מראי_מקומות_יחוד_-א
קטגוריות: ש_ס / ל קידושין / הלכות יחוד - הרב יהושע ננקינסקי

**יחוד – א**

**עיקרי הגמ' ביחוד בקידושין, ע"ז [לו:], סנהדרין [כא:]**

★"**רמז ליחוד מן התורה** מנין" לשון זה בסוגיין.

ובע"ז [לו:], "**יחוד דאוריתא** דאשת איש ואתא דוד וגזר אפי' יחוד בפנויה, ואתו תלמידי ב"ש וב"ה וגזרו אפי' איחוד דעכו"ם.

וכן בסנהדרין [כא:] **"יחוד דאוריתא הוא".**

בפשטות משמע דיחוד נאסר מדאוריתא, וכן הוא ברא"ש הלכות נדה, וז"ל: "**התורה אסרה יחוד** של כל העריות וגם נדה היא בכרת כשאר עריות אלא שהדבר קשה להזהר מיחוד אשתו נדה ומצאו רמז מן המקרא להתיר יחוד נדה ודרשו סוגה בשושנים".

ולשונו שהדבר קשה קצת צ"ב אם זה דאוריתא מה אכפ"ל בזה שהדבר קשה, וי"ל.

וכן הוא בחינוך [מצוה קפח] **דהוא מדאוריתא**.

וכן הוא לשון רש"י שבת [יג. ד"ה "מה אשת רעהו"] דאסור **לן יחוד מן התורה** וכו', ועי"ש בתוס' ד"ה "מה".

ועיין תוס' סוטה [נז. ד"ה "נדה"] "תימה **דמשמע** בפרק אין מעמידין **דיחוד דעריות דאוריתא**, א"כ יחוד דנדה מנלן דשרי, וי"ל דוקא יחוד דעריות דאין להן היתר דומיא דבן עם אמו אסרה תורה, אבל נדה לא".

וע"ע חזו"א אבה"ז [לד ג,ו].

וע"ע בגר"א אבהע"ז [קטו יט] ומה שציין לרש"י בסוטה.

וע"ע שו"ת הרשב"א [תקפז, ואלף קעח].

וע"ע בגר"א [סק"ד] "ואף לסוברים שד"ת היא **מ"מ אינו אלא עשה"**.

ולשון ה"אבות דר"נ" [פ"ב] "הרי הוא אומר איש איש אל כל שאר בשרו לא תקרבו מכאן אמרו **אל יתיחד** אדם עם כל הנשים וכו'.

ולשון הרמב"ם [איסורי ביאה כב-א] "ואסור יחוד **מפי קבלה**".

ודנו בדעתו אי ס"ל דהוא דרבנן, וכן נקט בגר"א ובב"ח, וכן משמע בב"י ובתרה"ד [רמב].

וע"ע ב"מגיד משנה".

ובכס"מ נקט בדבריו **שזה מהלכה למשה מסיני.**

וע"ע במשל"מ, וכן במבי"ט [קרית ספר כב-א] בדעת הרמב"ם ג"כ דיחוד דאוריתא.

וע"ע בפרישה [סק"א] דמדאוריתא נאסר לא רק בערוה אלא כל **חיבי לאוין.**

וע"ע בחכמ"א [קכו].

★וז"ל החינוך "שהיחוד לגלות ערוה **הוא יגרום"**, ולשון הסמ"ג "ומטעם זה אסור להתיחד עם העריות שהדברים **האלו מביאין לידי גילוי ערוה".**

★וע"ע באבי עזרי [איסו"ב כב-יב] דס"ל דאיסור יחוד הוא **איסור עצמי**, לא סייג והרחקה.

וע"ע בגליונות חזו"א.

וע"ע בחזו"א [יור"ד פ-ח] "ומיהו סמוך לוסתה י"ל דהוי מה"ת אף דוסתות דרבנן, דמידי חששא לא נפקא, והלא **אסרה תורה את היחוד** ואין אוסרין על היחוד, ולא מחזקינן ליה לספק איסור, וכן איכא טובא דצריך האדם **להרחיק שלא יבוא לידי איסור".**

★בענין יחוד יש לברר האם זה חשש פיתוי או גם חשש אונס, ולשון הגמ' "דעתן קלות עליהן", וברש"י שם "ושתיהן נוחות **להתפתות**"**.**

**פ:**

★"לא יתיחד אדם עם שתי נשים".

עיין שו"ת חות יאיר [עג] הובא בפת"ש, דשני אנשים פרוצים ואשה אחת דנאסרו ביחוד, כה"ג [דהיינו לא שהוא והיא לבדם], אינו אלא **מדרבנן**.

ובפת"ש נקט דה"ה איש אחד עם שני נשים דנאסר רק מדרבנן.

וכן נקט בחכ"א [קכו בינ"א כח].

וכן נקט השואל בשו"ת הרשב"א [תקפז, ואלף קמח] וז"ל "הא דתנן לא יתיחד אדם עם שתי נשים נ"ל שהוא מדרבנן דלא אסרה תורה אלא דוקא יחוד גמור איש ואשה, וראיה מדקבעי בגמ' מ"ט ומשני נשים דעתן קלה עליהן, ואילו היה מן התורה לא הוה בעי טעמא".

וע"ע ברש"י דביאר שאלת הגמ' מ"ט לא יתיחד עם שתי נשים כאשה שמתיחדת עם שני אנשים.

וע"ע במהרש"ם [ח"ג קנג] דנעלם מדבריהם דברי הרשב"א והר"ן [נדה ה: ד"ה "ותרגמה"] גבי ספק טומאה ברה"י דג' חשיב כרה"ר, זה דוקא אנשים, "אבל הכא דנשים דינהו אפי' מאה כחד דמין ורה"י הוא דגמרינן מסוטה וכו', אבל **שתי נשים סתירה היא** דאין שתי נשים מתיחדות עם איש אחד". ע"כ דס"ל **דמדאוריתא חשיב יחוד**.

וכעי"ז בתוס' הרא"ש [קידו' עג:] "דהרבה נשים כחד גברא חשיבי לענין ספק טומאה".

ואולי י"ל בין יחוד דסוטה ליחוד דנאסר מדאוריתא, דבעי חשש טובא, ויותר מאיש ואשה יש פחות סבירות לעבירה, משא"כ סוטה דקינא לה ס"ל לראשונים הנ"ל דסגי ביחוד כ"ש, וגם איש אחד עם שתי נשים חשיב יחוד.

★בתוד"ה "ר"ש אומר" דאשתו עמו בישראל שרי.

ועיין "בית שמואל" [כב] גבי **אשתו בעיר** [לא עמו בבית] האם מהני.

וע"ע בב"ח.

ויל"ע ויבואר אי"ה האם בענין אשתו עמו באותו חדר או באותו בית.

והטעם דשרי **דאשתו משמרתו**.

ועיין מאירי גבי אשתו ישנה.

★"אלא לומר לך בן מתיחד עם אמו וכו'"

עיין פנ"י דהלימוד **מסיפא** דקרא "כי יסיתך אחיך בן אמך וכו' או רעך אשר כנפשך בסתר לאמר", עי"ש.

וע"ע ב"יד רמה" [סנהדרין כא:] "וה"ק קרא כי יסיתך אחיך בן אמך שמותר להתיחד עם אמך ומתוך כך הוא מצוי אצלה תדיר ושניהם מצוין תדיר ביחד" [משמע דלא כפנ"י].

**פא.**

★"בעלה בעיר אין חוששין לה משום יחוד".

לרש"י אין חוששין **להלקות**, דמסתפי מבעל השתא אתי.

ועיין בתוס' שביאר בדבריו דאיסורא מיהא איכא, ונחלק עליו דאין חוששין כלל **ואפילו איסורא ליכא.**

ועיין בפנ"י מה שתירץ את רש"י.

ועיין ב"מקנה" שדחה את דבריו.

וע"ע "בינת אדם" [כז] דלמד ברש"י דנאסר **מדרבנן**.

וע"ע בנצי"ב [מרומי שדה] דגם לרש"י מותר להתיחד לצורך ורק שאין במה לתלות בזה לחוד רש"י אסר.

וע"ע ב"אבי עזרי" דביאר את דעת רש"י דאיסור יחוד הוא איסור עצמי וגם במקרה שאין חשש שיבוא לידי איסור כגון בעלה בעיר, דמסתפי, בכ"ז נאסר.

וע"ע "ברכי יוסף" שהביא ראיה לרש"י מסוכה [כה:] "וליעבד חופה בסוכה אביי אמר משום יחוד", ועי"ש ברש"י משום יחוד דסתם סוכה היו עושין בגגותיהן ואין דרך ביאה ויציאה לרבים תמיד מפני הטורח, ושמא ירד החתן לעשות צרכיו ויתיחד אחר עם הכלה".

והרי בעלה בעיר, ע"כ דאיסורא מיהא איכא.

ולכאורה זה תלוי בסברת בעלה בעיר, דאם הוא משהו בטבע האשה שלא תחטא שבעלה בעיר [מחסום פסיכולוגי] שפיר הוכיח.

אבל אם זה פחד שכל רגע יכול לבוא וביודעת שזמן מסויים לא יבוא, נאסרה ביחוד, א"כ י"ל דה"נ מיירי שיודעת שהלך לזמן מה.

ועוד יל"ע התם בסוגיא אי רבא דנקט הטעם משום "צער החתן" פליג על אביי שאסר מצד יחוד, או לא.

ויש שהוכיחו מתענית [כג:] "מ"ט עיילא היא ברישא והדר עייל מר אבתריה והדר עיילנין אנן אמר להו משום דלא בדיקתו לי", וברש"י שם "דלא בדיקתו לי אם כשרין אם פרוצין וכו'", והבינו בדעת רש"י דמשום יחוד נקט לה, ע"כ דיש יחוד גם בבעלה בעיר, וי"ל.

ועיין ב"בינת אדם" דיש **לחוש לדברי רש"י ביחוד האסור מן התורה.**

וע"ע ב"רבנו ירוחם" "דמאן דצניעא **אפי' בעלה בעיר** נמי צריך להתרחק מן הכיעור ומן הדומה לו".

ולדבריו צריך ביאור לקושית הגמ' "ואמר רבה בעלה בעיר אין חוששין לה משום יחוד".

★"פתח פתוח לרה"ר אין חוששין משום יחוד".

גבי פתוח לחצר עיין בית מאיר בשו"ת רע"א [ק], ובחכ"א [קכו-ו], ובינ"א [כח].

וע"ע גבי **סגור ולא נעול** האם נחשב פתח פתוח.

וע"ע ב"רבנו יונה" ספר היראה דמשמע דרק נעול נאסר.

וע"ע רדב"ז [ח"א קכא].

וע"ע במכתב החזו"א.

וע"ע ברבנו יונה [ספר היראה] **"וטוב להזהר אפי' פתח פתח לרה"ר משבת עם אשה אחת".**

★"שאני רב ביבי דשושבינתיה הואי וגייסא ביה".

יל"ע מה הדרגה של גיס ביה.

ועיין רש"י עירובין [מז. ד"ה "גס בה"] "רגיל בה ומכירה ומרוצה לו" [רש"י לא מיירי ביחוד].

ועיין "ברכי יוסף" גבי מלמד דנאסר מפני "אמותיהן של תינוקות" דנחשב ג"כ לבו גס בה.

★גם לבו גס בה [שנאסר בעלה בעיר], בעלה בבית או בחדר מהני, עיין מאירי וז"ל, "ואם היה זה גס בה אסור אף כשבעלה בעיר **עד שיהא בבית".**

**פא:**

★גבי פנימי וחיצון.

לרש"י מיירי שכ"א במקומו [ולא פירש] רק רב כהנא חשש כשאנשים בפנימי **שמא יצא לחוץ ויתיחד,** ותנא דמתניתא ס"ל להיפך דכה"ג אין חשש דמרתת שמא יצא עוד אחר, ורק כשאנשים בחוץ אסור **שמא** יכנס אחד, [שיתגבר יצרו ויכנס], דהיינו שמחמת החשש מוגדרים כעת מיוחדים.

וע"ע ב"מקנה" בדעת רש"י דכ"ז דלא פירש **אין יחוד** רק חששו שמא יפרוש ואז יווצר יחוד.

ועיין בתוס' [פב.] שהקשה אמאי אסר רב כהנא שמא יצא אחד ויתיחד, הרי לרש"י שרי בג' נשים, ועיין בט"ז מה שתירץ, וע"ע בב"ח מה שתירץ.

וע"ע בחזו"א [לד-א] דר"כ דאסר לא שחשש שמא יווצר כאן יחוד אלא חשיב **יחוד כעת דחשיבא כחדר אחר**, ועי"ש מה שביאר בסוגיא.

ולרמב"ם כל הסוגיא מירי **בפירש אחד**, ורב כהנא שאסר אנשים בפנים ופירש אחד לחוץ [

ולא מירתת שיצא אחר], ותנא דמתניתא דאסר אנשים בחוץ ופירש איש אחד לבפנים, ולא מירתת שירגישו בו חבריו.

ונשים מבפנים ופירשה אחת לאנשים שרי, דאשה אחת מתיחדת עם **ב' אנשים כשרים**.

וע"ע בחזו"א [לד-ד].

★וע"ע בחכ"א [קכו-ז] דלרש"י דחיישינן שמא יפרוש ה"ה בשני חדרים זה כנגד זה, והאיש בחדרו והאשה בחדר שכנגדו בחצר אחת ג"כ נאסר.

**פא:**

★ גמ' "מתיחד אדם עם אחותו ודר עם אמו ובתו".

וברש"י דלא תקיף יצריה עלייהו דאהני ביה אנשי כנה"ג דלא מגרי בקרובתיא מכי כחליהנו וכו'".

ועי"ש בפנ"י ורש"ש.

וע"ע בתוס' הרא"ש [כא: ד"ה "מתיחד"] דלא מגרי יצה"ר בקרובות מאנשי כנה"ג ואילך.

**ותימה היכי עקרינן איסור יחוד דאוריתא מאנשי כנה"ג ואילך,** ונראה להר' אלחנן דהיינו טעמא משום דאמו מותרת לכתחילה להתיחד עמה משום דכתיב בן אמך, ובאמו אפי' קודם עובדא דאנשי כנה"ג לא היה יצה"ר שולט וכו' **אלמא הא בהא תליא** הלכך כיון דאזל ליה יצה"ר משאר קרובות ילפי' מאמו, וכיון דלא מגרי בהו שרי להתיחד בהדיהו".

★וע"ע בפנ"י שגם קודם אנשי כנה"ג מותר להתיחד עם אמו ובתו, אבל היה יצרו מתגרה מעט, והיה **נאסר לדור עם אמו תמיד ביחוד**, ובאחותו היה אסור גם ביחוד.

ואחר אנשי כנה"ג **נחית** חד דרגא דאחותו שרי ביחוד ונאסר בקביעות.

★עיין מהרש"א יומא [סט:] דאף שאמרו דלא מתגרי בקרובים "מ"מ ודאי דמיקרי נמי השתא בקרובים כמו באחרים וכו' לכאורה כוונתו לשמואל דאסר להתיחד עם אמו".

וע"ע בתוס' הרא"ש ד"ה "אסור להתיחד" דשמואל **מדרבנן מחמיר** וכו'.

★עיין רש"ש דמאן דמתיר באחותו **מתיר נמי** בשאר קרובות ונקט אחותו לרבותא וכו', ובזה ביאר אותו תלמיד.

**פב.**

**עסקיו עם הנשים**

1. לרש"י במשנה, איש אחד מותר עם ג' נשים, וזה התחדש "בעסקיו עם הנשים" שנאסר גם בג' נשים. ובשו"ת הרשב"א הסכים עם רש"י.
2. עיין בתוס' דפליג ע"ז והא דנאסר בעסקיו עם הנשים מיירי באשתו אמו.
3. ועי' בריטב"א דשני כשרים שרי באשה אחת ועסקיו עם הנשים הוה כפרוץ.

ולר"ת **עסקיו עם הנשים גרע מפרוץ**, דפרוץ מותר באשתו עמו [דרק בגוי נאסר אשתו עמו], והכא נאסר [מקנה].

1. וברמב"ם [פיה"מ], ובר"ח הובא ברא"ש [כז] "אע"פ שהיה ראוי להתיר לו יחוד משום דבעבודתיה טריד, או משום דאינו יכול להזהר, אפ"ה אסור.

ולכאורה כל הו"א רק אי יחוד דרבנן שפיר דמי שאינו יכול להזהר אולי רבנן יתירו לו קמ"ל דלא.

אבל אי יחוד דאוריתא מה ההו"א.