כ - בטעם הא דאין העקמומית ניתרת בעומ_ר
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / מחיצות מהדו_ב

**סימן י"ד**

**בטעם הא דעקמומית מבוי עקום אינה ניתרת בעומ"ר**

**א**

א] **עירובין ו' א',** דאיתמר מבוי עקום רב אמר תורתו כמפולש ושמואל אמר תורתו כסתום, ופירש"י, ז"ל, תורתו כסתום וא"צ בעקמומיתו כלום וכו', ל"א תורתו כסתום תורת מבוי סתום וצריך לעשות לחי לעקמומיתו והיינו לחי שעושין למבוי סתום, וזה קיבלתי ממורי הזקן ז"ל, עכ"ל.

**והנה** לפי' מוה"ז נתחדש, דאף דלשמואל דתורת כסתום ניתרת העקמומית בלחי וא"צ צוה"פ, מ"מ אינה ניתרת בעומ"ר, וע"כ אף דכותל המבוי מרובה על פרצת העקמומית, מ"מ צריך לעשות לחי לעקמומית.

ב] **ועד"ז** מצינו גם לפי' קמא דרש"י, דהנה בפירש"י לקמן ח' א' ד"ה ואותיבו וד"ה ה"מ מבו', כמש"כ המהרש"א שם, דכל הא דס"ל דלשמואל א"צ לחי בעקמומית, הוא כשתיקנו את פתחי ב' המבואות, אך כל שלא תיקנו את פתח המבוי השני, צריך המבוי הראשון לחי בעקמומיתו, וע"כ אף דאיירי התם כשעשו בני מבוי זה לחי לפתחם, מ"מ כיון דבני המבוי השני לא עשו לחי לפתחם, צריך המבוי הראשון לחי בעקמומיתו, והרי דאף בגונא דהעקמומית ניתרת בלחי, מ"מ אינה ניתרת בעומ"ר.

ג] **ויש** לתמוה בזה, דהנה לעיל ה' ב' ילפינן דמבוי ניתר בעומ"ר בק"ו מחצר שאינה ניתרת בלחי וקורה וניתרת בעומ"ר, והתוס' שם כתבו דאמחיצה רביעית הוא דעביד ק"ו דליהני עומ"ר, אבל שיועיל עומ"ר בכל ד' מחיצות ליכא למילף דדיו לבא מן הדין להיות כנידון כמו לחי, עכ"ל.

**ומבו'** בדבריהם דשפיר שייך הק"ו דמבוי מחצר אף על שאר רוחות,[[1]](#footnote-2) ואך דכיון דשאר רוחות אינם ניתרות בלחי, אף אינם ניתרות בעומ"ר, דדיו לבא מן הדין להיות כנידון.

**ולפ"ז** צ"ע במש"כ רש"י דלדעת שמואל צריך לעשות לחי בעקמומית, עכ"פ כשלא תיקנו את המבוי השני, ולכאו' כיון דהעקמומית ניתרת בלחי, הי' בדין דתהא ניתרת בעומ"ר ולא ניבעי לחי כלל.

ד] **והחזו"א** בסימן ס"ה סק"ו כתב לישב, דהכא נידון המבוי כמבוי אחד עגול ולא חל עלי' שם עומ"ר, ואף דנחשב העקמומית לסוף מבוי לענין להצריכו לחי, וע"כ הוא דלדעת מוה"ז ל"מ התיקון שעושה בראש המבוי השני, דבעינן שיהא התיקון במבוי זה, מ"מ חשבינן לה כמבוי אחד לענין דלא יהא חשוב כעומ"ר, עכ"ד.

**ועיי"ש** בסקכ"ב שהק', דא"כ מה מייתינן מהא דאמר רב דתורתו כמפולש דפרצת מבוי מד', הרי י"ל דאף דפרצת מבוי בי' משום דהוא ניתר בעומ"ר, מ"מ מבוי עקום תורתו כמפולש, משום דהוא נידון כמבוי עגול ולא חשיב כעומ"ר, ועיי"ש במש"כ בזה, וצ"ב.

**ב**

ה] **ובפשוטו** הי' נראה לישב, דאף דהעקמומית ניתרת בלחי, הרי אינה ניתרת בלחי בחודי', ול"מ הלחי אלא בדאיכא עומ"ר, שהרי ברוח שלישית בעינן עומ"ר ולא סגי בלחי, וע"כ ליכא למילף מק"ו דיועיל עומ"ר לחודי', דדיו לבא מן הדין להיות כנידון כמו לחי דאינו מועיל בפנ"ע, ועמש"נ בסימן י"א ענף י' להוסיף בזה.

ו] **אך** אכתי תיקשי במש"כ הרא"ש בסימן ו' דלדעת רב דתורתו כמפולש, אם עשו צוה"פ בב' ראשיו צריך לחי בעקמומיתו, וכ"כ בפסקי מהר"ם מר"ב ס"ז, והביאו המרדכי בסימן תע"ז, וכ"ה בטוש"ע סימן שס"ד ס"ג, - והנה הרי בכה"ג שעשו צוה"פ בראש המבוי, הדין נותן דהעקמומית ניתרת בלחי לחודי', ככל מבוי המפולש דעושה צוה"פ מכאן ולחי או קורה מכאן, ותיקשי דא"כ מ"ט אינה ניתרת בעומ"ר מק"ו.[[2]](#footnote-3)

**ובתשו'** נפש חי' או"ח סימן כ"ט ד"ה ולכן נלע"ד כתב דבאמת היכא שעשו צוה"פ בראשי המבוי, א"צ תיקון בעקמומית, דהיא ניתרת בעומ"ר, וכל מש"כ הראשונים דצריך לחי בעקמומית, היינו בגונא דהוי הפרוץ מרובה, דעקמומית המבוי היא יותר מכותל המבוי, עכ"ד.

**אך** הנה מלבד דאי"ז מתישב בסתימת ד' הראשונים והטוש"ע שכתבו דאם עשה צוה"פ בב' ראשיו עושה לחי בעקמומית, ולא פירשו דהיינו רק בגונא דהפרוץ מרובה, - גם הרי לכאו' בע"כ דאיירי הכא בגונא דהוי העומ"ר, דאם הוי הפרוץ מרובה, הרי אף לדעת שמואל לא סגי בלחי בעקמומית כיון דליכא ג' מחיצות.[[3]](#footnote-4)

ז] **וכבר** עמדו עד"ז האחרונים, במש"כ האהעו"ז בסימן שס"ה ס"ב דהא דפרצת מבוי מצידו אוסרת, היינו רק כשתיקנו את המבוי בלחי, אך כל שתיקנוהו בצוה"פ, ניתרת הפרצה בעומ"ר, דלא גרע מלחי,[[4]](#footnote-5) ובגליון חת"ס שם הק', דא"כ מ"ט מבוי עקום צריך תיקון בעקמומית אף כשתיקנו את ראשו בצוה"פ, והרי בגמ' מדמינן דין מבוי עקום לדין פרצת מבוי, וכן הקשו הגרע"א בכו"ח תנינא סימן כ"ג, והמשכנות יעקב בסימן קכ"ה.[[5]](#footnote-6)

**אך** לא נתפרש להדיא בדבריהם הטעם לחלוק ע"ד האהעו"ז בזה, והיינו דאף דנימא דפרצת מבוי תורת פרצה עלי', ואף אם תיקנו את ראש המבוי בצוה"פ, אינה ניתרת בלחי ובקורה, וע"כ אף אינה ניתרת בעומ"ר, מ"מ במבוי עקום דכשתיקנו את ראשו בצוה"פ ניתרת עקמומיתו בלחי, מ"ט אינה ניתרת בעומ"ר מק"ו.[[6]](#footnote-7)

**ג**

ח] **והנה** בד' החת"ס שם נראה דהטעם בזה הוא, לפמש"כ התוס' דל"מ עומ"ר מק"ו אלא ברוח רביעית, אבל בשאר מחיצות ל"מ עומ"ר, וע"כ כשנפרץ המבוי מצידו, ל"מ עומ"ר.

**אך** הדברים צ"ע, דהרי התוס' פירשו דהא דבשאר מחיצות ל"מ עומ"ר, הוא משום דדיו לבא מן הדין להיות כנידון כמו לחי, וא"כ כ"ז הוא בגונא דל"מ לחי, אך כשעשו בראש המבוי צוה"פ דניתרת העקמומית בלחי, מ"ט אינה ניתרת בעומ"ר.

ט] **ושמא** י"ל בזה, דהנה בפשוטו הי' נראה, דמבוי שתיקנו את ראשו בצוה"פ ונפרץ בצידו במלואו, ה"ה ניתר בפרצה זו בלחי ובקורה,[[7]](#footnote-8) וככל מבוי מפולש דעושה צוה"פ מכאן ולחי או קורה מכאן.

**אך** יש מקום לדון, דלא הקילו חכמים דסגי בלחי ובקורה, אלא ברוח רביעית שדרך המבוי שיהא פתחו שם, אך ברוחות שבצדדים דאין דרך המבוי שיהא פתחו שם, לא הקילו חכמים דסגי בלחי ובקורה לתיקון המבוי ובעינן מחיצה גמורה.[[8]](#footnote-9)

**ולפ"ז** נמצא, דהא דעקמומית המבוי ניתרת בלחי, הוא רק מכח הא דיש שם מחיצה גמורה דעומ"ר, ואין הלחי מועיל בפנ"ע, וע"כ ליכא למילף מק"ו דתהא ניתרת בעומ"ר, דדיו לבא מן הדין להיות כנידון כמו לחי דאינו מועיל בפנ"ע, ומצאתי בתשו' צמח צדק האחרון או"ח סימן מ"ז ענף ז' שכבר כתב כעי"ז, עיי"ש.[[9]](#footnote-10)

**ד**

י] **ובתשו'** הגרע"א שם כתב בישוב ד' האהעו"ז, ז"ל, אבל לקושטא דמילתא לענ"ד ד' האהעו"ז נכונים בפשוטו, דמבוי עקום אינו אלא בב' מבואות כמין ד' דכל אחד מבוי לעצמו, רוחב הד' הוא חלל מבוי בבתים בנויים מצד זה וצד זה וכן באורך הד', וכמו"כ במבוי עקום כמין ח' כל צד הוא מבוי לעצמו, ובסוף כל מבוי ומבוי הוא נפרץ במלואו, וכן במקום העקמימות נפרץ מבוי זה במלואו למבוי האחר, וכן במבוי כנדל כל מבוי שמן הצד נפרץ בפתיחתו במבוי הגדול בפרצה במלואו להגדול, וכמו קטנה שנפרצה לגדולה, ולא שם פתח של הגדולה עלה דזה מבוי לעצמו, אבל בדינא דהאהעו"ז שהמבוי נפרץ מצידו לרה"ר דליכא שם מבוי אחר, והכל רק מבוי שיש לו פתח מצידו, כיון דלא נפרץ במלואו ולא ביותר מי' שם פתח עלה, עכ"ל.

**והדברים** צ"ב רב, דמ"ט חשבינן במבוי עקום דכל מבוי נפרץ במלואו לחבירו, הרי פרצת כל אחד מן המבואות בצידו לחבירו, ל"ה פרצה במלואו, ועל פרצה זו איכא עומ"ר - וכיון דאם לא הי' בצידו מבוי אחר, הי' מבוי זה ניתר בעומ"ר, מ"ט מהני הא דיש בצידו מבוי אחר, דמכח זה לא יהא מבוי זה ניתר בעומ"ר.

יא] **ואמנם** הנה ראה זה מצאתי בד' התורי"ד לקמן י' ב', עיי"ש שכתב בדין מבוי רחב ט"ו אמה שהרחיק ב' אמות ועשה פס ג' אמות, ז"ל, ואותן ב' אמות שהן פתח קטן אינו צריך שום תיקון, מידי דהוה אכל פתחים שבצדי המבוי שהן עד עשר שהן מותרין בלי שום תיקון ואע"פ שהן פרוצין לרה"ר, ולא צריך תיקון אלא פתח ראשון של מבוי שהוא פרוץ במלואו, א"נ אם יש לאותן הפרצות שבצדדים מבואות קטנים כמו מבוי העשוי כנדל "אז צריך כל אחד תיקון משום דהוי במלואו", עכ"ל.

**ונתחדש** בד' התורי"ד, דאף דאותם ב' אמות שבצד הפתח א"צ תיקון כלל, משום דהם ניתרים בעומ"ר, מ"מ כל שהם פתוחין למבואות הקטנים, ה"ה צריכים תיקון, משום דכלפי המבואות הקטנים הו"ל פרצה במלואו.

**ולפ"ז** י"ל דזהו מש"כ הגרע"א בטעם הא דאין העקמומית ניתרת בעומ"ר, והיינו דאף דפרצת כל א' מן המבואות לחבירו ל"ה כלפי מבוי זה כפרצה במלואו, מ"מ כיון דכלפי המבוי השני הויא פרצה זו פרצה במלואו, צריך פתח זה תיקון ואינו ניתר בעומ"ר.

יב] **אך** צ"ב בטעמא דמילתא, דהרי אף דכלפי המבוי השני הו"ל פרצה במלואו ואין עלי' תורת פתח, מ"מ כיון דכלפי מבוי זה איכא עומ"ר, מ"ט ל"מ העומ"ר להתיר למבוי זה, וי"ל.[[10]](#footnote-11)

1. והיינו, דהי' מקום לומר, דכל הא דמצינו שהקילו במבוי מבחצר, היינו רק ברוח רביעית, אך בשאר רוחות לא הקילו במבוי מבחצר, וע"כ ליכא למילף כלל מק"ו דיועיל עומ"ר בשאר רוחות, אך בד' התוס' מבו' דשפיר שייך הק"ו גם על שאר רוחות, ואך דכיון דבשאר רוחות ל"מ לחי, לא מצינו למילף דיועיל עומ"ר, דדיו לבא מן הדין להיות כנידון. [↑](#footnote-ref-2)
2. והנה אמנם למש"כ בפסקי רי"ד לעיל בסוגיין דפרצת מבוי מצידו ניתרת בלחי ובקורה, ונת' בסימן י"א סק"? דאף דהיא ניתרת בלחי ובקורה מ"מ אינה ניתרת בעומ"ר מק"ו, משום דל"מ עומ"ר לפרצה, עיי"ש, ניחא, דע"כ ה"נ עקמומית המבוי דהויא כפרצת מבוי מצידו, אף דהיא ניתרת בלחי, מ"מ אינה ניתרת בעומ"ר.

   אך למש"כ הרשב"א והריטב"א דפרצת מבוי מצידו אינה ניתרת בלחי ובקורה משום דאין לחי וקורה מתירין את הפרצה, הרי בע"כ דבהני גווני שהיא ניתרת בלחי, הוא משום דלא חשבינן לה כפרצה, ותיקשי דא"כ מ"ט אינה ניתרת בעומ"ר.

   אמנם יש מקום לפרש בזה, דהא דמהני לחי בעקמומית אף דאין לחי מתיר את הפרצה, הוא משום דאף דכלפי מבוי זה דהוי זה פרצה בצידו הו"ל כפרצה, מ"מ כלפי המבוי השני דהוי זה בראשו הו"ל כפתח, - וכיון דכל הא דהעקמומית ניתרת בלחי הוא מכח הא דלגבי המבוי השני הו"ל כפתח, הרי דכ"ז הוא בלחי דהוא קיים אף כלפי המבוי השני, אך העומ"ר דאינו קיים אלא כלפי מבוי זה, דבמקום דאיכא עומ"ר למבוי זה, הוי פרצת מלואו למבוי השני, ובמקום דאיכא עומ"ר למבוי השני הוי פרצת מלואו למבוי זה, ל"מ להתיר, דל"מ עומ"ר בפרצה, ודו"ק. [↑](#footnote-ref-3)
3. ואמנם באמת משכח"ל דבמקום העקמומית הוי פרוץ מרובה, ואח"כ נעשה המבוי צר, וע"ד מש"כ הראשונים דאף אם העקמומית יותר מי' מ"מ פתחי המבוי אינם יותר מי', ונמצא דשפיר איכא לכל המבוי יחד ג' מחיצות דעומ"ר, ובכה"ג שפיר מהני לחי לדעת שמואל, אך אי"ז במשמעות הדברים דאיירי רק בכה"ג. [↑](#footnote-ref-4)
4. ודבריו מתפרשים לפמש"כ שם לעיל מינה דהא דפרצת מבוי אוסרת, הוא משום דהוי כמבוי המפולש, וכתב לפ"ז, דלפ"מ שהוכיח דחצר מפולשת אסורה, ה"נ היא נאסרת בפרצה ד', וע"כ לא גרע ממבוי המפולש דעושה צוה"פ מכאן ולחי או קורה מכאן, וה"נ במבוי שנפרץ אם תיקנו את ראש המבוי בצוה"פ, סגי בלחי או קורה לפרצה, וממילא דהיא ניתרת בעומ"ר מק"ו, וכ"כ לפרש בתשו' בית שלמה או"ח סימן נ"ג, ובתשו' נפש חי' או"ח סימן כ"ט ד"ה וכוונת. [↑](#footnote-ref-5)
5. והמשכנו"י שם הק' עוד ע"ד האהעו"ז, מההוא מבוי עקום דהוה בנהרדעא ואצרכוהו דלתות, ופירש"י בב' עקמומיותיו, וכל טורח זה למה, יעשו צוה"פ בב' ראשיהן הפתוחין לרה"ר והוו מתוקנים בצוה"פ, ושוב אין פרצת ד' אוסרתן וכו', ואפי' לגיר תוס' ור"ח ז"ל ואצרכוה דלת וכו', ג"כ קשיא מה צורך לדלת, יותר קל לעשות צוה"פ בב' ראשיו, אלא ודאי מוכח בבירור דאף כשמתקן ראשיהם לצד רה"ר, הפרצה שביניהם אוסרתן מדין פרצת מבוי וכו', והוא ראי' ברורה שאין עלי' תשובה, עכ"ל.

   ודבריו צ"ע, דמש"כ האהעו"ז דכל שתיקן ראש המבוי בצוה"פ א"צ תיקון בפרצת צידו, הוא משום דהוי כמבוי המפולש דניתר בצוה"פ מכאן ולחי או קורה מכאן, וכיון דהוא ניתר בלחי ובקורה, ה"ה ניתר בעומ"ר מק"ו, וע"כ פשוט דכ"ז הוא למ"ד דמבוי המפולש לרה"ר ניתר בצוה"פ, אך למ"ד דהוא צריך דלת, הרי דרק אם עשה דלת בראשו א"צ תיקון בפרצת צידו, ולא סגי במה שעשה צוה"פ בראשו, ולפ"ז ניחא הא דהוצרכו במבוי דנהרדעא לדלתות. [↑](#footnote-ref-6)
6. ועד"ז צ"ע במש"כ הביאוה"ל בסימן שס"ה ס"ב בדין מבוי שנפרץ בצידו, דלדעת הגר"ז אם תיקנו את ראשו בצוה"פ סגי במקום הפרצה בלחי וקורה, ככל מבוי המפולש דעושה צוה"פ מכאן ולחי או קורה מכאן, וכתב שכן צידדו כמה אחרונים, וקשיא דכיון דסגי במקום הפרצה בלחי וקורה, מ"ט אינה ניתרת בעומ"ר מק"ו, ובאמת בד' הגר"ז לא נתפרש להדיא דלא סגי בצוה"פ בראשו לחוד, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-7)
7. ואמנם י"ל, דכל שנפרץ המבוי במלואו בצידו, חשיב דרחבו יתר על ארכו והו"ל כחצר, אך מ"מ בגונא דחשבינן דעיקר פתחו הוא בראשו וארכו יתר על רחבו, יועיל לחי בפנ"ע להתיר בצידו, וזה למשמעות ד' הראשונים לעיל בסוגיין דאף כותל האורך של המבוי נידון כמבוי וניתר בלחי וקורה, (וכל הא דל"מ לחי וקורה לפרצת מבוי הוא משום דאין לחי וקורה מתירין את הפרצה), ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-8)
8. ואמנם לפ"ז הדין נותן, דאף לדעת ר' יהודה דמבוי מפולש ניתר בלחי או קורה מכאן ומכאן, כ"ז הוא כשהוא פתוח בב' ראשיו, אך כל שהוא פתוח בראשו ובצידו אינו ניתר בצידו בלחי ובקורה, שהרי עיקר פלוגתת רבנן ור' יהודה היא אם ג' מחיצות דאורייתא או ב' מחיצות דאורייתא, אך בפתח שבצד דאינו ניתר בלחי וקורה אף אם יש למבוי ג' מחיצות, הדין נותן דאף לר' יהודה אינו ניתר בלחי ובקורה, ובד' הרשב"א והריטב"א לקמן צ"ד א' מבו' דלדעת ר' יהודה ניתרת חצר הפתוחה בראשה ובצידה בפס ד' מכאן ומכאן, עיי"ש, ושמא יש לחלק בזה בין מבוי לחצר, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-9)
9. וי"ל עוד עד"ז, למש"כ בפירש"י לעיל ה' א' ולקמן י' ב' דהא דאסרי בדשבקי פתחא רבא, הוא משום דבטל תורת פתח מפתח המבוי ובטל תיקונו, ומבו' דלא התירו חכמים בלחי ובקורה אף דאי"ז מחיצה גמורה, אלא במקום המשמש כפתח המבוי, ולפ"ז י"ל דע"כ ברוחות שבצדדים דאין דרך מבוי שיהא פתחו שם, אינו ניתר בלחי ובקורה בפנ"ע, וע"כ אף אינו ניתר בעומ"ר, אך זה ניחא רק אי נימא דגם תיקון דעומ"ר הנלמד בק"ו מחצר ל"מ במקום דשבקי, ונת' במק"א.

   וצ"ל לפ"ז, דאף דבמבוי עקום משמש פתח העקמומית כמבוי גמור, מ"מ כיון דאין דרך מבוי שיהא פתחו מצידו, לעולם לא חשבינן להפתח שמצידו כפתח המבוי, וע"כ אינו ניתר בלחי ובקורה, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-10)
10. גם צ"ע לפ"ז, דא"כ מה מייתינן מהא דאמר רב דתורת כמפולש דפרצת מבוי בד', הרי גם אם פרצת מבוי מצידו בי' משום דהיא ניתרת בעומ"ר, מ"מ הכא דהמבוי השני פרוץ במלואו ל"מ העומ"ר להתיר.

    וי"ל בזה, דאלמלי דינא דפרצת מבוי בד', ליכא דין תיקון כלל על העקמומית, וכמש"נ בסימן ? דמה"ט הוא דאין פרצת מבוי פחותה מכשיעור אוסרת, אף למ"ד דל"מ עומ"ר לתיקון מבוי, וע"כ אף דכלפי המבוי השני הוי הפרצה במלואו, מ"מ כלפי מבוי זה דאיכא עומ"ר ליכא דין תיקון, ורק משום דפרצת מבוי בד' ואיכא על פתח זה דין תיקון, ואך שבאנו לדון דיועיל העומ"ר לתיקון המבוי, הרי דבזה הוא דאמרינן דכיון דכלפי המבוי השני הו"ל פרצה במלואו ול"ה כפתח, אי"ז מועיל לתיקון מבוי זה, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-11)