה דהיא שמחה בזה".
      3. נר ציון (סוכות פרק ה' סי' י').
    1. אינו יוצא.
       1. הגריש"א זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון צ"ד עמ' מ' ריש טור ב') – "דשמחת יו"ט לנשים יוצאים יד"ח רק בקניית בגדים ותכשיטים, ולא בקניית כלי בית וכלי אכילה וכדו'".
       2. שבט הלוי (ח"ח ס' קכ"ד אות א') – "אשר נשאל בהמבואר סי' תקכ"ט שמשמחים להנשים ביו"ט בבגדים ותכשיטים, מה הדין אם אפשר לקיים שמחה ע"י נתינת פרחים לאשתו וכן פעם אמרה אשה שיותר תשמח במכשיר אלקטרי לצרכי הבית מבגד ותכשיט, אם יוצאים גם בזה מצות שמחה, וכן מה הדין כשקטן אומר שיותר ישמח בספרי קודש מקליות ואגוזים. לענ"ד דכללא דהאי מילתא נתבאר ברמב"ם בספר המצות, ובמרדכי פ"ק דביצה דז"ל הרמב"ם בספר המצות עשין נ"ד שצונו לשמוח ברגלים וכו' ובכלל אמרו ושמחת בחגך מה שאמרו גם כן לשמוח בם במיני שמחה ומזה לאכל ולשתות יין וללבוש בגדים חדשים ולחלק פירות ומיני מתיקה לקטנים ונשים, ולשחוק בכל ניגון ולרקד במקדש והיא שמחת בית השואבה, זה כולו נכנס באמרו ושמחת בחגך. ובמרדכי פ"ק דביצה סי' תרנ"ח בשם ר"ת דלא אמרינן מתוך אלא היכא דאיכא צורך יו"ט קצת כגון ליטל לולב ולצאת בו וכו' ולטייל התינוק שיש שם שמחת יו"ט, וכעין זה בר"ן שם בלשון אחרת, והנה הצד השוה מהנ"ל דכל תוספת שמחה שבאה מחמת חדות היום היא בגדר שמחת יו"ט וחלק מהמצוה, א"כ פרחים לכב' יו"ט יתכן שהם בגדר זה, וכן בגדים וכה"ג או רקידה או טיול לכב' השמחה של היום שגורם הרחבת הדעת, אבל נתינת ספר שגורם אמנם חדוה ושמחה אבל אינו קשור עם שמחת היום דוקא, וכן מכשיר אלקטרי של שיחת נשים בעלמא **שאינו פוטר** מיסודי שמחה של היום כגון בגדים ומיני מתיקה וכהאי גונא".
       3. הגר"א נבנצל שליט"א (ירושלים במועדיה, שבועות עמ' רי"ט אות ו' [כל לשונו מובא לעיל]) – "במכשירי חשמל שאין יכולה להנות מהם ביו"ט, אין מקיימים את המצוה".

עי' הגר"א נבנצל שליט"א (אסיפת יצחק ד' טבת תשס"ז) – "שאלה: האם יוצא ידי חובת ושמח את אשתו ביו"ט ע"י נתינת דבר שאינו משתמשת בו ביו"ט, כמו מכשירי חשמל. תשובה: **אולי דוקא אם יכולה להשתמש בהם בחוה"מ וצ"ע".**

* + - 1. הגר"א שלזינגר שליט"א (אסיפת יצחק ח' טבת תשס"ז) – "שאלה: האם יוצא ידי חובת ושמח את אשתו ביו"ט ע"י נתינת דבר שאינה משתמשת בו ביו"ט כמו מכשירי חשמל. תשובה: חז"ל קבעו דלשמח את אשתו ביו"ט הוא ע"י תכשיטין ובגדים, וכנראה שחז"ל ירדו לסוף דעתן שרק בזה יש להן שמחת יו"ט ולא בדברים אחרים".
      2. עלינו לשבח (במדבר תשובה קל"ה) – "אשה המבקשת לכבוד יו"ט מכשיר חשמלי במקום בגד ותכשיט. ילד המבקש ספרי קודש במקום קליות ואגוזים ... תשובה: אמנם המצוה היא להיות שמח וטוב לב במועד, ויתכן שהשמחה במכשיר חשמלי, ולהבדיל בספרי קודש, הם גדולים יותר, בכל זאת הדעת נותנת שהשמחה בהם היא מסוג אחר, ומכיון שנאמר: כיצד משמחן. והתשובה היא: בקליות ואגוזים, ובבגדים ותכשיטים, אם כן מסתבר שהתורה דורשת סוג שמחה זו דוקא. ולא את השמחה של צרכי הבית או שמחה של קדושה".
      3. עי' משיב נבונים (עניני שידוכים ונשואין סי' נ"ב אות ב') – "למעשה עדיף שלא לקנות לה מיקסר ליו"ט לצאת ידי חובתו, כיון דנחלקו בזה גדולי הוראה".
    1. **אשה המבקשת במקום בגדים צבעוניים ליו"ט, כסף לפרעון חובות**.
       1. **חשוקי חמד (פסחים דף קט.**) – "שאלה. נאמר במסכת פסחים דף קט ע"א ונשים [משמח אותן] בראוי להם, בבגדי צבעונין..., מהי ההלכה כשהאשה דורשת במקום בגדים צבעונים, כסף לפירעון החובות המציקים לה, האם מקיים הבעל בזה מצות שמחת יום טוב. תשובה. מסתבר שלא יצא, כי סוג השמחה של פירעון חובות, הוא סוג שמחה אחר, כי היא שמחת 'מבריח ארי', ולשמחת יום טוב צריך שהאשה תקבל שמחה חיובית. ונראה שה"ה אם יש בבית מכת עכברים והסבל נורא, אם הבעל יאמר לאשתו שלקראת יום טוב, הוא יבריח את כל העכברים, ויקנה מצודות במקום בגדים צבעונים, מסתבר שלא יצא ידי חובתו".
    2. **מראי מקומות –** מעדני אשר (חוה"מ סי' ד' אות ה').
  1. **אם יכול לשמח בבגד לימי חול או חוה"מ [למחמירים לעיל]**.
     1. מחמיר.
        1. חוט שני (יו"ט פרק כ"ב אות ב' ד"ה הא [עמ' קס"א], שבת ח"ד עמ' שכ"ד) – "הא דצריך לקנות בגדים לאשתו לשמחת יו"ט, אין צריך להמתין מלקנות לה עד יו"ט, אלא יכול לקנות אף קודם היו"ט שתלבשנו כשקונה, וגם אח"כ תלבשנו ביו"ט, וכמו שרגיל שמכין לה בגד ליו"ט ושמחה בזה כל היו"ט, דאין מצוי שהשמחה תהיה רק בלבישה הראשונה ושוב לא תהיה שמחה בו. הקונה בגד לאשתו ליו"ט, צריך שיהא בגד הראוי ליו"ט עצמו, דאם אינו ראוי אלא לחול המועד, אע"פ שיקיים בזה מצות שמחה בחוה"מ מ"מ חסר בזה בשמחה ביו"ט".
     2. מיקל.
        1. תשובות והנהגות (אליבא דהלכתא גליון צ"ד עמ' ל"ט טור ג') – "והוסיף שאף שהעיקר המצוה שיקנה לה בגד ליו"ט, אולם אם קונה לה בגד לחוה"מ גם מקיים בזה מצוה, ואף אם קונה לה בגד ליום חול מקיים בזה מצוה, דלא גרע מקונה לה מכשיר חשמלי דיוצא בזה ידי"ח דהרי יש לה שמחה מזה".
        2. משנת יוסף (חי"ג ריש סי' קע"ב) – "ואם היא תשמח בבגד לימי החול, ה"ז ג"כ נכלל בשמחתה ע"י בגדים, דיכולה ללובשו בחוה"מ, ואין היא צריכה ללבוש את הבגד החדש ביום טוב ראשון דוקא, אלא היא רק צריכה להיות שמחה, ואשה טבע שמחתה הוא ע"י בגד חדש, אפילו בקיץ כגון בשבועות, אם יקנה לה בגד לחורף כגון לפסח, כשהיא צריכה את זה, אז זו שמחתה".
        3. הגר"ע אויערבאך שליט"א (אליבא דהלכתא גליון צ"ד עמ' ל"ט ריש טור ג') - לשונו מובא לעיל.
  2. **האם יכולה למחול**.
     1. מחמיר: לא יכולה למחול.
        1. ***הליכות אבן ישראל (מועדים ח"א עמ' רל"ח***) – "עוד נשאל רבינו, אם האשה מוחלת לבעלה שלא יקנה לה מתנה ליו"ט, אם פטור מלקנות, והשיב רבינו דאפילו אם האשה אומרת שהיא מוחלת, אין זה בלב שלם, וצריך לקנות לה מתנה לכבוד יו"ט.
        2. חוט שני (יו"ט פרק כ"ב ס"ק ב' ד"ה ודע [עמ' קס"א], שבת ח"ד עמ' שכ"ד) – "אף אם האשה מוחלת לבעלה כגון שלא יקנה לה בגדים נאים ליו"ט, לא מועיל בזה מחילה, דזהו חיוב של מצוה".
        3. הגר"א נבנצל שליט"א (ירושלים במועדיה, שבועות עמ' ר"כ אות ח') – "לא. זוהי מצוה שהיא בגדר בין אדם למקום".
        4. הגר"נ קופשיץ שליט"א (אליבא דהלכתא גליון צ"ד עמ' מ' טור ב') – "דאינו מועיל שהאשה תמחול לבעלה לשמחה ביו"ט. וכן אם האשה אומרת שמעדיפה שהבעל יקנה לעצמו חליפה חדשה כיון שהחליפה הישנה אינה מכובדת כבר משיקנה לה בגד חדש, מסתבר שלא יוצא בזה יד"ח שמחה לאשתו כשקונה לעצמו חליפה חדשה".
        5. משיב נבונים (עניני שידוכים ונשואין סי' נ"א) – "והעולה לדינא: דאין האשה יכולה למחול על שמחתה".
        6. הל' חג בחג (יו"ט ח"א פרק ב' הע' נ"ט ד"ה ונראה, עמ' מ"ח) – "ונראה דאין מועיל כאן מחילת הנשים כיון שהוא חובה שלו לשמחם, ומחילה אינה מביאה שמחה, ולזה כ' הפוסקים דאם אין ידו משגת יקנה לכל הפחות מנעלים, אך פשוט דאם מבקש ממנה לקנות לעצמה ואינה רוצה לקנות, ונותן כמה מעות לזה, יוצא בזה ואינו מחויב לשמחה בעל כרחה".
     2. מיקל: יכולה למחול.
        1. הגריש"א זצ"ל (פסקי הגרי"ש או"ח עמ' קנ"ז אות כ"ב) – "ויכולה למחול על זה ואין נחשב כמבטל ומפסיד את המצוה".
        2. תשובות והנהגות (אליבא דהלכתא גליון צ"ד עמ' מ' טור ג') – "דמהני מחילת האשה ליפטר מהחיוב לשמחה ביו"ט, וכן אם היא אומרת שרוצה שיקנה לעצמו בגד שיראה יותר מכובד מהני כמו מחילה ועדיף טפי, דלמעשה יש לה גם שמחה מזה שקונה לעצמו בגד חדש".
        3. הגר"ע אויערבאך שליט"א (אליבא דהלכתא גליון צ"ד עמ' ל"ט ריש טור ג') - לשונו מובא לעיל.

עי' הגר"ע אויערבאך שליט"א (אמרי מאיר [שנת תשע"ה] עמ' קט"ו) – "האם יש להקל לא לקנות לאשה בגד [או משהו אחר], לחג, כשהיא אומרת שהיא באמת לא רוצה כלום והיא שמחה בלא"ה, [וניכר היטב שפיה ולבה שוים בהנ"ל]. וכתב לי, אם מוחלת ל"צ ... האם זה פוטר אותו לגמרי מכל הדין 'לשמח את אשתו ברגל', וכתב לי, שישמחה בשאר מיני שמחות".

* + 1. מראי מקומות.
       1. הגרח"ק זצ"ל (שונה הלכות תורת המועדים אות י' ס"ק ג') – "שאם היא מוחלת אינו חייב לקנות לה בגד חדש. [אמנם הפסיד המצוה אבל חיוב אין לו]".

הגרח"ק זצ"ל (יו"ט וחוה"מ כהלכתם פרק י"ד הע' כ"א, עמ' קל"ד אות כ"ט) – "אשה שמוותרת על מתנה לחג האם בעלה פטור. תשובה: מסתמא זה לא מחילה בלב שלם".

***הגרח"ק*** זצ"ל ***(מועדי הגר"ח ח"א תשובה רל"ב) – "שאלה: אם מועיל מחילת האשה לקניית בגד ביו"ט. לא. [רק אם רצונה בכך]".***

הגרח"ק זצ"ל (אמרי מאיר [שנת תשע"ה] עמ' ל"ז) – "אשה שמוחלת לבעלה ואומרת שהוא לא צריך לקנות לה בגד חדש ליו"ט [לשמחה], האם מחילה הנ"ל עוזרת לפטור אותו מחיובו לקנות לה בגד ליו"ט. תשובה: מועיל (ע"פ דין)".

הגרח"ק זצ"ל (אמרי מאיר [שנת תשע"ה] עמ' ל"ז) – "מי שאשתו מחלה לו ואמרה לו שלא יקנה לה כלום ליו"ט, האם זה פוטר אותו נכל החיוב לשמח אשתו ברגל. תשובה: לא".

* 1. **אם אשתו רצה לקנות בשביל בעלה בגד, אם מקיים בשילה שמחת יו"ט**.
     1. מחמיר.
        1. הגר"נ קופשיץ שליט"א (אליבא דהלכתא גליון צ"ד עמ' מ' טור ב') - לשונו מובא לעיל.
     2. מקיים מצות ושמחת אשתו.
        1. משנת יוסף (חי"ג סי' קע"ב) - לשונו מובא לעיל.
        2. עי' תשובות והנהגות (אליבא דהלכתא גליון צ"ד עמ' מ' טור ג') - לשונו מובא לעיל.
  2. **האם יש חיוב כל יום**.
     1. הגריש"א זצ"ל (שבות יצחק ח"ד סוף עמ' קי"ט) – "מיהו לנשים שמשמחן בבגדי צבעונין כדאיתא בגמ' שם סגי בבגד שקנה להם ליו"ט משום שיש להן בו שמחה כל המועד".
  3. **נכלל בהוצאת יו"ט**.
     1. שאם הוסיף מוסיפין לו – חיי הלוי (ח"ד סי' ל"ח אות ד').
  4. **אשה ששכחה להזכיר 'יעלה ויבוא' בברכת המזון**: האם צריכה לחזור ולברך.
     1. עי' סי' קפ"ח סעי' ו', לשיטות ומראי מקומות.
  5. **בשר ליו"ט או בגד לאשה**.
     1. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה שט"ז, עי' דרך שיחה ח"ב עמ' רצ"ד [לשונו מובא לקמן]) – "שאלה: יש לו כסף לקנות או בגד לאשתו או בשר ליו"ט, מה עדיף. תשובה: לאשה".
  6. **יין ליו"ט או בגד לאשה**.
     1. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה שי"ז) – "שאלה: יש לו כסף לקנות או בגד לאשתו או יין ליו"ט, מה עדיף. תשובה: יחלוקו".
  7. **אתרוג נאה או בגד לאשה**.
     1. ארח דוד (סי' רס"ד) – "כאשר הראה לפניו אברך אתרוג מהודר שעולה כסף רב ושאלו האם לקנותו, אמר מה טעם לעשות הידור גדול אם אינך מקיים עיקר דינא דגמרא לקנות לכל הפחות מנעלים לאשתו ולבניו לשמחת יו"ט, מוטב לקנות אתרוג כשר, או לקחת מאחר, ולקיים שניהם".
     2. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה סוכות פרק י"א הע' ד') – "ופעם כשראה רבנו ביד אחד מתלמידיו אתרוג מהודר ביותר, שמחירו גבוה מאד, שאלהו בנימת תוכחה, המלאת כבר שאר חובותיך, והאם קנית כבר בגד חדש וכדו' לזוגתך לכבוד הרגל כדתניא בפסחים וכמ"ש בשו"ע סי' תקכ"ט ס"ב".
     3. הגרח"ק זצ"ל (דרך שיחה ח"ב עמ' רצ"ד) – "שאלה: סיפר הג"ר אריה לוין זצ"ל, כי בחג סוכות אחד ראה הרב מטעפליק זצ"ל, יהודי ת"ח גדול, שהיה עני מרוד, שהגיע לביהכנ"ס עם אתרוג יפה ומהודר ביותר. הרב מטעפליק ניגש אל אותו ת"ח ושאלו: ושמלה קנית לאשתך הרבנית לכבוד החג. הרי זו מ"ע מן התורה, והיא לא יכולה לצאת בזה ע"י שמלה של חברתה, ואילו אתה יכול לקנות אתרוג פשוט ולצאת בדין 'הדר' עם אתרוג של חברך. תשובה: יכולה האשה למחול על הבגד, מה גם שלבגדי צבעונים אין שיעור, ובקונה לה דבר מה יוצא יד"ח אם האשה שמחה בו, משא"כ אתרוג שכל דרגת הידור יתירה - הוי טפי יותר קיום מצוה בהידור".
  8. **האם חייב הבעל לקנות לאשתו דברים לשמחה או שמספיק במה שנותן לה מעות לקנות לעצמה מה שרוצה**.
     1. שדי שאומר לה שתקנה לעצמה לכבוד יו"ט מה שהיא רוצה.
        1. הגרח"ק זצ"ל (הל' חג בחג יו"ט ח"א פרק ב' הע' נ"ט ד"ה ונראה, עמ' מ"ח) – "דסגי בזה שנתן לה מעות לקנות בגדים".

***הגרח"ק זצ"ל (ימי שבת ומועד עמ' תע"ה) – "מי שנתן כסף לאשתו לקנות בגד או תכשיט, ולבסוף היא לא קנתה האם קיים המצוה. תשובה. עשה את שלו".***

***הגרח"ק זצ"ל (ימי שבת ומועד עמ' תע"ו) – "****אם נותן כסף לאשה לסרק את הפאה****, האם מקיים בזה את המצוה לשמחה ביו"ט. תשובה. אם שמחה".***

* + - 1. הגר"א נבנצל שליט"א (ירושלים במועדיה, שבועות עמ' ר"כ אות י') – "שאלה: האם להלכה חייב הבעל לקנות לאשתו דברים לשמחה [כאביי דבעלה משמחה] או שמספיק במה שתקנה בעצמה לשמח את עצמה. תשובה: במה שנותן לה מעות לקנות לעצמה מה שרוצה, מקיים את המצוה".
      2. הגר"ז שוב שליט"א (אליבא דהלכתא גליון צ"ד עמ' מ' טור ג') – "שדי שאומר לה שתקנה לעצמה לכבוד יו"ט מה שהיא רוצה".
      3. הל' חג בחג (יו"ט ח"א פרק ב' הע' נ"ט ד"ה ונראה, עמ' מ"ח) - לשונו מובא לעיל.
  1. מראי מקומות.
     1. הגרח"ק זצ"ל (אמרי מאיר [שנת תשע"ה] סוף עמ' ל"ז) – "האם האשה צריך ללבוש הבגדים החדשים שקנה לה בעלה בכל יום מימי חוה"מ, [שלכאורה בימים שאינה לובשת אותם הם אינם משמחים אותה]. תשובה: אינה מחוייבת ושמחה מהמתנה".
     2. ***הגרח"ק זצ"ל (ימי שבת ומועד עמ' תע"ה) – "אם בגד או תכשיט התקלקלו קצת ונותן כסף לאשה לתקן ולחדש אותם, האם מקיים בזה את המצוה לשמחה ביו"ט. תשובה. כן".***

1. לא ימשוך בשחוק וקלות ראש - סעיף ג'.
   1. פשט בהבית יעקב – מ"ב (ס"ק כ').
      1. עי' סי' תר"ע, לשיטות ומראי מקומות.
2. קבלת פני רבו ברגל.

**דור המלקטים** - מנחת יוסף (ברנשטיין, סי' א'), תורת חכם (גיאת, ח"א פרק ט"ו).

* 1. **בזמן הזה**.
     1. מיקל: אין חיוב בזה"ז.
        1. נוב"ת (או"ח סי' צ"ד) – "ומעתה גם לקבל פני רבו אי אפשר לחייב בכל שבת ור"ח דא"כ יהיה כבוד רבו גדול מכבוד השכינה שאינו הולך לירושלים רק שלש פעמים וגו' בחג המצות וגו' ובהא אף החולקים בעמידה מודים דכאן שפיר הוה כבוד רבו גדול מכבוד שמים שלכבוד השכינה אינו הולך רק בג' רגלים ולקבל פני רבו הולך כמה זימני בשתא. וא"כ לפי זה בזמן הזה שבעו"ה נתקיים והשימותי את מקדשיכם שאפילו בשעת שממה קדושתה עלי' והשכינה לא זזה מכותל מערבי ואין אנחנו הולכים לקבל פני השכינה שמה כלל כי לא חייבה אותנו התורה כ"א בקרבן חגיגה ועולות ראי', אין מקום להטיל חיוב לקבל פני רבו כלל כשאינו הולך בלאו הכי ללמוד ממנו אלא שילך רק לקבל פניו דאם כן כבודו גדול מכבוד שמים ... שיש בה **עכ"פ תועלת שנכון לקבל פני רבו**. אף שאין עתה חיוב מ"מ לא גרע מקימה מפני רבו שאינו רשאי היינו שאין חוב אבל ראוי מצד המוסר. אבל הטור והש"ע שאינם מעתיקי הגמרא אין דרכם להביא רק מה שהוא ע"פ הדין ובזמננו זה לכן השמיטו דבר זה שאינו חיוב עתה".
        2. שע"ת (ס"ק ב') – "ועיין בשו"ת נ"ב מ"ת סימן צ"ד בענין הקבלת פני רבו ברגל כשאינו הולך בלא"ה ללמוד ממנו רק להקביל פניו אין חיוב בזה"ז שאין בהמ"ק קיים ואין אנו יכולים לעלות ולראות להקביל פני השכינה ומ"מ נכון הוא לעשות כן אבל אין חיוב בזה"ז לכן השמיטו הרב והש"ע ע"ש".
        3. הגרח"ק זצ"ל (ח"ב שאלת רב ח"א פרק ו' אות ב') – "שאלה: למה לא הוזכר בטור ושו"ע החיוב להקביל פני רבו ברגל. תשובה: הנו"ב כ' שבזה"ז אין חיוב".
     2. מחמיר: יש חיוב בזה"ז.
        1. יערות דבש (ח"א דרוש י"ב ד"ה ואמרו) – "ולכך ר' יצחק דאיירי בזמן הזה, אמר חייב לקבל פני רבו ברגל, כי ברגל חייב מהתורה לעלות לראות לפני השם בעזרה, א"כ עכשיו החיוב ברגל לקבל תמורתו פני תלמיד חכם, ולכך לא הזכיר חודש ושבת, כי זהו אינו מן החיוב כי לא נזכר בתורה, ואינו רק מידת חסידות הואיל ויהיה לעתיד לבא, אבל חיוב ליכא רק ברגל בזמן הזה בעו"ה, וא"ש ודוק, כי הם דברים ברורים ואמתיים".
        2. הגר"ש קלוגר זצ"ל (שנות חיים סי' של"ד) – "נו"ב ... והנה כל דבריו תמוהין חדא ...".
        3. עורך לנר (סוכה דף כז: ד"ה מכלל) – "הנודע ביהודה ... ודבריו תמוהים לענ"ד ... אבל על ההשמטה של הטור וש"ע כבר רמז תי' המגן אברהם סי' תקנ"ד (ס"ק י"ב) ממה שמשמע שם דאפילו בט"ב אם מקבל פני רבו מצוה עביד ע"ז כ' המג"א דאפילו בחול יש מצוה כדמשמע בחגיגה וכוונתו להך מעשה דמייתי בחגיגה (ה ב) שהלכו רבי ור"א להקביל פני צורבא מרבנן דסגי נהור הי' ומייתי שם דלמדו כן דמצוה הוא מר' יעקב שהלך להקביל פני רבו בכל יום ע"ש וא"כ משמע דהם פליגי אר' יצחק וס"ל דאפילו בכל יום יש מצוה ומה דמקשה הכא מר' יצחק אר"א היינו דמר"א יהי' משמע דאפילו ברגל ליכא מצוה דא"כ היאך הוכיח לר' אלעאי שבא להקביל פניו וכל שכן שיקשה אי ס"ל כר' ור"א דבכל יום עושה מצוה ולכן כיון דנקטו הטור וש"ע הך דינא דאפילו בחול עושה מצוה תו לא הוצרכו להביא הך דר' יצחק".
        4. שבט סופר (או"ח סי' י"ז) – "בנוב"י ... ודבריו תמוהים ...".
        5. ***עי' הגרח"ק*** זצ"ל ***(שערי ציון ח"א עמ' קי"א) – "שראוי להזהר בזה להקביל פני רבו אף בזמן הזה".***
     3. מראי מקומות – שדי חמד (כללים מערכת ח' כלל ק'), כה"ח (סי' ש"א ס"ק י"ח), הגרחפ"ש זצ"ל (סוכת דוד עמ' תקנ"ח), תורת חכם (גיאת, ח"א פרק ט"ו סי' רט"ז).
        1. פסקי תשובות (אות י"ב) – "ומכח כמה ראיות חייבים אנו לומר שאף לנודע ביהודא לא רק שנכון לעשות כן אלא מקיים מצות הקבלת פני רבו ברגל, ורק חיוב ליכא בזה לשיטתו. ודע, כי יש חולקים על הנודע ביהודא, וסבירא להו דאדרבה דווקא אחר חרבן ביהמ"ק יש חיוב יותר גדול בהקבלת פני רבו ברגל, שהוא כקבלת פני השכינה זכר לקבלת פני השכינה במקדש".
  2. **איזה רבו: כל רבו, או רק רבו מובהק**.
     1. רק רבו מובהק.
        1. קהלות יעקב (ארחות רבנו ח"ב עמ' קי"ב אות מ"ו) – "אמר לי מו"ר (שליט"א) זצוק"ל שדין קבלת פני רבו ברגל אינו נוהג בזמן הזה שזה הי' רק בזמן הגמ' שהי' שייך רבו כי למדו בע"פ וקבל מרבו את כל או רוב תלמודו אבל בזמן הזה שלומדים מתוך גמ' לא שייך שיהי' **רבו מובהק** וע"י כך שמלמדו דרך הלימוד לא נעשה רבו כי יכול להתלמד ללמוד לבד ועוד מי יודע אם הדרך של רבו היא הנכונה רק רבו מלמדו לפי הדרך שהוא לומד ויש לו דין של רבו שאינו מובהק ובזה אין חיוב לקבל את פניו ושאלתיו שראית הגמ' להדין דקבלת פני רבו הוא מהשונמית שהלכה לאלישע ומה שייך אצלה רבו המובהק, וענה לי שאלישע הי' רבן של כל בני הגולה וכולם חייבים לקבל פניו".
     2. מראי מקומות – תורת חכם (גיאת, ח"א פרק ט"ו סי' ר"ט).
     3. **השמטת השו"ע למ"ע דהקבלת רבו**.
        1. שבזה"ז אין חיוב – נוב"ת (או"ח סי' צ"ד), הגרח"ק זצ"ל (ח"ב שאלת רב ח"א פרק ו' אות ב', לשונו מובא לעיל).
        2. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה שכ"ז) – "שאלה: מ"ט השו"ע השמיט דחייב אדם להקביל פני רבו ברגל כמבו' בר"ה ט"ז ע"ב וכ"פ הרמב"ם פ"ה מת"ת ה"ז. תשובה: אין היום רב מובהק".
        3. מראי מקומות – עורך לנר (סוכה דף כז: ד"ה מכלל, לשונו מובא לעיל), מועדים וזמנים (ח"ד סי' שי"ז ד"ה אמת).
        4. וכיו"ב כתב לתרץ בשו"ת יד רמ"ה או"ח סו"ס י"ז. ועמש"כ לדון בזה בס' ברכת אברהם סוכה י' ע"ב. ובשו"ת אבן הראשה ס"ט ובשו"ת קרן לדוד או"ח ס' קמ"א ובשו"ת שבט מנשה ס"ח ובשו"ת מעון אריה או"ח ס"ד ובשו"ת דבר יהושע ח"א ס"ח סק"י ובשו"ת באר חיים מרדכי ח"ב או"ח ס"ג ובשו"ת דברי יציב או"ח ס' רכ"ח ובס' נתן פריו סוכה כ"ז ע"ב ובתשו' והנהגות ח"ב ס' שכ"ב ובס' זבח שלמה ח"ג ר"ה ט"ז ובס' משא בני קהת פ"ה מת"ת ה"ז ובס' פרדס יוסף ח"ב פר' כי תשא עמ' של"ח ובס' שושנת יעקב סוכה כ"ז ע"ב ובס' ברכת יצחק ח"ח קונ' מועדים ס"ח. ובס' תורת חכם ח"א פט"ו ומש"כ בס' אורחות רבינו ח"ב עמ' קי"ב ובס' יפה ללב ח"ג יו"ד ס' רמ"ב אות י"ח. .
  3. **איך לקבל רבו**.
     1. אפילו רק להגיד גוט יו"ט.
        1. הגרשז"א זצ"ל (סי' ש"א שולחן שלמה הע' ג') – "שאם הוא **מתראה עם רבו בבית הכנסת ומברכו בברכת חג שמח**, סגי ויוצא בזה ידי חובת הקבלת פני רבו ברגל, וגם סיפר מרן זללה"ה שהיה נוכח בבית רבו הגרא"ז מלצר זצ"ל כשנכנס הגה"צ ר"ל חסמן זצ"ל וישב לפניו רגע מועט ביותר וקם ואמר 'חג שמח' ויצא לפניו".
        2. הגריש"א זצ"ל (ח"ב שאלת רב ח"א פרק ו' הע' ב') –
        3. הגרח"ק זצ"ל (שונה הלכות תורת המועדים אות ט"ו ס"ק ב') – "והקבלת פני רבו א"צ דווקא לדבר עמהם בלימוד אלא **מספיק להגיד להם גוט יו"ט** ומועד ויוצאים יד"ח".
     2. אפילו ע"י טלפון.
        1. ***הגרחפ"ש זצ"ל (חידושי בתרא סי' ש"א על מ"ב ס"ק י') – "***והנראה דהענין בקבלת פנים משום דיש לאביו או לרבו שמחה בראותו, וא"כ סגי לטלפון או במכתב וכה"ג, אבל מדברי המחבר 'או מפני מי שגדול ממנו בחכמה', מוכח דמיירי אפילו אינו מכירו, וכן מפורש בנדה לג, אי איכא צורבא מרבנן איזיל אקבל אפיה, וא"כ הוא מחיובי כבוב התורה, וגם באביו מסתבר דהוא ענין כבוד שמקבל פניו, **ומסתברא דכ"ז סגי בטלפון** דיש בזה ענין כבוד".
        2. ***עי'*** הגרח"ק זצ"ל (ח"ב שאלת רב ח"א פרק ו' אות ד') – "שאלה: אם חייב להוציא ממון עד חמישית מנכסיו כדי להקביל פני רבו ברגל ונ"מ אם רבו גר בחו"ל וצריך לשלם כרטיס טיסה. תשובה: אולי אפשר במכתב או בטלפון".
     3. **הקבלת פני רבו בשיעור**.
        1. הגרח"ק זצ"ל (דרך שיחה ח"א עמ' תקס"ט, מועדי הגר"ח ח"ב תשובה שכ"ט) – "שאלה: אם שומע שיעור מרבו, אם מקיים בזה מ"ע דקבלת רבו. תשובה: כן".
     4. מראי מקומות – תורת חכם (גיאת, ח"א פרק ט"ו סי' ר"י).
        1. חוט שני (הליכות שני עמ' רצ"ה) – "שאלה: אחד שיכול להקביל פני רבו רק בראיה, אבל אינו יכול לדבר אז עם רבו, וכגון שבא לקראת סוף יום טוב. האם מקיים מצוה גם בראיה עצמה או שצריך גם לדבר עם רבו. תשובה: מי שיודע לראות וללמד מעצם הראיה, הרי שגם בראיה לבד מקיים מצות הקבלת פני רבו. נאמר בשלחן ערוך (סי' ש"א ס"ד): 'היה הולך לדבר מצוה כגון להקביל פני רבו וכו', יכול לעבור בה וכו''. אמר רבנו בשעורו בהלכה: משמע מכאן, שגם אם אינו לומד מרבו כלום זה נקרא להקביל פני רבו. דאם הכונה היא שהולך כדי ללמד תורה, בשביל מה צריך להוסיף שהולך להקביל פני רבו. **ומבואר שמראיה לבד יש מה ללמוד**. וביותר דב'באור הלכה' כתב שהחיוב תלוי באופן קרובו לרבו, וזה לשונו: 'ואם גר בעיר חייב לראותו בכל יום וכו'', רואים מכאן שכל יום יש מה ללמוד דבר חדש מראית פני רבו".
        2. וכן נקט הגר"א גניחובסקי זצ"ל (בס' אגן הסהר עמ' 562 ).
  4. **הקבלת פני רבו בכמה רבנים**.
     1. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה של"א) – "שאלה: בקבלת רבו כשיש לו הרבה רבנים, אם צריך לילך לכולם, או סגי באחד מהם. תשובה: לגדול שבהם".
     2. והסתפק בזה בס' הלכה סדורה לידידי הל' יו"ט ס' תקכ"ט וא"ל הגר"א גרינבלאט זצ"ל בעל הרבבות אפרים שסגי לילך לרבו אחד. ומובא בס' בנתיבות ההלכה ל"ח יו"ט עמ' 296 ועמש"כ בס' ברכ אברהם סוכה י' ע"ב אות ה'. .
  5. **שבועות: תשלומיו להקבלת רבו**.
     1. יש תשלומין.
        1. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה שכ"ו, עי' ***שערי ציון ח"א עמ' קי"א***) – "שאלה: לא הקביל רבו בשבועות אם יש לו תשלומין אח"כ. תשובה: כן".
     2. אין תשלומין.
        1. מועדים וזמנים (ח"ד סי' שי"ז) – "ובהגהות מרן הגה"ק הגרי"ל דיסקין זצ"ל ... ודבריו הם חידוש פלא לדינא ... אבל בחול אחרי שבועות בשבעת ימי התשלומין, לא שייך האי מצוה כלל שאינו זמן הביקורים, ולא מסתברא שתיקנו במיוחד להאי מצוה תשלומיז כמו למצות ראייה, וע"כ אחר שבועות אין מצוה עוד לקבל פני רבו ודברי מרן זצ"ל צ"ע".
     3. מראי מקומות – מנחת יוסף (ברנשטיין, סי' א' סעי' ח').
        1. ערוך לנר (סוכה דף כז: ד"ה לא) – "שהי' נראה לו דוחק לפרש דחיוב דרגל הוא דוקא בחה"מ מדקאמר רגל סתם ועוד דא"כ לא משכחת בשבועות כלל רק בתוך התחום וזה הוי גם בשבת ולכן ...".
        2. מהרי"ל דיסקין (קונ"א סי' ה' אות נ"ד) – "דבעצרת ... ואפי"ת דמצות הקבלת פני רבו מתקיים בכל ז'".
  6. **הקבלת פני רבו על יד מת**.
     1. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה שכ"ח) – "שאלה: מי שראה רבו בלווית מת בחוה"מ ורבו ע"י המת, אם יכול להקביל פניו שם. תשובה: ינענע לו בראש".
  7. **רבו סומא**.
     1. מחמיר.
        1. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה ש"ל) – "שאלה: רבו סומא אם חייב להקביל פניו ברגל. תשובה: כן".
     2. מראי מקומות.
        1. מנחת יוסף (ברנשטיין, סי' א' סעי' י"ז) – "י"א שאם הרב סומא אין חיוב להקביל פניו ברגל".
  8. **להקביל פני רבו ברגל מי שיש לו רק רגל אחת**.
     1. הגרח"ק זצ"ל (ח"ב שאלת רב ח"א פרק ו' אות ג') – "שאלה: אם מי שאין לו רק רגל אחת צריך לעלות לרבו בג' רגלים, דלכאורה בעינן דומיא דעלייה למקדש שהיו פטורים אם לא היה להן ב' רגלים. תשובה: יתכן שצריך".
  9. **הקבלת רבו ביו"כ ור"ה**.
     1. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה של"ב) – "שאלה: אם יש חיוב קבלת רבו בראש השנה וביום כיפור. תשובה: לא מצינו".
        1. וההפלאה בס' פנים יפות פר' ראה ט"ז ט"ז הוכיח מגמ' יומא ע"ז שגם ביו"כ איכא הך דינא. וכן בר"ה עי"ש ובגיליוני הש"ס ר"ה ט"ז ע"ב ובטורי אבן שם. ובשו"ת בית יהודה ח"ב ס' פ"ו ובשו"ת באר חיים מרדכי ח"ב ס"ק ובס' מועדי ישראל ימים נוראים ס' ובס' מנחת פתים ס' תקנ"ד ובשו"ת דברי שלום למוח"ז זצ"ל ח"ד ס' פ' ובשו"ת דברי יציב א"ח ס' רכ"ח. .
     2. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה של"ג) – "שאלה: כתב לי מרן דלא מצינו קבלת רבו ביו"כ, וצ"ע מיומא ע"ז דהולך לקבלת רבו ביו"כ עד צוארו במים. תשובה: הולך לסוכות".
     3. מראי מקומות – מנחת יוסף (ברנשטיין, סי' א' סעי' ו').
  10. **הולך לקבלת רבו**.
      1. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה של"ד) – "שאלה: ברש"י סוכה כ"ה דשלוחי מצוה פטורים מסוכה כגון הולכי מצוה ללמוד תורה ולקבלת פני רבו ולפדות שבויים, וצ"ע מ"ט כתב הנך ולא הולך למול ולשחוט ועוד. תשובה: נקט דוגמא הכנה למצוה".
      2. כן הקשה בשו"ת יהודה יעלה למהרי"א אסאד יו"ד ס' ש"י. ועמש"כ לתרץ בס' ברכת מרדכי סוכה ס"כ ובס' דביר הקודש מועדים ס' י"ז ובס' בית מתתיהו ח"א ס"א אות כ'. .
  11. **חינוך קטן לקבלת רבו**.
      1. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה של"ה) – "שאלה: אם שייך לחנך קטן שהגיע לחינוך לקבלת רבו לקיים המ"ע. תשובה: אם יכול".
  12. **דרך האתר**.
      1. דרך האתרים (ח"א פרק ד' סעי' א', סי' נ"ז) – "הנמצא במרחק רב מרבו, ורצונו להקביל פני רבו ברגל באמצעות 'מצלמת אינטרנט', יש לצדד שמקיים בזה מצוה, אף על פי שאינו מגיע בפועל לבית רבו".

1. לטהר עצמו לרגל: בזמן הזה.

ר"ה (דף טז:) – "ואמר רבי יצחק: **חייב אדם לטהר את עצמו ברגל**, שנאמר ובנבלתם לא תגעו. תניא נמי הכי: ובנבלתם לא תגעו, יכול יהו ישראל מוזהרין על מגע נבילה תלמוד לומר אמר אל הכהנים בני אהרן, בני אהרן מוזהרין, בני ישראל אין מוזהרין. והלא דברים קל וחומר: ומה טומאה חמורה כהנים מוזהרין, ישראלים אינן מוזהרין, טומאה קלה לא כל שכן. אלא, מה תלמוד לומר ובנבלתם לא תגעו ברגל".

* 1. **מחמיר**.
     1. של"ה (סוכה פרק נר מצוה אות מ"ב) – "ולפי שהמועדים ימי דינא, אמר רבי יצחק חייב אדם לטהר את עצמו ברגל (ראש השנה טז ב), כדי שיכנס בטהרה ליום הדין, כמו ראש השנה ויום הכפורים".
     2. עי' בית שמואל (סי' נ"ה ס"ק י', כדאי' פתחי תשובה שם [לשונו מובא לקמן]) – "אינה חייבת ליטמא. אבל איסור ליכא דקי"ל בני אהרן מוזהרין על טומאת מת ולא בנות אהרן וע' בי"ד סי' שע"ג ורש"י ביבמות דף כ"ט כתב ברגל אסורה ליטמא דחייב אדם לטהר את עצמו ברגל".
     3. פמ"ג (או"ח סי' קכ"ח א"א ס"ק ע') – "דאם רוצה לפרוש מאשתו צריך לטבול בערב יום טוב משום טומאת קרי. ובאמת בלאו הכי חייב אדם לטהר עצמו ברגל [ראש השנה טז, ב]".
     4. שואל ומשיב (מהדו' תליתאה ח"א סי' קכ"ג) – "יש לי להוסיף דלכך חייב לטהר עצמו ברגל אף בזה"ז זכר לבהמ"ק ושפיר חייבים מדינא ...".
     5. מ"ב (סי' קכ"ח ס"ק קס"ה, עי' סי' תע"א ס"ק כ"ב) – "נהגו הכהנים סלסול בעצמן לטבול בעיו"ט משום נשיאת כפים שלמחר וגם בלא"ה **צריך אדם לטהר א"ע ברגל** ומ"מ אין זה מעכב בדיעבד".
  2. **מיקל**.
     1. תשובות הגאונים (שע"ת סי' קע"ה) – "וששאלתם הטובל לכבוד שבת ולכבוד יום טוב צריך לברך או לא כך שנו חכמים מיום שחרב ב"המק אין טומאה וטהרה ואין עלינו חובה לטבול לא בע"ש ולא בערב יום טוב שאין עלינו טבילה מן התורה אלא לביאת מקדש אבל עכשיו דאין מקדש קיים אין עלינו טבילה וכיון שאין עלינו חובה לטבול אם טבל אסור לברך".
     2. שאגת אריה (סי' ס"ז, סי' ס"ח) – "דהא דחייב אדם לטהר את עצמו ברגל אינו נוהג בזה"ז".
     3. יד אליהו (סי' ס"ח) – "דדין זה טהר' הרגל לא קאי רק בזמן שבית המקדש קיי' ובאו כל ישראל לבה"מ וחייבים בקרבנות וכ"כ בשפתי חכמים ע"פ ובנבלתם ושאר מפרשים (ודלא כמ"ש בס' בית שמואל בא"ע בסי' כ"ז דמשמע דגם בזמן הזה צריך טהרה ברגל ואסור' לטמאות לארוס) וכן מוכח בדברי הרמב"ם בפי"ז מהל' טומאת מאכלים ע"ש ולכך השמיט הרא"ש בפ"ק דר"ה האי מימרא דר' יצחק ע"ש וכן הטור ... ודלא כמ"ש בשל"ה בשם סדר היום בהל' ר"ה דחייב לטהר כו'".
     4. שע"ת (ס"ק ב') – "עיין בשאגת ארי' ... שכתב דהא דאמרינן חייב אדם לטהר עצמו ברגל אינו נוהג בזה"ז ע"ש ועיין בשו"ת יד אליהו סימן ס"ח שבספר בית הלל הקשה ביו"ד סימן שע"ב שכל הפוסקים השמיטו דין דש"ס יבמות דארוסה לא תטמא לו ברגל וגם דנשים מחוייבים גם כן לטהר ברגל וגם גוף הדין שחייב לטהר כו' וביד אלי' כתב גם כן שאינו נוהג בזה"ז וכתב שכן מוכח ברמב"ם פי"ז מה' ט"א ע"ש".
     5. חכמת שלמה (על סעי' א') – "ובעל כרחך מוכח דבזמן הזה לא שייך חיוב זה".
     6. פתחי תשובה (אה"ע סי' נ"ה ס"ק ד') – "אינה חייבת ליטמא לו. כ' הב"ש אבל איסור ליכא דקי"ל בני אהרן מוזהרין כו' ורש"י ביבמות דכ"ט כתב ברגל אסורה ליטמא דחייב אדם לטהר עצמו ברגל עכ"ל ומשמע דס"ל שדברי רש"י הנ"ל קאי גם על זמן הזה לפי דהחיוב לטהר עצמו ברגל הוא גם בזה"ז. אבל מלשון הטור וש"ע שכתבו אינה חייבת משמע דס"ל שדברי רש"י הוא רק על זמן הבית וכמו שבאמת לא נמצא בטור וש"ע בשום מקום שיזכירו חיוב זה. וע' בה"ט ביו"ד סי' שע"ג סק"ד שהביא בשם בה"י שתמה על הפוסקים בזה והבה"ט שם כתב לתרץ שדין זה הוא רק על זמן הבית ולכן השמיטו הפוסקים פי' שני שברש"י הנ"ל ע"ש. וכ"כ בת' שאגת ארי' סי' ס"ה דהא דאמרי' חייב אדם לטהר עצמו ברגל אינו נוהג בזה"ז ע"ש וכ"כ בשו"ת יד אליהו סי' ס"ח והובא בש"ת בא"ח סי' תקכ"ט ע"ש. נמצא שדברי הב"ש בשם רש"י הנ"ל אין להם מקום לדינא בזה"ז: [ועיין בספר קרבן נתנאל פ' בתרא דיומא אות פ"א שהשיג על הב"ש בזה ושם כתב דחיוב לטהר עצמו ברגל היה ג"כ אחר חורבן הבית בזמן התנאים ואמוראים לפי שהיה להם עדיין אפר פרה ע"ש]".
     7. מועדים וזמנים (הגדה של פסח עמ' קל"ט הע' א', ובהג"ה) – "פשוט שאין חיוב מיוחד לטבול בזמן הזה בערב רגל".
     8. עי' ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סי' תקי"ט סעי' ט"ו) – "חייב אדם לטהר את עצמו ברגל, ולכן צריך לטבול במקוה טהרה בערב יום טוב. אלא שבזמן הזה שהכל טמאי מתים, אין תועלת בזה כל כך להטהר בערב יום טוב, ולכן אין בזה חיוב מן הדין, אלא ממדת חסידות בלבד למי שאפשר לו, ושאין בדבר ביטול תורה גדול. [ובעיקר חיוב טבילה בזמן הזה, ראה בילקוט יוסף על הלכות פסוקי דזמרה מהדורת תשס"ד עמוד תשד, ובילקוט יוסף על הלכות כיבוד אב ואם פרק ה' הערה מא]".
  3. **מצוה, וראוי**.
     1. ח"א (כלל ע"ט סעי' א') – "וראוי לכל אדם לטבול עצמו בערב יום טוב, זכר למקדש שהיו כל ישראל מחויבים לטהר עצמם ברגל, ליראות בבית המקדש".
     2. חק ישראל (אות כ"ב) – "מצוה לטהר את עצמו ברגל".
  4. **דעת** הצל"ח.
     1. צל"ח (ביצה דף יז:) – "ודע דלפי טעמו של הרמב"ם וסמ"ג שהחיוב לטהר עצמו הוא משום שיהיה מוכן לראיה ולקרבן, א"כ אין חיוב זה נוהג אלא בזמן הבית, אבל לאחר החורבן אפילו בעת שהיו להם עדיין אפר פרה והיו יכולים לטהר מכל הטומאה לא היה חיוב זה נוהג כיון שאין קודש ולא מקדש. ולא עוד אלא אפילו בזמן שהיה המקדש קיים לא היה חיוב זה אלא למי שהוא בירושלים או בסמוך לירושלים שיכול לבא שם ברגל, אבל לאלו הרחוקים מירושלים ואינם עולים לרגל אין חיוב עליהם לטהר עצמם ברגל".
     2. צל"ח (ביצה דף יח.) – "וגוף לשון הגמרא במס' ראש השנה דף ט"ז ע"ב ואמר רבי יצחק חייב אדם לטהר עצמו ברגל שנאמר [ויקרא יא, ח] ובנבלתם לא תגעו, הנה בעל המימרא היה אחר החורבן והוא אמר סתם חייב אדם לטהר וכו' ואיך נפרש דבריו על זמן הבית ובירושלים דוקא. לכן נלע"ד דגם הרמב"ם אין כוונתו שחיוב זה הוא דוקא בזמן הבית ובירושלים, אבל הכוונה ...".
  5. **דעת** החיד"א.
     1. ברכי יוסף (ס"ק ז') – "בזה"ז אין חיוב לטהר עצמו ברגל".
     2. מורה באצבע (סי' ז' אות ר"ד) – "ערב פסח יזהר לטבול במקוה טהרה כי חייב אדם לטהר עצמו ברגל".
  6. מראי מקומות – בית הילל (אה"ע סי' נ"ה, יו"ד סי' שע"ג ס"ק א'), הו"ד בבאה"ט (אה"ע סי' נ"ה ס"ק ט', יו"ד סי' שע"ג ס"ק ד'), שד"ח (מערכת ח' כלל מ"ז), ציץ אליעזר (ח"כ סי' כ"ב), אנציקלופדיה תלמודית (כרך י"ט ערך טהרה טור ל').
     1. מור וקציעה (או"ח סי' קכ"ח) – "ובאמת דבר זה צל"ע, אף שכבר פשט המנהג כך לטבול גם עכשיו ברגל, מעודי תמהתי על זה, לפי שלא מצינו מקום לטבילה זו ברגל אלא בימי חז"ל".

* 1. **כשחל ערב יו"ט בשבת: כשהלך למקוה ערב שבת - אם לקיים מצות עונה בליל שבת, מצד חייב לטהר עצמו לרגל**.
     1. קהלות יעקב (ארחות רבנו ח"ב עמ' צ"ח אות ב') – "שאלתי את מו"ר (שליט"א) זצוק"ל, היכא שחל שבת בערב שבועות ולנוהגים שלא לטבול בשבת ולא בשבועות ומצוה לטבול לפני הרגל א"כ אם מותר להם לקיים עונה בליל שבת מאחר שלא יוכלו לטבול, ועוד שאלתי במ"ב מובא שאפי' ע"פ קבלה שאין לקיים מצות עונה בליל שבועות מ"מ בל"ט מותר גם ע"פ קבלה, א"כ אם מותר בליל טבילה מאחר שהוא נוהג שלא לטבול ביו"ט, ואמר לי מו"ר שזה שנוהגים לטבול היום לפני הרגל כדי שיהי' טהור ברגל אין זה מעיקר הדין רק מנהג, ועוד אמר לי שמהגמרא משמע שעיקר הטהרה היא בשביל היום בשביל ראית פנים בעזרה".
     2. ***הגר"א נבנצל שליט"א (ירושלים במועדיה, שבועות עמ' קפ"ד אות י"ב) – "שאלה: לאלו שנוהגים לא לטבול בשבת ויו"ט, האם יש מקום להקל לטבול לכבוד הרגל בערב יום טוב שחל בשבת, או ביו"ט שחל בער"ש, או כשלא טבל מערב יוט. תשובה: נראה שאין מקום להקל בזה".***
     3. תשובות והנהגות (ח"ב סי' רי"א הע' י"ד) – "דקשה כשחל ערב פסח בשבת אם מקיים מצות עונה בשבת ואינו טובל בשבת, הלא הוא טמא ברגל ומה הועיל הטבילה ערב שבת, ואף שאנו בלאו הכי טמאי מת ולא הותרה לציבור למצות ראיה, הלא נהגנו ליטהר עכ"פ מטומאת קרי ברגל, ומה מועיל אם מקיים בליל שבת מצות עונה ואינו טובל וצ"ע. ואולי נהגו להחמיר לטבול בזמן הזה לרגל כדי שנזכור למעבד הכי בביאת משיח צדקינו בקרוב, אבל לא להקל במצות עונה, ואף שמפסיד טהרה ברגל, די בטבילה ערב הרגל לזכור לטבול לעתיד, ואז באמת יטהר ברגל לא ליטמא כבעל קרי וכ"ז צ"ע".
     4. ***מצד הכנה - עי' סי' שכ"ג סעי' ו', לשיטות ומראי מקומות.***
  2. **חציצות**.
     1. עי' יו"ד סי' קצ"ט, לשיטות מראי מקומות.
  3. **ערב שביעי של יום טוב**.
     1. רבבות אפרים (אור התורה גליון קי"ד סי' כ"ה אות כ"ב, עמ' צ"ה) – "ר"ה ט"ז ע"ב חייב אדם לטהר עצמו ברגל, האם זה רק לגבי יו"ט ראשון או גם לגבי יו"ט אחרון שחייב לטהר עצמו, ובפיר"ח כתב בבואם ליראות לפני ה', וא"כ לכאורה משמע דדוקא ביו"ט ראשון, ואמאי אין חיוב זה בשמיני עצרת, ואולי כי בין כך כבר טהורים ועיין".
     2. הגרח"ק זצ"ל (מישרים אהבוך עמ' רס"ג אות מ"ז) – "שאלה: האם הדין לטבול בערב יום טוב משום 'חייב לטהר עצמו ברגל' נוהג גם בערב שביעי של יום טוב (שכבר היה טהור ברגל). תשובה: מצד המנהג טובלין גם אז".
  4. מראי מקומות – קהלות יעקב (תשובות והנהגות ח"ב סי' רי"א הע' י"ד).

1. שאר עניינים.
   1. **מצות עליה לרגל: בזמן הזה**.
      1. אינו נוהג.
         1. נוב"ת (או"ח סי' צ"ד).
         2. אג"מ (יו"ד ח"ג סוף סי' קכ"ב) – "גם מצות ראיה פשוט וברור שהוא דוקא כשבית הבחירה בנוי אף אם נימא שראיית פנים הוא מצוה מיוחדת שלא תלוי בקרבן ראיה. ומה שנהגו הקרובים לא"י לבא לירושלים היה זה בזמן הגאונים לזכר בעלמא ולהגעגועים לבנין ציון וירושלים ע"י משיח צדקנו שמחכים לו תמיד".
      2. מראי מקומות – פסקי תשובות (אות י"ג).
   2. מראי מקומות – הגר"ח אבערלאננדער (אור ישראל ח"ה עמ' ס"ד).