מחט בריאה
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב מאיר קאופמן / עניינים

**בס"ד ד' שבט תש"ע**

**בסוגיא דמחט שנמצא בריאה**

**שיטות הראשונים בביאור החילוק בין מחט לכבד**

א]מבואר בגמ' חולין מ"ח: שמחט שנמצאת בריאה נחלקו אמוראים האם טריפה או מותרת ומבואר בגמ' דלהלכה גם למתירים צריכים בדיקה שאין נקב בריאה ומבואר בגמ' דבאשתכח בסימפונא רבה גם לאוסרים יתכן שמותר והר"ן ביאר כי זה לא נקוב ורש"י ביאר דלא מסתבר שזה הגיע למקום זה אלא כדרכו מהקנה ולענין מחט שנמצאת בכבד מבואר בגמ' שיש חילוק האם קופא לבר או קופה לגאו וכל זה במחט עבה אבל במחט דקה אין הבדל

והנה עיין תוס' ורא"ש ור"ן שביארו ההבדל שאם המקום שבו החוט הוא לצד הכבד א"כ בהכרח שהוא הגיע מהריאה דאל"כ אינו יכול לנקב ולהגיע מהושט משא"כ אם מקום החוט לתוך גוף הבהמה בהכרח שהוא הגיע מהושט ולכן יכל לנקב הכבד וע"ש שנקטו שלענין ריאה צריך תמיד בדיקה שאין בה נקב ולכן מותר רק בשלימה וזה בין קופא לבר ובין לגאו וצ"ב למה כאן לא נתיר בקופא לגאו אפילו בלי בדיקה שזה שלם וביארו הנ"ל שיתכן שאפילו שזה וודאי נכנס לגוף דרך הקנה אבל יתכן שזה יצא החוצה וחזר ומה דלא חוששים כך בקנה ביאר הר"ן שעצם זה שיצא זה לא סיבה לאסור אלא רק אם זה יצא לגמרי ועבר לאבר אחר וזה לא חוששים אמנם ברבינו ירוחם הביא בשם רש"י שבאמת גם בריאה כל מה שבחיתוכה זה אסור זה רק בקטינתא או בקופא לבר אבל קופא לגאו מותר

עוד הקשו הראשונים למה בקופא לבר לא נאסור אפילו אם בדיקה שזה שלם וביארו התוס' שקרובה לקנה וסימפונא דריאה יש לה ריוח וחלל גדול וכן הוא בתוס"ר וצ"ב החילוק ועיין שטמ"ק שהביא מר"פ וכן הוא בהגהותיו על הסמ"ק וז"ל וסימפונא דריאה יש לה ריווח וחלל גדול דאם קופא לבר טריפה אפילו בא מתחילה שלם בפנינו משום דכיון דסימפוני הכבד קצרים לא ל"ה הקופא יכולה להיכנס בתחילה בסימפון עכ"ל ומבואר בדבריו שהחיסרון בקופא לא שזה לא יכול לנקב אלא שזה לא יכול להיכנס בסימפונות שהם מאוד דקים ולכן בריאה שהסימפונות רחבים וזה מגיע משם אין סברא זו [אמנם צ"ע א"כ מה הגמ' הקשתה במחט הנמצא בבית הכוסות הרי שם לא צריך להגיע שזה עבר דרך סימפונות קטנים אלא ישר דרך הוושט והגיע לשם ונקב וצ"ל שכמו שבכבד מאחוריו זה לא מנקב דהינו כשיש לו חלל גדול אין הוא לא מנקב כלל הבינה הגמ' שגם בבית הכוסות זה כך לולי הסברא שהאוכלים דוחפים אותו] ועיין רא"ש שהוסיף שבשר הריאה הוא רך ובפשוטו זה חילוק לעצמו אמנם משמע שס"ל שהריאה מצד הקרומים הוא קשה ורק בפנים הוא רך אבל בשר הכבר רך ועיקר החילוק כתוס' ודו"ק

ובחידושי הרא"ה כתב לבאר דמה דבריאה מותר קופא לבר מצד ששם יש בדיקה טובה בנפיחה ומכח זה מכשירים אפילו בקופא לבר משא"כ בכבד שאין לו בדיקה אם הוא שלם

והנה הגמ' אומרת שבקטינתא בכבד אין הבדל איך הקופא וגירסתינו שתמיד אסור וכן נקטו רוב הראשונים והטעם שעד כמה שאין ראיה איך זה הגיע ממילא כיון שהדרך שהדברים נכנסים מהושט ממילא תולים שזה הגיע מהוושט והנה הגמ' דיברה בחיתוכה דכבדא ויש לעיין מה הדין בכבד שלם האם שם זה אסור או שזה כמו ריאה שכה"ג זה מותר ועיין סמ"ק מ' ר"א ובהגהות ר"פ שם כתב שבכבד שלם מותר אמנם עיין טור סימן מ"א שכתב מפורש שבכבד אסור קטינתא אפילו בשלם ובפשוטו הטעם כמו שמבואר כאן בר"ן שכבד אין לו בדיקה טובה האם הוא שלם והנה בלשון הגמ' מדוקדק כך שהגמ' אומרת חזינן אי קופא לבר נקובי נקיב ואתאי ומשמעות הגמ' שאוסרים כי יש ראיה וצ"ב הרי גם בקטינתא אוסרים כשאין ראיה אמנם לנ"ל א"ש דבשלימה אוסרים רק כי יש כאן ראיה לאיסור

אמנם עיין טור שכתב שבכבד אפילו אם הוא שלם אסור ובטעם הדבר שזה לא כמו ריאה עיין ר"ן בסוגין שביאר שזה מצד שכבד אין לו בדיקה גם כשהוא שלם וכן הוא בחידושי הרא"ה וכן ביאר רעק"א בסוגין אמנם בספר התרומה סימן י"ד שכתב וז"ל ואם נמצאת מחט בכבד בכל ענין טריפה בין קופא לגאיו בין קופא לבר משום דמחטא דידן קטינתא נינהו ונוקבין שפיר אבל בריאה בכל ענין כשירה כיון שהריאה כולה לפנינו ואין ניכר נקב מבחוץ משום שהריאה סמוכה יותר לקנה וסמוכה יותר לבית הבליעה וגם סימפון הריאה רחב יותר ויש לו חלל גדול יותר מאותו של כבד לכך בין אי קופא לבר או לגאיו ואפילו בקטינתא כשר עכ"ל וכן הוא בסמ"ג מ' ס"ג ולכאורא כוונתו דהבדיקה של ריאה וכבד שזה שלם זה לא בדיקה מוכרחת דהרי יתכן שזה העלה קרום ורק מתי שהצד שזה ניקב הוא לא כזה גדול סומכים על זה ולכן בריאה שיתכן שזה הגיע ישר מהקנה וניקב כי זה קרוב לכן סומכים על הבדיקה של הריאה אם היא שלימה משא"כ בכבד שהוא רחוק וגם לומר שזה הגיע מהקנה זה צד לא מסתבר לכן לא מועיל הראיה שזה שלם ורק הראיה שזה קופא לגאו זה סיבה להתיר

ובספר המכריע סימן ט"ו כתב שרב אשי ס"ל כרבנן טרופאי שלא סומכים על הראיה שזה שלם ולכן לא הכשיר אלא בקופא לגאו ולפ"ז מבואר שלרבנן שמכשירים בריאה שלמה ה"ה בכבד שלם יכשירו אפילו אם קופא לבר ובאמת אין חילוק בין כבר לריאה אלא שבשניהם מועיל בדיקה

ובריא"ז נקט שבאמת אין חילוק בין ריאה לכבד במחט אלימתא אלא בשניהם אם זה קופא לבר אסור ואם לגאו מותר וכל ההבדל בקטינתא שאם זה בכבד אין צורה לבדוק משא"כ בריאה יש צורה לבדוק ע"י ניפוח

**בביאור שיטת רש"י**

ב]והנה עיין רשב"א שהביא מרש"י שנקט בכמה דברים דלא כראשונים הנ"ל א. דגם בריאה יש הבדל בין קופא לבר או קופא לגאו דבקופא לבר אסור וזה דלא כרבינו ירוחם שנקט הפוך דגם בחיתוכה מותר אם קופא לגאו ב.שבמחט קטנה מותר בכבד דהינו שאין כוונת הגמ' שבקטינתא תמיד אסור אלא שתמיד מותר והנה מקורו שגם בריאה יש הבדל מהא דרש"י הביא ראיה שהלכה כמכשירים מהא דהגמ' אומרת שכבד וקופא לבר מותר וס"ל לרשב"א שאין סברא לחלק בין כבד לריאה וביותר דעד כמה שהיה סברא לחלק שראיה דקופא זה רק ראיה בכבד א"כ מנ"ל לרש"י שראיה זו לא עוזרת בכבד לכו"ע אלא בהכרח שס"ל לרש"י שראיה זו מועילה גם בריאה וגם בזה המ"ד השני חולק ובפשוטו לפ"ז מבואר שצריך בריאה גם את ראית הקופא דלכן יש מקור דגם בזה נחלקו לענין כבד

אמנם לכאורא היה מקום לומר שכוונת רש"י שלמ"ד שאוסר מצד שס"ל שזה הולך כדרכו א"כ גם הראיה של קופא זה סיבה להתיר אמנם למ"ד שמותר בריאה יתכן שהראיה של קופא לא מועילה בריאה כמבואר בתוס' שזה חלוק מכבד ולכן צריך בדיקה שהיא שלמה ועוד יתכן שזה סוג ראיה כמו לבדוק שהכבד שלם ולמאן דאמר שמועיל ראיה זה או ריאה שלמה או קופא בכבד ולמ"ד שלא מועיל אף פעם לא מועיל

אמנם עיין רש"י שביאר שהטעם שצריך לבדוק בריאה לא כתוס' דגם אם זה הגיע מהקנה אולי זה ניקב אלא מצד שאולי זה הגיע מהושט ואז זה וודאי ניקב ועיין תוס' שהקשו הרי בכבד חזינן שלא חוששים וכוונתם דהרי בפשוטו כאן מדובר אפילו בקופא לבר ואם חוששים שזה נכנס ויצא בצורה הפוכה א"כ גם בכבד זה צריך להיות אסור ועיין רשב"א שכתב לדון דבאמת גם בריאה יעזור הראיה של קופא אלא שמדובר שזה חתוך בצורה שאי אפשר לבדוק ובאמת שכן נקט רבינו ירוחם בדעת רש"י וכנ"ל

ובפר"ח כתב לישב שס"ל לרש"י שבשר הריאה רך גם מבחוץ ולכן רק שם זה לא ראיה מצד שקופא לגאו וצריך לראיה מזה שהריאה שלימה אבל בשר הכבד יותר קשה ושם יש ראיה מצורת הקופא ובפשוטו לפ"ז בריאה מותר בין קופא לבר בין קופא לבר דהרי בריאה אין חילוק

והנה הבאינו לעיל דהרשב"א הביא בשם רש"י שבקלישתא תמיד מותר דהינו אפילו שאין שום ראיה להתיר בכל אופן כיון שאין ריעותא מותר ושמעתי דבתורת יקותיאל כתב שהדבר מבואר ברש"י ד"ה טריפה שביאר שהקושיא מבית הכוסות שכיון שרואים שהמחט יכולה לנקב גם מקופא א"כ אמרינן סימפונא נקט ואתא תמיד ובפשוטו כוונתו שבכבד נתיר תמיד ובזה וודאי צ"ע מ"ש מריאה שצריך בדיקה שזה שלם ויש שרצו לומר שבכבד יש בדיקה גם אם הוא חתוך שרואים האם המחט יצאה החוצה אמנם הרשב"א כתב שבכבד חתוך וודאי שאין בדיקה

ושמעתי לבאר שיתכן שהחילוק בהלכות ריעותא דבריאה שהמחט נמצאת בריאה עצמה א"כ יש כאן מספק על הריאה עצמה שנקב פוסל בה בזה צריך ראיה שלא היה בה נקב אבל כבד שבו עצמו נקב לא פוסל ורק מצד שיש לנו חשבון שזה ניקב את הדקין בזה כל שאפשר לומר שזה הגיע מהקנה כדרכו לא חשיב ריעותא וכן משמע בבעל העיטור ולכן בכבד בקלישתא מותר אבל בריאה תמיד צריך בדיקה

**ביאור שיטת הרשב"א בסוגין**

ג]וברשב"א כתב לבאר הסוגיא בדרך הפוכה דקופא לבר הכונה שזה לצד חוץ א"כ החוד הוא לצד פנים וחוששים שמא זה ניקב בדרכו את הריאה או דבר אחר משא"כ בקופא לגאו אין זה יכול לנקב ולפ"ז ביאר שבריאה שזה מגיע ישר ללא כל פיתול אין חשש שזה ניקב גם אם קופא לבר ומה שבקופא לגאיו לא חוששים שזה הגיע מהושט דזה חשש רחוק דכיון שמוציאים בריאה מסתמא זה הגיע בצורה הרגילה שמגיע לריאה ומבואר בדבריו שבזה גם רבנן טורפאי זה לא מצד שחוששים שזה הגיע מהושט אלא שחוששים שזה ניקב וצ"ל שלא מועיל בדיקה מצד שמא קרום עלה בו עכ"ד והנה בפשוטו כל מה שהוקשה לו בדברי רש"י מצד שלא ס"ל לחלק בין ריאה לכבד מצד רכות הבשר ולכן הוקשה לו למה בקופא לגאו לא מטריפים והנה לפ"ז לכאורא גם לביאורו כל מה שצריך בדיקה בריאה זה רק אם לא יודעין איך הקופה אבל אם הקופא לגאו שזה יכול לנקוב יהיה מותר אמנם עיין בתורת הבית הקצר שכתב מפורש בריאה זה תמיד אסור אם היא לא שלמה וצ"ע עד כמה שבהכרח ס"ל שבשר הריאה רך ויכול להינקב גם מקופא א"כ מה הוקשה לו על מהלך רש"י וצ"ע

והנה לדבריו מבואר החילוק בין כבד דמבואר בגמ' חילוק בין קופא לבר או לגאו לבין ריאה שלא מוזכר דבכבד שהוא רחוק צריך לחוש שמא זה ניקב משא"כ בריאה וכמבואר בדבריו

והנה הגמ' שואלת מבית הכוסות ולדעת רש"י קושית הגמ' שמהא דשם מתירים תמיד בהכרח שגם מהקופא זה יכול לנקב אמנם לדעת הרשב"א הרי לא מבואר שזה לא יכול לנקב אלא שהגמ' דנה רק שבקופא אין ריעותא לומר שזה ינקב וצ"ל שהבינה הגמ' שעד כמה שזה לא ריעותא לומר שזה מנקב בהכרח כי אין באפשרותו לנקב וא"כ גם בבית הכוסות זה סיבה לאסור אמנם ע"ש שהקשה א"כ למה הגמ' לא שואלת על כבד עצמו וריאה שלפי דבריו הרי זה וודאי הגיע מהריאה ולא מהושט ורק לכן מתירים א"כ איך זה חדר לבשר ובהכרח שזה הגיע מהושט וצריך לאסור ולמה הגמ' לא הקשתה רק בבית הכוסות ועיין בתוה"ב שהגמ' יכלה לשאול ולתרץ כן ודבריו צ"ב דבושיא מה מצאה מיוחד לשאול מבית הכוסות

**ביאור נידון הגמ' במרה**

ד]הגמ' אומרת שבמרה אם זה קשיתא דזיתא אסור ועיין רש"י ותוס' שכתבו שלכאורא זה כרבנן טרפואי וצ"ע הרי כאן זה כמו קלישתא שאסור לכו"ע ועיין בר"ן שהקשה שכאן זה כמו סימפונא רבה דכבד או דריאה וזה צריך להיות מותר ויתכן שזה כוונת הראשונים שהרי בגמ' מבואר שגם בסימפונא דריאה הם לא אמרו היתר ובכבד יתכן שלכו"ע זה אסור וכן ביאר במהרש"א אמנם לכאורא כל זה שייך להקשות לביאור הר"ן שהסברא של סימפונא רבה כיון שזה לא תקוע כלל לכן אין כאן לחשוש שזה ניקב אבל רש"י הרי ביאר שהראיה מזה שזה עומד בדיוק בתוך הסימפון א"כ כאן שזה בתוך המרה זה כמו בתוך הריאה ואין כאן שום ראיה וצ"ע כנ"ל והנה בדעת רש"י הבאינו לעיל שס"ל שבקלישתא תמיד מותר א"כ א"ש שרש"י תלה את זה במחלוקת לעיל אמנם למה דביארנו לעיל שזה רק בכבד אבל בריאה ששם נקב פוסל מצד עצמו צריך בדיקה א"כ כאן זה כמו ריאה שנקב פוסל בה

ובפשוטו צ"ל שס"ל שמועיל בדיקה במרה לראות שהיא שלמה וכמו שהביא הב"י מהכל בו ולכן הוקשה להם שזה תלוי במחלוקת הנ"ל ועיין תוס' שכתבו שפה חיישינן שמא זה הגיע דרך הוושט וזה ניקב הוושט וחזר ונכנס לכבד ועיין רעק"א שהקשה כיון שיש כאן ספק שזה הגיע דרך הוושט שזה דרכו א"כ מה הוקשה לתוס' הרי על זה אין בדיקה דהרי את הכבד אי אפשר לבדוק וא"כ הדרא קושיא לדוכתא שזה כמו קטינתא בכבד ושמעתי לבאר דעד כמה שאני לא אומר שזה בא ישר למרה כיון שיש לה בדיקה אלא שזה הגיע מהכבד א"כ אפשר כבר לומר שזה הגיע מקנה דתמיד מספק אני אוסר כי מסתמא זה הגיע מהוושט אבל כאן שיש בדיקה א"כ לדון שזה הגיע בצורה הרגילה זה וודאי שלא היה ממילא כבר אין סיבה לנקוט שזה הגיע מהוושט לנקב הכבד ועבר למרה אלא אפשר לומר שזה הגיע מהקנה לכבד ומשם למרה וזה מה שהוקשה לתוס' ותירצו שכיון שהסימפונות של הריאה קטנים א"כ לא יתכן שזה הגיע משם ובהכרח שזה הגיע מהוושט לכבד וממילא ניקב את הוושט וצ"ע בזה