פרק ג
קטגוריות: ש_ס / ו תרומות / תרומות עניינים - הרב מאיר קאופמן

בס"ד א סיון ס"ח

**פרק ג**

**משנה א**

**ביאור הבבלי והירושלמי בדין קישות וכו'**

**א]**מבואר במתניתין התורם קישות ונמצאת מרה אבטיח ונמצא סרוח תרומה ויחזור ויתרום עכ"ל המשנה ובגמ' יבמות פ"ט. וקידושין מ"ו: מבואר שמדאורייתא זה ודאי תרומה וצ"ל שזה נאכל ע"י הדחק ויש לו תורת אוכל ורק מדרבנן יש כאן קנס כמפריש מהטמא על הטהור אלא ששם נחלקו אמוראים האם זה רק לא תרומה לתקן השירים אבל הוא עצמו תרומה או שאינו תרומה כלל אמנם אצלינו זה ודאי תרומה אלא שזה לא עוזר לתקן השירים והטעם שזה יותר קל מבואר בגמ' שכאן זה לא מזיד גמור אלא שהיה צריך לטעום והא דבמפריש בטמא תרומתו תרומה בשוגג וכאן לא דכאן הוא קרוב למזיד דהיה צריך לטועמו דהינו להפריש קודם מקצת על קצתו וזה וודאי היה חל והנה לפ"ז לכאורא הסיפא דמתניתין דאינה מדמעת בפני עצמה זה לא שייך כאן דהרי זה תרומה גמורה מהתורה כמו מהטמא על הטהור וכהן יכול לאוכלה ורק לעניין השירים מדרבנן זה לא מתוקן וכן הוא בריטב"א בקידושין שהתרומה תרומה

אמנם עיין ירושלמי הובא בראשונים דמקשה הניחא אבטיח ונמצא סרוח דזה דבר שקורה אחרי זה דהינו שעד כמה שיודעים שזה היה סרוח בשעת הפרשה זה וודאי לא חל וכיון שיש ספק לכן תרומה ויחזור ויתרום אבל קישות הרי זה מרה מעיקרא וא"כ זה וודאי לא חל והירושלמי עונה עשו אותה כספק אוכל דהינו שיש כאן ספק האם הדרגא של זה הוא נחשב אוכל וחל תרומה או שלא חל תרומה והירושלמי דן האם זה רק לעניין תרומה או גם לשאר דיני התורה ובפשוטו הכונה האם זה ספק גמור מדאוריתא או שזה רק חומרא דרבנן לדון את זה כספק והנה לפ"ז גם התרומה עצמה היא ספק תרומה ואין זה דומה למפריש מהטמא על הטהור שהתרומה עצמה היא וודאי תרומה וזה דלא כבבלי וכן נקט הר"ש כאן דמהא דהירושלמי אומר שזה גם לשאר דיני התורה חזינן שזה ספק גמור ולא מצד קנס כהבבלי

אמנם עיין תוס"ר בקידושין שכתב על הגמ' שבירושלמי מפרש שעשו את זה כספק אוכלים ונראה שס"ל שזה לא סותר אלא שכאן גדר הקנס לא סתם שתרומה ויחזור ויתרום אלא להחשיב את זה כספק ולפ"ז גם התרומה דינה כספק תרומה ובפשוטו צ"ל שזה רק לצד הירושלמי שזה רק לענין תרומה וכונת התוס"ר שכך ס"ל לבבלי ועיין תוס' בב"ב קמ"ג. דמבואר דהשוה הבבלי לירושלמי והנה מבואר בתוס"ר הנ"ל דדברי הירושלמי גם על אבטיח וזה לשיטתו שאין כאן ספק גמור אלא יש כאן וודאי תרומה דאוריתא גם באבטיח

**ביאור דעת הר"מ והחילוק לדעתו שתרומה לא חלה ואם תרם זה לא פוקע ובדין אוכל שנהיה ראוי לאכילה ע"י הדחק האם פוקע חיוב תרומה**

**ב]**אמנם עיין רמב"ם פ"ה מתרומות הכ"ב שכתב וז"ל התורם חבית של יין על יין ונמצאת חומץ אם נודע שהיתה חומץ עד שלא תרמה אינה תרומה ואם אחר שתרמה החמיצה הרי זו תרומה ואם ספק תרומה ויחזור ויתרום וכן התורם קישות ונמצאת מרה אבטיח ונמצא סרוח או שנמצאו נקורים תרם חבית של יין ונמצא מגולה שאסור לשתותה תרומה ויחזור ויתרום שנייה ואין אחת משניהם מדמעת בפני עצמה והאוכל אחת משתיהן אינו חייב חומש עכ"ל ומבואר שזה אותו דין של יין וחומץ שזה וודאי אם יודעים שזה היה בשעת ההפרשה לא חלה הפרשה ורק כאן יש ספק ולכן זה ספק תרומה ועיין כס"מ שזה דלא כירושלמי לעניין קישות דס"ל דגם שם משכח"ל שזה נתקלקל ע"י עיפוש

והנה צ"ע לדעת הר"מ שאם יודעים שזה היה סרוח או מרה בשעת הפרשה לא חל ההפרשה א"כ גם אם נודע שזה קרה לאחר ההפרשה למה שלא יפקע מזה תורת תרומה דזה נהיה לא ראוי לאכילה ולכאורא מבואר דעת הרמב"ם דס"ל כמו שנסתפק החזו"א דמאי סימן ט"ו דאחרי שחל תורת תרומה זה לא פוקע גם אם זה נהיה לא ראוי לאכילה אלא דהחזו"א שם אירי בטמאה דיש מצות שריפה וכאן מבואר שזה גם בטהורה דיש בה דין הנאה של כילוי לכהנים וכמו שדן שם החזו"א בתרומה שראויה לסיכה

אמנם יתכן לומר שכאן באמת זה נהיה סרוח שזה עדין ראוי לאדם ע"י הדחק וכה"ג עדין לא פוקע מזה תורת אוכל וזה יקבל טומאת אוכלים ולכן החלות תרומה לא פוקע ורק לעניין טבל כיון דהרי דבר שראוי לאכילה רק ע"י הדחק מתחילתו לא חייב בתרומה כמבואר שבת ס"ז. לעניין ספיחי סטים וקוצה ע"ש בתוס' וכן הבאינו מעשרות סימן ב מהמאירי וס"ל לר"מ שאפילו אם זה היה ראוי בתחילתו אם קודם ההפרשה זה כבר לא ראוי פוקע מזה החיוב תרו"מ ועיין מה שהבאינו בסוגיא דטבל שנשתנה סקי"ד לדון בזה אמנם כל זה שייך לענין אבטיח וקישות אבל לעניין חבית מגולה או אבטיח מנוקר לכאורא או שדנים את זה כאינו ראוי לאכילה כלל או כראוי לאכילה ובכל אופן מבואר בר"מ שאחרי שהפרישו לא פוקע וכן הוא בדבריו פ"י ה"ז ע"ש ובאמת לדעת הבבלי דמבואר שמדאורייתא זה תרומה מעליתא חזינן שאפילו שוודאי שזה רק ראוי ע"י הדחק אבל כיון שכבר חל על זה שם טבל או שם אוכל זה כבר נשאר חייב בתרומה ולכאורא כן הוא עיקר לדעת רוב הראשונים דנקטו כהבבלי ודלא כהירושלמי או שהירושלמי מודה וככל הנ"ל

אחרי כתבי הנ"ל ראיתי במשפטי ארץ במילואים שהביא מהמעדני ארץ פ"ב מתרומות הי"ד אות ג דנקט שמה שמבואר בר"מ שזה לא חל הוא מדין רע על היפה ומדרבנן ופה החמירו שאפילו בדיעבד לא חל ולכן בניקורים אפילו שזה רק איסור אבל כיון שמדרבנן אסור לאכול זה רע גמור ואמרו שלא חל ובזה א"ש שלא פוקע דבאמת זה אוכל ולפ"ז אם יפריש מיניה וביה וודאי יחול והדברים מחודשים דמהיכי תיתי שהיה כאן גזירה דרבנן יותר מהרע על היפה שתרומה ויחזור ויתרום

**דעות הראשונים בביאור מחלוקת רבי ורבנן**

ג]עיין גמ' בב"ב פ"ד. דתניא יין וחומץ מין אחד רבי אומר שני מינים ובפשוטו נחלקו לעניין מזיד דלרבנן זה מין אחד וממילא אפילו אם לכתחילה חשיב רע על היפה אבל בדיעבד זה מועיל ורבי סובר שזה שני מינים וממילא אפילו מהיין על החומץ זה לא חל ודעת הר"ש במתניתין ועוד הרבה ראשונים דגם במזיד לרבנן תרומתו תרומה שכאן זה כמו כל רע על יפה דהרי זה ראוי לשימוש בתור חומץ אמנם דעת תוס' יבמות פ"ט. ובתוס"ר שם שאם עשה את זה במזיד תרומה ויחזור ויתרום כמו מן הטמא על הטהור

והנה בגמ' נדה ב: קידושין ע"ט: הבודק את החבית להיות מפריש עליה ונמצא שזה חומץ ומבואר שאין תרומתו תרומה ודעת רש"י בנדה והרשב"ם בב"ב פ"ו. שזה אליבא דרבי מצד שזה שני מינים אבל לרבנן באמת תרומתו תרומה וכן פשטות הירושלמי בסוגין שהעמיד מתניתין כרבי וכן נקט השנו"א במתניתין אמנם דעת הר"ש וכן הראשונים בב"ב ועוד מקומות שכה"ג שהיה טעות ורצה להפריש יין ונמצא חומץ לכו"ע אין תרומתו תרומה וביארו שזה לא דומה לקישות ונמצאת מרה ששם זה אותו מין משא"כ כאן ביחס לדעת בני אדם זה שני מינים

**בדין טעות האם לא חל מצד אומדנא או טעות**

**ד]**והנה עיין לעיל בירושלמי פ"ב במפריש מן הטמא על הטהור בשוגג שעבר איסור למה תרומתו תרומה דנימא שאם היה יודע לא היה עושה כי לא רצה לעבור איסור והירושלמי עונה שהוא מעדיף לעבור איסור בהפרשה מאשר לעבור על איסור טבל דהינו כיון שיתכן שלא יודע לו שעשה שלא כדין לכן לא רוצה שזה יתבטל מחמת זה וצ"ב א"כ למה כאן זה אחרת אמנם בפשוטו הביאור שכאן זה לא מדין אומדנא דמוכח שאם היה יודע הוא לא היה עושה אלא זה מדין טעות דחשיב שזה שני מינים ושלא היה דעתו על מעשה זה כלל וגם אם יגיד שאם היה יודע שזה חומץ גם היה עושה זה גם לא יחול וכן הוא בלשונות הראשונים אמנם עיין לשון הריטב"א בקידושין שביאר שזה לא חל מצד אומדנא וצ"ע ועיין רמב"ם לגירסתינו שחילק שרק יין על יין ונמצא חומץ על יין לא חל אבל יין על יין ונמצא יין על חומץ זה חל ולכאורא זה רק חילוק באומדנא ולא אם נבוא לדון מצד טעות אמנם יש גירסאות בר"מ שבכל מקרה זה לא חל וא"ש

ושמעתי לדון עוד דכל הירושלמי דבמקום שבאים לדון שכל הסיבה שיהיה אומדנא לבטל את מה שעשה בגלל איסור כה"ג אמרינן דאדרבא הרי אם לא יחול יהיה לו איסור יותר חמור אבל במקום שהסיבה לבטל לא מצד איסור בזה לא מצאנו שכדי לא לעבור איסור הוא רוצה שיחול נגד רצונו

**האם לרבי הוא חיסרון דאוריתא**

ה]והנה לרבי שזה שני מינים הדבר צ"ע מה טעם הרי זה אותו מין ממש לכל דיני התורה וכי מחמת שזה נשתנה לטעם אחר זה מין אחר ובאמת הר"ש הביא מהירושלמי שזה רק דרבנן אלא שלכאורא לפ"ז יחול תרומה אם הפריש וכן הוא בתוס' ביבמות ופשטות לשונות הראשונים לא כך וכן הגמ' בב"ב פ"ד שתלתה המחלוקת רבי ורבנן לעניין מקח חזינן שזה מחלוקת בעיקר הדין ולא סברא בקנס דרבנן וכן לראשונים שתלו הנידון של אומדנא ברבי ורבנן משמע שיש כאן נידון מעיקר הדין ועיין בד"א בבה"ל דהביא ירושלמי בכלאים שס"ל שזה נידון דאוריתא וצ"ע בזה

**דיני קני את וחמור**

ו]עיין סוגית הגמ' בב"ב קמ"ג לעניין קני את וחמור ואיכא שלש דעות או שקנה הכל או שקנה מחצה או שלא קנה כלל ועיין שם בראשונים שפסקו כר"נ שקנה מחצה ובגמ' קידושין נ"א. מביאה המשנה במקדש חמש נשים ובהם שני אחיות ואמר הרי כולכם מקודשות לי וקיבלה אחת מהן ע"י כולם ואמרו חכמים אין אחיות מקודשות והגמ' שואלת שזה את וחמור ועונה שאמר הראויה לביאה תתקדש לי ודעת רוב הראשונים שגמ' זו דלא כהילכתא אמנם הרמב"ם והבה"ג העתיקו דבר זה וצ"ע הרי קי"ל שאת וחמור קנה מחצה ונאמרו בזה שני ביאורים המ"מ ביאר שכיון שאמר כולכם כה"ג או שהכל חל או שלא חל כלום והר"ן ביאר שלעניין מקח לפעמים אדם קונה דבר רע אגב דבר טוב אבל אחד לבד לא רוצה ולעניין הלכה בשו"ע אבן העזר מובא שזה ספק ועיין חזו"א דמאי סימן ט"ו שאפשר לסמוך לעניין מעשר כדלקמן על רוב הראשונים שאין בזה חיסרון

והנה במרדכי בב"ב מובא במקנה דשלב"ל אם דבר שבא לעולם או קרקע ומטלטלין בקנין שמועיל רק לקרקע והביא דעות שלא מועיל כלל או שקנה את מה שאפשר והסמ"ע נקט שהדעות שלא מועיל ס"ל להלכה שלא קנה כלל מכח סוגיא דקידושין ולא ס"ל לחלק בין כולכם לאת וחמור ונקט שזה ספק דדינא אמנם הגר"א שם ביאר שזה כמו כולכם וכדעת הר"מ והבה"ג הנ"ל וכן נקט החזו"א שאין בזה מקום ספק לעניין את וחמור שקנה מחצה

**בדין תרומה שחלקה לא חל**

ז]והנה לעניין תרומה במפריש מן החיוב על החיוב והפטור עיין חזו"א שם שיתכן לדון את זה לפי החלות תרומה וא"כ הוי מרבה במעשרות שזה לא קשור לאת וחמור ואפשר לדון לפי מה שחל עליו וא"כ חצי מתוקן והוי את וחמור ולהלכה קנה מחצה דהינו חצי מהכמות התרומה תחול על מה שיכול לחול ולדעת הר"מ בכולכם לא יחול כלל והנה הראשונים הביאו פה הבריתא דבמפריש חבית יין על שני חביות יין ונמצא במופרשים אחד חומץ שהיין מתוקן והחומץ לא מתוקן ועיין רשב"א ביבמות שחצי מהחבית הוי תרומה וכן הוא ברמב"ן ומבואר שלא הוי את וחמור וצ"ע שהגמ' לא הביאה את זה כראיה למ"ד קנה מחצה או קנה הכל ואם כצד החזו"א שפה זה מרבה במעשרות א"ש אמנם עיין רמב"ם פ"ה מתרומות ה"ג במפריש שני סאין חיטים על חמישים חיטים וחמישים שעורים שלא חל כלל ועיין חזו"א דמאי סימן י"א סקכ"ז שזה לשיטתו דבכולכם לא חל כלל וכהבנת המ"מ

והנה לעיל בפ"א במפריש זתים על שמן ב"ש אומרים תרומת עצמן בהם וב"ה אומרים אין תרומתו כלל ובפשוטו אירי שהפריש רק על השמן אלא שס"ל לב"ש שחל מתוך הזיתים שיעור התרומה שנצרך לעצמו אמנם הרמב"ם ביאר שמדובר שהפריש על זיתים ושמן ולב"ש חל החלק שעל הזתים ולב"ה לא חל כלל ובפשוטו זה לשיטתו שהוי את וחמור והחזו"א דן שאולי זה חלק מהקנס שלא יחול כלל

והנה לכאורא היה מקום לדון לעניין תרומה שלא חל מחצה דיש לדון במפריש כמות מסוימת בתרומה שמהתורה אין שיעור האם הכונה שמפריש מהכל על הכל או שחל כל כל שהוא על משהו אחר ויתכן נפק"מ במפריש מהרע והיפה על היפה האם חשיב שעשה איסור בהכל או רק בחצי ונפק"מ לשליח אם יש בזה חיסרון של אשלד"ע ואם נימא שהוי הפרשה מהכל על הכל א"כ יתכן עד כמה שחלק לא חל ממילא הוא לא עשה כל חלות הפרשה של חלק ואין שום סיבה שיחול חלק על חלק או יתכן איפכא שכיון שזה הפרשה על הכל יחול החצי על הכל דכך המעשה שלו אלא שהוא רצה שיהיה מהכל וזה יחול מחצי והנה למ"ד קנה הכל מסתמא ה"ה כאן צריך שיחול על הכל אמנם למ"ד קנה מחצה או לא קנה כלל יש מקום לדון כנ"ל אם לא שנבוא לדון מצד אומדנא ודו"ק בזה אמנם עיין גמ' בב"ב קמ"ג דבפשוטו מבואר שזה קשור לנידון של את וחמור ועיין מה שכתבנו בזה לקמן מ"ה ובפ"ד מ"א סקי"א

**משנה ג**

**הערות בדעת ר"ע**

א]דעת ר"ע ששותפין לא יכול לעשר כל אחד אלא חילקו ועיין ר"ש שהביא מהירושלמי שזה דוקא בסתמא שלא ידוע ששותפו מומחה להפרשה אבל אם יודע שהוא מומחה וודאי עוזר והר"מ גרס הפוך שאם הוא מוחה גם רבנן מודים שזה לא עוזר

והנה צ"ע אם אין ברירה א"כ כשלוקח חלק לעשר מנא ליה שזה חלק שלו וצ"ל שגם אם זה לא שלו אבל זה וודאי אומדנא ברורה שחברו מרשה לו לקחת כחלקו כדי לעשר אלא שצ"ע מה שמבואר שהשני יקח סאה ויעשר הרי אולי חלק זה מעושר ובהכרח שהירושלמי נקט בדעת ר"ע שיש ברירה וצ"ע

וצ"ע עוד עד כמה שחל רק חצי א"כ למה אין כאן חיסרון של את וחמור א. מצד הדבר שממנו מפריש ב. מצד הדבר שעליו הפריש שרק על חלק חל וכמו שכתב הר"מ שהמפריש תרמה מחיטים על חיטים ושעורים שלא חל כלל עיין לעיל מ"א ועיין חזו"א דמאי סי' י"א סקכ"ז שכאן זה כמו מרבה במעשרות וצ"ע ששם כל החיסרון בגלל הכמות שהיא יותר או פחות אבל כל אחד מצד עצמו יכול לחול אבל כאן שהחיסרון שחלק לא שלו בין במתיר ובין בניתר א"כ לכאורא הוא כמו את וחמור רגיל וצ"ע בזה

**בדברי הירו' בדעת ר' יוסי**

ב]ר' יוסי אומר עיין ר"ש מהירושלמי ולכאורא הכונה דבדעת רבנן פשוט לירושלמי דהכונה שאם הראשון עשה כדין אין תרומת השני תרומה ובדעת ר' יוסי הוא נסתפק האם הכונה כשיעור תורה חיטה אחת וזה דלא כרבנן או הכונה כשיעור הרגיל שזה אחד מחמישים שאז זה כרבנן והנה זה צע"ג איך שייך לומר שזה אומדנא בדעת ר' יוסי שמוכן שחברו יפריש רק אם עושה שלא כדין ועוד יש לדון למה אין כאן חיסרון של אשלד"ע וצ"ע והרמב"ם ביאר שספק הירושלמי שאולי הכונה בר' יוסי שזה דוקא אם השני אחרי זה הפריש כאותו שיעור שהראשון עשה

**משנה ד**

**שיטת הר"מ בדין ביטול שליח**

א]הרמב"ם פסק שלא יכול לבטל שליח אלא אם אמר לו בדרום ועשה בצפון זה לא חל והקשה הראב"ד הרי קי"ל כר"י שאתי דיבור ומבטל דיבור ובעיקר תירוץ הירושלמי צ"ב הרי אם לא היה חוזר בו יכול לעשר בדרום במקום בצפון דאמרינן שאין לו קפידא בזה וא"כ עד כמה שאי אפשר לבטל למה כאן זה אחרת וצ"ב ואולי גדר הדין שאי אפשר לחזור דכל דעושה ע"פ ציוויו זה כאילו שהוא עושה אבל מעצם הנתינת כח יכול לחזור בו וכל שלא עושה ממש כמו שאמר לו לא שייך לדון שזה כמעשה גמור של המשלח וצ"ע

**בביאור דין הדרוכות**

ב]**הדרוכות וכו':** הר"ש ביאר שכיון ששכרם לעשות בטהרה ואחרי זה הם מטמאים א"כ בודאי דעתו שהם יוציאו את זה לפני שהכל נטמא וביאר הר"ש שאת המעשר יעשו אחרי זה כשהכל יהיה יין וצ"ע א"כ מפרישים מהטהור על הטמא וצ"ל שכיון שבזמן ההפרשה זה היה מהטהור על הטהור זה מספיק והראב"ד ביאר שהכונה שאם זה עומד להיטמאות כל אדם יכול להפריש ולכאורא הוא מדין זכין ומבואר שמועיל זכין משל חברו על של חברו עין סימן ב' שהארכנו בזה והרמב"ם ביאר שכיון שנתן להם האחריות על הדבר וגם לעניין טומאה וטהרה ממילא מונח בזה גם שיוכלו להפריש וצ"ב ועוד מבואר בר"מ שיכולים להפריש מיד ולא שזה יחול אחרי זה דהינו שס"ל שמאז שהלכו שתי וערב יש להכל תורת יקב עיין חידושי הגרי"ז שהאריך בזה

**משנה ה**

**בביאור דעת ר"ש**

א]מבואר במתניתין האומר תרומת הכרי הזה בתוכו ומעשרותיו בתוכו תרומת מעשר זה בתוכו קרא שם וחכמים אומרים עד שיאמר בצפונו או בדרומו ע"כ ובביאור דעת רבנן ביארו הראשונים שיש דין שיריה ניכרים וכל שמחיל בצורה שלא ניכר מה התרומה ומה הטבל לא חל

והנה עיין גמ' עירובין ל"ז: דר"ש סובר שאין לתרום בצורה מה שאני עתיד להפריש יהיה תרומה ובפשוטו כי אין ברירה ורבא אומר שיש ברירה ורק יש כאן חיסרון של אין שיריה ניכרים ואביי שואל שא"כ אם יהיו לפניו שני רימונים של טבל ואמר אם ירדו גשמים היום יהא זה תרומה על זה ואם לא ירדו גשמים היום יהא זה תרומה על זה יהיה הדין שלא יחול כי לא ברור מה התרומה ומה הניתר ואביי מוסיף שאם תגיד שבאמת לא יחול הרי ר"ש ס"ל במשנתינו שאין חיסרון של שיריה ניכרים ולכאורא כוונת אביי לשאול שגם אם ננקוט שכה"ג חסר בדין שיריה ניכרים הרי ר"ש חולק על זה והגמ' עונה שאני התם דאיכא סביביו והגמ' אחרי זה דוחה שהטעם של ר"ש שמא יבקע הנוד

ומבואר שני ביאורים בגמ' בדעת ר"ש או שחולק לגמרי על הדין שיריה ניכרים וכן הוא בירושלמי בסוגין או שזה סברא מיוחדת כי הוא אמר בתוכו וביארו הר"ש והריבמ"ץ והרא"ש והתורי"ד שם דבזה שאומר בתוכו הוא מברר שהצד לא חל וממילא מקצת מבורר וזה מספיק ובדעת רבנן שחולקים ביארו שמודים למשמעות הדברים אלא שזה לא מספיק לעניין שיריה ניכרים שצריך שהכל יהיה ניכר ולא שחלק והנה דעת הרמב"ם שלצפונו אין הכונה בפינה הצפונית לגמרי אלא ברבע הצפוני ולפ"ז גם לרבנן זה לא מבורר לגמרי ובכל אופן זה עוזר ובהכרח שהמחלוקת במשמעות הדברים דלרבנן בתוכו אין משמעות שזה על האמצע אלא כמו שאומר בו

**בביאור מחלוקת אביי ורבא בגדר שיריה ניכרים עירובין ל"ז: וביאור מחלוקת הר"מ והראב"ד באומר שיחול ליד התרומה שנפלה בתערובת**

ב]והנה מבואר שנחלקו אביי ורבא האם יש חיסרון בברירה של שיריה ניכרים ובביאור דעת אביי אפשר לבאר בשני אופנים א.שכל החיסרון הוא רק אם מצד עצם החלות לא מבורר מה התרומה ומה החולין דהינו שזה חלות של אחת משני אחיות אבל אם מצד החלות זה מבורר אפילו שאף אחד בעולם לא יודע בכל אופן זה חל [וזה על פי המקובל שבאחת משני אחיות באמת זה חל בצורה לא מבוררת] ולכן בשני הרימונים הנ"ל שחל על מה שיהיה מחר ורק שאנו לא יודעים זה לא חיסרון

ב.ואפשר לבאר שבאמת אין ההבדל בצורה שזה חל אלא ההבדל אם זה סוג ספק שיתברר למחר ולכן חשיב שיריה ניכרים לבין סוג ספק שלא עומד להתברר והנה עיין רמב"ן ורשב"א בחולין י"ד שביארו שמה שבברירה אין חיסרון של שיריה ניתרים כי זה מתברר למפרע וצ"ב כונתם הרי בשעת הפרשה לא ידעו, אמנם וודאי כונתם כנ"ל שלמפרע בשעת הפרשה כבר חל על דבר מסוים ואם היה הגדר שבשעת הפרשה זה עדין לא מסוים ורק מתברר מכאן ולהבא זה היה חיסרון והנה בעיקר מחלוקתם הרמב"ן בחולין נקט שהגמ' נקטה לעיקר כאביי שאין בזה חיסרון של שיריה ניתרים אמנם הרשב"א נסתפק בזה ע"ש

והנה כתב הרמב"ם פי"ג מתרומות הט"ו סאה תרומה שנפלה לתוך הכלי ואמר תרומת הכרי הזה בתוכו במקום שנפלה אותה הסאה שם נסתיימה תרומת הכרי ונדמע הכל בתרומה שנפלה ובתרומת הכרי עכ"ל ובהשגות הראב"ד א"א בעיא היא בירושלמי ע"כ וצ"ל שהר"מ נקט שהירושלמי זה בלשון פשיטות ולא ספק ובפשוטו הוא הנידון דכה"ג אין שום ידיעה בעולם על מה זה חל וגם לא ידעו אמנם מצד החלות זה חל על דבר מסוים ובדעת הר"מ מבואר כנ"ל ובדעת הראב"ד יתכן שזה עצמו הספק בסברת אביי או שהירושלמי נסתפק במחלוקת אביי ורבא אלא שא"כ היה צריך לציין דבר זה

**באומר שיחול באחד משני הכרים על הכל ובדין מקצת שיריה ניכרים**

ג]כתב הרמב"ם פי"ג מתרומות הט"ז וז"ל היו לפניו שני כריים ואמר תרומת שני כריים באחד מהן הרי שניהם מדומעין עכ"ל ומקורו בירושלמי בסוגין דהינו כיון שלא חל בצורה לא מבוררת כלל אלא זה חל בצורה שזה מאחד על שניהם לכן זה עדיף ובפשוטו צ"ע כיון שלגבי איזה אחד מהם זה עדיין חלות של אחת משני אחיות א"כ אין כאן שום חלות מבורר מה התרומה ומה החולין ועיין דרך אמונה שכיון שאם יאכל חצי זית מכל אחד וודאי לא עבר על אכילת תרומה זה עצמו מספיק להיחשב שייריה ניכרים וצ"ב

והנה מבואר מזה שבדין שיריה ניכרים לא צריך שהכל יהיה ניכר אלא אם יש משהו מהדבר הניתר שהוא ניכר זה מספיק דהרי כאן לגבי הכרי שחל בתוכו זה לא מבורר כלל ובכל אופן עוזר כיון שביחס לכרי אחד זה ניכר וזה כדהבאינו לעיל שיטת הר"מ בדין צפונו לרבנן שהכונה ברבע הצפוני וזה עדיין לא מבורר וע"ש שהראשונים חולקים על זה וס"ל שלא עוזר שחלק מבורר והנה צ"ע דבירושלמי כאן מובא תנאים מפורש בדין של לצפונו איפה זה מעורב בשמינית או בחצי או ברבע ומבואר כר"מ

**יחקור בגדר הדין תרומה ומעשר האם זה חלות של הכל על הכל או כל משהו מתקן נגדו ויוכיח מדין שיריה ניכרים במקצת**

ד]והנה יש לחקור בגדר תרומה שאדם מפריש אחד מחמישים האם הגדר שחל הכל על הכל או שזה מתחלק שכל חלק מתיר משהו אחר וראיתי בחו"ב סימן ד סקט"ז שדן בזה וכתב נפק"מ אם אחד יפריש מטבל דאוריתא על טבל דאוריתא ודרבנן האם יהיה מותר לאכול את כל התרומה או רק כנגד הטבל הדאוריתא

והנה לכאורא מדין הרמב"ם הנ"ל מוכח שהגדר שחל הכל על הכל דאם חל כל חלק על משהו אחר א"כ מה עוזר שחלק מבורר אבל הדבר שמתיר את החלק הלא מבורר הוא לא מבורר כלל והניחא אם חל הכל על הכל א"כ כל התרומה יש לה דבר ניתר שהוא ניכר אבל אם כל חלק מתיר חלק קשה והנה גם לדעת הר"ש מבואר שכן הוא דעת ר' שמעון לחד צד בגמ' אם לא שנימא שזה עצמו הטעם שרבנן חולקים

והנה לכאורא מסתבר שכל זה בתרומה אבל במעשר שיש דין שיעור שם לכאורא וודאי הגדר שחל כל חלק כנגדו ולפי הביאור הנ"ל א"כ במעשר וודאי לא יעזור מקצת שיריה ניכרים והנה באמת בר"מ בשום מקום זה לא הוזכר אלא על תרומה וכן את רבנן של בצפונו העתיק רק על תרומה ור"ש שאומר שעוזר בתוכו באמת ביארנו לעיל או שהכונה שחולק על הדין ניכרים או שזה מבורר לגמרי שהכונה באמצעיתו אמנם לביאור הראשונים הנ"ל שכונת ר"ש שחלק ניכר וזה מספיק ועל זה רבנן חולקים והרי לכאורא כל זה שייך בתרומה אבל ר"ש הרי מדבר גם במעשר ושם לכאורא זה לא שייך וכנ"ל ובפשוטו גם לר"מ קשה דפשטות כוונת המשנה וחכ"א עד שיאמר בצפונו זה הולך על הכל

ולכאורא מוכרח מזה דגם במעשר הגדר שהכל זה הפרשה על הכל אלא שאין לעשר אלא לפי הכמות שמפריש עליה אמנם כל המעשר הוא מתקן את כל הטבל וצ"ע ועיין מה שכתבנו בזה פ"ד מ"א סק"ב וסקי"א

**בשיטת הר"ן בפסחים בדעין שיריה ניכרים ובגדר היתר התרומה האם יש על זה הפרשה**

ה]עיין רמב"ם פ"ד הט"ז וז"ל היו לפניו שתי סאין וכרי אחד ואמר הרי אחת מן הסאים האלו עשויה תרומה על הכרי הזה הרי אחת מהן תרומה ואין ידוע איזו היא. היו לפניו שני כריים וסאה אחת ואמר הרי זו תרומה על אחד מן הכריים האלו הרי היא תרומה וניתקן אחד מהן ואין ידוע איזה הוא המתוקן מן הטבל עכ"ל ומקורו מהירושלמי בסוגיין והנה לכאורא הביאור כאן פשוט שכיון שניכר איפה התרומה ואיפה הטבל אפילו שלא ידוע התרומה בעצמה מה היא או הדבר הניתר מה הוא אבל היא לא מעורבת בטבל שמתירה אותו שזהו עיקר הדין בצורת ההפרשה שלא יהיה מעורב הטבל והתרומה שמתירים אחד את השני

אמנם עיין ר"ן בפסחים שכתב במניח יין להיות מפריש עליו והולך או פירות כמבואר גיטין ל"א. צריך לסיים שיחול מקום בתרומת מעשר לצפונו דאל"כ יש חיסרון שאין שיריה ניכרים וצ"ע כונתו הרי ניכר מה הוא הדבר הניתר אלא שלא יודעים איפה היא התרומה והנה בעיקר האוקימתא שהעמיד המשנה מבואר כן בירושלמי חלה פ"ד אמנם מטעם אחר דאל"כ אחרי שיפריש רוב ולא ניכר מה הטבל ומה תרומה והטבל יתבטל בתרומה ולא יוכלו להפריש ממנו על מקום שחייב מדאוריתא [ומבואר ששיך ביטול באחת משני אחיות ודלא כגרש"ש] ומבואר שמצד סברת הר"ן זה לא חיסרון וצ"ב דברי הר"ן וצ"ל שס"ל שזה עצמו שלא מבורר מהו הדבר הניתר זה גם חיסרון אמנם עדיין צ"ב שכ"ז אם את הדבר הניתר עושה על אחת משני אחיות אבל אם את התרומה עושה במקום לא מבורר מה איכפת לן הרי ההלכה היא שיהיה שיריה ניכרים וכאן השירים ניכרים

והנה יש לדון בכל תרומה שמתירה השירים איך היא עצמה ניתרת ובפשוטו זה עצמו הדין שע"י שהיא נהית תרומה זה מתירה מאיסור טבל שכמו שהשירים ניתרים כי הפרישו עליהם ה"ה התרומה ניתרת כי היא תרומה של השירים אמנם יש מקום לבאר שתמיד התרומה עצמה חלה מקצת גם על עצמה אלא שבאין כאחת זה גם יכול להיות תרומה על מקום אחר ועיין חזו"א דמאי שביאר כן [ועיין מה שכתבנו בזה פ"ד מ"א סק"ז] ולפ"ז לכאורא עד כמה שננקוט שלא עוזר מקצת שיריה ניתרים א"כ גם כה"ג בתרומה עצמה יש גם את הדין שהדבר שחל עליו היתר צריך להיות ניכר

והנה לכאורא יש להקשות דבמשנה ג' מבואר ששותף שתרם לר"ע חל רק על החלק שלו ולכאורא חל על חצי מתוך הכל ולא ידוע על איזה חצי חל ובפשוטו גם למאן דאמר יש ברירה הרי לא עשה בצורה מה שיברר אחרי זה אמנם יתכן שזה אומדנא שעד כמה שלא חל על הכל רוצה לעשות בצורה של ברירה וצ"ע ויתכן שכיון שהוא עצמו עשה בצורה מבוררת אלא שלא חל על הכל זה לא חיסרון ולא מסתבר ועוד צ"ע מדין ממעט במעשרות שפירותיו מקולקלין הרי חל בצורה של אחת משני אחיות וצ"ע

**בדברי הירושלמי דדעת ב"ש שאין דין שיריה ניכרים**

ו]מבואר לעיל פ"א במפריש זיתים על ענבים שב"ש אומרים תרומת עצמם בהם ועיין בירושלמי שזה כר"ש דהינו שס"ל שחל מיניה וביה כמה שצריך להפריש עליו אמנם הרי לא בירר על מה יחול וא"כ זה חלות של אחת משני אחיות ומבואר שס"ל שזה לא חיסרון אמנם כל זה לפשטות ב"ש שהפריש רק על יין אמנם לרמב"ם שם שביאר שהפריש גם על זיתים וכונתם שחל על הזיתים וה"ה מיניה וביה כשיעור הנצרך על זיתי התרומה א"כ אין זה ענין לשיריה ניכרים דהרי הירושלמי ס"ל שמספיק מקצת שיריה ניכרים וצ"ע ומשמעות הירושלמי גם בפ"ק בכמה דוכתי דלא כהר"מ בזה

**בשיטת הר"מ שבמחיל בצפונו יכול אחרי זה לברר את חלק התרומה**

ז]בהא דמבואר שחכמים אומרים עד שיאמר בצפונו או בדרומו מבואר בירושלמי וכן פסק הר"מ שזה חל בתוך הרבע הצפוני ולא יודעים איפה ובפשוטו זה יהיה טבל וחולין מעורבים זה בזה אמנם מבואר בר"מ שיכול אחרי זה לברר מתוך זה מהו התרומה דהינו שבתחילה רק בירר את התרומה לתוך חלק זה אמנם עדיין לא גמר את ההפרשה וכן הוא בפיה"מ בסוגין ועיין דרך אמונה בבה"ל פ"ג ה"ח שהביא כן מפורש מהר"מ בעוד כמה דוכתי אמנם לשאר הראשונים אין שום מקור לחידוש זה ובפשוטו לא ס"ל כן

**קושיא על הר"מ שאפשר להפריש תרו"מ קודם מעש"ר**

ח]מבואר במשנתינו ראב"י אומר האומר עשור מעשר זה עשוי תרומת מעשר עליו קרא שם וביארו הראשונים שס"ל שרק תרומה או תרו"מ יכול לחול בצורה שאין שיריה ניכרים ולא שאר דברים והרי אי אפשר להפריש תרו"מ קודם מעש"ר לכן רק כה"ג יש חיסרון אמנם צ"ע לשיטת הר"מ שאפשר להפריש תרו"מ לפני מעשר ראשון א"כ לכאורא כה"ג גם לא יהיה חיסרון של שיריה ניכרים ופשטות המשנה מוכח דלא כר"מ

**משנה ט**

**בדין תרומת עכו"ם**

א]**הנכרי והכותי תרומתן תרומה וכו' ור"ש פוטר:** בפשוטו דעת רבנן שעכו"ם שהפריש יש לזה תורת תרומה מן התורה וכן הוא בסוגיא דקידושין מ"א: ובדעת ר"ש בתוס' שם משמע דס"ל שאין לזה תורת תרומה מן התורה אמנם בירושלמי בסוגין מבואר שזה תרומה אלא זה כמו קדשי עכו"ם שזה פחות חמור ודעת הר"ש שזה מדמע אבל לא חייבים חומש אמנם בירושלמי כאן מבואר שזה גם לא מדמע אמנם ברמב"ם פסק שכל מה שתרומת העכו"ם תרומה זה רק מדרבנן וצ"ע מהגמ' בקידושין

**בדין כרם רבעי בנכרי**

ב]מבואר שנחלקו תנאים האם יש לנכרי כרם רבעי ועיין ריבמ"ץ ור"ש ורא"ש שביארו שהנידון האם יש קנין לעכו"ם להפקיע בא"י ודנו שזה רק בסוריא דבא"י אין קנין להפקיע וצ"ב מה טעם רבנן הרי לכו"ע בסוריא יש קנין להפקיע ואולי ס"ל שכיבוש יחיד שמיה כיבוש אמנם עיין ביאור הגר"א על השו"ע שביאר שרבנן ס"ל שלא שייך על זה דין יש קנין שזה כמו ערלה שלא קשור לקדושת הארץ ובאמת צ"ע דעת הרשב"א בב"ק ס"ט שס"ל שרבעי נוהג בחו"ל ובכל אופן דן ששייך כאן הסברא של יש קנין ועיין זרעים סימן ב' שהארכנו בביאור משנתינו ודעת הר"מ בזה