יחוד שיעורים - הרב מאיר מרילס
קטגוריות: ש_ס / ל קידושין

הלכות יחוד

שיעורים שנאמרו בהל' יחוד פעם בשבוע בביהמ"ד בית ישעי'

בזמן אלול תש"ע

מאיר מרילס

בלתי מוגה

איסור יחוד

איתא במתני' בסוף מס' קידושין (פ' ע"ב) "לא יתייחד אדם עם שתי נשים וכו" ושם בגמ' "מנא הני מילי א"ר יוחנן משום ר' ישמעאל רמז ליחוד מן התורה מנין שנאמר כי יסיתך אחיך בן אמך וכי בן אם מסית בן אב אינו מסית אלא לומר לך בן מתייחד עם אמו ואסור להתייחד עם כל עריות שבתורה וכו'" (וע"ש בפנ"י שנתקשה בזה דאיפה יש כאן רמז לענין יחוד הא לא כתוב אלא הסתה וכתב דסמכו אסיפי' דקרא אשר כנפשך בסתר הרי דמיירי בהסתה בעניני "סתר"). ורוב ראשונים נקטו דזהו לימוד גמור ולכן יש איסור מדאו' להתייחד עם א' מן העריות וכפשטות לשון הגמ' במס' ע"ז (ל"ו ע"ב). אמנם ז"ל הרמב"ם (פכ"ב מהל' איסו"ב ה"ב) "ואיסור יחוד העריות מפי הקבלה". ויש שהבינו שהרמב"ם למד שאין כאן לימוד גמור ואינו אלא "רמז" ולכן לא הוי דינא דאו'. אמנם יש שלמדו אפי' בדעת הרמב"ם שאין כוונתו לומר דהוי דין דרבנן רק שאינו מפורש בקרא ולעולם הוי איסור דאו'.

והנה לשון הגמ' היא שאסור להתייחד עם העריות וכן הוא לשון הרמב"ם "בערוה מן העריות". ולכאורה בכלל העריות הוא כל חייבי כריתות וכדקיי"ל (אה"ע סי' ד' סע' י"ג) כר' שמעון התימני (במתני' במס' יבמות מ"ט ע"א) שיש ממזר מחייבי כריתות (ובנדה אע"ג שיש מן האחרונים שדנו אם יש בה איסור יחוד מדאורייתא (ע' בית משה סי' כ"ב שס"ק א') מ"מ הסכמת הפוסקים היא שלענין יחוד היא בכלל העריות- ע' רא"ש בקיצור הל' נדה לבנות ישראל ובינ"א אות י"ז ואג"מ אה"ע ד' סי' ס"ה סוף אות י' וערוה"ש סע' א', ג'). ובחייבי לאווין כתב הפרישה (ס"ק א') שהם ג"כ אסורים מדאו' (ויש מדקדקים הכי מגמ' דמס' סוטה ז' ע"א ע"ש בקר"א ואכמ"ל). ובאבי עזרי (סוף הל' איסו"ב) וכן באפי זוטרי הקשו דהא חייבי לאווין לא הוו בכלל העריות ולמה יהו אסורים ביחוד מדאו'. וע"כ סבר הפרישה דעריות לאו דוקא אלא האיסור הוא עם כל מי שאסור לבא עלי' מדאו' (ולדברי האבי עזרי וסייעתו ע"כ הא דעכו"ם אינו אסור אלא מדרבנן היינו לדידן שהולד כשר ויל"ע בזה ואכמ"ל).

וכל זה הוא מדאורייתא אבל מדרבנן הוסיפו לאסור גם שאר הנשים. דיעוין במס' סנהדרין (כ"א ע"א) שהביא השתלשלות הדברים דכשאירע מעשה דאמנון ותמר ראו את הקלקול הגדול שיכול לצאת מיחוד אפי' עם פנוי' ולכן גזרו גם על יחוד פנוי'. (והיינו אפי' איננה נדה אבל סתם נשים שלנו נדות הן אסורות מדאו' ואין צורך לזה). ואח"כ כשגזרו על י"ח דבר בימי תלמידי ב"ש וב"ה גזרו גם על יחוד עם נכריות (ע' ע"ז ל"ו ע"ב). הרי דמדרבנן מיהת יש איסור יחוד עם כל הנשים האסורות לו לאדם.

ואיסור זה קיים אפי' בקטן וקטנה וזקנה (רמב"ם רפכ"ב מהל' איסו"ב ושו"ע רסי' כ"ב) מזמן שראויים לביאה (רמב"ם שם ה"י ושו"ע שם סע' י"א). ולכן מותר להתייחד עם קטנה פחותה מבת ג' שנים ויום א' וכן מותר להתייחד עם קטן פחות מבן ט' שנים ויום א'. (וע' מה שהעיר באג"מ אה"ע ד' סי' ס"ה אות י"ב בזה). ודנו האחרונים אם יש להתיר בזקן שאי אפשר לו כלל לזנות אם גם בו יש איסור יחוד.

ויל"ע כמה זמן צריכים הם להיות ביחד כדי לעבור באיסור יחוד. וע' במס' סוטה שדנו בשיעור יחוד לאסור אשה לבעלה משום סוטה. אמנם כאן לכאורה הי' אפשר לומר שאין בזה זמן ומיד שהתייחדו עברו[[1]](#footnote-2). אמנם באג"מ (אה"ע ד' ססי' ס"ה) כתב דבודאי שיש זמן לאיסור יחוד והוא הזמן שלוקח כדי לפתות את האשה ואח"כ לבא עלי' (ואם אינה צריכה פיתוי הוי שיעור ביאה בלבד). ומשו"ה כתב שמותר ליכנס למעלית עם מי שאסור להתייחד עמה. והגרש"ז אויערבאך (שו"ת מנח"ש ח"א סי' צ"א אות כ"ב) כתב שאם אינם יכולים להשהות שיעור ביאה אין זה בכלל יחוד אבל אם אפשר דבמצב כמות שהיא יוכלו לימשך עד זמן ביאה הרי הם עוברים כבר ברגע הראשון (ולכאורה נפק"מ בין הטעמים, שלגרמ"פ יכול ליכנס לחדר אפילו כשיש ספק אם יש שם אשה, דהא אם יש מיד יכול לצאת. אבל להגרשז"א יהא אסור). ולכן בכגון מעלית כתב בהערות להגרי"ש אלישיב (פ"ב ע"א) שהדבר תלוי דכיון שאין הדלתות סגורות כדי שיעור ביאה יש להתיר. אמנם אם יכולים להפסיק המעלית באמצע הדרך ולישאר שם כדי טומאה אסור ליכנס שם כלל אא"כ ע"י ההפסקה של המעלית יוודע הדבר כגון ע"י צלצול (ולכאורה יש לחלק דעד כאן לא אמרו שעובר מיד אלא במקום שבמצב כמות שהיא ישארו באופן שיוכלו לבא לידי ביאה משא"כ במעלית דכשנכנסים הרי היא במצב שיפתח ממילא ולכן אינו עובר עד שמפסיק המעלית באמצע שו"ר שכ"כ בספר דבר הלכה סי' ט"ו ס"ק א' מהגרש"ז אוירבך סברא זו ממש).

ויש לע' האם מהני זה שדלתות נעולות בינו לבינה האם זה מציל מאיסור יחוד. ובמס' קידושין איתא (פ"א ע"א) "רב ביבי איקלע לבי רב יוסף בתר דכרך ריפתא אמר להו שקולי דרגא מתותי" ופירש"י "שאכלו בעליה וירדו ר' יוסף ואתו והוא נשאר בעליה שקולו דרגא מתותי ביבי שלא ירד ויתיחד". וכתב החזו"א (סי' ל"ד אות ב') דלפי זה נראה שאם היא תנעול הדלת שלא יוכל ליכנס אין כאן משום יחוד שאין חוששין אלא בו. ומ"מ הסיק שצ"ע בהיתר זה (לכאורה י"ל דזהו משום דהתם לא הי' יחוד ממש רק חשש שמא יתיחדו משא"כ בנ"ד דהוי יחוד ממש וכמש"כ שם החזו"א באות ה'). ומ"מ נראה שיש לצרף היתר זה במקום שיש שאר צירופים ולפי הענין.

(וע' שעה"צ סי' רל"ט ס"ק י"ז דהא שמשמע דאפי' אם הוא נועל הדלת מהני ולכאורה מאי מהני זה כיון שיכול לפתחו. וצ"ע מניין לו זה. אע"ג שי"ל שאין איסור אלא כשאין עיכוב משני הצדדים מ"מ מנין לו דבר זה. שו"ר בשו"ת שלמת חיים סי' תשי"ז (אה"ע סי' צ"ב בהוצאה החדשה) שביאר הטעם דכל היכא דעביד דבר היכר והוא בחדר מיוחד לא שייך ייחוד. ושם משמע דנוקט הכי למעשה. (וע"ש בהערה למהדורה החדשה). וצ"ע אם אפשר לסמוך על זה בפרט שהשעה"צ לא כתב כן דרך הוראה רק אגב הלכות שינת אדם יחידי[[2]](#footnote-3)).

יחוד מהו

הנה יש מן המפרשים הסוברים שאין איסור יחוד מדאורייתא (אפי' לאוסרים יחוד מדאורייתא) אלא באיש א' עם אשה א' אבל בכגון ב' נשים עם איש א' אע"ג שמתני' מפורשת היא שדבר זה אסור אינו אלא מדרבנן. וכ"כ המקשן בשו"ת הרשב"א (סי' תקפ"ז) ולא מצאנו שהרשב"א יחלוק עליו בפרט זה. וכן הסיק נמי בחכמ"א (בינ"א אות כ"ו) ובשו"ת חו"י (סי' ע"ג) ונראה בטעם הדבר משום שאין לזה שם יחוד כשיש ג' אנשים אפי' כשיש חשש זנות (וע"ש בשו"ת הרשב"א דבב' הוי "יחוד גמור" וכה"ג נמי בשו"ת חו"י סי' ע"ג וכ"כ באבי עזרי סוף הל' איסו"ב ע"ש ובגליונות חזו"א).

אמנם מצאנו לתוס' הרא"ש (ע"ג ע"ב ד"ה שלש) שמשמע מדבריו דאיכא איסור יחוד מדאורייתא אפי' אם יש יותר מאיש א' ואשה א'. וע' גם בדברי הראשונים בריש מס' נדה (ה' ע"ב) דג"כ סברי דיותר מב' הוי דאורייתא (וכן דקדק בשו"ת מהרש"ם ח"ג סי' קנ"ג). ושיטה זו ע"כ סוברת שיש שם יחוד מדאורייתא כל זמן שמתאספים נשים ואנשים יחדיו בענין שיש חשש זנות. (ובמקו"א כתבתי לדחות הראי' מראשונים אלו ושי"ל דלכו"ע אינו יחוד מדאורייתא ביותר מב' נשים).

וכל הנ"ל הוא בב' נשים ואיש א' דבזה לכו"ע אסור מדרבנן מיהת. אבל בג' נשים איכא פלוגתא בין רש"י לתוס'. דרש"י (פ"ב ע"א ד"ה לא יתייחד) פי' הא דאיתא במתני' דהתם דכל שעסקיו עם הנשים לא יתייחד עם הנשים ר"ל אפי' עם נשים הרבה. ומשמע דסתם כשר מותר להתייחד עם נשים הרבה. והתוס' (שם) חולקים שאין נפ"מ כמה נשים יש וכל זמן דהוו עם איש א' יש איסור יחוד ולכן פי' המתני' בענין אחר. ובשו"ע סע' ה' סתם לאסור בזה וברמ"א הביא י"א כשיטת רש"י ולמעשה יש אומרים שאפשר לסמוך להקל בזה (ע' שו"ת דברי מלכיאל ח"ד סי' ק"ב ד"ה והנה וס' תורת היחוד פ"ג הערה י"ט ופ"י הערה ג' משמי' דהגרי"ש אלישיב שליט"א) ויש אוסרים (ע' חוט שני שבת ח"ג עמ' רמ"ד ואג"מ אה"ע ד' סי' ס"ה אות י"ד).

ובאנשים איתא במתני' דב' אנשים ואשה א' אין איסור יחוד. ובחילוק שבין נשים לאנשים מבואר בגמ' משום שנשים דעתן קלות וברש"י במתני' (פ' ע"ב) ביאר יותר שהוא משום שנשים נוחות להתפתות ולא תירא זו מחבירתה שאף היא תעשה כמותה (ויש מדייקים מן הריטב"א שאין צורך שגם חברתה תתפתה ותזנה).

אמנם אפי' בב' אנשים איתא בגמ' שם "אמר רב יהודה אמר רב לא שנו אלא בכשרים אבל בפרוצים[[3]](#footnote-4) אפילו בי עשרה נמי לא". ולקמן בגמ' "רב ורב יהודה הוו קאזלי באורחא הוה קאזלא ההיא אתתא קמייהו א"ל רב לרב יהודה דל כרעיך מקמי גיהנם אמר ליה והא מר הוא דאמר בכשרים שפיר דמי א"ל מי יימר דבכשרים כגון אנא ואת אלא כגון מאי כגון רבי חנינא בר פפי וחביריו". הרי שלא התירו ב' אנשים עם אשה א' אלא בכשרים. ולא זו בלבד אלא מן הגמ' משמע שסתם אנשים אינם כשרים וכן נראה שנקט הרמב"ם (פכ"ב הל' ח' מהל' איסו"ב) ובעקבתו גם המחבר (סי' כ"ב סע' ה') שסתמו לאסור אפי' ב' אנשים עם אשה א'. וכן נקט המקשן בשו"ת הרשב"א שם. אמנם הרשב"א שם האריך להוכיח דלעולם לא בעינן כשרים כר' חנינא בר פפי וחביריו דוקא אלא כל שאין ידוע שהם פרוצים מותר וכפשטות לשונו של ר"י אמר רב הנ"ל והא דאמר כגון ר"ח בר פפי וחביריו היינו לצאת ידי הרהור ומדת חסידות. וכ"כ נמי ברמב"ן, ריטב"א, ור"ן ועוד כמה ראשונים וכן הביא הרמ"א בשם י"א.

והנה לכאורה יש כאן מקום עיון דלכאורה אם סתם אנשים אינם כשרים וכשיטת הרמב"ם איך מצאנו ידינו ורגלינו דאיך אפשר לדרוך כף רגל ולא יעבור אדם באיסור יחוד. אלא דבזה לבד כבר הקדים הרמב"ם וכתב (שם) "ונשים הרבה עם אנשים הרבה אין חוששין ליחוד". והמפרשים הביאו כמה ראיות לדבריו (ע"ש בהרה"מ ומה שדן בדבריו בחלק"מ ס"ק ט' וביאור הגר"א ס"ק ט"ו). ואיכא למימר דעצם זה דע"כ מותרים סתם בני אדם ללכת ברחוב הכריח לרמב"ם לומר כן. ועוד נחלקו בדעתו מה נחשב הרבה דבב"ש (סי' כ"ב ס"ק ח') כתב דבעינן ג' נשים אבל ב' נשים אפי' עם אנשים הרבה לא ודקדק כן משום דהרמב"ם הרי כתב שם אנשים הרבה אינם מתיחדים עם האשה אא"כ אשתו של א' מהם עמו. ואם ב' נשים עם אנשים הרבה לא חשיב יחוד אפי' אם היא אינו אשתו תהא מותר. וכן הוא בברכ"י (מובא בפת"ש ס"ק ה') וערוה"ש (סע' ט'). וי"א דגם ב' עם ב' מותר (ט"ז ס"ק ד' שם) ויל"ע איך משתמט מראי' הנ"ל. וא"כ לדברי הרמב"ם י"ל דבכל מקום שיש ג' אנשים עם ג' נשים אין איסור יחוד אבל פחות מזה הוי יחוד.

אמנם עדיין יל"ע דאיכא למימר דהנ"מ בפרוצים לשיטת הרמב"ם אבל בפרוצים לשיטת שאר הראשונים אולי לא מהני נשים הרבה ואנשים הרבה. (וע"ש שהמקשן לשו"ת הרשב"א הבין דאפי' להא דסתם בנ"א אינם כשרים יהי' אסור בנשים הרבה עם אנשים הרבה רק דלדידי' אינו אסור אא"כ יש גם ערוה). וכ"כ החלקת מחוקק (ס"ק ט') בהדיא (וע' גם בעצי ארזים ס"ק י"א). וא"כ לדידי' עדיין יש להסתפק בפרוצים וכי לעולם יהיו אסורים משום יחוד אא"כ יש שם כשרים.

ומשו"ה נראין הדברים שיש מקומות שאין בהם משום יחוד כלל. ונראה שכל מקום המופקר לרבים והרבים עוברים שם תדיר אין בו משום יחוד שאין יחוד אלא באנשים ונשים הנמצאים לבדם שיכולים לעשות רצונם ואע"פ שיש שם כמה נשים ואנשים מ"מ כיון שהם חשודין יזנו יחדיו כיון שאינם נמצאים במקום המופקר לרבים אסור אבל לעולם במקום המופקר לרבים ליכא יחוד כלל[[4]](#footnote-5).

עם מי מותר להתייחד

הנה אע"פ שנאסר יחוד עם העריות מ"מ יש בזה יוצאי מן הכלל. חדא דהרי המקור של איסור יחוד היא מ"כי יסיתך אחיך בן אמך" שדרשו "לומר לך בן מתייחד עם אמו ואסור להתייחד עם כל עריות שבתורה". הרי שיש היתר לבן להתייחד עם אמו. והטעם בזה פשוט דהא כיון דאין לבן יצה"ר לזנות עם אמו אין חשש שיבא לידי זנות ולכן מותר. וכן בת מותרת להתייחד עם אביו (שו"ע רסי' כ"ב).

ומה הדין אם עם בן בנה. ע' בדף פ"א ע"ב "אחא בר אבא איקלע לבי רב חסדא חתניה שקלי' לבת ברתיה אותבוה בכנפיה" הרי שהניח בת בתו על הכתפיים שלו ולא חשב לקריבה לעריות. וכן מובא בהלכה (חלק"מ סי' כ"א ס"ק י'). וכתב הב"ח (רסי' כ"ב) דהה"נ לענין יחוד שאין איסור בכל יוצאי חלציו של אדם והביאוהו בפת"ש (שם דלא כמשמעות הנו"ב המובא שם וכן סתם גם "בהערות" למס' קידושין פ' ע"ב ד"ה אלא).

וכן עם בהמה או עם זכר ליכא איסור יחוד כדתניא בברייתא (פ"ב ע"א) "תניא אמרו לו לר' יהודה לא נחשדו ישראל על משכב זכר ולא על הבהמה" וכן מובא להלכה בשו"ע סי' כ"ד. ואע"ג ששם כתב דבדורות הללו שרבו הפריצים יש להתרחק מלהתייחד עם זכר כתבו שם הנו"כ בשם הב"ח דבמדינתנו אינו אלא מידת חסידות (אלא דיל"ע דלפי הטעם שכתבו שם אולי היום יהפך לאיסור מעיקר הדין וצ"ע).

ומה הדין בשאר קרובים. ע' (פ"א ע"ב) "אמר רב יהודה אמר רב אסי מתייחד אדם עם אחותו ודר עם אמו". וע"ש ברש"י ותוס' הרא"ש שביארו שהרי מצאנו ביומא (ס"ט ע"ב סנה' ס"ד ע"א) שאנשי כנה"ג הגדולה החלישו כח היצה"ר לזנות לענין שאר קרובים (אמנם ע"ש במהרש"א ואכמ"ל) ולכן מאז ואילך התירו יחוד עם אחותו. וע' ברא"ש דקיי"ל כרב אסי.

וברמב"ם ובטוש"ע השמיטו היתר יחוד עם אחותו וביאר בב"ש (רהס"י) דאולי סברי שאין הלכה כר' אסי אלא לגבי הא דדר עם אמו אבל לענין היתר יחוד עם אחותו לא קיי"ל[[5]](#footnote-6) כוותי'. וכן נראה שנוקט כדבריהם (ע' ב"ש סי' כ"א בס"ק יד'). אמנם בחלק"מ (רסי' כ"ב וסי' כ"א ס"ק ט' וי"א) סתם כדברי הרא"ש להקל וכן סתמו בחכמ"א (כלל קכ"ו סע' י"ב) וערוה"ש (רהסי') ואג"מ (אה"ע ד' ססי' ס"ד). וכן הביאו עדות שהחזו"א הקל בזה (ע' ס' דבר הלכה סי' ב' ס"ק ה').

ובהא דהתירו יחוד עם אחותו מבואר שאין זה אלא באופן עראי אבל לדור אסור. ויל"ע מהו בכלל האיסור לדור. ולשון רש"י "מתייחד עם אחותו לפרקים אבל אינו דר תמיד ביחוד אצלה בבית". ויש מן הפוסקים שכתבו שהשיעור בזה הוא פחות מל' יום (שו"ת אמרי יושר ח"ב סי' מ"ג). אבל כתב באג"מ (אה"ע ד' סי' ס"ד אות ג') שאע"ג שמצאנו לשון "לפרקים" בהלכות ברכות הראי' שהכוונה היא לל' יום אינו במשמע שזהו גדר הדין כאן. ולכן כתב שהכל תלוי בזמן שרגילים להיות דרך אורחים. וכן הסכים על ידו ב"הערות" למס' קידושין (פ"א ע"ב ד"ה מתייחד – ובס' תורת היחוד פ"ב הערה כ"ב הביא משמי' להיפך וצ"ע) ועד"ז בשו"ת שבה"ל (ח"ה סי' ר"א אות ב'). וע"ש בשו"ת שבט הלוי שכתב דמ"מ מסתבר כמש"כ באוצה"פ בשם ס' דבש צוף דפחות מג' ימים לא חשיב דר ומותר עם אחותו.

ולכאורה הי' מקום לומר דאח ואחות הדרים עם הוריהם בקביעות יש לאסור במקום שאין ההורים נמצאים בבית כיון שאין זה בגדר אורחים. אמנם בזה אפי' הגרמ"פ מודה שהמנהג להקל וכמש"כ שם בשו"ת אג"מ. ובביאור הדבר כתב וז"ל "וצריך לומר דאח ואחותו כשדרים בבית אביהן ובכל מקום שהם עם אחרים שליכא יחוד ליכא הרהור ותאוה להן שהרי אף כשנוגע בגופו ומחבק ומנשק לאחותו אין לו בזה שום הנאה ולא ניתוסף לו תאוה לה בזה כדאיתא ברמב"ם פכ"א מאי"ב ה"ו, וכ"ש שההתקרבות שלהם לא יגרום להם שום תאוה והרהור, ורק ביחוד בלילה בשינה בית אחד זמן גדול יש לחוש שיקל בעינייהו אף התרחקות הטבעי שנעשה ע"י תפלת אנשי כנה"ג ונקירת עיניה ויבאו לידי איסור". ומ"מ הורה שכשנסעו ההורים לזמן ארוך כגון לא"י שיש להחמיר (וז"ל שם בסי' ס"ה אות י"א "אבל ודאי שאין להניחם לבדם בבית בלילה לשעות רבות לפעמים קרובות עד שיתחשב להם כקביעות ולא שייך ליתן ע"ז דבר קבוע לכל אלא כפי הכרת כל אחד את בניו ובנותיו כן נראה לע"ד")[[6]](#footnote-7).

והנה שם בהמשך הגמ' איתא "כי אמרה קמיה דשמואל אמר אסור להתייחד עם כל עריות שבתורה ואפילו עם בהמה". והקשו לשמואל ממתני' שהתירו להתיחד עם אמו ולבסוף הסיק דהוי מחלוקת תנאים ושיש מי שאוסר. וכן הביאו כמה אמוראים שהחמירו מיחוד עם בהמה וכדומה. ושם בתוס' כתבו דהנהו אמוראי חומרא בעלמא קעבדי דהא קיי"ל שלא נחשדו ישראל על משכב זכר ובהמה. ולכן הסיק הרא"ש שם דאפי' לדידן המחמיר תבא עליו ברכה. וכ"כ הנו"כ בסי' כ"ד לענין זכר ובהמה וכן בחלק"מ (שם) לענין אחותו (צע"ק בעדות הנ"ל מהחזו"א. ואולי סבר שאינו חומרא בשביל דורינו. וצ"ע).

והנה לפי הסברא הנ"ל בהיתר יחוד עם אחותו הי' לנו להתיר יחוד גם עם שאר הקרובים שהרי החלישו כח היצה"ר לכל הקרובים ולא רק לאחותו. וכן הרי שם בגמ' מתוך אלו החומרות שנהגו האמורים א"ר טרפון "הזהרו בי מפני כלתי". הרי דמשמע שאין זה אלא חומרא אבל מעיקר הדין מותרת ביחוד וכן דקדק שם ברש"ש וכן בלבוש בסי' כ"ה. וכן נראה שם בגמ' שלחמותו יש אותו דין של כלתו.

אמנם הרבה פוסקים נקטו להחמיר בזה. דבשו"ת אמר"י (ח"ב סי' מ"ג) תמה על הרש"ש דהא לדבריו אין איסור יחוד עם העריות אלא נדה ואשת איש והפוסקים סתמו לאסור כל העריות. ולענין דקדוקו של הרש"ש כתב די"ל דהיתה בעלה בעיר (וזו דוחק גדול לעוק"ד דהא הו"ל להדגיש טעם ההיתר מדינא כדי להבין למה יחשב צוואת ר' טרפון כחומרא). וכן באג"מ (אה"ע ד' סי' ס"ג) פשיטא לי' שדבר זה אסור דהא א"כ גם חמותו יהא מותר ואמרינן הוי זהיר באשתך מחתנה הראשון. ולכן נראה פשוט שאין להקל בזה. וע' גם בנטעי גבריאל פ"א סוף הערה ב' מהקה"י שאע"פ שמתוס' הרא"ש משמע להקל מ"מ לא קיי"ל כוותי'. וע' ב"הערות" (פ"א ע"ב ד"ה שם) דאע"ג שיש להחמיר בקורבא שע"י אישות, יש להקל בקורבא אחרת כמו אחות אמו ואביו (ולאפוקי אשת אחי אמו ואביו) דהוי נמי כמו אחותו (אמנם בס' תורת היחוד בהערה שבסוף פ"ב נראה שהגרי"ש הורה להיפך[[7]](#footnote-8)). והביאור בזה דהא דמבואר במס' סנהדרין שביטלו היצר הרע של עריות כל זה רק בעריות דקורבה ממש ולא בקורבה שע"י חיתון. וע' בנטעי גבריאל פ"א ה"ג הביא בזה ב' דעות.

עוד מצאנו שמותר לאשה נדה להתייחד עם בעלה אא"כ עדיין לא בא עלי' פעם א' בחיים שלה. וכבר כתבנו דיני וטעמי הדבר בשערי טהרה בשער החתנים.

המצילים מאיסור יחוד

איתא במתני' (פ' ע"ב) "רבי שמעון אמר אף איש אחד מתייחד עם שתי נשים בזמן שאשתו עמו וישן עמהם בפונדקי מפני שאשתו משמרתו". הרי שמותר להתייחד עם אשה אחרת כשאשתו עמו. ואע"פ שיש בדברי ר' שמעון פירושים שונים ע"ש בהגהות הגר"א דלכו"ע מותר להתייחד עם אשה ועוד אשה אחרת. וכ"כ בשו"ע (סע' ג'). ונראה להדגיש שאין זה היתר כמו "בעלה בעיר" שאז מותר משום שהיא מפחדת דלמא השתא אתי אבל הכא הוי מטעם שאשתו משמרתו ולכן לא מהני זה שהיא בעיר רק צריך להיות עמו (אג"מ אה"ע ד' סי' ס"ה אות ו' ושו"ת שבט הלוי ח"ה סי' ר"ו).

ומ"מ לא התירו אלא באיש ואשתו היהודיים אבל אסור לאשה יהודי' להתייחד עם איש ואשתו נכריים. ודבר זה יוצא מן המתני' במס' ע"ז ר"פ אין מעמידין "ולא תתייחד עמהן [פי' עם עכו"ם] מפני שחשודין על העריות". ושם בגמ' (כ"ה ע"א) "במאי עסקינן וכו' גבי ישראל מי שרי וכו' לא צריכא באשתו עמו עובד כוכבים אין אשתו משמרתו אבל ישראל אשתו משמרתו וכו'". ופי' שם רש"י "עובד כוכבים אין אשתו משמרתו דלא קפדה דאיהו בקרי ואיתתיה בבוציני [ע' מגילה י"ב ע"א ושם ברש"י ד"ה בוציני וכלל הדברים דבאיש ואשתו נכריים שניהם מתכוונים לזנות]". הרי דליתי' להיתרא דאשתו עמו בבעל נכרי. (וע' בספר תורת היחוד (פ"ז הערה ט"ז) שהוסיף דהה"נ דליתי' להיתירא דבעלה בעיר ע"פ סברת רש"י הנ"ל דאיהו בקרי ואיתתי' בבוציני. וע"ש שהביא מכמה אחרונים דבעמו ממש יש להתיר להתייחד עם גוי'. ובשו"ת רדב"ז (ח"ג סי' תפ"א) התיר להתייחד עם נכרי כשבעלה בעיר).

והנה הבאנו לעיל רשימה של כמה נשים שמותר להתייחד עמהם. אמנם יל"ע האם ההיתר הנ"ל להתייחד עם הנשים כשאשתו עמו קיים גם בעריות נוספות וגם בהן מותר להתייחד עם אשה האסורה ביחוד בנוכחות א' מהם. או"ד שבהן התירו יחוד אבל עם האשה האסורה עדיין היא באיסורה עומדת. ובפת"ש (סי' כ"ב ס"ק ב') הביא בשם ספר זכור לאברהם שאסר בזה דהא אע"ג שלא יפתה בתו מ"מ יפתה האשה השני'. וע"כ לדידי' הא דאשתו משמרתו הוא דין מיוחד לאשתו. אמנם ע' בשו"ת אג"מ (אה"ע ב' סי' ט"ו) שכתב שדברי הזכור לאברהם תמוהים שהרי כתב הרמב"ם (פכ"ב ה"ח מהל' איסו"ב) דאע"ג שאסור לכמה אנשים להתייחד עם אשה אחרת (וכשיטתו דסתם בני אדם פרוצים הם) מ"מ כשאשתו של אחת מהן עמהן כולם מותרים. והקשה הטור "מאי נ"מ שאשתו של אחד מהם שם אכתי איכא למיחש לאחריני". ותי' בכס"מ ובב"י וכ"ה נמי בב"ש ס"ק ח' שכיון שהבעל ואשתו לא יזנו גם האחרים לא יזנו כיון שהם[[8]](#footnote-9) יגלו סודם. וא"כ כיון דקי"ל כרמב"ם (ע' סי' כ"ב סע' ה') מאי שנא הכא באמו ועוד אשה אחרת דאסרינן (וכ"כ כה"ג בשו"ת בית שלמה או"ח סי' מ"ח). ולכן פסק באג"מ דלא כזכור לאברהם והעיד שכן הוא המנהג. וכן הביא בס' דבר הלכה (סי' ח' סס"ק ד') עדות משמי' דהחזו"א להקל בזה. אמנם לכאורה גם בזה אין להתיר אא"כ האשה המצילה הגיעה לגיל שיודעת טעם ביאה וכמו שיתבאר.

וכל הנ"ל מיירי באלו שמותר להתייחד עמהן שהדין הוא שמותר להתייחד עמהן ביחד עם אשה אחרת. אבל יש עוד נשים שאע"פ שאסור להתייחד עם כל א' מהן לבדן, ביחד מותר להתייחד עמהן. דאיתא בדף פ"א ע"ב שמותר להתייחד עם ב' יבמות או ב' צרות או אשה[[9]](#footnote-10) עם חמותה ואשה ובת בעלה ע"ש ובפירש"י בטעם הדבר. והיתר שכיח מאד הוא היתר להתייחד עם תינוקת "שיודעת טעם ביאה ואינה מוסרת עצמה לביאה" (ע' בהמשך גדר דבר זה). ודין זה צ"ע טובא דבשלמא אילו לא הי' איסור יחוד כלל באינה מוסרת עצמה לביאה ניחא. אבל הרי הבאנו לעיל דברי הרמב"ם שיש איסור יחוד אפי' עם קטנה ובלבד שתהא יתירה מבת ג' שנים ויום א' שראוי' לביאה. וא"כ למה קטנה תציל את חברתה מאיסור יחוד. וכתב בזה הב"ח (אה"ע סי' כ"ב) דבקטנה אין החשש אלא שיאנס אותה ולכן אם היא לבדה קיים חששא זו אבל עם אשה אחרת יתבייש מלאנס אותה והגדולה ניצולה כיון שהקטנה יגלה סודה. וע' בתוס' במס' ע"ז (כ"ה ע"ב ד"ה לא) שמדוקדק דתינוקת כה"ג מציל אפי' מפרוץ.

ומהו הגיל של "יודעת טעם ביאה ואינה מוסרת עצמה לביאה". ע"ש בפרש"י שיודעת טעם ביאה "כלומר מה היא ביאה שתדע לספר דברים בשוק" ואינה מוסרת עצמה לביאה "מתוך קוטנה עדיין לא לבשה יצר הילכך אין כאן דעת קלה שלא תהא נוחה להתפתות". ועדיין לא מתבאר מהו בדיוק גיל המתיר דבר זה. ובהמשך הגמ' איתא שאין היתר לבת לישון עם אבי' בקירוב בשר כשהיא בושה לעמוד לפניו ערומה וביאר שם רש"י "בידוע שיש בה טעם ביאה". ודקדק בשו"ת בית שלמה (ח"א סי' מ"ח) דהה"נ לנד"ד שיש לזה כבר דין יודעת טעם ביאה להתיר יחוד. ובשו"ת שבה"ל (ח"ה סי' ר"ד אות א') כתב שזהו עד גיל ה' או ו'. אמנם גם זה יש לדחות שאין לדמות ענין זה לזה. וגילאים שונים מוזכרים בפוסקים. בסד"ט (יו"ד סי' קצ"ב ס"ק י"ג) כתב שבן ז' או ח' חשובים כבר יודעים טעם ביאה ובחכמ"א (כלל קט"ו ד"ט) מבואר דעד ט' שנים אינם מוסרים עצמם לביאה ונראה שהכל לפי הענין[[10]](#footnote-11).

ויל"ע בכל המצילין האם הם מצילים גם כשהם ישנים או"ד רק בערים. והנה בדף פ"א ע"א מבואר דאע"ג שאשה א' מתייחדת עם ב' אנשים הנ"מ בעיר אבל בדרך לא משום שחוששים דלמא יצטרך א' לנקביו וישאר אידך מתייחד עם האשה. וכתב בבעלי הנפש לראב"ד (שער הפרישה סי' א' אות כ"ג) "וכי אמרינן דאשה אחת מתייחדת עם שני אנשים כשרים הני מילי ביום אבל בלילה לישן עמה בבית אחד אסור עד שיהיו שם שלשה כשרים מפני שהוא דומה לדרך דאמרינן לא שנו אלא בעיר וכו' והכא נמי חיישינן דילמא אדנאים חד מינייהו אזיל חד ועביד איסורא ומסתברא כוותיה". ודברי הראב"ד מובאים בקיצור בסי' כ"ב סע' ה' ברמ"א (וע' דברי סופרים עמק דבר ס"ק שפ"ה לענין דעת המחבר). ולכאורה משמע מדבריו דעד כאן לא התירו ג' אלא כשהם ערים דלא חיישינן דילמא ישנו אבל אם הם ישנים ממש לא מהני. (וע' מה שהעיר בשו"ת בית שלמה ח"א סי' מ"ח בהגה"ה מבן המחבר מגמ' דמס' סוכה כ"ו ע"א). והא דכתב הראב"ד שזהו ההיתר "לישן עמה" היינו שהיא מותרת לישון אבל השומרים משמע דלעולם לא התירו. וכן הבין בהגהות דרישה בדעת הראב"ד אלא שהעיד שאין המנהג כן רק כשאר המחברים שלא הזכירו דינו של הראב"ד. ובאמת אם זהו כוונת הראב"ד דבריו תמוהים דא"כ איך תהני שמירה לכלה שפירסה נדה וכי השומרים יהיו ערים תמיד. וכן הרי במתני' איתא בהדיא "ובזמן שאשתו עמו ישן עמהם בפונדקי מפני שאשתו משמרתו" הרי דאפי' שינה ממש מותר. ולא מסתבר כלל לומר דאשתו נשארת ערה בפונדקי כל הלילה. וע' בעזר מקודש שם שפלפל בזה ומשמע שדעתו להקל אפי' כשהם ישנים. וכ"כ בשו"ת בית שלמה (שם). וכן נקטו כמה ממחברי זמנינו (דבר"ס ס"ק ס"ד ושער היחוד ס"ק ט"ו) שיש להתיר בדאיכא ג' אפי' כולם ישנים (אלא שמה שנקטו כן בפי' דברי הראב"ד קשה לעוק"ד ואכמ"ל). וכן הביא באוה"פ (סע' ה' אות י"ג) בשם כמה אחרונים להקל בזה.

[[11]](#footnote-12)ומ"מ נראה פשוט דלא מהני ב' מצילים כשא' מהם נהי' מציל מחמת השני. והיינו שאם דרך משל יהיו ד' אנשים כגון איש, אשה, אם, ובנו ביחד בלילה יהי' כאן משום איסור יחוד. ואע"ג שהבן מותר ביחוד עם אמו ועוד אחרת (וכמו שהזכרנו לעיל מהפוסקים שפסקו דלא כזכור לאברהם) וא"כ כיון שיש עוד איש יהיו לו ב' שומרים דהיינו אמו והאיש השני, מ"מ לאיש השני ליכא אלא שמירה א' דהיינו האיש. ואע"ג שגם האם נחשבת ממילא כשומר וכנ"ל מ"מ אם הבן ישן הרי ישאר האיש לבד עם ב' הנשים בלי שומר בכלל ולכן אסור.

והא דבעינן בלילה עוד א' דומיא דדרך לאו מילתא פסיקתא היא. שהרי לעיל הבאנו דללון עימה בפונדק מותר אפי' כשאשתו ישנה והתם הרי ליכא עוד א'. וע"כ התם שאני. וע' במאירי שביאר הטעם משום ששינתה מתנדדת. ואיכא למימר שהמאירי סבר כן אפי' בשני אנשים ולית לי' הא דראב"ד אבל ליישב שיטת הראב"ד י"ל דבאשתו איכא למיחש טפי דשינתה מתנדדת ולכן מותר. (אמנם ע' באפי זוטרי ס"ק ח' שהחמיר בשעת שינה בחדר א' ואכמ"ל בדבריו).

פתח פתוח לרה"ר

איתא בגמ' (פ"א ע"א) "אמר רב יוסף פתח פתוח לרשות הרבים אין חוששין משום יחוד". ואפשר לבאר מימרא זו בב' אופנים. באבי עזרי (סוף הל' איסו"ב) וכן בספר דבר הלכה (סי' ג' הערה מ') וכן בשו"ת שבט הלוי (ח"ה סי' ר"ג אות ז') נקטו שטעם ההיתר בפתח פתוח לרה"ר הוא משום שאין זה יחוד. ולכאורה כוונתם דכיון שהפתח פתוח לרה"ר הרי הם כברה"ר. ומשו"ה נקטו האחרונים הנ"ל דאע"ג דליתי' להיתירא דבעלה בעיר היכא דליבו גס בה, מ"מ בפתח פתוח לרה"ר אע"פ שלבו גס בה אין חוששין משום יחוד דהא אין כאן יחוד כלל. ומסתבר לומר דלפי מהלך זה גדר ההיתר היא משום שע"י זה שהפתח פתוח לרה"ר אפשר לבני רה"ר לראות בתוך הבית (ויש לדחות וכדבסמוך).

אמנם יש הרבה מקורות שאין זה גדר ההיתר של פתח פתוח לרה"ר ולעולם אפי' בפתח פתוח לרה"ר יש גדר יחוד אלא שהתירוהו. דהנה ע' בריטב"א (שם) ד"ה במתניתא שכתב דלמאן דמתיר נשים מבחוץ ואנשים מבפנים הטעם הוא "משום דהנהו דבפנים כד נפק חד מנייהו לברא מירתת דילמא נפק חבריה שיש לו גם כן דרך לחוץ **והוי כפתח פתוח לרה"ר**". הרי דמבואר מן הריטב"א שטעם ההיתר הוא משום דמירתת דלמא יכנס א' לתוך הפתח ויהא נתפס במעשה זנות דידי'. (אלא דהתם יל"ע דהרי איכא למ"ד דנשים מבחוץ ואנשים בפנים אסור ולדידי' צ"ע מאי שנא מפתח פתוח לרה"ר. וע' בסמוך). וכ"כ בר' ירוחם (חלק חוה נתיב כ"ג ח"א קצב ע"א והביאוהו ביד רמ"ה הנדמ"ח) בשם הרמ"ה. וכן מבואר בשו"ת בנין ציון (סי' קל"ח) ובשו"ת אג"מ (אה"ע ד' סי' ס"ה אות ד') שזהו טעם ההיתר של פתח פתוח לרה"ר. ונראה פשוט לפי זה דלא איכפת לן כמה הוא פתוח ובלבד שיהא ניכר שהוא באמת פתוח.

ולכאורה משום הבנה זו נקט בחלק"מ (ס"ק יג') דאפי' בפתח פתוח לרה"ר אם הי' לבו גס בה[[12]](#footnote-13) אסור. דהיינו דכמו דלא מהני ה"השתא אתי" כשלבו גס בה הה"נ לא מהני "השתא יכנס" דפתח פתוח לרה"ר (ואילו הי' הביאור דלא הוי יחוד אין טעם כלל לאסור בלבו גס בה. וכן פשוט שאם הם נראים ברה"ר דרך הפתח הפתוח מותר אפי' בלבו גס בה). ואפי' במגי' לט"ז שחלק על החלק"מ מ"מ מודה שלדברי התוס' המובאים בשו"ת תרוה"ד (סי' רמ"ד) דבסוטה שקינא לה בעלה אסור אפי' בפתח פתוח לרה"ר הרי דע"כ גדר יחוד יש כאן אלא שהתירוהו. ולענין מעשה בלבו גס בה ע' ערוה"ש סע' ו' ואג"מ שם סי' ס' ד"ה וגם שכתבו להחמיר בפתח פתוח כשלבו גס בה. ובשו"ת או"ש ססי' ד' ד"ה עתה הביא ראיות להתיר ע"ש. ובשו"ת שבט הלוי (שם) נטה להקל אם הפתח פתוח ממש.

והנה לשון הגמ' היא דבעינן פתח פתוח לרה"ר ומשו"ה דקדק בשו"ת בית מאיר (סי' מ"ט וכן הובא בשו"ת רע"א סי' ק' ממנו) דבעינן פתוח ממש ואם הי' הדלת סגורה אפי' איננה נעולה אין להתיר יחוד. וכן הסכים על ידו הגרע"א (שו"ת סי' ק"א). אמנם נתקשו בלשון הרשב"א בתשובה (סי' אלף רנ"א) שנראה להיפך שכתב "דבהגפת דלתות שאמרתי אין זה יחוד". ומשו"ה שיבשו הגירסא לומר אין זה "יסוד" ולעולם הוי יחוד.

אלא דהרבה קדמונים הביאו לשון הרשב"א "אין זה יחוד" (ע' שו"ת רדב"ז סי' קכ"א ושו"ת מבי"ט ח"א סי' רפ"ז) ומשמע דסברי דאפי' אם הדלת סגור אינו יחוד. וכן מצאנו בספר היראה לר' יונה (אות רל"ה) "ואיזה הוא יחוד סגור במפתח או במנעול זהו יחוד האמור בתורה כי יסיתך אחיך בן אמך וגומר". הרי דכתב בפירוש שהאיסור הוא רק בנעול במפתח. ובשו"ת בנין ציון (שם) אע"ג שבהתחלה הביא עוד כמה ראיות לאסור בדלת סגורה למעשה הסיק דאם כדברי הבי"מ ורע"א הנ"ל קשה מאד להנצל מאיסור יחוד ולכן ע"כ אפי' בדלת סגורה כיון שעדיין קיים חשש שיכנסו כיון שהדלת אינה נעולה הרי זה מותר. וביאר שם דהא דמשמע בגמ' דבעינן פתוח ממש היינו כשאינו פתוח אלא לחצר שגם לו יש דין (חצר) [רה"ר] לגבי יחוד אבל כשפתוח לרה"ר ממש כיון שיש לחוש יותר שיכנסו אנשים מותר אפי' בדלת סגורה (ומר' יונה שם לכאורה משמע דגם דלת סגורה שאינה נעולה מיקרי פתח פתוח לרה"ר). וכן נקטו האחרונים להקל כדעה זו (ע' דבר הלכה סי' ג' ס"ק ט"ו מהחזו"א ערוה"ש (סע' ו') ואג"מ אה"ע ד' סי' ס"ה אות ד' והערות להגרי"ש למס' קידושין פ"א ע"א).

(ומש"כ שם באג"מ להתיר אפי' בדלת נעול ומשום שדרך העולם לפתוח מיד כשדופקים ומירתת משלא לפתוח מיד הוא חידוש גדול, וע' בס' נטעי גבריאל פ' ל"ב הערה א' דכבר שדי בי' נרגא וכן הביא מהגר"ש וואזנר ששמע מתלמידים שאפי' הגרמ"פ לא התיר אלא בתנאים מסוימים וכן הביא בס' שמירת הגוף והנפש [סי' קי"ב ס"ק ג'] עדות שאפי' הגרמ"פ לא התיר אלא בשעת הדחק ובדרך עראי ובמי שלא גר שם תמיד. ולכן פשוט שאין להקל בזה. אמנם ע' שו"ת דובב מישרים ח"א סי' ה' שהתיר אם יש לכמה בני אדם מפתחות ויכולים ליכנס בלי לדפוק בדלת. ולכאורה גם לדבריו אינו מותר אלא באופן שמצוי שיכנסו).

אמנם אפי' למתירין מ"מ אין להתיר אלא במקום ובזמן שהדרך של בני אדם ליכנס לתוך הבית בעצמם כשאין הדלת נעולה. וכן מבואר מדברי הבנין ציון שם וכ"כ בשו"ת מנחת יצחק (ח"ז סי' ע"ג ד"ה וראיתי) וב"הערות" (שם).

ונראה דאפי' לפי מהלך ב' הנ"ל דגדר ההיתר של פתח פתוח לרה"ר הוא משום דיחוד כה"ג התירו כיון שיש חשש דילמא יכנס א' מ"מ נראה פשוט שאם אפשר לראותם בתוך הבית מן הרה"ר ג"כ מותר אע"ג שאין אפשרות ליכנס וכגון שאפשר לראותם דרך החלון. וכן התיר בנובי"ק אה"ע סי' ע"א בהדיא בחלון. (ולכאורה נראה דבכה"ג לא הוי יחוד כלל ולכן מותר אפי' בלבו גס בה). אמנם במקום שאי אפשר לראות דרך החלון אא"כ יסתכל היטב או יעקם ראשו וכדומה נראה שאין להקל. ובגדר הדבר נראה שהכל תלוי לפי המצב ולפי ראות עיני המורה.

ומהו רה"ר לענין זה. והנה זה פשוט שאינו צריך ששים רבוא אנשים וכשיטת רש"י ועוד במלאכת הוצאה בשבת (וכ"כ בהדיא בשו"ת בי"מ סי' מ"ט). אמנם יל"ע מהו באמת גדר הדין רה"ר לענין יחוד. והנה לענין טומאה ברה"ר היא ג' בני אדם ולמידין מיחוד סוטה. ובחכמ"א (כלל קכ"ו סע' ז') הסתפק אם זהו ג"כ גדר רה"ר לנד"ד. ואע"ג דהתם דין רה"ר הוא מקום שלא נחשב יחוד כלל וכמו שדימו הראשונים במס' נדה (ה' ע"ב) דין יחוד לדין רה"י לענין טומאה מ"מ מסתבר לומר דבעינן נמי פתח הפתוח למקום ההוא. ונראה שאפי' אם ג' בני אדם לא הוו רה"ר לענין יחוד מ"מ סגי במקום המיוחד לכל מאן דבעי ואפי' חצר בכלל (ע' בשו"ת בנין ציון סי' קל"ח שחילק בין חצר לרה"ר דהיינו מקום בקיעת רבים). ולכן גם חדר מדריגות יחשב רה"ר להתיר יחוד.

וכל הנ"ל בחדר שבו יש פתח לרה"ר. ויל"ע מהו הדין בחדרים הפנימיים האם אפשר להתיר להתייחד גם בהם כשהפתח הראשי פתוח לרה"ר. ונראה פשוט (וכן ראיתי בס' דבר"ס ס"ק צ"א) שלפי רע"א ובית מאיר אין להתיר (אמנם אם גם לדידהו הוי חשש דלמא יכנסו רק שאין סומכים על זה אלא בפתוח ממש לכאורה יש להתיר גם לדידהו אם החדרים הפנימיים ג"כ פתוחים). אבל למאי דנקטינן דאפי' בפתח סתום שאינן נעול מותר נראה שגם בחדרים הפנימיים יש להתיר אם הדרך ליכנס בהם שלא ברשות. אלא דבזה נראה שבזמנינו אין הדרך ליכנס לחדר פנימי שלא ברשות כלל אא"כ הדלת פתוח ממש ולכן אין להתיר אלא בכה"ג. והכל לפי הענין. ובשו"ת בית שלמה (ח"א סי' מ"ח) החמיר בזה.

והנה יש קושיא בהיתירא דפתח פתוח לרה"ר. והוא ממה שמצאנו בגמ' (פ"א ע"א) "אמר רב כהנא אנשים מבחוץ ונשים מבפנים אין חוששין משום ייחוד אנשים מבפנים ונשים מבחוץ חוששין משום ייחוד במתניתא תנא איפכא אמר אביי השתא דאמר רב כהנא הכי ותנא מתניתא איפכא אנא נעביד לחומרא". וע"ש בפירש"י שהטעם בשניהם משום שחוששים שישמט א' מן האנשים לתוך הנשים ויעבור באיסור ייחוד. ולרמב"ם אין איסור אלא לאחר שנכנס האיש לשם אבל בבינ"א החמיר כדעת רש"י וכן הורה החזו"א (ע' דבר הלכה סי' י"א ד"ב). ולכאורה צ"ע דאפי' אם יכנס א' מהם מ"מ הי' צריך להיות מותר כיון שיש חשש שיכנס עוד א' והוי כפתח פתוח לרה"ר.

ובשו"ת בית מאיר הנ"ל ביאר ע"פ שיטתו דהתם מיירי בפתח כשהדלת סגור אע"פ שאינו נעול. אבל למאי דקיי"ל להתיר בפתח פתוח לרה"ר כשהדלת סגור אע"פ שאינו נעול צ"ע דמאי שנא מהכא. והוסיף הבינ"א שדחוק לומר דהכא מיירי בדלת נעול ביניהם. ומדברי הריטב"א הנ"ל וכן מן היד רמ"ה ומן המאירי משמע דהכל תלוי בשכיחות. אלא שא"כ צריך שיהא שכיח מאד כדי שיתחייב. ואולי יש לחלק בין היכא דליכא אלא חשש של אנשים מסוימים להיכא שיש חשש מעלמא שמותר. וצ"ע.

[עוד דנו הפוסקים שיש מקום להתיר איסור יחוד כשיש מי ש'יוצא ונכנס'. ע' בזה שו"ת צי"א ח"ו סי' מ' פי"ח, שו"ת בית דוד אה"ע סי' כ"ה, ושו"ת מנחת חן ח"ב אה"ע סי' ו' אות כ"א ואילך].

בעלה בעיר

איתא בדף (פ"א ע"א) "אמר רבה בעלה בעיר אין חוששין משום ייחוד". וביאר רש"י בטעם ההיתר "דמסתפי מבעל השתא אתי". וע"ש בדברי רש"י שכתב דהא דאין חוששין משום יחוד היינו שאין מלקין אותו ודקדקו בתוס' דמשמע דמ"מ איסורא איכא. והתוס' הקשו על זה ממעשה שבהמשך "רב ביבי איקלע לבי רב יוסף בתר דכרך ריפתא אמר להו שקולי דרגא מתותי ביתי והא אמר רבה בעלה בעיר אין חוששין משום ייחוד שאני רב ביבי דשושבינתיה [פי' רש"י בעלת ברית לו] הואי וגייסא ביה" (וע' שו"ת דברי יציב סי' מ"ב אות ג' שהוסיף להקשות דהיתה בעלה גם עמה בבית). וקשה אם הי' איסור אפי' כשבעלה בעיר מאי קא קשיא להו ממימרא דרבה הא מ"מ איסורא איכא (וע' באבי עזרי סוף הל' איסו"ב מש"כ לבאר בשיטת רש"י). ולכן נקטו התוס' דכשבעלה בעיר אפי' איסורא ליכא. ובשו"ע (סי' כ"ב סע' ח') סתם להתיר בזה. ואע"פ שבנו"כ הביאו גם שיטת רש"י לאסור בזה לכתחילה וכן כתבו בב"ח ובבינ"א (ס"ק כ"ז) שיש לחוש לכתחילה לדעת רש"י ע' בס' דבר הלכה (סי' ז' [סע' א']) בשם החזו"א והדובב מישרים דקיי"ל להקל בזה.

ומ"מ ממעשה דר' ביבי הנ"ל מבואר דכשלבו גס בה ליתי' להיתירא דבעלה בעיר וכן מובא נמי בשו"ע שם. ושם הביא דוגמא של לבו גס בה "כגון שגדלה עמו או שהיא קרובתו או אם קינא לה בעלה (וע' מחלוקת החלק"מ סקי"ג והמגי' לט"ז ס"ק ה' אם זהו ג"כ גדר גס בה או מילתא אחריתי). ובערוה"ש (סע' ו') הוסיף כאן אלו שיש להם איזה הכרה ע"י עניני מסחר וכיוצא[[13]](#footnote-14).

ויל"ע מהו באמת גדר הדברים. ובהקדם הנה יש לשאול מהו הטעם שאסור כשלבו גס בה הא מ"מ מסתפי מבעל דלמא השתא אתי. וע' בבינ"א (אות כ"ז) שכתב דמה דמהני בעלה בעיר אין זה משום שהיא חוששת מלזנות משום שמפחדת דלמא יבא בעלה בשעת מעשה דא"כ קשה כנ"ל מאי נפ"מ בזה דלבו גס בה. אלא הטעם משום שהיא מפחדת מזה שבעלה יראה אותם מתייחדים ויחקור אותם על מעשיהם ומשו"ה כשלבו גס בה אינה מפחדת מזה שימצא אותם מתייחדים. ומשו"ה העלה שם בחכמ"א שאם הרשה לה בעלה ללכת לבית פלוני כבר ליתי' להיתירא דבעלה בעיר.

אלא דהנה לעיל דקדקנו מחלק"מ דאשה שקינא לה בעלה מפלוני ג"כ יש לו דין לבו גס בה וזה לכאורה ליתא לפי גדר הבינ"א דבסוטה הרי פשוט שיחשוד אותה בכל דבר. וכן מבואר לכאורה דלא כבינ"א מכל אלו שאסרו פתח פתוח לרה"ר כשלבו גס בה. וע"כ לדידהו מוכרחים לומר שהגדר בלבו גס בה הוא מי שכבר יש לה עמו יחס ולכן יש לחוש לזנות יותר. וא"כ י"ל שמשו"ה לא התירו כשבעלה בעיר משום דחיישינן לזנות יותר ואפי' במקום דאיכא פחד שמא יבא בעלה. וכן דקדקו משו"ת הרדב"ז (ח"ג סי' תפ"א) שהתיר בזה. וכן צידד בשו"ת אג"מ אה"ע ד' סי' ס"ה אות כ"א להתיר בזה וכן בס' דבר היחוד פ"ז הערה ה' בשם הגרי"ש אלישיב.

והנה כתבנו לעיל שההיתר של בעלה בעיר הוא משום שהיא מפחדת דלמא יבא עכשיו. ומשו"ה כתבו באג"מ (אה"ע ח"ד סי' ס"ה אות ז') וכן ב"הערות" למס' קידושין מהגרי"ש (פ"א ע"א) שאם הוא בענין שלא יוכל לבא כלל וכגון אם היא יודעת שהוא בריחוק מקום של שעתיים נסיעה עד הבית וכדומה אין להתיר משום היתירא דבעלה בעיר (ומ"מ בחששא רחוקה עדיין מהני היתירא דבעלה בעיר ואפי' עיר גדולה הערות למס' קידושין מהגרי"ש שם וכן באג"מ שם סוף[[14]](#footnote-15) אות כ"א). והוסיף "והוא דבר שנוגע טובא לאינשי לידע זה" (ואף שבשו"ת דברי יציב (סי' מ"ב) נטה להקל ע"פ דברי החיד"א בשיורי ברכה (רסי' כ"ב) דסבר שאפי' במקום שלא יוכל לבא כיון שיש פחד טבעי כשבעלה בעיר מותר וכן אומרים משמי' דחזו"א (הערות שם) ע' בקובץ תשובות להגרי"ש אלישיב (ח"ב סי' ע"ה) וכן בהערות שם דשדי בי' נרגא והסיק שאין להקל בזה). וכן פשוט ע"פ זה שאי אפשר להתיר משום שבעלה בעיר כשהיא בבית אחר ובעלה אינו יודע היכן היא נמצאת (הערות ובינ"א שם, וכן משמע באג"מ שם אות כ"א וע"ש שאם היא בבית שאם בעלה לא ימצאנה בביתו מסתמא ילך לשם וכגון ביתו של שכן וכדומה מהני אפי' אינו יודע היכן היא נמצאת).

וע' לעיל בענין המצילים מאיסור יחוד שצדדנו דליתי' להיתירא דבעלה בעיר להתייחד עם נכרית.

ולא מצאנו בהדיא אם ההיתר של בעלה בעיר איתא אפי' בפרוצים. אבל נראים הדברים שגם בפרוצים מותר וכמו שהוכיח בס' דבר הלכה סי' ז' ס"ק ו'. וחד מראיותיו דהרי הרמב"ם ושו"ע התירו בעלה בעיר בסתם אנשים דלדידהו הוו פרוצים (אמנם לפמש"כ החלק"מ בס"ק ט' עדיין יש להסתפק). וכן בשו"ת הרדב"ז (ח"ג סי' תפ"א) התיר להתייחד אפי' עם עכו"ם כשבעלה בעיר.

הליכת אשה לרופא

הנה יש בהליכת אשה לרופא כמה עיקולי ופשורי מבחינת הלכות יחוד. ומאידך הוא דבר הצריך הרבה פעמים. ונאמרו בהיתר דבר זה כמה הסברים ותנאים ונביאם א' א' בעזהי"ת. ומ"מ ודאי עם אפשר מה טוב לאשה לבקר רופאה במקום רופא בין מצד הלכות יחוד ובין מצד דיני נגיעה והסתכלות (בין להרויח דעת האוסרים שלא בדרך חיבה ובין מצד זה שמי יכול להיות בטוח בנפשו בזה). וע' בשו"ת שבט הלוי ח"ד סי' קס"ז 'עשרת הדברות' בהליכת אשה לרופא.

בעלה בעיר

היתר זה מותנה בכל התנאים של היתירא דבעלה בעיר. והיינו שלא יהא לבו של הרופא גס באשה. וגם מותנה בזה שיהא בעלה יודע שהיא הולכת לרופא ואיפה היא נמצאת (וממילא אם היא הולכת פתאום באמצע היום בלי ידיעתו אין להתיר[[15]](#footnote-16)). וכן צריך להיות שאין הדלת נעול בעת הביקור[[16]](#footnote-17). וכן מ"מ הרבה פעמים אין בעלה בעיר.

אחיות יכולות ליכנס

הבאנו לעיל בענין יחוד מהו (עמ' 4) שי"א שאפשר להקל בג' נשים שאין איסור יחוד. ומשו"ה בס' תורת היחוד (פ"י הערה ג') הביא מהגריש"א שיש להתיר להתייחד עם הרופא במקום שב' אחיות עלולות להכנס שלכן יתכן שיבא לידי ג' נשים ומותר[[17]](#footnote-18). וכה"ג איכא בדברות משה תשו' ג' אות ד' (ודבר זה צ"ע משיטתו באג"מ אה"ע ד' סי' ס"ה אות י"ד) . וכבר הזכרנו דלאו כו"ע מודו בזה. ועצה דומה יש במקום שאחות אחת מיהת יכולה ליכנס אם היא מביאה עוד אשה עתה בעת הביקור. ויש לע' גם אם היתר זה קיים כשאין הדרך ליכנס אא"כ דופקים קודם ומקבלים רשות.

להביא קטנה עמה

יש עצה להביא עתה קטן או קטנה שיודעת טעם ביאה ואינה מוסרת עצמה לביאה. אמנם לפעמים דבר זה אינו מטעים אפי' לקטנה (וכ"ש לקטן) אם היא צריכה לגלות לרופא מקומות המכוסות שבגופה. ומ"מ דבר זה יועיל כשהאמא צריכה להביא קטנים בגיל הזה לרופא. (ע' מנח"י ח"ז סי' ע"ג שהזכיר עצה זו).

פתח פתוח

אם מניחים הפתח לחדר פתוח לכאורה יש היתירא דפתח פתוח לרה"ר. ובזה אין צורך להשאירו פתוח לגמרי וסגי שיראה שהדלת פתוח. אמנם אף בזה י"א שאם לבו גס בה אין זה מועיל. ולהשאירו סגור אמנם אינו נעול תלוי במציאות אם הדרך שכולם יכנסו כשהדלת סגור ([[18]](#footnote-19)וכמדומני שאין הדרך ליכנס אלא לאחיות וזה יהי' תלוי בהיתירא דאחיות הנ"ל). וע' גם בעמ' 16 עוד היתר של הגרמ"פ בזה. ובדברות משה (כתובות תשובה ג' אות ד') התיר כשיש הרבה חולים הממתינים ולכאורה זה מבוסס על היתר שלו הנ"ל. ובאופן זה התיר בשו"ת שבט הלוי (ח"ד סי' קס"ז - וח"ז סי' קצ"ז התעורר שאפי' בזה לא יצאנו מחשש יחוד לכל הדעות) ובשו"ת מנח"י ח"ז סי' ע"ג (וגם הוא העיר כנ"ל). ושניהם ג"כ השזכירו דיתכן שיש מקום להקל בשעה"ד גם בדלת סגוד שאינו נעול[[19]](#footnote-20).

בעבידתי' טריד

נשאל בגרמ"פ בטעם שאפילו נשים של ת"ח ויראי ה' מתייחדים עם רופא בחדר סגור כשהיא ערומה לצורך בדיקה. וכתב ש"ההיתר שנתפשט" הוא משום שהרופא אפילו אם הוא נכרי טרוד במלאכתו. וסברא זו כבר נמצאת בשו"ת הרדב"ז (ח"ג סי' תפ"א) להתיר איסור יחוד אלא שכתב שאי אפשר לסמוך על טעם זה לבד, רק בצירוף צדדים אחרים להקל. וכנראה זהו ג"כ כוונת הגרמ"פ בלשונו הנ"ל, שאמנם מסברא הי' אפשר לפקפק על טעם בזה, אבל כבר נתפשט טעם זה להיתר.

והוסיף שם הגרמ"פ, דאע"ג שלאחר הבדיקה עדיין היא נמצאת שם זמן מה לבד עם הרופא, מ"מ כיון שיש שם חולים אחרים לא יוכלו לשהות כדי ביאה. ואפילו אם היא האחרונה בתור, כתב שיש להתיר אם יש שם משרתת (לכאורה כוונתו למזכירה) שאם נשארת שם יותר מדי זמן כבר תחקור עליהם. אמנם היא הולכת לבד ואין שם משרתת כתב הגרמ"פ שהיא חייבת מדינא להביא עמה ילד או בעלה.

1. הערת הגרפ"ר: וכן פסק בשו"ת מהרי"ל דיסקין וברא ב"ב (?) מובא בבית שמואל סי' כ"ב ס"ק ט' [↑](#footnote-ref-2)
2. הערת הגרפ"ר: ע' קובץ תשובות מהגרי"ש אלישיב שליט"א ח"א סי' פ"ב שכתב שאין לדייק משעה"צ הואיל ולא בא לכתוב הלכ' יחוד. וע"ש באריכות. [↑](#footnote-ref-3)
3. ובא' פרוץ וא' אינו פרוץ ביש"ש במס' קידושין סי' כ"א כתב שמותר שהכשר מתבייש אפי' בפני פרוץ ואפי' פרוץ מתבייש לפני כשר. ובשו"ת שב יעקב סי' י"ט ובמקנה שם ובבית מאיר כתבו דחיישינן שאין הכשר מתבייש לפני פרוץ והוי כאילו הי' לבד. וע' שו"ת שבט הלוי ח"ה סי' ר"ב. הערת הגרפ"ר: וחזו"א פסק כדעת המהרש"ל [↑](#footnote-ref-4)
4. הערת הגרפ"ר: אבל לכאורא עדיין לא מצינו ידינו ורגלינו איך מותר לאשה לטוס במטוס אפילו עם מאתיים פרוצים כ"ז שאין יהודי כשר שם נחדש ש... הערה דידי עליו: אמנם למהרש"ל איש כשר יהא מותר בכל אופן. [↑](#footnote-ref-5)
5. הערת הגרפ"ר: וכן משמע ביסוד התשובה של ר' יונה [↑](#footnote-ref-6)
6. הערת הגרפ"ר: ובתשובתו משמע שכל השאלה היה רק באח ואחותו אבל אח עם ב' אחיות או ג' פשוט לו שמותר. וצ"ע דלכאורה עד כמה שזה קבוע הוי ככל העריות שאיש אחד עם ב' נשים אסור – הערה שלי עליו: לכאורה אין כאן אלא יחוד דרבנן אפילו אשה א' ואיש א', ולכן י"ל בדבר שהוא דרבנן בכל הנשים לא החמירו. [↑](#footnote-ref-7)
7. הערה שלי: אמנם בזה עדיין לא יתיישב הגמ' [↑](#footnote-ref-8)
8. הערת הגרפ"ר: אולם רש"י קידושין ה: פ' משום דנוחות להתפתות. והריטב"א מפני שנשים מחפות זו על זו. ויתכן דלפי הריטב"א יהיה אסור. אולם הרמ"א שהתיר בהרבה נשים פסק כדעת רש"י וא"כ יש לקיים פסק של האגר"מ. [↑](#footnote-ref-9)
9. הערת הגרפ"ר: ויש לעיין אם זה אפ' אם באמת אינם שונאות זו את זו. וע' דבר הלכה. [↑](#footnote-ref-10)
10. הערת הגרפ"ר: ובס' המקנה כתב מגיל ג' שנים. ושמעתי שהחזו"א סמך ע"ז ביחוד דרבנן. [↑](#footnote-ref-11)
11. הערת הגרפ"ר: ע' אגר"מ אהע"ז ד' סי' ס"ה אות כ' ולפי"ז יהיה מותר גם בניד"ד אפ' לחולקים על רש"י לכה"פ בשעת הדחק [↑](#footnote-ref-12)
12. ולכאורה הה"נ כשפתח פתוח לרה"ר וגם בעלה בעיר דכמו דהאי לא מהני והאי לא מהני לכאורה לא חזו לאיצטרופי. [↑](#footnote-ref-13)
13. וע' לעיל הערה 2 דלכאורה אפי' בפתח פתוח לרה"ר יש אוסרים. [↑](#footnote-ref-14)
14. הערת הגרפ"ר: וכמדומה שהוא מיקל אפ' בעיר אחרת כל שיכול לבא הערה שלי עליו: לא מצאתיו שם [↑](#footnote-ref-15)
15. הערת הגרפ"ר: אולם כאן יתכן שיש לצרף החזו"א הנ"ל שמפחדת. [↑](#footnote-ref-16)
16. וכנ"ל עמ' 19 מהגריש"א. [↑](#footnote-ref-17)
17. ולכאורה היתר זה מבוסס אהיתירא דפתח פתוח לרה"ר. ויש כאן גם חידוש שהי' אפשר לומר שכל היתר זה ליכא אא"כ יש רבים שיכולים ליכנס ולכן יש היתר משום שיש יותר הסתברות שיכנס לפחות א' מהם. אבל בזה שיש חשש שאולי יכנס דוקא השיעור המציל מיחוד אולי אינו מספיק. הערת הגרפ"ר: הבנתי שההיתר מיוסד על השו"ת בית דוד ששומר שיוצא ונכנס מועיל ביחוד ושם לא צריך ג' נשים. הערה שלי עליו: שמעתי ששם מבואר דאפי' למאן דאוסר כה"ג יחוד נכנס ויוצא דשאני היכא שהנכנס איענו מן המתייחדים. וכמדומני שיש בזה גם בשו"ת מהרי"ל דיסקין. [↑](#footnote-ref-18)
18. כנראה הכותב לא היה ב"מרפאה" בקרית ספר. [↑](#footnote-ref-19)
19. ולענין רופא עכו"ם ע' חזו"א אבהע"ז סי' ל"ה שיתכן שיותר קל היחוד עמו. וצ"ע. [↑](#footnote-ref-20)