ה.בקביעות מקח וצירוף שנים
קטגוריות: ש_ס / ז מעשרות / מעשרות עניינים - הרב מאיר קאופמן

בס"ד י"ג חשון ס"ח

**סימן ה**

**בקביעות מקח וצירוף שנים**

א]בהא דמותר בעלמא אכילת ארעי וזה לא מתחלק מהשאר שיחשב גמר או שלא עומד להגיע לבית

ב]בהא דמקח מחייב ומפריד משאר התבואה להיחשב גמר מלאכה

ג]בדין מקח שהוא דרבנן יחקור האם גם המחלק שבו משאר התבואה הוא דרבנן

ד]ביאור סוגית הגמ' בב"מ בקושיא מפועל ומבואר לדעת תוס' זה מחלק מדאוריתא ולדעת הר"מ רק מדרבנן ויבואר הדין מוליך לשוק האם מדאוריתא לא צריך ראית פני הבית או שזה רק דרבנן

ה] יוכיח מהגמ' שאם זה בחצר הוא דאוריתא ויבאר שלשה אפשרויות בחילוק אם זה בחצר או לא

ו]בהא דבעה"ב בתאנה שלא בחצר יכול לאכול יותר משנים ומ"ש מאם זה בחצר יבאר לפי הנ"ל

ז]בחקירת החזו"א האם הסברא של עיניו במקחו הוא מדין מקח או שזה גם במתנה וראיתו לפי חלק מהביאורים הנ"ל

ח]יוכיח מדברי הר"ש פ"ג מ"א וביאור הר"מ שם

א]מבואר בגמ' בב"מ פ"ח ע"א דאין הטבל מתחייב במעשר אלא אם ראית פני הבית ור' יוחנן אומר שגם חצר מועיל ועיין תוס' שם שכל מחלוקתם לעניין מדאוריתא אבל מדרבנן וודאי שחצר מחייב כמבואר במשניות בכמה דוכתי ועיין חזו"א ס"ג סק"י שהביא שדבר זה מבואר בכמה דוכתי במשניות דבעינן ראית פני הבית או החצר

והנה מבואר במשנה פ"א מ"ה לאחר שמובא מהו גמר מלאכה בכל דבר ושאז הוא מתחייב במעשר בד"א במוליך לשוק אבל במוליך לביתו אוכל מהן ארעי עד שהוא מגיע לביתו ועיין סימן ד סק"ה בענין ראית פני הבית שהבאינו לדייק מהראשונים וכן מפורש ברמב"ם שזה לא שכה"ג זה חייב מדין מקח אלא שמעיקר הדין כל שזה לא עומד להגיע לבית לא צריך ראית פני הבית וע"ש דברמב"ם מבואר שזה סברא דאוריתא אלא שכה"ג איכא פטורא דלוקח ויתכן שזה רק מדרבנן שכמו שמקח וכדו' קובע שכל שהוא במצב מוחשב או גמור לא צריך ראית פני הבית ה"ה כשזה לא חסר ראית פני הבית

והנה צ"ע לפ"ז למה מותר לאכול אכילת ארעי בדבר שעומד להגיע לבית קודם שיגיע לבית הרי חלק זה שלקח לאכילה לא עומד להגיע לבית וא"כ עד כמה שהיה גמר מלאכה למה שזה לא מתחייב במעשר

וכן קשה בהא דמבואר במשנה שתאנים שעומדים לקציעות חשיב קודם גמר מלאכה ומותר לאכול אכילת ארעי וצ"ע הרי ברגע שלוקח חלק לאכול א"כ חלק זה לא עומד לגרוגרות וא"כ לכאורא זה כמו לאחר גמר מלאכה וא"כ למה שיהיה מותר אכילת ארעי וכאן מדובר שזה בחצר וא"כ עד כמה שיש כאן גמר מלאכה לא חסר מצד ראית פני הבית

ועיין חזו"א ס"ג סקי"ד וס"ד סק"י שכיון שלולי שעכשיו רוצה לאוכלם הם היו כחלק שאר התבואה א"כ גם עכשיו שרוצה לאוכלם בשדה רואים אותם כחלק מהתבואה שעומד להגיע לבית וחשיב שיש כאן חיסרון של ראית פני הבית וכן לעניין גמר מלאכה זה עדיין כחלק משאר התבואה וחשיב שהוא קודם גמר מלאכה

ועיין פ"ג מ"ד בדין חרובין שזה לא נקבע כי מחזיר את המותר וצ"ב שהרי זה קודם גמר מלאכה וביאר שם המלאכת שלמה כנ"ל שעד כמה שזה מתחלק מהתבואה א"כ זה לאחר גמר מלאכה ורק כיון שמחזיר את המותר זה נידון כחלק משאר התבואה ע"ש

ב]והנה מבואר סוף פ"ב דמעשרות דנחלקו תנאים האם מקח קובע קודם גמר מלאכה ומבואר בגמ' ביצה ל"ה ע"א שקי"ל שאין מקח קובע אלא לאחר גמר מלאכה

אמנם מאידך מבואר פ"ג השוכר פועל לעשות בזיתים אם אמר לו ע"מ לאכול זיתים אוכל אחד ופטור ואם צירף שנים חייב והנה דבר זה הוא מדין מקח וכן מבואר פ"ב מ"ו ועוד דוכתי וצ"ב הרי מדובר קודם גמר מלאכה שלא היה פה מילוי כלי ולא שאר דברים הנצרכים א"כ למה המקח קובע ומבואר כאן שהמקח עושה גמר מלאכה דהיינו שזה מגדיר את החלק הניקח כדבר לעצמו ולא כחלק מכל התבואה וממילא יש כאן גמר מלאכה וכן הוא בר"ש פ"ג מ"א וכדלקמן שהוא מבואר בגמ' ובפשוטו לפ"ז אע"ג שמבואר שמקח זה עוזר גם במקום ראית פני הבית זה רק עד כמה שהלוקח רוצה להביא את זה לביתו אבל אם רוצה לאכול בשדה הרי כיון שמדין מקח דנים שזה דבר נפרד וממילא יש כאן גמר מלאכה ממילא זה סיבה גם שזה לא צריך ראית פני הבית כי לא רואים את זה כחלק מהתבואה שעומדת להגיע לבית והרי חלק זה לא עומד להגיע לבית וא"כ זה כמו מוליך לשוק שלא צריך ראית פני הבית

ג]והנה דין מקח מבואר בר"מ שזה רק מדרבנן וכן הוא בירושלמי והנה במקרה שקונה ורוצה להביא לביתו שגם עד כמה שזה חלוק מבעה"ב מ"מ יש כאן חיסרון ראית פני הבית וזה וודאי דרבנן אמנם יש לדון במקרה שקונה כדי לאכול בשדה ולא להביא לבית דכאן לא צריך את המקח שיחשב במקום ראית פני הבית אלא כיון שזה מחשיב את זה כדבר נפרד וממילא יש כאן גמר מלאכה וממילא זה לא עומד להגיע לבית ולא צריך ראית פני הבית וכאן זה חייב מעיקר הדין ללא פטור לקוח לפי גדריו וכנ"ל או שעצם הדבר שזה מתחלק ע"י המקח ולא דנים את זה כחלק מתבואת הבעה"ב זה מדרבנן ומדין דאוריתא דנים את זה כמו קודם גמר מלאכה

עוד יתכן שאפילו אם לעניין גמר מלאכה זה סברא דאוריתא אבל אולי לעניין לחלק את זה שזה יחשב שלא עומד להגיע לבית זה רק דרבנן או שבכלל אין כזו סברא וכל החיוב גם מדרבנן כי המקח הוא כמו ראית פני הבית וכנ"ל ויבואר לקמן

ד]והנה הגמ' בב"מ פ"ח ע"א מביאה את ר' ינאי ור' יוחנן שצריך ראיית בית וחצר ובהמשך מותיב ר' חנינה חוזאה כנפשך מה נפשך אוכל ופטור כך נפשו של פועל אוכל ופטור הא לוקח חייב מאי לאו בשדה וא"כ מבואר שלולי פסוק בפועל היה חייב כמו לוקח והרי אין פה ראית פני הבית והגמ' עונה הכא בתאנה העומדת בגינה ונופה נוטה לחצר והגמ' שואלת א"כ גם בעל הבית יתחייב והגמ' עונה עיניו בתאנתו משא"כ לוקח עיניו במקחו עכ"ד הגמ' והנה צ"ב קושית הגמ' הרי מקח מועיל במקום ראית פני הבית ועיין תוס' שם שביארו וז"ל ונראה דהכי פריך מאי לאו בשדה לוקח חייב משום דמקח קובע בדבר שנגמרה מלאכתו למעשר וקשה לכולהו דלא מפלגי ואפילו בלוקח בעי ראיית פני הבית או החצר עכ"ל

והנה מבואר מדבריהם שאת זה הגמ' וודאי ידעה שפה זה כמו לאחר גמר מלאכה והטעם שמדובר כאן שלקח שנים ולוקח כה"ג זה מתחלק משאר התבואה וכנ"ל סק"ב אלא שעדיין יש פה חיסרון של ראית פני הבית והטעם שאין כאן חיסרון כי הוא לוקח וחזינן שמקח עוזר במקום ראית פני הבית וקשה על כולם שלא חילקו ומבואר שלא הוקשה שחזינן שלא צריך ראית פני הבית אלא שמקח עוזר במקום ראית פני הבית וצ"ב הקושיא הרי עד כמה שזה מחולק וזה דבר נפרד ולכן זה נחשב לאחר גמר מלאכה א"כ זה כמו דעתו להוליך לשוק שלא צריך ראית פני הבית ומה הוקשה לגמ' ובפשוטו מוכח שזה עצמו שבמוליך לשוק לא צריך ראית פני הבית זה גם רק מדרבנן שכמו שבישול וכדו' או מקח קובע כיון שזה נחשב אפילו שבפועל לא היה ראית פני הבית ה"ה כאן אבל מדאוריתא אם צריך ראית פני הבית ה"ה כאן

והנה הגמ' מתרצת שזה היה בחצר שאין חיסרון של ראית פני הבית ושואלת אי הכי בעה"ב גם יתחייב והגמ' עונה עיניו בתאנתו משא"כ לוקח עיניו במקחו דהיינו שאצל בעה"ב זה לא מחולק משאר התבואה והקשו הרשב"א ותור"פ למה ללא תירוץ הגמ' זה לא קשה וברשב"א כתב שהגמ' יכלה לשאול והר"פ כתב שעד כמה שזה לא בחצר היה פשוט לגמ' שבעה"ב עיניו בתאינתו ורק אם זה בחצר הוקשה לגמ' והנה לכאורא לתוס' הנ"ל אין מקום לקושית הראשונים שהרי הגמ' ידעה שצריך ראית פני הבית אלא שדנה שהמקח מועיל במקום וא"כ בעה"ב וודאי שאין כאן חיוב מדאוריתא כי אין ראית פני הבית ודו"ק

ובדעת הראשונים הנ"ל נראה וכן משמעות לשון הרמב"ן שזה הגמ' וודאי ידעה שהדין שמקח יעזור במקום ראית פני הבית זה רק מדרבנן ופה זה נידון דאוריתא אלא הגמ' באה להוכיח שלא צריך ראית פני הבית וקשה מה הגמ' שואלת על ר"י ור' ינאי הרי זה משניות מפורשות שצריך ראית פני הבית ובהכרח שכאן זה כמו מוליך לשוק כי הוא לא מתכונן להביא לביתו אלא שזה עצמו הגמ' שואלת שאם הדין ראית פני הבית הוא מדאוריתא א"כ וודאי שגם במוליך לשוק צריך ראיית פני הבית וכנ"ל אלא בהכרח שזה לא מקרא אלא שחסר בגמר ולכן כשאין דעתו להוליך לבית זה דאוריתא והגמ' דוחה שזה היה בחצר ויש כאן ראית פני הבית

והנה לפ"ז מבואר לכאורא שמדאוריתא זה מחלק ולכן גמר מלאכה יש פה ולכן גם עד כמה שזה בחצר לא קשה לגמ' שאין כאן גמר מלאכה כי וודאי שזה סברא דאוריתא לחלק כי עיניו במקחו וכנ"ל וכל הנידון של הגמ' שאין כאן ראיית פני הבית [[1]](#footnote-2)

אמנם לדעת הרמב"ם דמבואר שזה סברא דאוריתא שאם אין דעתו להוליך לבית לא צריך ראית פני הבית א"כ צ"ע מה קושית הגמ' הרי כאן המקח מחלק וזה כמו לאחר גמר מלאכה וכאן לא צריך ראיית פני הבית

ולכאורא מוכרח מכאן שגם הדין שמקח זה מחלק הוא רק דרבנן ומדאוריתא דנים את זה כחלק מתבואת בעה"ב וממילא זה קודם גמר מלאכה וכן זה צריך ראית פני הבית וזה עצמו הגמ' רצתה להוכיח שמקח קובע מדאוריתא וכדרך התוס' וממילא זה מחלק או אפש"ל שלעניין גמר מלאכה שזה יחלק אותו הוא כן דאוריתא אבל לעניין שזה יהיה דבר לעצמו ויחשב שזה לא עומד להגיע לבית זה רק דרבנן[[2]](#footnote-3) אלא שמהיכי תיתי לחלק ביניהם ועיין חזו"א ס"ג סקי"ד שני מהלכים אלו וז"ב ובאמת צע"ג שהגמ' דימתה הדברים שאולי דין מקח זה הוא דאוריתא וכנ"ל סק"ג

ה]והנה הגמ' עונה שמדובר בתאנה שנוטה לחצר וא"כ יש כאן ראית פני הבית והגמ' אומרת שבעה"ב מותר כי עיניו בתאינתו ועיין תוס' שהקשו הרי מבואר בגמ' שגם לוקח רק שנים אסור ואחד מותר והרי במשנה מבואר שגם בעה"ב בתאנה שנוטה בחצר אסור שנים ותירצו שכל המשנה אם בעה"ב לוקט לצורך אכילה קצת אבל אם דעתו ללקט את כל העץ כה"ג גם שנים מותר והנה מבואר שכה"ג לוקח אסור והטעם כי עיניו במקחו

והנה מבואר שכה"ג לגבי הבעה"ב זה חלק מהכל וחשיב קודם גמר מלאכה ולגבי הלוקח זה נידון כדבר נפרד וממילא יש כאן גמר מלאכה והנה מבואר בגמ' שסברא זו היא דאוריתא וכנ"ל שעל זה כל נידון הגמ' וצ"ע עד כמה שיש כאן סברא לדון את זה כדבר נפרד ויש כאן גמר מלאכה א"כ גם לא קשה שאין כאן ראית פני הבית דעד כמה שזה נפרד הרי זה לא עומד להגיע לבית וכה"ג מבואר בר"מ שזה מדאוריתא לא צריך ראית פני הבית וזו קושיא עצומה

ולכאורא מוכרח מכאן כנ"ל שלעניין הדין ראית פני הבית דהיינו שזה דבר נפרד משאר התבואה ולא דנים שזה עומד להגיע לבית זה רק סברא דרבנן אבל לעניין שזה חלוק משאר התבואה ויחשב שזה לאחר גמר מלאכה הוא סברא דאוריתא[[3]](#footnote-4)

ועיין חזו"א ס"ג סקי"ד במהלך השני שכתב לדון שבאמת מהתורה הסברא של עיניו במקחו לא עוזר לחלק את הדבר הנקנה לא לעניין גמר מלאכה ולא לעניין ראית פני הבית ורק איפה שזה בחצר או בית המעלה של קביעות חצר או בית לחלק את זה כדבר נפרד ולפ"ז באמת מה שכה"ג זה חייב לא שהיה כאן ראית פני הבית אלא שכה"ג לא צריך ולפ"ז מבואר שהמחלוקת ר"י ור' ינאי האם צריך בית או חצר הוא גם לעניין להחשיב ולחלק את זה

עוד היה אפש"ל שבאמת לוקח עיניו במקחו הוא סברא מדאוריתא לחלק בין לעניין גמר מלאכה בין לעניין ראית פני הבית אלא שגם הדין ששנים זה צירוף של גורן והוא עושה גמר מלאכה, אין זה דרך גורן וזה רק עוזר בצירוף לחצר או מקח שללא זה כיון שזה לא דרך גמר לכן דנים את זה כחלק מהתבואה ולפ"ז כוונת הגמ' שאם מקח קובע מהתורה א"כ זה גם מחשיב את זה כדרך גורן והגמ' עונה שזה בחצר ודו"ק וכמדומה שסברא זו מבוארת בחזו"א דמאי סימן ז סקי"ז דו"ק שם

ו] והנה כבר הבאינו לעיל דמבואר בפ"ג דתאנה שהיא נוטה לחצר אוכל אחת אחת וביארו תוס' שמדובר שאין דעתו עכשיו ללקוט את כל התאנה ולכן זה נידון כדבר לעצמו ואם זה שניים ויש כאן דרך גורן יש כאן גמר מלאכה וראיית פני הבית ומבואר שזה דוקא בחצר אבל לא בשדה וצ"ע כיון שעכשיו הוא לא עומד להגיע לבית אלא רוצה לאכול חלק זה בשדה א"כ שלא יצטרכו ראית פני הבית ולעניין גמר מלאכה כמו שבחצר זה מתחלק וחשיב גמר מלאכה ה"ה בשדה והנה כל זה קשה לתוס' והר"מ שהדין מוליך לשוק זה לא בתור קביעות מקח אבל לאחרונים שזה בתור קביעות מקח א"כ כאן זה לא שייך וא"ש עיין סימן ד סק"ה שהבאינו הדעות אמנם ע"ש שזה נגד הראשונים

ובהכרח צ"ל כאחד משלשת המהלכים הנ"ל או שחלוק המושג שזה נחלק לעניין ראית פני הבית מלעניין גמר מלאכה ואפילו שבעה"ב שלוקט קצת לאכילה זה נחלק לעניין שיחשב שיש כאן גמר מלאכה אבל לא לעניין שזה לא עומד להגיע לבית ולכן רק אם זה בחצר הוא מתחייב וכן ביאר בחזו"א דמאי ס"ז סקט"ז בסופו או כמהלך השני שכל מה שרואים את זה כדבר נפרד זה רק בצירוף של קביעות של חצר ולכן בשדה דנים שאין לזה גמר מלאכה ולא ראית פני הבית או כמהלך השלישי שזה לא דרך גורן ולא רואים את זה כגמר מלאכה אלא אם צירוף של קביעות של חצר וכן הוא בחזו"א דמאי ס"ז סקי"ז

ז] והנה מבואר בגמ' שאע"ג שיש סברא שלוקח עיניו במקחו אבל פועל שאוכל דין תורה לא דנים את זה כמקח ויש לדון האם זה סברא מיוחדת בפועל שאוכל מדין תורה אם כן דנים את זה כאכילת בעה"ב משא"כ לעניין מתנה או פועל שלא אוכל דין תורה שאין סברא זו אע"ג שאין כאן מעלה של מקח כדקי"ל שמתנה זה לא כמקח כמבואר בכל המשניות לעניין פועל שאוכל בתור מתנה אבל לעניין עיניו במקחו שייך גם כאן שעיניו במתנתו או שכל הסברא של עיניו במקחו זה רק מצד המעלה של מקח ובאמת במתנה זה לא כך

והנה בפשוטו כיון שמבואר בגמ' כנ"ל שכאן זה סברא דאוריתא והרי דין מקח הוא דרבנן א"כ מסתבר שזה סברא בכל אחד שהוא לא בעל הפירות וכן נקט החזו"א כדבר פשוט דמאי ס"ז סקט"ז י"ז ע"ש אמנם ע"ש סקכ"א שנקט לא כך וצ"ב

אמנם הנה מבואר במשנה פ"ב שבעה"ב שהיה עובר בשוק ומחלק תאנים כיון שמתנה זה לא כמכר מותר להם לאכול והנה כאן הרי אין דעתם להכניס לבית וצ"ב א"כ למה מותר להם לאכול הרי זה כמו מוליך לשוק וכאן הרי דעתם במתנתם וזה מחלק את זה משאר התבואה והניחא למהלך הראשון שלעניין ראית פני הבית זה לא יכול לחלק א"כ גם כאן יש חסרון של ראית פני הבית שדנים את זה כחלק מהתבואה אמנם אם כשני המהלכים האחרים שזה רק סברא שזה לא דרך גורן וזה לא עושה גמר מלאכה וכן זה לא מחלק וכל זה שייך עד כמה שלא היה גמר מלאכה אבל כאן הרי היה גמר מלאכה א"כ לא שייך סברא זו ועיין חזו"א שם סקי"ז במוסגר שהביא ראיה זו אמנם אם נימא שזה רק סברא מצד מקח א"כ לא קשה ששם זה מתנה ואין עיניו במתנתו

ח] והנה מבואר פ"ג מ"א המעביר תאנים בחצרו לקצות בניו ובני ביתו אוכלים ופטורים הפועלים בזמן שאין להן עליו מזונות אוכלין ופטורין אבל אם יש להם עליו מזונות הרי אלו לא יאכלו ובפשוטו הוא מדין מקח ועיין ר"ש ורא"ש שהקשו הרי מקח לא קובע קודם שנגמרה מלאכתו ותירצו ע"פ הגמ' בב"מ שעיניו במקחו והכוונה שהמקח עצמו מחלק את זה מהשאר וזה נחשב כדבר לעצמו וממילא זה לא עומד לקציעות ויש כאן גמר מלאכה ועיין חזו"א מעשרות ס"ד סקכ"ז שהקשה אם יש כאן סברא של עיניו במקחו א"כ למה אם הוא לא מעלה להן מזונות מותר להם לאכול הרי כאן זה תוך החצר שעובדים בה ומבואר בגמ' בב"מ שיש לזה דין חצר כלפיהם וא"כ גם מתנה צריך להיות אסור כי עיניו במתנתו ובפשוטו מוכח מכאן שכל הדין עיניו במתנתו זה רק במקח ולא במתנה

אמנם ע"ש שלולי דברי הר"ש היה מקום לומר שכאן שזה חיסרון גמר מלאכה לא מצד הכמות אלא מצד שזה עומד לקציעות כה"ג לא עוזר הסברא של עיניו במקחו וכן מבואר בר"מ שאסר רק מצד הדין של פורע חובו בטבל ועיין שם בביאורי המשניות שהארכנו בזה ועיקר הסברא מוכחת בר"ש שהקשה דוקא שם וקשה הרי זה גמ' מפורשת וכן למה לא הקשה מכל המשניות של פרק ב' אלא בהכרח כנ"ל שהגמ' זה על חסרון גמר מלאכה מצד הכמות ודו"ק בזה

**סיכום [חשון ס"ט]**

י]מבואר בגמ' שמקח קובע רק לאחר גמ"מ וצ"ע א"כ למה מקח מקציעות שהוא רוצה לאכילה קובע וביאר החזו"א שזה מחלק את זה משאר התבואה וממילא זה כמו גמ"מ וכן זה לא עומד להגיע לבית וממילא זה כמו מוליך לשוק שלא צריך ראיית פני הבית ויש לעיין האם מקח זה דרבנן לגבי לחלק את זה משאר התבואה ובדעת תוס' מבואר שזה דאוריתא ורק מה שלא צריך ראית פני הבית כה"ג שזה לא עומד להגיע לבית זה דרבנן ובדעת הר"מ צ"ל שזה דרבנן אמנם יתכן שזה רק לעניין הגמ"מ או רק לענין ראית פני הבית ולענין מתנה מבואר שגם אם זה לאחר גמר מלאכה לא קובע ומבואר שזה לא מחלק לעניין ראית פני הבית

1. ועיין רשב"א בב"מ פ"ט ע"ב שדן שספיתא ומקח זה דאוריתא וצ"ע שמפורש בגמ' כאן שבפועל שזה לא בבית זה דרבנן ונראה כוונתו שהחלוקה שבזה הוא דאוריתא ונפק"מ אם זה יהיה בחצר ודו"ק [↑](#footnote-ref-2)
2. ולפ"ז יתכן שזה גם כוונת התוס' ודלא ככל הנ"ל אלא שזה סתום בדבריהם [↑](#footnote-ref-3)
3. ודבר זה הוא המהלך הראשון בחזו"א סקי"ד [↑](#footnote-ref-4)