יז - נכרי ועבד הבא על בת ישראל, ובדיני ממזרות
קטגוריות: ש_ס / כד יבמות / החולץ -עניינים הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

**א**

א] מ"ד ב', אמר רבב"ח א"ר יוחנן הכל מודים בעבד ונכרי הבא על בת ישראל שהולד ממזר, מאן הכל מודים שמעון התימני דאע"ג דאמר שמעון התימני אין ממזר מחייבי לאוין ה"מ מחייבי לאוין דתפסי בהו קדושין אבל הכא נכרי ועבד כיון דלא תפסי בהו קדושין כחייבי כריתות דמי, מיתיבי נכרי ועבד הבא על בת ישראל הולד ממזר רבי שמעון בן יהודה אומר אין ממזר אלא ממי שאיסורו איסור ערוה וענוש כרת וכו', - ובשלהי סוגיין אמרו דאמרי נהרדעי משמי' דר' יעקב, לדברי הפוסל פוסל אפילו בפנוי' לדברי המכשיר מכשיר אפי' באשת איש, ושניהם לא למדוה אלא מאשת אב, מאן דפסיל סבר מה אשת אב דלא תפסי בה קדושין הולד ממזר אף כל דלא תפסי בה קדושין הולד ממזר, ומאן דמכשר סבר מה אשת אב דלדידי' לא תפסי בה קדושין לאחריני תפסי בה קדושין לאפוקי נכרי ועבד דלא תפסי בהו קדושין כלל.

והרמב"ן וש"ר הק' דמ"ט היכא דלא תפסי קידושין לא לדידי' ולא לאחריני אין הולד ממזר, והרי ק"ו הוא דאם היכא דלא תפסי קידושין רק לדידי' הוי הולד ממזר, כ"ש היכא דלא תפסי קידושין לא לדידי' ולא לאחריני דיהא הולד ממזר.

והרמב"ן כתב בשם ר"ה גאון דגריס דטעמא דמאן דמכשר הוא משום דכאשת אב, מה אשת אב שזרעו מיוחס אחריו הולד ממזר, אף כל מיוחס אחריו הולד ממזר, לאפוקי האי שאין זרעו מיוחס אחריו והולד כשר, וכתב הרמב"ן דגם לגירסא דילן יש לפרש כן, וכ"כ הריטב"א, ז"ל, ונראין דברים שאין למחוק הגרסא הראשונה וכולה חדא טעמא הוא עם הגירסא האחרונה וה"ק וכיון דאין קדושין תופסין להם בשום מקום אין הולד נגרר אחריהם כלל ואינו מתייחס אחריהם ונגרר כולו אחר אמו וכאילו הוא ישראל גמור, עכ"ל,[[1]](#footnote-2) וזה כמו שאמרו בגיטין מ"ג א' דאם חציו עבד וחציו ב"ח אין קידושיו קידושין אין לו יורשין, וכתבו הראשונים דכיון דאין לו קידושין בשום מקום אין זרעו מתייחס אחריו.

ב] ובביאור הך מילתא דכל שאינו מתייחס אחר האב אין הולד ממזר, כתב בחי' הגר"נ לעיל ט"ז ב' בדעת רש"י דהוא לפ"מ שאמרו לקמן ע"ו ב' דממזר היינו מום זר והיינו שהוא בא מאב ואם הזרים זל"ז דלא תפסי קידושין, וע"כ כ"ז הוא במי שמתייחס אחר אביו, דכיון שיש לו אב ואם הזרים זל"ז הוי ממזר, אך כל שאינו מתייחס אחר אביו ואין לו אב ואם הזרים זל"ז ל"ה ממזר.

ג] אך מד' הרמב"ן נראה לפרש בזה בע"א, דהנה בסוגיין אמרו דהכל מודים שהולד פגום לכהונה בק"ו מאלמנה, והרי"ף כתב דלדינא מספקא לן אם הולד פגום, והרמב"ן בסוגיין כתב להוכיח דפליגי בה אמוראי, מהא דא"ל רבא איטמר או גלי, ובע"כ דס"ל דאינו פגום לכהונה, דאם הוא פגום לכהונה נפיק מיני' חורבא וכו', וגם מהא דקאמרי לי' לרב הב לי' ברתך ושתיק מוכח דאינו פגום לכהונה, דאם הוא פגום לכהונה מי יהיב רב פסולא דכהונה בזרעי' דהא בתו פסולה לכהונה, וראיות אלו הם להרמב"ן לטעמי' דהא דהולד פגום הוא אף בבן דבתו פסולה לכהונה, אך למש"כ הרשב"א בדעת רש"י דרק בבת היא פסולה לכהונה, אך בבן ליכא פסול כלל, (ונתבאר בסימן ט"ז), אין להביא מזה, - ולא נתפרש בד' הרמב"ן, דמ"ט דמ"ד דאין הולד פגום לכהונה, הרי יש ללמוד דהוא פגום לכהונה בק"ו מאלמנה.

ד] אמנם הנה נתפרשו הדברים בד' הרמב"ן בשלהי סוגיין, שפירש דטעמא דמ"ד דהולד כשר הוא משום דאין זרעו מיוחס אחריו, וכתב ע"ז, ז"ל, והאי טעמא נמי אפשר דמפיק לי' אפי' מפגם דרחמנא אפקרי' לזרעי' דאב ולא פסיל ולא פגים, עכ"ל, ומבו' דכ"ה דאין הולד ממזר משום דאינו מתייחס אחר האב, ה"נ י"ל דגם אין הולד פגום.

וממש"כ הרמב"ן דהוא משום דרחמנא אפקרי' לזרעי' משמע דלאו היינו דגם לפסול לכהונה הוא רק מכח דהוא מתייחס אחר אב ואם האסורין זל"ז, אלא היינו דהא דהולד פסול לכהונה היינו דהאב פוסל בביאתו את אשתו ואת זרעו, וכל דרחמנא אפקרי' לזרעי' ואין זרעו מיוחס אחריו, אינו פוסלו בביאתו, דאין הולד מתייחס לביאה זו, ובזה הוא דמיבע"ל אם הא דרחמנא אפקרי' לזרעי' אינו מועיל אלא שאינו פוסלו פסול גמור דממזרות, אך אכתי הוא פוסלו לכהונה, או דה"ז מועיל אף שלא יפסלנו לכהונה.

ה] אך שו"ר בד' הרמב"ן בס' הזכות, ז"ל, ואי קשיא והא ק"ו הוא, לאו מילתא דמאן דמורי להתירא סבר מה אלמנה לכה"ג בני קדושין ובני יחוס אף כל כיו"ב פוגם, לאפוקי הני דרחמנא אפקריה לזרעייהו "ואין בהן (לא) [אלא] יחוס אמן", עכ"ל, וממש"כ דאין בהן אלא יחוס אמן, משמע דהיינו די"ל דגם פסול לכהונה הוא רק היכא דהוא מתייחס אחר אב ואם האסורין זל"ז, וכל שאין להן אלא יחוס אמן לי"ב פסול לכהונה, וצ"ע.

**ב**

ו] והרשב"א כתב בטעמא דמ"ד דאי לא תפסי קידושין לא לדידי' ולא לאחריני אין הולד ממזר, ז"ל, דמאן דמכשר ה"ק, ע"כ ליכא למיתלי בתפיסת קדושין אלא במי שיש לו קדושין בעלמא דכיון דאית ליה קדושין באחריני והכא לית לי' אלמא משום חומרא דערוה זו היא והו"ל לגבי' כאשת אב, אבל נכרי ועבד הא דלא תפסי להו קדושי בבת ישראל דלמא לאו משום חומרי דערוה אלא דאינהו לאו בני קדושי נינהו ואפילו בבת מינן, עכ"ל.

אמנם בד' הרמב"ן והריטב"א מבו' דפשיטא להו דליכא נפ"מ בזה אם הא דלא תפסי קידושין הוא משום חומר הערוה או משום דאינו בן קידושין כלל, ואדרבה נקטו דאם באשת אב הוי הולד ממזר משום דלא תפסי קידושין לדידי', כ"ש דהיכא דלא תפסי קידושין לא לדידי' ולא לאחריני דיהא הולד ממזר, (וטעמא דמ"ד דאין הולד ממזר הוא משום דאין זרעו מיוחס אחריו), ודלא כמש"כ הרשב"א לחלק בזה.

ז] ובפשוטו הי' נראה בביאור הפלוגתא בזה, דפליגי בעיקר הא דכל דלא תפסי קידושין הוי הולד ממזר, אם היינו דעיקר הא דהוי הולד ממזר הוא מכח הא דלא תפסי קידושין, וזה מתפרש לפ"מ שאמרו לקמן ע"ו ב' דממזר הוא מום זר דהוא מב' בנ"א הזרים זל"ז, וכל דלא תפסי קידושין ולא שייך שיהא אישות ביניהם הוא דהוו זרים זל"ז לגמרי והוי הולד ממזר, או דלעולם עיקר הא דהוי הולד ממזר הוא מכח האיסור, אלא דרק איסור חמור המונע תפיסת קידושין הוא דמשוי להולד ממזר.[[2]](#footnote-3)

ובזה הוא שנחלקו הראשונים, דהרמב"ן והריטב"א ס"ל דעיקר הא דהוי הולד ממזר הוא מכח הא דלא תפסי קידושין והוו זרים זל"ז, וע"כ ליכא נפ"מ אם הא דלא תפסי קידושין הוא משום חומר האיסור או משום דאינם בני קידושין כלל, ואדרבה כל שאינם בני קידושין כלל והם מופקעין טפי מאישות הוו טפי זרים זל"ז, - אך הרשב"א ס"ל דעיקר הא דהוי הולד ממזר הוא מכח האיסור דאיסור חמור המונע תפיסת קידושין הוא דמשוי להולד לממזר, וע"כ כ"ז הוא היכא דהא דלא תפסי קידושין הוא מכח האיסור, אך בנכרי ועבד דהא דלא תפסי קידושין הוא משום דאינם בני קידושין כלל, הרי אין איסורם חמור טפי מכל חייבי לאוין, וע"כ אין הולד ממזר.

ח] אך אי"ז מתישב, ומתרי טעמי, חדא, דהרי למ"ד דנכרי ועבד הבא על בת ישראל הולד ממזר, חזינן דאף דהא דלא תפסי קידושין אינו משום חומר האיסור אלא משום דלאו בני קידושין נינהו מ"מ הוי הולד ממזר, ולדידי' בע"כ דעיקר הא דהוי הולד ממזר היכא דלא תפסי קידושין אינו משום חומר האיסור אלא מכח הא דלא תפסי קידושין, - ורחוק לומר דפליגי אמוראי בהך מילתא אם הא דהוי הולד ממזר הוא משום חומר האיסור או מכח הא דלא תפסי קידושין.

וביותר צ"ע, דמ"ט אמרו דמאן דמכשר מכשר אפי' באשת איש, ואם הא דאין הולד ממזר מנכרי ועבד הוא משום דלא חמיר איסורי', הרי דכל שהיא אשת איש דמלבד איסור נכרי ועבד איכא גם לאיסור אשת איש, ואיסור אשת איש הוא איסור חמור דלא תפסי קידושין, מ"ט אין הולד ממזר, ויש שכתבו דבע"כ דהא דאין הולד ממזר אף באשת איש הוא משום דאין חייבין מיתה על ביאת נכרי, וכדעת ר"ת, אך כבר כתב בחי' ר' ראובן דאי"ז מתישב מכמה טעמים, עיי"ש.

ט] וע"כ נראה בדעת הרשב"א, דלעולם לכו"ע עיקר הא דהוי הולד ממזר היכא דלא תפסי קידושין אינו משום חומר האיסור אלא מכח זה עצמו דלא תפסי קידושין והם זרים זל"ז, והפלוגתא בנכרי ועבד אם הוי הולד ממזר, הוא אם בכל ענין דלא תפסי קידושין והם זרים זל"ז הוי הולד ממזר, או דרק היכא דלא תפסי קידושין מכח האיסור והם זרים זל"ז מכח איסור, הוא דהוי הולד ממזר, ולא היכא דלא תפסי קידושין משום דלאו בני קידושין נינהו, ואינם זרים זל"ז מכח איסור.

י] ולפ"ז יש לפרש דמה"ט הוא דמאן דמכשיר מכשיר אפי' באשת איש, וכמש"כ כן בחי' ר' ראובן סימן כ"ג, דהיינו דכיון דנכרי ועבד לאו בני קידושין כלל, לא חייל לגבי דידהו כלל הפקעת קידושין מכח הערוה, ואף בנכרי ועבד בבת ישראל כל הא דלא תפסי קידושין הוא מכח הא דלאו בני קידושין הם כלל, וע"כ אין הולד ממזר, כיון דהא דהם זרים זל"ז אינו מכח האיסור.

**ג**

יא] ויש להוסיף, דהנה התוס' לקמן מ"ט ב' כתבו דאף למ"ד דאין קידושין תופסין ביבמה מ"מ אין הולד ממזר, משום דהוי כנכרי ועבד שאין בה קידושין לשום אדם וליבם נמי לאו בת קידושין היא אלא ביאה הוא דאית בה.[[3]](#footnote-4)

ובחי' ר' ראובן סימן כ"ג סוסק"א עמד בזה, דהרי בנכרי ועבד דלא תפסי קידושין לא לדידי' ולא לאחריני ל"ה ממזר אף מאשת איש, והרי דאף דאיכא איסור אשת איש דמכח זה הי' ראוי שיהא הולד ממזר, מ"מ כיון דמכח הא דהוא נכרי ועבד לא תפסי קידושין לא לדידי' ולא לאחריני, אין הולד ממזר, וא"כ הי' בדין דה"נ הוא ביבמה לשוק דלא תפסי קידושין לא לדידי' ולא לאחריני, דגם אם תהא ערוה עליו, לא יהא הולד ממזר, וכתב בשם הגרב"ד שהוכיח דלא כן מלקמן צ"ז א', ועיי"ש במש"כ לדחות.

ועיי"ש שכתב לפרש בזה ע"פ הנ"ל, דדוקא בנכרי ועבד דכיון דאינם בני קידושין כלל, לא חייל לגבי דידהו הפקעת קידושין מכח הערוה, אך ביבמה לשוק דהיא בת קידושין אלא דלא תפסי בה קידושין לא לעלמא ולא ליבם, הרי דכל דמלבד זה הויא ערוה, הרי דאיכא הפקעת קידושין גם מכח הערוה, וע"כ הוי הולד ממזר.

**ד**

יב] ובעיקר ד' התוס' לקמן, הנה מוכח מדבריהם שפירשו להא דלא תפסי קידושין לא לדידי' ולא לאחריני בע"א, דלמש"כ הרמב"ן והריטב"א דהוא משום דאין זרעו מיוחס אחריו, הרי דזה לא שייך כלל ביבמה לשוק, דודאי דזרעו מיוחס אחריו, ומתרי טעמי, חדא דכיון דהיא בת יבום, אף שאינה בת קידושין כלל אי"ז מפקיע יחוס הזרע, ועוד, דכל הא דהיכא דלא תפסי קידושין לא לדידי' ולא לאחריני אין זרעו מיוחס אחריו, הוא היכא דהאיש אין לו קידושין כלל, ובכה"ג אין הזרע מתייחס אחריו, אך הא דהאשה אינה בת קידושין, אי"ז טעם כלל שלא יתייחס הזרע אחר האיש, - וגם למש"כ הרשב"א דהוא משום דהא דלא תפסי קידושין אינו משום חומר האיסור, הרי ביבמה לשוק ודאי דהא דלא תפסי קידושין לאחריני הוא משום איסורה, וכאשר כ"ה מבו' בסוגיית הגמ' בקידושין ס"ח א', וכמו שהוכיח בחי' ר' ראובן סימן כ"ג.

ובע"כ מד' התוס' דפליגי ע"ד ש"ר וס"ל דאי"ז ק"ו, ואף דאם לא תפסי קידושין לדידי' הוי הולד ממזר, מ"מ היכא דלא תפסי קידושין לא לדידי' ולא לאחריני אין הולד ממזר, - ושמא הטעם בזה, דהא דחשבינן להו כזרים זל"ז, הוא רק היכא דהזרות היא בין האיש לאשה, אך כל דלא תפסי בה קידושין כלל, אי"ז זרות בין האיש לאשה, ודמי קצת למש"נ במק"א בטעם הא דנדה ל"ד לאחות אשה משום דאין איסורה מחמת קורבה, דאף דתורת ערוה לא תלי באיסור מחמת קורבה, שהרי אף אשת איש הויא ערוה, היינו דלא חשיב כערוה אלא היכא דהאיסור הוא באישות שבין שניהם, ומשא"כ בנדה דהיא אשה האסורה וכל ישראל מוזהרין על איסור זה, ואין עיקר החפצא דאיסורא באישות שבין שניהם, וצ"ע.

**ה**

יג] בעיקר הנידון בהא דממזרות ותפיסת קידושין תליין זב"ז אם היינו דעיקר הממזרות הוא מכח הא דלא תפסי בה קידושין וע"כ הוא דחשיבי כזרים זל"ז, או דעיקר הממזרות הוא מכח האיסור, אלא דהיינו רק באיסור חמור המונע תפיסת קידושין, כבר נתבאר להוכיח מזה ממ"ד דנכרי ועבד הבא על בת ישראל הולד ממזר משום דלא תפסי קידושין, אף דהא דלא תפסי קידושין בנכרי ועבד אי"ז משום איסורם אלא משום דלאו בני קידושין נינהו.

וביותר יש להוכיח כן למש"כ התוס' לעיל ט"ז ב' בחד תירוצא, דאף דמדאורייתא ביאת נכרי בפנוי' בצינעא ביאת היתר היא, מ"מ כיון דלא תפסי קידושין הוי הולד ממזר לר"ע, והרי דאף דליכא איסור כלל, מ"מ כיון דלא תפסי קידושין הוי הולד ממזר, והיינו משום דעיקר הממזרות היא מכח הא דלא תפסי קידושין והם זרים זל"ז.

יד] עוד יש להוכיח בזה ממה שאמרו בתמורה ה' ב' דהא דבאלמנה לכה"ג יש קידושין ולא אמרינן דאי עביד ל"מ, הוא מדכתיב לא יחלל זרעו, ופירש"י דהיינו דמשמע חללים הוא עושה ואינו עושה ממזרים אלמא תפסי קידושין, וכ"כ התוס' בסוגיין ד"ה עשאה זונה, ומבו' דאם אמרינן אי עביד ל"מ ומכח זה לא תפסי קידושין הוי הולד ממזר, - והנה אי נימא דהא דהיכא דלא תפסי קידושין הוי הולד ממזר הוא משום דכל דאיסורו חמור ומונע תפיסת קידושין הוי הולד ממזר, הרי דאם הא דלא תפסי קידושין הוא מכח דאי עביד ל"מ, דדינא הוא דכל דעשייתו באיסור אינה מועלת, הרי לא חזינן מינה דאיסור הביאה חמיר,[[4]](#footnote-5) - ובע"כ דהא דהיכא דלא תפסי קידושין הוי הולד ממזר הוא משום דכל דהם זרים זל"ז דליכא תפיסת קידושין ביניהם הוי הולד ממזר, וע"כ אף אם הא דלא תפסי קידושין הוא משום דאי עביד ל"מ נמי הוי הולד ממזר.

טו] עוד יש ללמוד לזה ממש"כ התוס' בקידושין ס"ח א' ד"ה הכל מודים דלפ"מ שדנו לפרש בדעת רש"י דאף דסוטה לא פקעי קידושי' הראשונים מ"מ אם גירשה וחזר וקידשה אין תופסין בה קידושין, הרי דכל הא דאין הולד ממזר הוא רק בסוטה שלא יצאה מתחת בעלה אך אם גירשה וחזר וכנסה הוי הולד ממזר.

והנה אי נימא דהא דהיכא דלא תפסי קידושין הוי הולד ממזר, הוא משום דכל דאיסורו חמור ומונע תפיסת קידושין הוי הולד ממזר, אין מקום כלל לחלק בין סוטה שלא יצאה מתחת יד בעלה לסוטה שגירשה וחזר וכנסה, שהרי לא חמיר איסורא דסוטה שגירשה מהיכא שעדיין היא תחת יד בעלה, אלא דדינא הוא דאף דאיסור סוטה מונע תפיסת קידושין מ"מ אינו מפקיע קידושין שכבר חלו - ובע"כ מד' התוס' דהא דהיכא דלא תפסי קידושין הוי הולד ממזר הוא משום דהיכא שהם זרים זל"ז וליכא תפיסת קידושין ביניהם הוי הולד ממזר, וע"כ הוא דכ"ז שלא יצאה מתחת ידו דעדיין יש אישות ביניהם ואינם זרים זל"ז אין הולד ממזר, ואחר שגירשה דכבר לא שייכא קידושין ביניהם הוי הולד ממזר.

**ו**

טז] אמנם הנה התוס' שם בסו"ד כתבו בשם ה"ר שלמה מדריו"ש דכיון דכל זמן דלא גירשה לא יהא הולד ממזר כדפרישית, אין לומר דמשום שגירשה יהא איסור נוסף, דמה גריעותא יש בה אחר הגירושין יותר מלפני הגירושין, וכיון דסברא הוי לומר דלאחר גירושין נמי אין הולד ממזר, ה"נ איכא למימר דתפסי בה קידושין דהא בהא תליא מילתא, עכ"ד, ומעודי לא זכיתי בעניותי לעמוד על הדברים, דמחד גיסא ממש"כ דקודם הגירושין ודאי דאין הולד ממזר, אף דאיסור סוטה מונע תפיסת קידושין, אלא שאינו מפקיע קידושין שכבר חלו, מבו' דהא דהיכא דלא תפסי קידושין הוי הולד ממזר הוא משום דכל שהם זרים זל"ז כ"כ דליכא תפיסת קידושין ביניהם הוי הולד ממזר, וע"כ קודם שגירשה דיש קידושין ביניהם אין הולד ממזר, וא"כ היאך נילף מינה דה"נ אחר שגירשה אין הולד ממזר, הרי אחר שגירשה כבר אין תפיסת קידושין ביניהם, - ואף דיש מקום לומר דאף דאחר שגירשה לא שייך בפועל תפיסת קידושין ביניהם, מ"מ כיון דאם היתה מקודשת לו ל"ה פקעי הקידושין, סגי בכך דלא חשיבי כזרים זל"ז לגמרי, אך אי"ז במשמעות ד' התוס' שכתבו דהא דגם דאחר הגירושין ל"ה ממזר הוא משום דמה גריעותא יש בה אחר הגירושין יותר מלפני הגירושין, ולא כתבו דהוא משום דגם אחר הגירושין חשבינן לה כאשה דתפסי בה קידושין, וגם דאי נימא כן אינו מובן כלל מש"כ התוס' דמזה נלמד גם דתפסי בה קידושין כיון דהא בהא תליא, ואם דין הממזרות תליא בהא דלא פקעי קידושין ומה"ט הוא דאף אחר שגירשה אין הולד ממזר, היאך נלמד מזה דאף תפסי בה קידושין.

ובע"א יש להעמיד הקו', דכיון דמהא דלא פקעי קידושין אין ללמוד דה"נ תפסי בה קידושין אחרים, היאך נימא דמכח הא דאין הולד ממזר נלמד דתפסי קידושין, הרי ממ"נ אם הממזרות תלוי' במה דלא תפסי קידושין, א"כ אדרבה הי' בדין דאף בעודה תחתיו יהא הולד ממזר כיון דלא תפסי בה קידושין, אף דהקידושין שכבר חלו לא פקעי, ואם הממזרות תלוי' במה דלא פקעי קידושין, הרי אין ללמוד מהא דאין הולד ממזר דה"נ תפסי בה קידושין, ואם הממזרות תלוי' בפועל אם שייך בה עכשיו אישות דקידושין, הרי הי' בדין דבעודה תחתיו אין הולד ממזר וכשגירשה הוי הולד ממזר, ומהו שכתבו התוס' דאין לחלק ביניהם משום דאין גריעותא בזה יותר מבזה.

יז] ואחר העיון נראה דצריך לפרש בד' התוס', דהא דממזרות ותפיסת קידושין תליין זב"ז הוא בדרך ילפותא דגלי קרא דתליין זב"ז, וכל שנתפרש בקרא דתפסי קידושין הוי זה כילפותא דאף אין הולד ממזר, וכל שנתפרש בקרא דלא תפסי קידושין הוי זה כילפותא דהולד ממזר, וע"כ כיון דבעודה תחת בעלה לא פקעי הקידושין ובשעה זו יש בה תפיסת קידושין, הוי זה כילפותא דאף אין הולד ממזר, וכיון דאחר שגירשה לא חמיר איסורא יותר מקודם שגירשה, ע"כ אף אחר שגירשה אין הולד ממזר, ומזה מצינו למילף דה"נ תפסי בה קידושין, שהרי גלי קרא דתליין זב"ז, ודו"ק.

**ז**

יח] בקידושין ע"ה ב' אמרו דלדעת ר"ע נכרי ועבד הבא על בת ישראל הולד ממזר, ופירש"י ד"ה ור' ישמעאל דהוא משום דנכרי ועבד חייבי לאוין הן, וכ"ה מבו' בדבריו לקמן ע' א' סוד"ה משום רבינו דהוא משום דבנכרי איכא לאו דלא תתחתן בם ובעבד איכא לאו דלא תהי' קדשה, וכ"ה גם בדבריו בסנהדרין נ"א א' (ד"ה כותי).

יט] והנה התוס' לעיל ט"ז ב' ד"ה קסבר עמדו בזה דמנ"ל דלא ס"ל לר"ע דבעינן דומיא דאנוסת אביו דלא תפסי קידושין לדידי' הא לאחריני תפסי ומשא"כ בנכרי ועבד דלא תפסי קידושין לא לדידי' ולא לאחריני, וכתבו דכיון דמתניתין היא לקמן ס"ט ב' דיש ממזר מנכרי ועבד, בע"כ דר"ע היא, צ"ע דכיון דלא מצינו במקום אחר דר"ע ס"ל דל"ב דומיא דאנוסת אביו דלא תפסי קידושין לדידי' ולא לאחריני, מ"ט תלינן להך מתניתין בדר"ע טפי מבתנא אחרינא, והתוס' בקידושין שם סוד"ה ור' ישמעאל כתבו דהוא משום דר"ע ל"ב דומיא דאנוסת אביו לגמרי, שהרי ס"ל דגם מלאוין דלאו דשאר הוי הולד ממזר, וה"נ ל"ב דומיא דאנוסת אביו דתפסי קידושין לאחריני.

ואמנם הנה לפ"ז נמצא דהא דלדעת ר"ע הוי הולד ממזר מנכרי ועבד, ל"ב להא דהוו חייבי לאוין, דבלא"ה נמי הוי הולד ממזר, כיון דלא תפסי בהו קידושין, ואיהו ס"ל דאף היכא דלא תפסי קידושין לא לדידי' ולא לאחריני הוי הולד ממזר, - וכ"כ התוס' לעיל שם ובקידושין שם דבנכרי ליכא איסור כלל, ואפ"ה הוי הולד ממזר משום דלא תפסי בי' קידושין, והתוס' לעיל שם נסתפקו אם אף דביאתו היתר היא מ"מ הוי הולד ממזר, או דכיון דביאתו היתר היא מדאורייתא ולא נאסרה אלא מדרבנן, הוי הולד ממזר מדרבנן, (והיינו משום די"ל דמביאת היתר א"א שיהא הולד ממזר).

אך בפירש"י כתב להדיא דהא דלר"ע הוי הולד ממזר הוא משום דחייבי לאוין נינהו, וצ"ע דכיון דר"ע ס"ל דאף היכא דלא תפסי קידושין לא לדידי' ולא לאחריני הוי הולד ממזר, א"כ מה בעינן להא דחייבי לאוין נינהו, הרי בלא"ה כיון דלא תפסי בהו קידושין הדין נותן דיהא הולד ממזר.

כ] ונראה בדעת רש"י דמה שאמרו דלר"ע נכרי ועבד הבא על בת ישראל הולד ממזר, אי"ז משום דר"ע פליג וס"ל דאף היכא דלא תפסי קידושין לא לדידי' ולא לאחריני הוי הולד ממזר, דלעולם מודה ר"ע דאם באנו לדון מכח הא דנכרי ועבד לאו בני קידושין נינהו כלל, אי"ז גורם ממזרות, דכיון דלא תפסי קידושין לא לדידי' ולא לאחריני, אלא דכיון דנכרי ועבד הוו חייבי לאוין וגם מכח זה לא תפסי בהו קידושין, הרי דהא דלא תפסי בהו קידושין מכח האיסור הוי ככל מי דלא תפסי בי' קידושין מחמת האיסור דהוי הולד ממזר, ואף דאיסור נכרי הוא לכל ישראל, מ"מ כיון דהא דלא תפסי קידושין הוא מכח האיסור, ליכא נפ"מ אם האיסור הוא על מקצת מישראל או דהאיסור הוא על כל ישראל,[[5]](#footnote-6) ומה דמלבד זה אינם בני קידושין כלל אינו מגרע, - ומשא"כ לדעת רבנן דמחייבי לאוין אין הולד ממזר, אלא שבאנו לדון דיהא הולד ממזר מכח הא דנכרי ועבד לאו בני קידושין נינהו, הרי דבזה אמרינן דאי תפיסת קידושין זו אינה גורמת ממזרות, משום דלא תפסי קידושין לא לדידי' ולא לאחריני.

כא] אך צ"ע, שהרי לדעת רבנן הא דנכרי ועבד הבא על בת ישראל אין הולד ממזר הוא אף באשת איש, והרי דאף דגם משום איסור אשת איש לא תפסי בה קידושין, מ"מ כיון דבלא"ה לאו בני קידושין נינהו כלל, אין הולד ממזר, וא"כ מ"ט לדעת ר"ע הוי הולד ממזר מכח האיסור דנכרי ועבד, הרי בלא"ה לאו בני קידושין נינהו כלל, - וכנראה צריך לחלק דלדעת רבנן דאיסור נכרי ועבד אינו מונע תפיסת קידושין, הרי דכיון דלאו בני קידושין נינהו, ל"מ מה שנזדמן איסור אחר דאשת איש, דההפקעה דנכרי ועבד קודמת, אך לדעת ר"ע דאיסור נכרי ועבד גופייהו מונע תפיסת קידושין, דנים דיש ב' טעמים לאי תפיסת הקידושין גם משום דלאו בני קידושין נינהו וגם משום האיסור, וצ"ע.[[6]](#footnote-7)

כב] ובעיקר מש"כ רש"י דבנכרי איכא לאו דלא תתחתן בם, צ"ע, דהרי איסורא דלא תתחתן בם הוא רק בדרך חתנות, וכמו שאמרו בע"ז ל"ו ב', וכשבא עלי' בדרך זנות ליכא להלאו דלא תתחתן בם, ומ"ט הוי הולד ממזר.

ובפשוטו נראה דלק"מ, דמה שאמרו דלר"ע חייבי לאוין היא, היינו דכיון דאיכא לאו על האישות, ע"כ לא תפסי בה קידושין מכח האיסור, דאף דבדרך זנות ליכא לאו, מ"מ כיון דבדרך חתנות איכא לאו, ע"כ לא תפסי בה קידושין, כיון דהיא אסורה לו בדרך אישות, וע"כ הוא דהוי הולד ממזר אף אם ליכא איסור לאו בביאה זו.[[7]](#footnote-8)

1. ראיתי להעיר דלפ"ז לא תליא אלא בהא דהבעל לא תפסי לי' קידושין לא לדידי' ולא לאחריני, ולא תליא בהאשה כלל, וזה דלא כמש"כ בפירש"י בקידושין ע"ה ב' ד"ה מיפסיל בביאה, ז"ל, דוקא ביש "לה ולו" קידושין ע"י אחרים דומיא דאשת אב דכתיב לא יבא ממזר גבי', עכ"ל, והרי דתליא גם במה דיש לה קידושין ע"י אחרים. [↑](#footnote-ref-2)
2. ונפ"מ בזה לפ"מ שדנו האחרונים לחדש דכל דהותרה הביאה מכח דעדל"ת, אף אין הולד ממזר, ולפ"ז הרי דבגונא דלא נדחה אלא איסור הביאה אך אכתי לא תפסי קידושין, הרי דאם הממזרות היא מכח אי תפיסת הקידושין הוי הולד ממזר, ואם הממזרות היא מכח האיסור, אין הולד ממזר, ואמנם יש מקום לדון דגם אם הממזרות היא מכח אי תפיסת הקידושין, מ"מ כל דביאתה היתר היא אין הולד ממזר, וכמו שנסתפקו עד"ז התוס' לעיל ט"ז ב' ד"ה קסבר. [↑](#footnote-ref-3)
3. וכבר נתבאר במקומו מש"כ האחרונים להוכיח מדבריהם דהא דל"מ קידושין דהיבם ביבמתו, אי"ז כמש"כ בפירש"י לקמן נ"ב ב' דהוא משום דהיא אסורה עליו באיסור אשת אח והתורה לא התירתה לו אלא כסדר המצוה, דא"כ נמצא דהא דלא תפסי קידושין לאחריני והא דלא תפסי קידושין ליבם הם מב' טעמים דלא שייכי זל"ז, דלאחריני לא תפסי קידושין מכח הא דהיא יבמה, ולדידי' לא תפסי קידושין מכח איסור אשת אח, והדין נותן דכה"ג לא חשיב כלא תפסי לא לדידי' ולא לאחריני, ובע"כ דגם הא דלא תפסי קידושין ליבם הוא משום דין היבום שעלי', דדינא הוא דביאה גומרת בה ואין כסף ושטר גומרים בה, וכבר נתבאר דהדברים מפורשים כן בד' התוס' לקמן נ' א' ד"ה אין מאמר אחר מאמר שכתבו דאף דתפסי קידושין אחר ביאה היינו משום דהוו קדושין דאורייתא דע"י ביאה פקעה זיקה, אבל הכא שהיא זקוקה לו אין לו לתפוס אלא מדרבנן, ולהדיא דהא דלא תפסי קידושי היבם ביבמתו הוא מכח הא דהיא זקוקה לו. [↑](#footnote-ref-4)
4. ואמנם למש"כ הגרע"א דיש לפרש להא דאי עביד ל"מ דהיינו דכל דכתיב בקרא לא יעשה מפרשינן לקרא גם דאין בידו לעשות, וכתב דלפ"ז בשוחט בשבת ליכא למימר אי עביד ל"מ, דהא דכתיב לא תעשה כל מלאכה א"א לפרשו דאין המלאכה מועלת, דודאי אם יבנה בית או יטע כרם יהי' בנוי ונטוע, ולפ"ז י"ל דאם הוה מפרשינן לקרא דאלמנה לא יקח דאין בידו ליקח, הרי דהא דלא תפסי הקידושין הוא משום חומר האיסור, וע"כ אף הי' הולד ממזר, - אך כבר כתב הגרע"א גופי' דבד' התוס' בתמורה שהק' דבנשבע שלא לגרש אשתו ועבר וגירשה נימא דאי עביד ל"מ, מבו' דלא כן. [↑](#footnote-ref-5)
5. ואמנם אי נימא כדעת הרמב"ן והריטב"א דהא דהיכא דלא תפסי קידושין לא לדידי' ולא לאחריני אין הולד ממזר הוא משום דאין זרעו מיוחס אחריו, הרי דמה דהוי חייבי לאוין אינו טעם שיהא הולד ממזר, אך כבר נתבאר לעיל סק"א בהערה דמד' רש"י מוכח דלא פירש כן. [↑](#footnote-ref-6)
6. ושמא יש לחדש בזה בע"א, דלדעת ר"ע דבחייבי לאוין לא תפסי קידושין, ליכא מקור דנכרי ועבד לאו בני קידושין נינהו בישראלית, די"ל דהא דלא תפסי הקידושין הוא מכח איסור הלאו, וע"כ הו"ל ככל חייבי לאוין דהולד ממזר, ומשא"כ לדעת רבנן דבחייבי לאוין תפסי קידושין, בע"כ דהא דבנכרי ועבד לא תפסי קידושין הוא משום דלאו בני קידושין נינהו כלל, וע"כ הוא דלדידהו אין הולד ממזר אף באשת איש, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-7)
7. ומהגרא"א שליט"א שמעתי להוסיף בזה למש"כ רש"י בסוגיין ד"ה חייבי לאוין דתפסי בהו קידושין, ז"ל, ועבד ונכרי לאו בני קידושין נינהו וכו' "הלכך אין ביאתו ביאה לשם אישות", עכ"ל, וצ"ב שהרי בלא"ה איירי כשבא עלי' בזנות, ובע"כ מכוון ד' רש"י הוא דכל דביאתו מופקעת מאישות הוא דהוי הולד ממזר, וע"כ ה"נ בנכרי, אף דאין האיסור אלא בדרך חתנות, הרי מ"מ כיון דה"ז אסור בדרך חתנות, ונמצא דביאתו מופקעת מביאת אישות, ע"כ הוי הולד ממזר. [↑](#footnote-ref-8)