ציונים והערות-6
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב ישעיה הלברשטט / שחיטה / שחיטה ציונים והערות

# פסול חלדה [דף ל: - כ:]

**הערות בגפ"ת**

**גדר פסול חלדה**

**פלוגתת רבא ורב הונא**

**סוגיית הגמ' דף ל: אמר רב יהודה אמר רב וכו', עד בעי רב פפא. ובדף כ: אמר זעירי וכו', עד אמר רבא אי קשיא לי.**

**דין חלדה** מבואר בשמעתין ובמשנה ל"ב. **ומקור הדין** – נתבאר בריש פרקין דהיא הלמ"מ[[1]](#footnote-2), ועי' לקמיה דיש ראשונים שהביאו לזה מקור מ'חץ שחוט'.

**הערות בגפ"ת**

**אמר ר"י א"ר החליד את הסכין בין סימן לסימן ופסקו**. היינו שתחב הסכין בין הקנה לוושט, וחתך הוושט כאשר הסכין מכוסה תחת הקנה, ולקמיה מבארת הגמ' דמ"מ שחט מלמעלה למטה[[2]](#footnote-3).

**ה"מ מלמטה למעלה דלא קעביד כדרך שחיטה וכו'. בפשטות** מתבאר בדברי הגמ' דשייכת סברא של 'אינו דרך שחיטה' בענין פסול חלדה, **ועי' במאירי** וביד יהודה כ"ד ס"ק ט', וצ"ב מה שייכת סברת 'לא קעביד דרך שחיטה' לפסול חלדה. **ועי' לקמן** [פלוגתת רבא ורב הונא] דבתוס' ובריטב"א לעיל כ: מתבאר לכאו' דיש פסול בפנ"ע בזה ששוחט דלא כדרך שחיטה, עיי"ש מה שהבאנו מהאחרונים בזה, וא"כ מתבארים דברי הגמ' דס"ד דלא תנן במתני' פסול חלדה, אלא פסול דשחט שלא כדרך. ועי' מש"נ בזה בסימן 'בגדר פסול חלדה'. **ועי' לק'** דדעת הרגמ"ה דכל פסול חלדה הוא משום שאי"ז כדרך, וא"כ אתי שפיר דס"ד דדוקא כשהוא גם מלמטה למעלה וגם מכוסה, אזי הוא פסול, אך בחד מינייהו לא נפסל.

**תחת העור**. עי' **רש"י** דעור חלוק מסימן משום שאינו בכלל שחיטה, **והיינו** די"ל דחלדה הוא דוקא כשמחליד תחת דבר שבעצמו בר שחיטה, וכ"כ להדיא **בפסקי הרי"ד,** וכן מתבאר בדברי הראשונים בבעיא דר"פ**. ודבר זה צ"ב** דמ"ל אי הוא בכלל השחיטה או לא, הא סוף סוף הסכין מכוסה, וכן יש לעי' דלכאו' עד כאן לא מיבעי אלא תחת העור אבל תחת הבשר ואחורי המפרקת משמע דהוה חלדה לכו"ע ולכא' מוכח כן מדתנן החליד תחת הסימן ופסקו ולעיל דף כ. מבואר בדברי רבא דאם המפרקת שבורה הרי זה 'מגולה' וע"כ הוא דהוא מכוסה הוא משום המפרקת [ורבא לכא' אינו חולק על רב] וכל זה צריך ברור רב. ועי' בסימן ב'גדר פסול חלדה', שנתבאר דבר זה היטב[[3]](#footnote-4).

**תחת מטלית מהו.** פירש"י מטלית **הכרוכה** לה על צוארה, **והרמב"ן** הביא מהבה"ג דלא מיבע"ל אלא במטלית **דבוקה** לצואר, ועיי"ש שכתב דלכו"ע אם פירש טליתו עלי' לא מיקרי חלדה, והיינו דאף לדעת רש"י דלהחשב חלדה לא בעינן שתהא המטלית דבוקה לצואר, מ"מ בעינן שתהא כרוכה לה, דחשבינן לה כגופה, ואז הוי חלדה, ומשא"כ בפירש טליתו עליה. וכ"כ **הרשב"א, והרא"ש** כתב **קשורה** יעו"ש. **אך הרמב"ם** בפ"ג משחיטה ה"י [עומקא115] פירש דאיירי כשפירס מטלית על הסכין ועל הצואר, וכן נראה ברגמ"ה, וצ"ב מהי שורש פלוגתתם.

**ועי' באשכול** סימן י"ב [עומקא 94] דהוכיח נדון זה ממה שאמרו לקמן ע"ד. הושיט ידו למעי בהמה ושחט עובר שבמעיה, דיש צד דהוה שחיטה, ולא פסלינן ליה משום חלדה, ודחה הראיה "שאני רחם אמו דהוי כביתו של ולד וכשוחט בדיר הבהמה". **ועי' בט"ז** סי' כ"ד סק"ד דהקשה הנ"ל ע"ד הרמב"ם, ועיי"ש **בנקוה"כ** שכתב לתרץ דהרחם הוה כבית כנ"ל, **ועוד כתב** דכיון שעדין לא יצא מעולם לאויר העולם אינו פוסל, ועי' **פמ"ג** דר"ל דכיון דא"א בענין אחר לא אסרה תורה. **וצ"ב טובא** הרי הלכה היא בשחיטה דנפסלת בחלדה ומה שייך לומר דכשא"א ישתנה דין השחיטה, ועי' מה שבארנו בזה בסימן 'בגדר פסול חלדה'.

**תחת צמר מסובך מהו.** הרא"ש בסימן ה' כתב דמיבע"ל דשמא כיון דצמר עומד ליגזז לא הוה כעור, ומבואר דאיירי בצמר מחובר, והנדון עד כמה בטל הוא לבית השחיטה, [ועי' גירסת הרא"ש שם]. וכן מתבאר בד' רש"י **ותוס' בבכורות** כ"ד ב' עיי"ש. **אך המאירי** פירש דאיירי בצמר תלוש אלא שהוא מסובך.

**תד"ה או שהחליד רבותא** נקט אף על גב שכבר נשחט האחד וכו'. **וכ"כ הר"ן** [על הרי"ף] אע"פ שכבר נשחט הראשון בהכשר. ו**דבריהם צ"ב** וכי יש סברא דלא ינהגו פסולים בסימן שני, והרי ודאי נוהגים כל הפסולים בסימן שני, ולא אמרינן דכיון שהראשון נעשה בכשרות לא אכפ"ל מהסימן השני. **ולכאו' צ"ל** דדוקא בחלדה הוה רבותא, דס"ד דבכה"ג לא ייחשב חלדה, כיון דהסימן שעליו אינו מכסהו דכבר נשחט ואי משום סימן זה גופא, אין הסימן מחליד את עצמו, קמ"ל דהוה חלדה משום הסימן גופיה או משום סברא דמלמטה למעלה, עי' מש"נ בסימן 'בגדר פסול חלדה'. ואולי יש לבאר באו"א דהנה בסימן הנ"ל הוכחנו דע"כ פסול חלדה הוא משום שהמעשה יש בו שם מעשה חלדה, ולא מעשה שחיטה, ועי' לקמיה דבכמה ראשונים איתא דחלדה מוגדרת מעשה 'תחיבה' ולא מעשה שחיטה, וא"כ ס"ד כיון שתחילת השחיטה אינה בתחיבה א"כ א"א ליתן להמעשה שם תחיבה וקמ"ל דכל דפתיך ביה מקצת שם תחיבה הרי"ז פוסלו.

# גדר פסול חלדה

**בפשטות** פסול החליד את הסכין וכו', היא הלכה מסוימת במעשה שחיטה שהסכין תהא מגולה, ולא תהא מכוסה כחולדה הדרה בעיקרי הבתים. **ועי' תוד"ה החליד,** דלכאו' מתבאר בדבריהם דפסול חלדה שייך לדינא דשחיטה מפורעת, וקמ"ל דאינה מפורעת כזו לכו"ע פסולה, **והיינו** דכאשר השחיטה מגולה אלא דלא רווח או דהיא בב' מקומות ס"ל לרב דחשיב מגולה, אבל בחלדה שהשחיטה מכוסה לכו"ע אינה נחשבת מפורעת, **וכ"כ ראבי"ה** (סימן אלף פ"ו) וז"ל, וחלדה אסמכוה נמי אקרא דאמרינן מנין לשחיטה שהיא מפורעת שנאמר חץ שחוט, מה חץ בגלוי אף שחיטה גלויה, וחלדה אינו מגולה מלמעלה אלא מכוסה. ולשון חלדה כחולדה הדרה בעיקרי הבתים. ונקראת תחיבה ולא זביחה, עכ"ל, וכ"כ **ראב"ן** סימן ר"ט וז"ל חלדה מאיזה טעם אסורה, משום דאינה שחיטה מפורעת ואמרינן מנין לשחיטה שהוא מפורעת שנאמר חץ שחוט לשונם מה חץ בגלוי שהמכה גלויה אף שחיטה בגלוי בעינן שתהא מגולה מלמעלה וחלדה סתומה מלמעלה, עכ"ל. ועי' **תבו"ש** סימן כ"ד ס"ק ט"ו [עומקא 175] שחקר בגדר חלדה אם הוא דין שהשחיטה תהא גלויה, או דהסכין יהא מגולה, ותלה זאת בהנ"ל אם כהפשטות דהיא הלכה דהסכין תהא גלויה, או דהיא הלכה כשחיטה מפורעת. והנה לשון ראבי"ה הנ"ל דאינו אלא אסמכתא, וכ"כ בפרישה סי' כ"ד [עומקא 125], וא"כ אפשר דאין כאן ב' צדדים כלל, וכן מתבאר בכל בו עי' הערה[[4]](#footnote-5). מסקנת הדברים בכל הנ"ל, עי' מש"נ בסימן 'בגדר פסול חלדה'.

**עי' היטב** בדברי **רבינו גרשום** בשמעתין, ומתבאר דגדר הפסול הוא מה שקעביד שלא כדרך, וכן נראה **ברגמ"ה** בדף כ:, ועי' מש"נ בזה בסימן 'בגדר פסול חלדה'.

**עי'** בתד"ה החליד במיעוט סימנים, אע"פ שעיקר ענינו שייך לסוגיא דמיעוט בתרא, מ"מ יש ללמוד מדבריו הרבה לגדרי חלדה.

# פלוגתת רבא ורב הונא [דף כ:]

**בקצרה** – עי' היטב בסוגיא כ: **ובפירש"י** ד"ה שהוא מחליד, וד"ה הא מיגליא, **ובביאור דבריו** עי' **בשטמ"ק**, **ובבה"ל** ח"ג סימן כ"ב. ועי' **יד יהודה** סימן כ"ד ס"ק ט'. **בדעת תוס'** עי' **ריטב"א ושיטמ"ק,** ועי' **חידושי רע"א ויד יהודה** שם, וכן **ביד אברהם** על גליון השו"ע שם **ובפמ"ג** משב"ז ס"ק ג'. **בא"ד ובזבחים** פי' הקונטרס וכו', עי"ש **ברש"י מכת"י**, ועי' **הג' אשר"י** פ"ק סימן כ"ה **ובטור** יו"ד סי' כ"ד [עומקא 126] ועי' **בפרישה ובב"ח** שם. ועי' **רגמ"ה.** **תוס'** ד"ה מפני וכו' לא איירי בסכין וכו', עי' **שטמ"ק** ובאחרונים הנ"ל. עי' **קושית הרשב"א** ל: בסתירת דעת ר"ה.

**דף כ: רב הונא אמר מפני שהוא מחליד, רבא אמר וכו'.** לקמיה מפרשינן דרבא לא אמר מפני שהוא מחליד, משום דס"ל דחלדה הוא דוקא כחולדה הדרה בעיקרי בתים דמכסיא, ומשא"כ הכא דמגליא. **ובטעמו** דר"ה דחשיב חלדה אע"פ דמגליא, מצינו כמה דרכים בראשונים.

**א. רש"י פירש**, דהו"ל חלדה משום דלאחר שנתפרקו פרקי העצם ננעץ הסכין תחת העצם, לפי שאין העצם מתפשט לכאן ולכאן אלא עומד במקומו, וכשחותך הסכין תחת העצם הו"ל חלדה, **ובשיטמ"ק** [ובסה"ת הל' שחיטה סי' ה'] כתב לפרש דהיינו דכשבא לשחוט את הסימנים **מתחברת** המפרקת למעלה מן הסכין ומכוסה הסכין, **ועיי"ש** שכתב לפי"ז דטעמא דרבא דאי"ז חלדה, אף שהסכין מכוסה, הוא משום דהמפרקת המכסה את הסכין היא חתוכה, ואין על הסכין דבר שלם. **אמנם** אי"ז במשמעות דברי רש"י שלפנינו כלל, דרש"י בד"ה הא מגליא כתב דהסכין מגולה, ולאו משום שהמכסה אינו דבר שלם.[ועי' בסימן בגדר פסול חלדה בטעם הדבר דלא יחשב חלדה אלא בדבר שלם].

**ובביה"ל** ח"ג סימן כ"ב מפרש דברי רש"י, דדעת ר"ה הוא משום דהעצם שבצדדים גבוה מן הסכין, והסכין נכנס תוך עומק הסדק, ורבא ס"ל דכיון דאין הסכין מכוסה לגמרי ל"ה חלדה, והוסיף בזה דרבא ור"ה פליגי בגדרי חלדה, דלרבא גדר חלדה הוא 'סכין מכוסה', ולר"ה גדר חלדה היינו ד'בית השחיטה מכוסה', והכא הסכין אינה מכוסה דהיא מגולה מלמעלה, אבל בית השחיטה מכוסה מן הצדדים ע"י עצם המפרקת [ומלמעלה ע"י הסכין], ואין נראית בית השחיטה, ולכך לר"ה הוה חלדה, אבל **רבא ס"ל** דלא הוה חלדה אלא כשהסכין מכוסה, עיי"ש[[5]](#footnote-6).

**אמנם** ציינו למש"כ באיסור והיתר לרש"י [סימן ק"ח] בביאור טעמא דר"ה, וז"ל דבעינן שחיטה מגולה בין מלמעלה בין מן הצדדים, ואע"ג דפליג רבא עלה וכו', אבל חלדה לא מקריא וכו' משום **דמגליא שחיטה מלמעלה**, עכ"ל, הרי שכתב להדיא דלא כביה"ל [והשטמ"ק], ולכו"ע פסולא דחלדה תליא במה דבית השחיטה מכוסה, ואך דרב הונא ס"ל דבעינן שיהא מגולה אף מן הצדדים, ורבא ס"ל דסגי במה שהוא מגולה מלמעלה[[6]](#footnote-7). ועי' **יד יהודה** סי' כ"ד ס"ק ט' דמבאר דברי רש"י דסתם סימנים מגולים מכל צד, אבל הכא הם מכוסים מאחורי העצם, **אמנם** אי יביט יוכל לראות, ובהא פליגי רבא ור"ה אי נחשב לחלדה או לא, והיינו בדומה למה שהבאנו מרש"י באסו"ה, דפליגי רבא ור"ה משום שאינו מכוסה כ"כ.

**ב. תוס' כתבו** דהוי חלדה משום דשוחט הסימנים מלמטה למעלה, וכ"כ **הריטב"א, ובשטמ"ק** כתב, דכוונתם דכיון שהוא חותך מצד המפרקת, והוא מצד עבר של הכשר שחיטה, נמצא שהסימנים עצמם מכסים את הסכין. **אולם בריטב"א** כתב "אידך סבר דכל שהשחיטה מלמטה למעלה חלדה היא, ונקטו מתניתין כחולדה לפי שעל הרוב כך היא, וכן פירשו בתוספות". **ומדכתב** להעיר מ"ט נקרא חלדה, אלמא הפסול הוא משום שעביד מלמטה למעלה ואע"פ שאינו מכוסה, ודלא כשטמ"ק. **וכיו"ב מתבאר בשיטמ"ק** זבחים ס"ח א' יעו"ש דכתב דהפסול משום שחתך הסימנים מאחוריהם, והתורה אמרה לשחוט לצד הצואר [צ"ב דאי משום שאמרה תורה לשחוט מן הצואר, א"כ מ"ט קאמר ר"ה מפני שהוא מחליד]. וכעי"ז נראה **בחידושי רע"א**, דכתב תו"ד, דכוונת תוס' לסברא המבוארת בשמעתין דיש פסול בפנ"ע בזה ששוחט מלמטה למעלה, [עי"ש שנכדו הכת"ס כתב דלפי תוס' קשה מ"ט הוא נקרא חלדה, ורע"א ענה לו דכבר בשמעתין מבואר דפסול זה יכול להיקרות בשם חלדה]. **ולדבריהם** לכאו' יש הפרש גדול בין רבא לר"ה, דלר"ה עיקר פסול חלדה הוא משום שאינו דרך, ולרבא משום דמיכסיא, וזהו דאמר לו כחולדה וכו' אבל לר"ה אינו ענין לכיסוי כלל. [ובשמעתין ה"ק רב דאי ממתני' הו"א דהגדר כר"ה, קמ"ל דהגדר משום שאינו מגולה, או דיש ב' גדרים בחלדה עי' לקמיה]. **וכ"כ הפמ"ג** משב"ז סימן כ"ד סוף ס"ק ג' בשם הפלתי, ללמוד מדברי התוס' להלכה דיש פסול בפנ"ע כאשר חותך מלמטה למעלה ואע"פ שאינו מכוסה כלל, ועי' מש"נ בסימן ב'גדר פסול חלדה' דענין שניהם אחד ובכלל חד שם חלדה נינהו. אמנם **ביד אברהם** שם כתב דלהלכה ב' דיני חלדה איכא, ומלמטה למעלה אינו דרך שחיטה כלל ולא נוהג פסולו במיעו"ב וכמו עיקור וכדו', משא"כ חלדה דרב מבעיא לר"פ דתיפסול גם במיעו"ב, והדברים מחודשים דיהא ב' גדרים בחלדה, ועי' **יד יהודה** שם דהאריך דאין כוונת התוס' אלא בגוונא שהוא גם מכוסה אבל לא שזהו הלכה בפ"ע.

**ג. בא"ד ובזבחים** פרק חט"ה פי' הקונטרס וכו', עי"ש ברש"י מכת"י דכתב דהא דהו"ל חלדה הוא משום שהוא צריך להכניס הסכין ע"י חיתוך קצר שלא יחתוך רוב בשר, וא"א אלא ע"י נעיצת ראש הסכין, ונמצא מחליד, וצריך לבאר לפי"ז מה דעת רבא, ועי' מש"נ בסוף סימן 'בגדר פסול חלדה', לבאר בזה דעת רש"י.

**היראים** בסימן תנ"ו כתב "דלא יעשה נקב קטן בעור ויכניס הסכין וישחוט, **שאע"פ שהסכין מגולה כנגד הסימנים**, נבילה"[[7]](#footnote-8), **ובטור יו"ד** סי' כ"ד [עומקא 126] הביא מהסמ"ג דכשר, ואח"כ הביא דעת היראין, ועי' **בפרישה ובב"ח** שם. ועי' בסמ"ג שם **ובהג' אשר"י** פ"א סימן כ"ה, דכן מתבאר לפי פירוש רש"י בזבחים הנ"ל דיש להכשיר בהנ"ל ודלא כיראים, וכ"כ **בביאור הגר"א** סימן כ"ד והכי קי"ל לדינא[[8]](#footnote-9). **עי"ש בש"ך ובט"ז** דבגוונא שנעץ ראש הסכין [שליש העליון] ושחט בו הוה חלדה ופסול, ולכתחילה לא ישחוט אפי' באמצע אם ראש הסכין נעוץ בבשר.

**ד. עי' היטב רגמ"ה** דלר"ה הוה חלדה משום שאינו כדרך, ולדרכו בשמעתין דכל פסולא דחלדה הוא משום דלא כדרך שחיטה, ע"כ צ"ל דלרבא חשיב כדרך כיון דכבר מגולה ע"י שבירת העצם, ויותר נראה לומר דרבא פליג וס"ל דאין שורש הדין משום שלא כדרך, אלא משום הכיסוי, וזהו מה דמביא מחולדה, וצ"ע.

**תוס' ד"ה מפני שהוא מחליד,** ולפירושו לא איירי בסכין רחב. **ובביאור דבריהם עי' שיטמ"ק** דסכין רחבה כיון שהיא עבה עד שנעשה חלל גדול בין פרקי העצם, הרי היא שומרת שאין המפרקת תחזור ותתחבר, [והוא ע"פ פרושו הנ"ל בדברי רש"י]. **אמנם בביה"ל** שם פירש דהיינו דהיא רחבה ובולטת מעל המפרקת ואינה מכוסה כלל, וכ"כ **היד יהודה** שם. ועי' ביה"ל שם דבחשבון הסוגיא עולה דאיירי בכל גוונא, וכונת תוס' להקשות על פרש"י, **וכתב לתרץ** דלפי מש"נ דטעמו דר"ה דהוה חלדה הוא משום דבית השחיטה צריך להיות מגולה, והכא דהוא מכוסה מן הצדדים אף בסכין רחבה ה"ז פסול, דרוחב הסדק אינו רק כפי עובי הסכין לא יותר, נמצא הסכין מכסה כל רוחב הסדק, ומיושבת דעת רש"י, **ועי' בפמ"ג** סימן כ"ד במש"ז סק"ג.

**קו' הרשב"א** – הרשב"א בדף ל: הקשה אהא דאמרינן בי רב אמרי תחת העור איני יודע, והנה 'בי רב אמרי' הוא ר"ה [סנהדרין י"ז:] ולעיל כ: אר"ה דהחליד בין עצמות דמפרקת אע"פ שנגלה הוה חלדה, א"כ כ"ש שתחת העור שהסכין נכסה כחולדה, יחשב חלדה, **ותירץ** דר"ה התם דחויא הוא ולא ס"ל הכי אלא כוונתו רק לומר שאין ראיה לר' זעירא שם. ונראה מדבריו דפירש ע"ד רש"י שם, אבל לפי תוס' דהוא דין בפנ"ע לפסול משום מלמטה למעלה לק"מ, וכן **לרגמ"ה** שם.

**לדינא** - עי' שו"ע סימן כ"ד ז עד סעיף י' דקי"ל דחלדה אפי' מלמעלה למטה פסולה.

כתב הרא"ש ש'דבי רב' אינו חולק על רב אלא אמר כן משמיה דרב ולפיכך פסקו כוותיה שתחת העור פסולה, ועי' בשו"ע ובנוש"כ שם שתחת העור ותחת מטלית קשורה או דבוקה, פסול מספק. ועי' **פר"ח** שם ס"ק י"ב [עומקא 150] דה"ה כרוכה אע"פ שאינה קשורה כמש"כ רש"י, **וכ"כ בפמ"ג** ס"ק ז', ועי"ש דגם מסובבת כל שאינה יוצאת בסיבוב אחד נחשבת כרוכה, **ועוד כתב השו"ע** דלכתחילה יש לחוש לרמב"ם דלא ישחוט גם בפרס טליתו על צוארה. **עוד** כתב בשו"ע [ס"ט] פסק דכאשר אינו עושה קרע גדול בעור לא ישחוט בראש הסכין דהיא מתכסה בעור, ואם שחט פסולה. **עי' ש"ך ט"ז וביאור הגר"א**. אבל אם שוחט באמצע הסכין לא אכפ"ל שראש הסכין מכוסה, ולכתחילה יש לחוש ליראים דגם בכה"ג לא ישחוט.

1. **עי' ראבי"ה** (תשובות וביאורי סוגיות סימן אלף פו) "וצודה לי ציד**ה** כתיב בה', ה' דברים, שהייה דרסה חלדה הגרמה ועיקור", וכ"כ **בעל הטורים** פרשת תולדות, והראוני דהמקור לזה הוא במדרש לקח טוב. [↑](#footnote-ref-2)
2. ולכא' זהו מש"כ רד"ה ופסקו שחט כהלכתו, אמנם אפשר דאתא לפרש דפסק אין הכוונה דרסה והתזה וכדו' וכן נראה מדלקמיה שם כתב כדרכו והכא כתב כהלכתו. [↑](#footnote-ref-3)
3. **הבעה"מ** כתב דהצד דתחת העור כשרה, הוא משום דלא חשיבא **כבשר** הבהמה, **ומבואר** דאי"ז משום דאין חלדה פוסלת אלא כשהחליד תחת דבר שהוא בר שחיטה, שהרי אף הבשר אינו בתורת שחיטה, **אלא** הוא משום דלא חשיב כחלדה אלא כשהוא מכוסה בגוף הבהמה, והעור אינו מעיקר הגוף. **והנה מל' הבעה"מ** משמע דעיקר פסול חלדה שנשנה במשנתינו הוא תחת בשר הבהמה, וא"כ אפשר דאדרבה ס"ל דמה שמקום השחיטה מכסה את עצמו, ל"ה חלדה כלל, דהא דהחליד תחת השני ופסקו הוי חלדה, אינו מחמת שהסימן מכסה את הסכין, אלא משום שהוא מכוסה בבשר הבהמה. [ועי' ראש יוסף דכתב דחלדה ברוב בשר הוה חלדה אפי' למ"ד דתחת העור לא הוה חלדה]. [↑](#footnote-ref-4)
4. **והנה** בתבו"ש שם כתב לחדש נפק"מ בסכין שציפה אותו בבד דאי בעי סכין מגולה הרי"ז פסול, וכתב **דלראב"ן** שיסוד הדין משום מפורעת א"כ הוא דין שחיטה מגולה ויש להכשיר, אבל לפי מש"כ הרמב"ם 'הואיל ואין הסכין גלוי', א"כ בעינן דהסכין תהא מגולה ויש לפסול בכה"ג. והו"ד **בפמ"ג** שם ס"ק ג'. **ועי' יד יהודה** כ"ד ס"ק י"א, דהרבה להשיג עליו דגם אי בעי שהסכין תהא גלויה מ"מ בכה"ג שציפה את הסכין אינו נחשב כיסוי כלל. **ובעיקר דבריו** דלמד נפק"מ לדינא מהא דילפינן לה מחץ שחוט, עי' בכלבו סימן ק"ז שכתב גם כהראב"ן וגם כהרמב"ם, וז"ל, חלדה למה אסורה משום שהחליד הסכין בתוך הסימנין ובעינן שחיטה מפורעת דכתיב חץ שחוט מה חץ בגלוי אף שחיטה בגלוי והכא ליכא, ולכך חלדה אסורה עד כאן, ולשון חלדה כחולדה דהדרא בעקרי בתים, וכו' הכניס הסכין תחת העור ושחט שני סימנין כדרכן או שהחליד הסכין תחת צמר מסובך או שפרש מטלית על הסכין ושחט תחת המטלית הואיל ואין הסכין גלויה הרי זו ספק נבלה עכ"ל, **אלמא** אין נפק"מ לדינא מאסמכתא זו, ועי' עוד מש"נ בענין זה 'בסימן בגדר פסול חלדה'. [↑](#footnote-ref-5)
5. **ו****צ"ע** היאך זה מתיישב בלישנא דרבא דל"ה חלדה משום דחלדה הוא כחולדה וכו' דמכסיא ומשא"כ הכא דמגליא, והרי גם רב הונא מודה לזה, ואך דס"ל דתלי במה דבית השחיטה מכסיא ולא במה דהסכין מכסיא. **ועי'** בלשון רד"ה שהוא מחליד וכו' וכשחותך **הסכין** ודו"ק. [↑](#footnote-ref-6)
6. **ומבואר לפי"ז** דמה שבית השחיטה מכוסה ע"י הסכין עצמו, לא חשיב כיסוי על השחיטה, וע"כ חשיב דבית השחיטה מגולה מלמעלה. ולפי"ז זהו מש"כ רש"י דטעמא דרבא הוא משום דהסכין נראה ומגולה, ר"ל דהסכין נראה ומגולה נמצא **דבית השחיטה** מגולה מלמעלה, וסגי בהכי, דכבר אי"ז כחולדה הדרה בעיקרי בתים דמכוסה לגמרי. [↑](#footnote-ref-7)
7. ובפשוטו הוא תמוה, והרי השחיטה והסכין מגולים ומאכפ"ל שראש הסכין אינו מגולה, ועי' סוף סי' 'גדר פסול חלדה' מש"נ בזה. [↑](#footnote-ref-8)
8. יש לעיין מש"כ הראשונים להביא לזה מקור מדברי רש"י בזבחים וכל האריכות דיש בדין זה דלכא' הוא דין פשוט, וי"ל עי' סוף סי' 'גדר פסול חלדה' דרבא פליג משום דס"ל דכאשר רק הראש תחוב אע"פ שבו חותך מ"מ אין הסכין נחשב 'תחוב' ובפרט שלא בא לעשות שחיטה מכוסה אלא דננעץ הסכין בבשר מחמת שלא רצה לחתוך רוב הבשר, וכן בגוונא דחס על העור, והיינו דמעשיו וכוונתו אינם לשחוט במכוסה אלא פתח העור ורק מחמת שהוא חס על העור לא עשה פתח גדול ונמצא מחליד, ועי' ספר התרומה ה' דטעם דרבא דלא הוה חלדה הוא שא"צ לחוש לזה וא"כ החידוש הוא דיש לחוש לזה ומתבאר מדבריו שבגוונא דברור לפנינו שננעץ תחת הבשר ותחת העור פשיטא דפסול. [↑](#footnote-ref-9)