ממ 15 דף מז עב
קטגוריות: ש_ס / לז עבודה זרה / כל הצלמים - הרב יהושע רישי

דף מ"ז ע"ב

רש"י ד"ה אבניו עציו ועפרו. לפי שאין ברירה, ועי' בריטב"א וש"ר דמוסיפים דבדאורייתא קי"ל אין ברירה, ותמה התוי"ט דהרי טומאת ע"ז דרבנן הוא, ובדרבנן אמרי' יש ברירה, אך בעיקר הא דתלינן דינא בדין ברירה, תמה הגרע"א במשניות דכיון דהיה מבורר מעיקרא, היאך אמרי' ברירה, דלא שייך ברירה אלא בדבר שמעולם לא היה מבורר, דבזה אי אמרי' ברירה, אמרי' דמעיקרא הא הוי חלקו, משא"כ היכא דנתברר כבר אין כאן אלא תלייה בעלמא דזה הוא שהיה בחלקו, ובעלמא לא תלינן כי הא דאמרי' (פסחים דף ט' ע"ב) שאני אומר חולין לתוך חולין נפלו ותרומה לתוך תרומה נפלה, וציין הגרע"א לדברי התרומת הדשן סי' של"ז דהקשה כן והוכיח מזה דגדר השותפות דכל אחד יש לו שותפות בכל האבנים, ולהכי שייך ברירה ע"ש, אך תמוה לפי"ז דברי הריטב"א וש"ר דכתבו דאיירי שניכרין אבניו, דאילו נתערב והכל אסור בהנאה דקי"ל אין ברירה, משמע אפי' היכא דהיו ניכרין מ"מ כשנתערבו אמרי' ברירה, וצ"ע.

רש"י ד"ה בית. שתחלת בנינו לע"ז והיו עובדין את הבית עצמו, עי' מלא הרעים דאין כוונת רש"י דבנוי לשם כך ועבדו, דהרי מבואר בהדיא בגמ' דלא בעינן תרוייהו, אלא או בנה לשם כך, או השתחווה, אלא דבנו כדי לעבוד אותו עצמו, ולא להניח בתוכו לחוד, וכוונתו דלכן מבאר רש"י דכוונתם היתה לעבוד את עצם הבית, דהרי אי אינו אלא להיות בית להחזיק הע"ז, אינו אלא משמשמין, ומבואר לעיל דף י"ט ע"ב דלא נאסרו משמשי ע"ז אלא ע"י עבודתם.

סיידה וכיידה וכו'. יעויין ברמב"ם פ"ח הל' ע"ז ה"ד, וכן בשו"ע סי' קמ"ה סעי' ג', דנראה דאינו נאסר אלא הסיוד וכיוד לחוד, ושאר הבית מותר, אמנם עי' בחי' הראב"ד דכל עוד שמחובר כל הבית אסור עד שנטלה, וכמשמעות דבריו לעיל דף מ"ז ע"א ד"ה כי קבעי דמשמע נמי דכל האילן נאסר היכא דהגידולין האסורים מחוברים, ועי' בדברי רש"י שם ד"ה אשרה ובמחצית השקל מש"כ בביאור דבריו כדברי הראב"ד, וע"ע לקמן בדברי רש"י במתני' דף מ"ח ע"א ד"ה נוטל דאפשר לדייק הכי.

רש"י ד"ה הכניס לתוכו עבודת כוכבים. ולא הקצהו לתשמיש ע"ז אלא לפי שעה, וכן ברש"י לקמן במתני' דשלש אבנים ד"ה העמיד עליה לפי שעה ולא הקצה את האבן לבימוס וכו', ועי' בר"ן (דף כ' ע"ב בדפי הרי"ף) מש"כ לבאר ע"פ דברי רש"י דצ"ל דלקמן במתני' דג' אשרות (דף מ"ח ע"א) העמיד תחתיה ע"ז דאיירי דוקא בנטוע לשם כך, דאל"ה מחובר אינו נאסר כלל, דאפי' נעבד מותר כ"ש היכא דהניח ע"ז תחתיו, ועי' בתוס' ד"ה ה"ג העמיד תחתיו ע"ז ובטלה מש"כ בישוב קושיא זו דלא כדברי הר"ן, אמנם יעויין בכס"מ פ"ח הל' ע"ז ה"ד ובש"ך סי' קמ"ה ס"ק י"ט דאפי' נטעו מתחלה להיות ע"ז תחתיו מהני נטלה דכל איסורו אינו אלא מדרבנן ע"ש, וצ"ע אמאי אינו נחשב משמשי ע"ז דנאסרים ע"י מעשה, וכדלעיל דף י"ט ע"ב בכיפה

וע"ע בבעל המאור שיטה מחודשת דכיון דעומד לשימוש ע"ז דהכניסו ע"ז בתוכו, באמת נאסר ובעי ביטול דוקא, וכן באבן וכן באילן דומיא דבימה (לעיל דף י"ט ע"ב) ובאילן באמת איירי בנטעו לשם כך לדבריו לכאורה דאל"ה לא גרע מנטוע ואח"כ עבדו, וס"ל אף בזה דבעינן ביטול.

בא"ד אלא לפי שעה הכניס לתוכו ע"ז. עי' בר"ן שם דביאר טעמא דלא נחשב משמשי ע"ז כיון דאינו אלא ארעי, אך הראב"ד בחי' כאן (ד"ה הכניס לתוכה ע"ז) ובהשגות על דברי בעל המאור על הרי"ף, דבענין מעשה לאשווי משמשים, והכנסת ע"ז לאו מעשה בגופו, ומוסיף בהשגות אלא קרקע עולם שויה וכן בבית וכן באילן ע"ש.

אמר רב המשתחוה לבית וכו'. עי' לעיל תוס' דף מה ע"ב ד"ה והכא משה"ק על רש"י מדברי רב, וע"ע בדבריהם דף מ"ו ע"ב ד"ה ואי משום משה"ק עוד אדברי רש"י מדברי רב כאן.