בחיוב עשיה שישתנה דין מההכרעה
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב מאיר קאופמן / שיעורי ליל שב_ק / תשפא תשפב

#### אב פ"ב

**רוב הדברים ראיתי בכתבי הגר"א זנגר**

### האם יש חיוב לאדם להכניס עצמו להכרעה של קיום מצוה או שלא עובר לאו אפילו שגם ללא זה הוא באותו מצב

מבואר בתורה שיש איסור לכהן להטמאות למת ובפשוטו לפ"ז אסור לכהן להיכנס למקום שיש ספק אולי יש שם מת וכגון בבתי חולים דמצוי מאוד שיש שם מתים או ניתוחים של איברים או הפלות שכל זה מטמא במת אמנם יש הלכה שספק טומאה ברה"ר טהור ויש לדון האם זה הלכה גם לגבי טומאת כהנים דבפשוטו כיון שיסוד האיסור של כהן זה להחיל עליו טומאה וממיאל כל שיש כאן הכרעה שאין כאן טומאה אין כאן סיבת איסור אמנם יש שדנו שיסוד האיסור של הכהן להיות אם המת במצב שזה יכול להחיל עליו טומאה ולא החלות טומאה וכדחזינן שגם כהן אסור להטמאות וכן טומאה בלועה פשטות הרוחק שזה סיבה לאיסור בטומאת כהנים וא"כ לגבי זה לא מועיל הדין ספק טומאה ברה"ר טהור ובמנחת שלמה החמיר בזה אמנם בשם הגריש"א הביאו שנקט שמעיקר הדין זה מותר

והנה בבית חולים אם נמצא במקום שיש הרבה אנשים זה נחשב רה"ר אמנם אם נמצא לבד בחדר זה נחשב רה"י כך שכהן שרוצה להיכנס לבית חולים לכאורא אם יכנס לרה"י יאסר לו ואם יכנס למקום שהוא רה"ר מותר לו ולפ"ז אסור לו להיכנס לשרותים וכן אם סוגר הדלת אם רופא שהם רק שנים עושה בזה איסור והנה יש מקום לדון שכיון שבין כה הוא נמצא באותו מצב ולהיות במצב של רה"ר מותר לו א"כ למה שיאסר לו להיות ברה"י אמנם זה ודאי אינו שהרי אסור להיות אם מת וביחס לרה"י באמת גם ברה"ר אסור לו להיות אם יש שם מת רק שכשנמצא ברה"ר יש לו הכרעה שאין מת וממילא להכנס לרה"י דשם אין לו הכרעה שאין מת וודאי הוי איסור גמור דמציאות זו היא באמת סיבת איסור גם ביחס לרה"י

אמנם יש לדון במקום שהוא במצב של פיקוח נפש והוא ודאי חייב להיות בבית חולים האם הוא צריך להקפיד להיות דוקא ברה"ר או שכיון שבשני המקומות הוא באותו מצב וכל ההבדל מה דין ההכרעה כלפיו וגם אם יש מת הרי מותר לו להיות אם המת א"כ אין שום ענין שיהיה במקום שההכרעה שלו היא רה"ר ולכאורא שורש הנידון האם מחובת האדם להיות במצב שההכרעה היא היתר ובאמת יש לדון גם במקרה שאין לו היתר של פיקוח נפש אבל הדלתות סגורות והא אנוס ואין לו אפשרות לצאת האם מחובתו להיות במצב שההכרעה היא היתר או שכיון שתמיד הוא באותו מצב ממילא לא ענין להיות במצב שהוא ברה"ר [ובספר חדר הורתי לגר"א גניחובסקי מהדו"ת סנ"א נקט שרופא כהן שיש לו פיקו"נ להיות אם חולים צריך תמיד שיהיו אתו שני אנשים כדי שישחב רה"ר]

והנה יש לדון אותו מקרה באדם שהיה בבית הכנסת בבית חולים והיה שם ג' אנשים ואחד מהם כהן והישראל רצה לצאת ועכשיו הוא גורם שהמקום יהפך לרה"י ויש לדון האם בזה שיוצא הוא נחשב מטמא כהן כיון שעד עכשיו היה ההכרעה שאין שם מת ועכשיו ההכרעה שיש שם מת והנה ביחס לאיסור של מטמא כהן בזה בפשוטו הוא תלוי בנידון הנ"ל האם יש חובה להיות במצב שבההכרעה בדיני התורה שזה מותר ויתכן דגם אם יש שכזו חובה אבל כאן ששם האיסור לטמאות הכהן ובזה שיוצא משם לא חל שום טומאה נוספת על הכהן אין זה בכל האיסור אמנם יש לדון שיש כאן איסור לפני עור שהרי לכהן מותר להיות במצב שזה רה"ר ואסור לו להיות במצב שזה רה"י וא"כ בזה שמעמיד את הכהן במצב שהוא נוהג שלא כדין יש בזה לפני עור אמנם יש מקום לדון שבמקום שהכהן יודע ולא איכפת לו שבזה יתכן שאין לדון מצד ההלכה של עיצה שאינה הוגנת ורק מצד לפני עור של איסורים דהינו שחובת האדם שלא יהיה מצב של עבירה בעולם ויתכן שכאן הרי הדבר המאוס הוא אותו דבר ולא חשיב לפני עור אמנם יתכן שלהעמיד אדם במצב שעכשיו הכרעה התורה שאסור לו זה גם בכלל העמדת איסור בעולם וצ"ע דבר זה

והנה יש להעמיד הנידון הנ"ל בכהן קטן שאסור לטמאותו מצד לא תאכילום והנה הוא עצמו לא מצוה רק שהתורה אסרה להעמידו במצב של איסור והנה כאן הוא בין כה יהיה באותו מצב ויסוד הנידון בגדר של לא תאכילום שאם יסודו מצד העמדת הקטן במצב של עבירה יתכן שזה בכלל האיסור אבל אם יסודו מצד חובת הגדול שלא להעמיד מצב של עבירה בעולם יתכן שכאן שזה אותו מצב אין בזה איסור וצ"ע עומק הדברים

ובפנינים משולחן גבוה של הגר"א גניחובסקי הובא הנידון לגבי מה שהביא בש"ש ש"ד פ"ג בהתערבה בהאמת של איסור בתוך כמה בהמות של היתר וחציה פרשה דבפשוטו החלק שנשאר הוא אסור מצד קבוע והחלק שפרש הוא מותר מצד כל דפריש ודן הנ"ל מה הדין במקום שיש לו פיקוח נפש וחייב לאכול חתיכה מהבהמה שחציה פרשה וחציה לא ויש לדון האם צריך לבחור לאכול מהחתיכה שפרשה או שיאכל מאיזה שרוצה ויסוד הנידון הוא כנ"ל דבאמת הרי בשניהם זה אותו דבר וגם אם זה איסור מותר לו לאכול רק הנידון האם מחובת האדם שדבריו יהיו בצורה שהכרעת התורה שזה היתר ויש מקום לדון עוד שבאמת בכל כה"ג לא חל כאן ההיתר של פיקוח נפש שכל ההיתר הוא במקום שללא העבירה הוא בסכנה אבל כאן שביחס לחתיכה שפרשה אין כאן איסור א"כ אין כאן סיבה להיתר של פיקו"נ וצ"ע בזה

והנה אותו נידון יש להעמיד גם לגבי קיום מצוה באופן הנ"ל של הש"ש כגון שהיה שני מצות כשרות ומצה אחת שנאפתה שלא לשמה ולא חל ביטול מצד שלא חל דינים על ידי ביטול וכמבואר בעונג יו"ט ועכשיו פרשה חצי מצה ולפ"ז אם יאכל את החצי שפרש יצא ידי חובתו ואם יאכל את החצי שלא פרש שהוא קבוע יצא רק מספק והנה יש לדון א. האם מראש יש עליו חובה לאכול דוקא את החצי שפירש או שכיון ששניהם זה אותו מצב א"כ יכול לאכול מה שרוצה אמנם בפשוטו אם יאכל מה שפרש יוכל לברך ואם יאכל מה שנשאר בקביעותו לא יוכל לברך ב. וכן יש לדון האם כשאכל כזית מהחצי שלא פרש דעכשיו הוא עדין חייב לאכול מצה שהוא ודאי יוצא בה האם יש עליו חיוב לאכול את החצי השני שפרש דהינו דבפשוטו אין לו שום דין לאכול את זה כיון שממ"נ אם זה מצה הוא כבר יצא במצה הקודמת אמנם אם נימא שאדם חייב להעמיד עצמו במצב שהכרעת התורה שהוא קים את חיובו ממילא זה סיבה שחייב לאכול ויש לדון לדעת הראב"ד שמברכים על ספק דאוריתא האם יברך כה"ג שתמיד הברכה מצד הצד שעכשיו מקים חיובו אבל כאן שעכשיו ודאי לא מקים חיובו לא צריך לברך אמנם יתכן שגם החובה להיות במצב שהוא מוכרע בדיני התורה שיצא זה גם סיבה לברכה וצ"ע ג. אמנם באמת יש לדון שגם אם יאכל את החצי השני הוא לא יפטר מחיובו כיון שהרי ממ"נ אם זה מצה הוא כבר יצא קודם וכיון שעכשיו וודאי לא יוצא וכל הצד שיוצא זה בחצי הראשון ששם זה קבוע ממילא הוא לא יוצא בזה וחייב לאכול מצה אחרת ועיין בש"ש אם ביאורי הגר"א גניחובסקי במכתב מהגרד"ל שנקט שאין לו חיוב לאכול דהינו שאין חיוב להיות במצב שההכרעה להיתר אמנם אם יאכל ודאי יצא ידי חובתו וכן הביא בבר אלמוגים עמוד של"ה [אותו נידון אפשר להעמיד באתרוג מורכב שהתערב בשנים ולקחו כשהיה בתערובת ואחרי זה פירש האם יש ענין שיקח את אותו אתרוג]

והנה ע"ש שהביא מהאבני נזר סימן תמ"א שהאחרונים דנו שטומטום יצא המצוה מטומטום אחר דיש כאן ס"ס שהוא יצא אולי הראשון הוא נקיבה ולא צריך ואם הוא זכר אולי גם השני זכר וכתב האבני נזר שזה ודאי שאין לו חיוב לשמוע שיש לו ס"ס שהוא לא מקים מצוה אולי הוא אשה והא פטור וגם אם הוא זכר אולי השני נקיבה דהיינו שאפילו שאם ישמע הוא יפטר מחיובו אבל כיון שביחס להכרעה האם עכשיו מקים מצוה אדרבא יש לו הכרעה שהוא לא מקים מצוה אין לו דין לעשות את זה דהינו דאם אדם אכל ספק מצה ועכשיו יש לו עוד ספק מצה כשירה אפילו שאם יאכל הוא יצא מצד ס"ס אבל אין לו חיוב לעשות את זה וכתב הבר אלמוגים שלפ"ז ה"ה בכל הנ"ל אין לו חיוב לאכול המצה שפירשה אמנם הגר"מ זאמבא בשו"ת גור אריה סימן ז' ח' נקט שזה ודאי שמי שחיב בשופר ותקע שספק שופר חייב לתקוע גם בספק אחר כיון שיהיה לו הכרעה של ס"ס שיצא אמנם יתכן דגם אם שם חייב כאן פטור דשם באמת יש צד שכרגע הוא עושה מעשה מצוה אבל בנידון שלנו אין שום צד שעכשיו הוא מקים מצוה דהינו שיתכן שודאי שמחיוב האדם לקים המצוה הכונה לעשות דבר שיש בו הכרעה של המצוה אבל כל זה אם יש בזה גם קיום המצוה ולא אם כל מה שעושה זה רק ההכרעה ואין בזה שום צד של קיום מצוה וצ"ע והנה יש לדון באדם שחייב במצוה האם חובת ההשתדלות זה גם בצורה של ס"ס או ספק ואם נימא שיש חיוב א"כ צדקו סברת הגר"מ זאמבא אפילו דנימא שבמקום שודאי לא יוצא לא צריך אמנם עיין תקצ"ה במחצית השקל ובמטה אפריים שאדם שחיב בשופר ויכול ללכת למקום שספק אם יש שופר וגם אם יש תוקעים רק ספק תקעיות דהינו רק תשר"ת שלא צריך ללכת [ומבואר בראשונים שבבין השמשות ביו"ט שני לא צריך לקחת ד' מינים דהינו דגם בהיה ודאי חיב אין חיוב לקחת אז וי"ל]

והנה האבני נזר שם כתב שכמו שמבואר במרדכי שאין איסור להכניס עצמו לחיוב חזינן שאין רצון התורה שלא יהיה חיב ולא מקים אלא שיקים את חיובו לכן גם כאן אין חיוב לעשות פעולה שרק תעזור שיפטר מחיובו ולא יקים המצוה אמנם יש לחלק דשם הכונה רצון התורה שיעשה המצוה ואם בין כה לא יעשה לא איכפת לתורה שחב ולא עושה אבל כאן הנידון כשיש חיוב האם החיוב הוא במצוה או במה שבדיני התורה מוכרע שעשה והנה לסברת האבני נזר שדימה למרדכי יש לדון שבלאוים זה לא שייך דהינו שבמצות כל ענין התורה זה בקיום המצוה משא"כ בלאו התורה רוצה שאדם לא יעשה נגד רצונה ויתכן שבזה הקובע שזה נגד רצונה לפי גדרי ההכרעה ודו"ק וצ"ע עומק הסברות בזה

ויש לדון באדם שעשה פעולה ויכול לשנות את ההכרעה של הדבר ועל ידי זה לא יהיה לו איסור האם חייב לעשות וכן הפוך עשה פעלה בהיתר ועל ידי מעשה מסוים ישנה ההכרעה לאיסור האם יש בזה איסור ויתכן שתלוי בכל הנ"ל וצ"ע