כלים פכ_ה מ_ד
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_ב

**כלים פכ"ה מ"ד**

א] **הרובע וחצי הרובע,** הר"ש פירש דהם ב' מדות חקוקות זו אצל זו ומפסיק ביניהם כותל, א"נ כעין כלי כסף שיש להן מאחוריהן חקק בית מושב שמצד א' רובע וכופהו על פיו וחקוק מאחוריו חצי רובע.

ובמל"מ פכ"ח מכלים ה"ג הק', דבשלמא לפי' קמא דהר"ש דהם ב' מדות חקוקות זו אצל זו, ניחא דל"ד למדות יין ושמן דלר' יהודה אם נטמא חקק אחוריו נטמא תוכו, אך לפי' בתרא דהר"ש דהוא כלי שיש לו חקק מאחוריו, קשיא דמ"ש ממדות יין ושמן דלר' יהודה אם נטמא החקק נטמא תוכו, ואף דהתם החקק הוא טפל לתוכו, וכ"ש ברובע וחצי הרובע דכולם הם עיקר דבדין דאם נטמא החקק נטמא תוכו, ועמש"כ בזה במרכה"מ שם ובמי"ט.

וי"ל בזה, ויסוד הדברים בסד"ט ובחזו"א סימן כ"ט סקי"א, דטעם החילוק בין מדות יין ושמן וכו' דיש להן חקק מאחוריהן דאם נטמא החקק נטמא תוכן, לבין שאר כלים שיש להן ב' תוכות דאם נטמא זה לא נטמא זה, אי"ז משום דב' תוכות הוו זה לצד זה, אלא טעם החילוק הוא דבמדות וכו' שיש להן חקק מאחוריהן, ה"ה טפל לעיקר הכלי, שהרי אין משתמשין בו אלא לפרקים, ועיקר הכלי הוא תוכן, ומה"ט כתב הר"ש לעיל פ"ב מ"א בכלי חרס, דהא דנטמא מחקק בית אחוריו אי"ז אלא מדרבנן, ואילו בשאר כלים שיש להן ב' תוכות אין א' מהן טפל לחבירו, שהרי כל תוך הוי תוך גמור ליטמא מדאורייתא, ואשר ע"כ במדות וכו' דיש להן חקק, חשיב החקק ככלי א' לגמרי עם תוכן, ואם נטמא החקק נטמא הכלי, ואילו בכלים שיש להן ב' תוכות, הרי אף אם הוו ב' התוכות בגוונא דחקק בית אחוריו, מ"מ כיון שב' התוכות הם עיקריים, ואין א' מהן טפל לחבירו, והרי ודאי כל תוך נטמא באויר מדאורייתא, ע"כ אם נטמא א' לא נטמא חבירו.

ב] והנה בחזו"א סימן ג' סקי"א כתב, דכלים שיש להן ב' תוכות, חשיבי ככלי אחד שיש לו תשמיש בב' מקומות, וע"כ אם נטמא א' מהן בשרץ נטמא חברו דחד כלי הוא, ורק בכלי חרס דאין נגיעת גבו מטמאתו, ל"ש לטמא משום חיבור לאותו שנטמא, דנהי דהוא כלי א', מ"מ אין כאן רק נגיעת גב וכו', וכן בשל עץ שנגע במשקין, עכ"ד.

והנה עיקר הך מילתא דמן הדין חשיבי כלים אלו ככלי א', מבו' מהא דתניא בתוספתא שהביא הר"ש לקמן מ"ה דחקק את הרובע ועתיד לחקוק את חצי הרובע טהור עד שיחוק את חצי הרובע, והרי דחשבינן להו ככלי א', וע"כ אף שנגמרה מלאכת הרובע אינו טמא עד שתיגמר מלאכת חצי הרובע, ועמש"נ בזה להלן מ"ה אות י"ד.

אך בהא דאם נטמא א' במשקין לא נטמא חבירו, יל"פ דלא סגי בהא דחשבינן לה כנגיעת גב, דמ"מ כיון שתוך א' נטמא, הי' בדין דיטמא כל הכלי, דכלי שנטמא מקצתו נטמא כולו, אלא הא דלא נטמא חבירו הוא רק משום דבטומאת משקין דאין נטמא כל הכלי אלא בשנטמא תוכו, הויא עיקר הטומאה על התוך, וע"כ כל שנטמא תוך א' לא נטמא התוך השני.

ג] **אמרו לפני ר"ע הואיל וחצי הרובע אחורים לרובע כלי שנטמא תוכו לא נטמא אחוריו,** לעיל פ"ב מ"ז תנן דבית תבלין של חרס שנטמא א' מהם לא נטמא חבירו, וכן בית תבלין של עץ שנטמא א' במשקה לא נטמא חבירו, וילה"ע דמ"ט התם לא מצינו דפליגי בזה, וביותר קשיא במש"כ הרא"ש דתשובתו של ר"ע היא, דטומאת משקין דרבנן הלכך מקילינן בי' לעשות הרובע אחורים לחצי הרובע כדי לטהר חצי הרובע, ולכאו' זה מתישב רק לפירושו בהא דשל כת קודמין היא, אך לפ"מ שפירש הרמב"ם בפיהמ"ש, נראה דמדינא הוא דחשבינן להרובע כאחורים לחצי רובע, וצ"ע שהרי גם לענין טומאת כלי חרס דאורייתא מצינו דבית תבלין שיש לו ב' תוכות שנטמא א' מהן לא נטמא חבירו.

וצ"ל דהכא שאני, דהנה עיקר הא דס"ל לתלמידי ר"ע דחצי הרובע חשיב כאחורים לרובע ואם נטמא הרובע נטמא חצי הרובע, ואילו אם נטמא חצי הרובע מודו דלא נטמא הרובע, לכאו' הוא משום דהרובע חשיב כעיקר הכלי יותר מחצי הרובע, עי' בתפא"י, ואשר ע"כ ל"ד לכל כלי דיש לו ב' תוכות דאם נטמא א' לא נטמא חבירו, משום דכל א' הוי כגב לחבירו, אך הכא דהרובע הוא עיקר הכלי, חשבינן להרובע כתוך ולחצי הרובע כאחורים, וע"כ ס"ל דאם נטמא הרובע נטמא חצי הרובע, ולפי' הר"ש לעיל מ"ג, צ"ל דס"ל לתלמידי ר"ע כדעת ר"מ, דכלי שיש לו חקק בית אחוריו יש לו אחורים ותוך, ודו"ק, וע"ז השיב ר"ע דדמי לשאר כלים שיש להן ב' תוכות, דכל תוך חשיב כגב לחבירו, ובזה הוא דפירש הרא"ש דהוי זה קולא בטומאת משקין דרבנן, אך בטומאת כלי חרס דאורייתא כה"ג, אם נטמא הרובע נטמא חצי הרובע, דחצי הרובע חשיב כגב דהרובע, וצ"ע עוד בזה.