דיני פורים
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב מאיר קאופמן / שיעורי הלכה

# ד' אד"ב פ"ב – שיעור בית מדרש הגדול נווה יעקב

# דיני פורים

## קריאת פ' זכור

### האם ד' פרשיות זה חיוב יותר מקרה"ת

א] מבואר בחז"ל שתיקנו לקרוא ד' פרשיות בד' שבתות והנה בפשוטו זה כדין קריאת התורה רגיל וכמו שיש תקנה של פרשת מוספין בחגים ורק בזכור ופרה יש נידון שיש חיוב על כל אחד אמנם עיין מ"ב תרפ"ה סקט"ו לגבי פרשת פרה שכתב שגם אם זה דרבנן אבל גם בדרבנן צריך לכוין לצאת ידי המצוה ומשמע שיש כאן מצות קריאה יותר מכל קריאת התורה וצ"ע המקור לזה

### בפרטי חיוב זכירת מעשה עמלק

ב] בשבת שלפני פורים קוראים פרשת זכור והנה לשון התורה זכור אשר וגו' ומבואר בגמ' מגילה י"ח. יכול בלב ת"ל לא תשכח דהינו שיש דין זכירה בפה ומשמעות הגמ' שם שיש דין זכירה בספר וכן פסק בשו"ע סימן תרפ"ה והנה התרוה"ד חידש שצריך דוקא קריאה בציבור ולמד דבר זה מהרא"ש שכתב שר"א שחרר עבדו בשביל קריאת התורה של פ' זכור וכן פסק השו"ע ולכן כתב שמי שגר במקום שאין מנין חייב לבוא בשבת לקריאת התורה של זכור ונקט שזה עדיף מקריאת המגילה והמג"א חידש שיוצאים גם בקריאה של פורים של ויבוא עמלק אמנם צריך שהבעל קורא יכוין להוציא במצוה של זכור וכן השומע יכוין לצאת דהרי מצות צריכות כוונה אמנם המ"ב תמה על זה שלא מוזכר שם את כל מה שמוזכר בפ' כי תצא והרי התורה אמרה שצריך לזכור את כל הכתוב שם

ובעיקר המבואר שחיוב זכור זה דוקא בעשרה מתוך ס"ת כמבואר בתרוה"ד עיין מ"ב סימן תרפ"ה שאין זה מוכרח וברמב"ן עה"ת משמע שלא ברירה ליה שצריך לקרוא דוקא מתוך ספר וכן בסה"מ כתב שמצוה לעורר השנאה על ידי מאמרים ומשמע שלא דוקא פסוקי התורה ובמנ"ח תר"ג נקט שמדאוריתא יוצא בפה אפילו ללא ספר וכן ביאר בפנ"י במגילה שם וכן משמע בר"ש ובראב"ד בתו"כ פ' בחוקתי ולכן גם מי שלא יכול לשמוע זכור במנין ראוי שיקרא לעצמו מתוך ספר וכן אם לא יכול מתוך ספר לפחות יאמר לעצמו פרשת זכור והנה כיון דמבואר ברמב"ם שיסוד המצוה לעורר השנאה ודאי שראוי להבין הפירוש כיון שזהו יסוד המצוה ולא מעשה אמירה בעלמא ועיין רמב"ם מצוה נ"ט שיש לאו לא תשכח שלא לשכוח מעשה עמלק ושם לא הזכיר שלא לשכוח החיוב למחותו אלא לזכור המעשה שעשה ולעורר שנאתו ע"ש

### בדין הבאת ס"ת ליחיד בשביל זכור ובדין הברכה בקריאת זכור לבד

ג] מבואר במ"ב סימן קל"ו סקמ"ו שאפילו שאסור להביא ס"ת בשביל יחידי לקריאה אחת אם לא קובעים הס"ת במקום אבל בשביל פרשת זכור אפשר ויש לדון האם בקוראים רק זכור האם אפשר לברך והנה אם זה לאחר שקראו את כל הקריאה בבית הכנסת ודאי אפשר שזה המשך של הקריאה של הבית הכנסת אבל אם זה קודם התפילה ויש רק קריאה של זכור לכאורא אין קריאת התורה של עליה אחת ועד כמה שאין כאן תקנה של קריאת התורה אפילו שהוא עושה בתור קריאת זכור אבל לא מצאנו שתיקנו על זה ברכה ועוד שיש לחוש לשיטות שאין דין ספר [ועיין ספר ימי הפורים שהביא בזה מחלוקת]

### נשים בפרשת זכור

ד] מבואר בחינוך דנשים פטורות ממצות קריאת זכור כיון שהם לא בני מלחמה ויש אחרונים שנקטו לא כך אמנם כך היה מנהג ישראל בכל המקומות כמבואר בכל האחרונים רק שדנו בטעם הדבר ושמעתי מהגר"ש פינקל שאשתו של ר' בינוש אמרה לו שבוילנא לא היה עזרת נשים ולא היה כזה מושג שאשה תשמע זכור וכן העיד התורת חסד שהיה מגדולי רוסיא שלא ראה מי שנוהג כך וכן היה מורה החזו"א וכן הוא סתימת המ"ב אמנם המנהג היום בירושלים להקפיד על שמיעת זכור ויתכן שיש חיוב של מנהג המקום אמנם במקום חולי וכדו' הרי זה כגדרי מנהג שיש להקל בזה, [וכן שמעתי מהגר"נ קופשיץ שלא קיבלו במקום חולי ויולדת תוך ל' יום לא הלכה לשמוע]

### בדין השומעים בברכות

ה] עיין בה"ל סוף סימן קל"ט שהביא מחלוקת האם יש הלכה שהשומעים צריכים לצאת בברכות של קריאת התורה ובט"ז סימן תרפ"ה מבואר שבקריאת מפטיר במקומות שיש קריאה המחויבת צריכים לצאת הברכה ובהגהות חת"ס בסוף השו"ע מבואר שבבית מדרש של הח"ס היו מכריזים לכוין לצאת בברכות בפרשת זכור ובפרשת פרה דהינו שכאן רוצים לקים המצוה בצורה מושלמת

### בדין קטן לפרשת זכור ובדין העולה האם צריך לקרוא

ו] עיין רמ"א סימן רפ"ב שכתב שקטן עולה למפטיר זה גם בד' פרשיות ובמוספים אבל המ"ב הביא שיש אומרים שבמקום שיש דין לקרוא משהו מסוים הוא לא עולה בזה אמנם הרמ"א הקיל בזה אמנם בפרשת זכור ופרה צריך שגדול יקרא שקטן לא יכול להוציא בחיוב דאוריתא את השומעים ומבואר במ"ב שלפרשת זכור ופרה ראוי שהוא לא יעלה אמנם עד כמה שהנידון רק ביחס לברכות מועיל חזקה דרבא ומבואר מהמ"ב שגם העולה לזכור קורא יחד אם החזן וחשיב שהוא שומע בעשרה

### בהקפדה על ההברה וכשרות הס"ת

ז] בפשוטו צורת ההברה כל שאין שינוי המשמעות יוצאים בזה וחשיב לשון הקודש וכמבואר במהרי"ט אבן העזר סימן ט"ז והוכיח מחליצה שצריך לשון הקודש ובכל אופן גם מי שלא יודע לבטות אותיות מסוימות זה נחשב שאמר בלשון הקודש והאריך בזה באגרות משה באו"ח ח"ג ס"ה אמנם לגבי לכתחילה יתכן שודאי ראוי שיהיה בצורה יותר מדויקת כמו לגבי ק"ש וכמבואר במ"ב לגבי קריאת זכר בצירה וסגול ולגבי תימנים בזה יש הבדלים במסורת של הס"ת והס"ת שלהם פסול לדידן וה"ה שלנו להם ובזה יש יותר מקום להחמיר וכן לגבי כתב האר"י אפילו שאין בזה צד פסול אבל אין זה כמנהג אבותיו ואם זה בקל ראוי להחמיר לשמוע במקום שזה כמנהג אבותיו אבל בפשוטו זה לא מעכב וצ"ע

### דיני תענית אסתר

ח] מנהג ישראל לצום בי"ד אדר ומבואר ברמב"ם שזה כדי שנזכור שהקב"ה שומע לכל איש בעת צרתו כאשר יתענה וישוב אל ה' כמו שהיה אצל מרדכי ואסתר וכיון שזה רק מנהג נהגו שגם מי שחולה קצת כגון כואבי עינים לא צמים וכן מעוברות ומניקות לא צמים בו והנה המ"ב הביא לגבי שאר צומות את השל"ה שראוי מהלילה שלא לרחוץ בחמין וכן שלא לקים מצות עונה אבל בתענית אסתר מותר הנ"ל כיון שודאי לא היה כאן תקנה מהלילה ומבואר במ"ב בסימן תקס"ז שבמקום צורך סעודת מצוה מותר לטעום התבשיל ולפלוט ועיין שער הציון סימן תרפ"ו דיש להקל בחתן שלא יצום בצום זה וכן בבעל ברית וכיון שכל הצום הוא רק מנהג יש להקל בזה וכן נוהגים

### מנהג מחצית השקל

ט] הרמ"א סימן תרצ"ד הביא דהמנהג לתת זכר למחצית השקל והמ"ב הביא שנוהגים לתת גם בעד בניו ובנותיו הקטנים ואפילו בשביל עובר והמנהג לתת שלשה חצאי שקלים של אותו מקום ובמהרש"ם כתב לתת דוקא שלשה מטבעות כאלו ולא צריך לתת דוקא לעניים אלא אפשר גם לתת לשאר צרכי צדקה שהרי זה זכר למצות שקלים שזה לא לעניים ומבואר במסכת סופרים שראוי לומר זכר למחצית השקל [אבל לא יאמר שזה מחצית השקל שלא יהא נראה כמפריש שקלים בזמן הזה]

### זמן נתינת מחצית השקל

י] הרמ"א כתב שנוהגים לתת בליל פורים קודם שמתפללים מנחה והמ"ב הביא שיש שנוהגים לתת בפורים בעצמו ומשמעות הדברים שיהיה סמוך לפורים ולפ"ז במקומות שעושים בט"ו ראוי לתת בי"ד וכן הוא המנהג ויש שנותנים תמיד בתענית אסתר כמבואר בביאור הגר"א שיש ענין לתת צדקה ביום צום אמנם אם לא נתן אפילו בפורים יתן גם לאחר פורים ומסתבר שגם לאחר ר"ח ניסן כמו שהיה בזמן בית המקדש ויתכן שלא נהגו אלא בזמן של לכתחילה שזה חודש אדר

## דיני קריאת המגילה

### בדין קריאה מפלג המנחה ובין השמשות

י"א] קוראים המגילה בערב ובבוקר והוא מדברי קבלה וי"א שבלילה זה רק תקנה דרבנן ואין זה מדברי קבלה ובשו"ע סימן תרצ"ב הובא שמי שדחוק יכול לקוראה מפלג המנחה אמנם המ"ב כתב שראוי מאוד להיזהר שלא לקרוא אלא בלילה וכתב המ"ב שיש להיזהר שלא לקראותה אלא אם זה ודאי לילה וגם בין השמשות אין לקראותה והנה לגבי ספירת העומר מבואר בשו"ע שיכול לספור בין השמשות כי ספק דרבנן לקולא אמנם כאן חשש לשיטות שדברי קבלה זה כמו דאוריתא ואפילו בלילה אמנם גם החוששים לר"ת בדאוריתא לא נהגו לגבי מקרא מגילה בלילה לחכות לזמן ר"ת

### סוף זמן קריאה דלילה

י"ב] זמן קריאת המגילה הוא עד עלות השחר וכתב המג"א תרפ"ז שכאן לא החמירו שרק עד חצות כיון שזה חביב על האדם, וצריך להחמיר כמו הזמן הראשון של עלות השחר שהמ"ב בהלכות פסח נקט שזה ספיקא דדינא וכן הוא דעת רוב הראשונים ועד כמה שכאן מחמירים שדברי קבלה זה כדאוריתא ודאי צריך להיזהר בזה וכן קריאה של יום צריך להיזהר לגומרה קודם בין השמשות

### חיוב נשים ונוסח הברכה

י"ג] הכל חיבים בקריאת המגילה גם נשים וקטנים שהגיעו לחינוך וי"א שאשה רק חיבת בשמיעה ולא בקריאה ולכן כתב הרמ"א סימן תרפ"ט שתברך לשמוע מגילה אמנם דעת הפר"ח לברך על מקרא מגילה ובשם הגריש"א והגרנ"ק אמרו שראוי לברך לשמוע מקרא מגילה שבזה יוצאים לכו"ע והנה לכאורא כולם יוצאים בברכת מקרא מגילה כדחזינן שנשים יוצאות בקריאה של גברים וכן ודאי שאיש יוצא בברכה לשמוע דאל"כ לא היו אומרים לברך לשמוע שהרי זה ספק האם כבה"ג ויש כאן ספק ברכה לבטלה

### בדין טעימה קודם המגילה

י"ד] כתב הרמ"א סוף סימן תרצ"ב שאסור לאכול קודם המגילה והמ"ב הביא מהתרוה"ד שכאן החמירו אפילו טעימה בעלמא והנה התרוה"ד נקט גם בק"ש כך אבל אנן מקילים בכל המצות אמנם כאן משום חביבותא של מגילה החמירו בזה אמנם כתב המ"ב לצורך גדול כגון חולה קצת או מי שמתענה והתענית קשה לו יכול לטעום וטעימה זה עד כביצה פת וה"ה פירות וירקות אפילו יותר וכן שתיה אם זה לא יין יכול כמה שצריך ואם צריך יותר ימנה שומר ולכן אשה שהולכת לשמוע המגילה מאוחר וקשה לה שלא לטעום יכולה להקל בזה והוי כצורך גדול אמנם כל זה בקריאת הלילה אבל בבוקר שזה לא זמן שינה נהגו לשתות לפני התפילה כל אחד כהרגלו

### בדין ברוב עם בקריאת המגילה

ט"ו] מבואר בגמ' מבטלין ת"ת למקרא מגילה ועיין מ"ב סימן תרפ"ז שהכונה שגם אם היה חבורה של מאה אנשים ילכו לבית הכנסת לשמוע מגילה מצד ברוב עם הדרת מלך דהינו שיש כאן ענין מעיקר תקנת קריאת המגילה לקוראה בכמה שיותר פרסום אמנם כתב המ"ב בשם החיי אדם מי שיש לו בית הכנסת קבוע אפילו שאין שם הרבה אנשים לא צריך ללכת להתפלל במקום אם הרבה אנשים אבל מי שמתפלל כל פעם במקום אחר צריך לבחור המקום שיש בו רוב עם

### בדין עשרה בקריאת המגילה ובדין קריאת יחידים

ט"ז] לכתחילה יש להדר לקרוא המגילה במנין וראוי לטרוח בשביל זה ודבר זה הוא מדינא דגמ' כמבואר סוף סימן תר"צ והמ"ב הכריע לעיקר וכן נקט החזו"א שגם במנין של נשים מתקים דבר זה ולכן ראוי לנשים אם יכולות שלא לקרוא להם בביתם אלא ללכת לבית הכנסת ולשמוע בקריאה אפילו של נשים אמנם במקום קושי אפשר להקל לקרוא ביחיד וכתב המ"ב שאם יש כמה יחידים שקוראים עדיף שכל אחד יקרא לבד אמנם כיון שמי שלא יודע יכול בטעות לטעות ולא יצא ידי חובתו לכן כדאי לצאת ממי שיודע לקרוא מדויק

### קריאת המגילה בציבור ותפילה מה עדיף

י"ז] נחלקו האחרונים האם מקרא מגילה קודם למצוה דאוריתא עיין סימן תרפ"ז אמנם משמע שם שמצוה דרבנן ודאי נדחית ועיין פמ"ג שם ונהר שלום ומקור חיים לבעל החות יאיר שגם כדי לקרוא בציבור זה נדחה ולכן כתבו שאם יש עכשיו קריאה בציבור אבל יפסיד זמן תפילה שעדיף מגילה בציבור וצ"ע לדינא אבל חזינן כמה גדול הענין לקרוא בציבור

### יחיד שלא יכול לבוא לביהכ"נ האם ראוי שיעשו מנין בביתו

י"ח] אם יש אדם שלא יכול לבוא לבית הכנסת ורוצה לארגן אצלו מנין יש לדון האם עדיף מה שהוא יקרא במנין או שעדיף שהעשרה יקימו ברב עם הדרת מלך ולכאורא הדין קריאה בעשרה זה חיוב יותר מאשר הדין קריאה בציבור גדול אמנם כיון שהם עשרה והוא יחידי אולי עדיף הידור של הרבה אנשים מאשר של יחיד אמנם אם הוא חולה ויש בזה גם משום מצות ביקור חולים שזה יעודד את רוחו מסתבר שעדיף לעשות אצלו מנין שיש בזה קיום מצוה דאוריתא וכן ראיתי מביאים מהחוט שני והנה מבואר לגבי אבל שיקרא בביתו בעשרה ובפשוטו מדובר במקום שיש בית הכנסת ויש בזה ברב עם ומשמע שהקיום שלו בעשרה עדיף מהדין של התיבור שיקרא ברוב עם

### בפרטי קריאה מתוך הכתב

י"ט] קריאת המגילה צריך לקראותה מתוך מגילה כשירה אמנם אם רוב המגילה כתובה זה מספיק ומבואר סימן תר"צ שגם אם קרא חלק בעל פה יצא רק שצריך לקרוא את רוב המגילה מתוך הכתב וכתב הבה"ל שזה אפילו בתחילת המגילה או בסופה או ענין שלם אבל לכתחילה צריך לקרוא הכל מתוך הכתב לכן ראוי להקשיב הכל מהחזן אבל אם לא שמע מילה יכול להשלימה בעל פה וכן החזן שקורא עשרת בני המן בנשימה אחת אבל צריך להקפיד שיקרא האת של אותו בן מתוך הכתב במקום הנצרך ולכן את הד' פסוקים שקוראים בעל פה מבואר במ"ב שלכן חוזרים וקוראים בקול כדי לצאת מהחזן ויתכן שמבואר כאן שגם אחרי שאדם יצא יכול לחזור ולצאת בצורה של לכתחילה או שבאמת דעת האדם שלא לצאת מהחזן ויתכן שבג' פסוקים שזה קודם גמר המגילה בזה ודאי יכול לכוין לצאת ולחזור ולצאת מהחזן אבל בפסוק הד' זה לא שייך

### האם יש ענין כמה שיותר מתוך הכתב או מגילה שיותר כשירה

כ] יש לדון באדם שיודע שבין כה לא ישמע הכל או שכבר הוצרך לקרוא פסוק אחד בעל פה האם יש ענין שבכל אופן כמה שיותר יקרא מתוך הכתב או שבין כה כל קיום מצותו זה מדין שקראה רוב בכתב ועיין בני ראם סימן צ"ט שכתב שמסתבר שזה הלכה בכל תיבה ותיבה וכמו לענין להשמיע לאוזניו בק"ש שודאי שכל תיבה יש לה דין עצמי ע"ש אמנם לגבי החפצא של המגילה בזה יש מקום לומר שכל שחסר תיבה אין הבדל כמה חסר וכן בדין קריאה לכתחילה מגילה כשירה כל שקרא חלק ממגילה שחסר אותיות אין ענין שהחלק השני יהיה ממגילה שלא חסר [אמנם מצד שגורם עוד ברכה לכאורא כאן שכל חלק מעכב אחד את השני אין צריך לברך וזה כמו באמצע שופר או מצה ולא כמו תפילין והארכנו במקום אחר]

### בדין שישמיע לאזנו כשיש רעש

כ"א] לכתחילה צריך להשמיע לאוזניו ויש דעות שבקריאת המגילה זה מעכב אמנם המ"ב סימן תרפ"ט הכריע שזה רק דין לכתחילה ויש שנקטו שגם ביש רעש צריך להגביה קולו כדי שישמע וכן הוא פשטות הלשון השמע לאזניך מה שאתה מוציא מפיך וכן הוא בדעת זקנים מבעלי התוס' שלכן משה רבינו היה צריך לצעוק אמנם אדם בציבור שצריך להשלים יזהר שלא להפריע לאחרים

### בדין חיסר תיבה במגילה ובדין ברכה בחוזר וקורא

כ"ב] צריך לשמוע את כל המגילה כסדרה וקראה למפרע לא יצא ואם קרא בטעות אם זה לא משנה המשמעות יצא אבל אם זה משנה המשמעות לא יצא ואם דילג מילה יחזור ויקרא במקום שחיסר אבל לא יברך כיון שיש דיעות שיצא ואם גמר המגילה ואחרי זה העירו לו שחיסר תיבה צריך לחזור לראש וכדין עקירת רגלים בשמונה עשרה והמ"ב דן שיחזור ויברך וכתב שיש לחוש לדעות שתיבה זה לא מעכב ובמ"ב הביא מהחיי אדם שאפילו חיסר אות זה מעכב אמנם באור לציון כתב שזה בכלל אין מדקדקין בטעויותיה דודאי שקרא בטעות מונח בזה גם חסרון אות כיון שקרא את עיקר התיבה ולכן ראוי שיהיה בעל קורא שלא מבליע אותיות ולא מנמיך את קולו בסוף מילה וכדו' [אמנם אם היה לו היסח הדעת גדול באמצע המגילה כגון שהיה צריך ליסוע לביה"ח כיון שידע שהוא ימשיך לקרוא אינו צריך לחזור ולברך וכמבואר בגמ' ששמע תשע תקיעות בתשע שעות יצא ומבואר בריטב"א בר"ה שזה גם בישן באמצע שהסיח דעת והטעם כיון שמחויב לגמור תמיד זה נחשב המשך וכן הוכיח בכלבו מגמ' זו אמנם יש שנקטו שכונת המ"ב בדילג מילה שיברך רק על החצי שחייב]

### בדין קריאה אם החזן וקריאה במתנמנם

כ"ג] כתב המ"ב אם אין לו מגילה כשירה ראוי שלא לקרוא אם החזן מצד שלפעמים לא ישים לב למה שהחזן קורא אלא לעצמו וגם במגילה כשירה אבל צריך להיזהר שלא להפריע לאחרים ואם קורא בלחש הוא לא משמיע לאזניו וזה רק בדיעבד רק יכול לכוין שיוצא מהחזן ורק שאם לא שמע משהו יצא מעצמו ומבואר שזה שאפילו שמדבר באותו זמן יכול לצאת שומע כעונה כל שזה אותו דבר והנה הדין שקראה מתנמנם יצא אבל שמעה מתנמנם לא יצא מצד שמסתמא לא שמע משהו וצריך מאוד להקפיד לשמוע כל תיבה ומקובל שאם מחזיק אם מגילה ואוחז אם החזן זה נחשב שודאי שמע ואם מוצא את עצמו שלא אוחז אם החזן וחשב על משהו אחר יש לחוש שלא הקשיב ויחזור ויקרא

### בדין ספק אם דילג תיבה ובדין חזקה דרבא

כ"ד] אם ספק לו אם דילג תיבה בפשוטו אמרינן ספק דרבנן להקל אמנם עיין פמ"ג הובא במ"ב סוף סימן תרצ"ב שכתב שכיון שזה דברי קבלה לא אומרים ספק דרבנן להקל אמנם עיין שעה"צ תרפ"ח ט' שהביא מהראשונים שאומרים גם בזה ספק דרבנן לקולא וכן הוא ברמב"ן שבת כ"ג והנה הנוב"י סימן מ"א הובא בשע"ת תחילת תרפ"ז נקט שבלילה זה רק דרבנן וכן הוא בשער הציון תר"צ סקמ"א וכן סתם בתרצ"ב שעה"צ כ"ז אמנם משמעות הרמב"ם לא כך וכן הובא בפוסקים הראבי"ה שיש להרבות בסעודה בלילה כיון שכתוב במגילה והימים האלו נזכרים ונעשים ואין היקש למחצה וכמו שמגילה זה גם בלילה ומשמע שנקט שזה מעיקר המגילה ולכאורא בלילה וודאי אפשר להקל בספיקו בפרט בספק פרטי על מקרה של קריאה של הלילה ובפרט שיש לצרף השיטות שתיבה אחת זה לא סיבה לחזור

והנה יש לדון האם יש לסמוך על חזקה דרבא לגבי קריאת המגילה ובפשוטו זה תלוי בנידון הנ"ל האם זה נידון כדאוריתא לגבי ספק ומסתבר שבלילה יש להקל

### בדין הפסק באמצע המגילה

כ"ה] אסור להפסיק באמצע המגילה בשהיה וכ"ש בדיבור וכתב המ"ב סימן תרצ"ב שמותר לדבר כדין הפסק באמצע הלל וברכות ק"ש שמותר לשאול מפני הכבוד ומבואר בפוסקים שיש מקומות שזה כמו בין הפרקים כגון באיש יהודי ובלילה ההוא ובמחצית השקל כתב שגם פרשה סתומה זה פרשה ואם הפסיק לא צריך לחזור ולברך ואם שהה כדי לגמור את כולה אם זה היה מחמת אונס כגון שהיה בבית הכסא וכדו' במקום שלא יכול על פי ההלכה לקרוא המגילה צריך לחזור לראש ולא לברך ואם שח בזמן שהבעל קורא קרא והקשיב באותו זמן יש סתירה במ"ב האם יש בזה דין שומע כעונה כה"ג ומשמעות הדברים שזה עוזר כל שהקשיב באותו זמן ואם שח בין הברכה לקריאה צריך לחזור ולברך הברכה על קריאת המגילה

### ברכות המגילה ושהחינו בעושה יומים

כ"ו] מברכים ג' ברכות קודם קריאת המגילה ומבואר במ"ב שיברכם בעמידה כדין ברכת המצות ומנהגינו שגם בשחרית מברכים שהחינו ומי שעשה פורים בי"ד וחוזר ועושה בט"ו גם אם חייב לכל הדעות לא ברור האם צריך לברך שהחינו וכדאי שיצא ממישהו אחר ובפשוטו יכול לענות אמן ולא חשיב הפסק כמו שהמנהג בשהחינו בקידוש שנשים עונות וכן בלישב בסוכה לבנות ספרד שלא מברכות וכדו' וכן בהבדלה גם מי שלא מריח בבשמים יכול לענות אמן [ושמעתי לדון במי שלא בירך שהחינו ביום הראשון האם יוכל לברך ביום השני שזה כמו לולב וסוכה או שכאן שזה מחיב אחר גרע]

### ברכה שלאחר המגילה

כ"ז] מברכים לאחר המגילה ברכת הרב את ריבינו ומבואר במ"ב שהמנהג שזה רק בציבור ומסתבר הכונה שיש ציבור שיוצאים בקריאה זו ידי חובתם ולא שרק באו כדי שזה יהיה קריאה בעשרה וכן ראיתי מביאים מהגריש"א והטור הביא מחלוקת האם זה סתם ברכת השבח או שזה כמו ברכה של אחרי קריאת התורה ונפק"מ האם מותר לדבר ובשער הציון סימן תרצ"ב כתב שנפק"מ גם בדיעבד האם יכול לברך ולכן אם בטעות החזן דיבר עדיף שמישהו אחר יברך אמנם יתכן שכיון שמוציא את כולם ממילא יכול לברך בגללם ומסתבר שכיון דבפשוטו דיבור אחרי זה לא הפסק יש להקל בזה במקום שיש לו מזה בושה שהוא עצמו יברך

### הגיע לאחר הברכות

כ"ח] אם גמר שמונה עשרה כשהתחילו הברכות ויש לו אפשרות לברך קודם ויקרא חלק בע"פ או לברך באמצע בזמן שאומרים איש יהודי לכאורא כיון שקריאה בע"פ זה בדיעבד א"כ עדיף שיברך באמצע שהרי הברכה באמצע מצוה הולכת על כל המצוה ובמקום שידיו אינם נקיות מותר ללבוש ציצית ולברך אחרי זה אמנם זה תלוי בנידון לעיל האם כשבין כה יפסיד חלק האם עדיף כמה שפחות וזה במקום שיודע שודאי יפסיד כמה תיבות ויקרא בעצמו אמנם יש לדון שברכת שהחינו אין זה ממצות המגילה אמנם בפשוטו זה כמו קידוש לבנה שהתיר הנוב"י לברך באמצע המגילה במקום שללא זה לא יוכל לברך ובמ"ב תרצ"ב סק"ו כתב שיכול לברך בין הפרקים ומשמע את כל הברכות וצ"ל שזה מענין המגילה ולכן אם לא יכול בין הפרקים יברך גם באמצע הפרק

### נט"י לפני נגיעה במגילה

כ"ט] מבואר ברמ"א סימן קמ"ז ס"א שראוי שמי שנוגע בכתבי הקודש יטול ידיו קודם ולא יסמוך על סתם ידים אמנם אם נטל ידיו לתפילה ושמר עליהם הרי זה כידים נטולות [וראוי לעורר שנוגע במזוזה ראוי ליטול ידים קודם]

### בדין הברכה בקריאה לנשים

ל] מבואר במ"ב שראוי שנשים לא יקראו בעצמם אלא שאיש יקרא להם ולגבי הברכה הנה המ"ב תרצ"ב סק"י כתב שמי שיצא שמוציא מישהו אחר שהשומע יברך שלכתחילה עדיף שאדם יברך בעצמו אמנם כתב שהמנהג שהקורא מברך בעצמו וכן כתב לגבי שופר אמנם כתב בלשון ואין למחות במנהג ומשמע שלכתחילה השומעים יברכו ונפק"מ כשבעל קורא שכבר יצא קורא המגילה שאת הברכות ראוי שיגיד אחד מהשומעים וכן בנשים יתכן שעדיף שאחת מהשומעות תוציא את כולם וכמו שכתב במ"ב לגבי ציצית אמנם אם חוששים שלא כולם יקשיבו שכל אחת תברך לבד וצ"ע בזה

### כונה בשהחינו על מצות היום

ל"א] כתב המ"ב בשם השל"ה שראוי לכוין בשהחינו על שאר מצות היום דהינו משלוח מנות ומתנות לאביונים והוסיף שצריך להגיד לזחן שיכוין להוציא בזה וצ"ב שהרי החזן מוציא בעצם הברכה וכל אחד מכוין על מה שהוא צריך וכי בעלמא המוציא את חברו שהחינו על דבר אחר צריך לדעת על מה חברו מברך

#### י"א אד"ב פ"ב – בית מדרש הגדול נוה יעקב

# המשך דיני פורים

## דיני מתנות לאביונים

### שיעור מתנות לאביונים

ל"א] מצוה לתת לשני עניים שני מתנות ומבואר ברש"י מגילה ז. שהכונה מתנה אחת לכל עני והנה לא נתבאר בגמ' שיעור המתנה אמנם עיין מ"ב סימן תרצ"ד שהביא מהריטב"א שזה פרוטה ומשמע שנקט שכיון שזה מעשה נתינה וכמו לגבי תרומה זה מספיק כך כאן זה מספיק ובפמ"ג נסתפק שמא ראוי לתת דבר שיכול להנות ממנו בפורים בהנאת אכילה ועיין שע"ת שכתב שזה שיעור ג' ביצים פת ובשם הגריש"א הביאו שכיון דמבואר ברמב"ן ובריטב"א בב"מ ע"ח: שיסוד הדין מתנות לאביונים להרבות שמחה ממילא צריך שיעור שזה ישמח העני ולכאורא אם נותן לילד גם חמש שקל זה מספיק ואם נותן לאדם מבוגר צריך שיעור יותר מכובד אמנם הריטב"א עצמו כתב פרוטה אפילו שכתב שיסוד הדין הוא מצד שמחה וכן הוא סתימת הפוסקים שלא הזכירו שיער המשמח ודאי משמע שכל שזה שיעור שראוי לשימוש יצא ידי חובתו שתמיד יש בזה קצת שמחה וגם אם היום אין שמחה אבל התקנה היתה לתת מתנה לעני ואין החפצא של המצוה לשמחו ואולי יש בזה הידור מצוה לקיים את ענין התקנה בצורה מושלמת

### נתינה קודם פורים

ל"ב] המג"א כתב שאין לתת לעני מתנות לאביונים קודם פורים מצד שאולי הוא ישתמש אם זה לפני פורים ולפ"ז אם יתנה עמו שלא ישתמש עד פורים וכגון שזה מופקד ביד אחר זה יועיל אמנם בפשוטו כיון שזה מצות היום מה פתאום שיועיל לקים המצוה לפני הזמן וכן משמעות הבה"ל בשם המחצית השקל שאין קיום מצוה בהקנאה לפני פורים [אמנם בפמ"ג דן שיתן קודם פורים שיוכל להכין צרכי סעודה עוד דן שבספקות נותן בי"ד ואם זה קיים בט"ו יוצא ידי חובתו וכל זה צ"ע] ויתכן שגם למג"א זה סיבה שכך תיקנו בצורת המצוה אמנם לכאורא אם זה פקדון בידו והנתינה בפורים אם בעל הבית יכול לחזור בו וודאי מקיים המצוה

### בדין נתינה על ידי אחר ללא הקנאה

ל"ג] החיוב מתנות לאביונים זה גם קטנים שהגיעו לחינוך וכן נשים כמבואר ברמ"א והפוסקים דנו האם כשהבעל נותן ממילא האשה מקימת גם המצוה וכתבו שראוי להחמיר ובפשוטו אם נותן בשבילה מדין ע"כ זה נחשב שהיא נתנה אמנם הפ"ת ש"ה סקט"ז בהלכות פדיון הבן הביא מהדרך החיים שלא יוצאים בזה פדיון הבן שזה רק הלכה מצד דיני ממון אבל זה לא נחשב מעשה נתינה של הגברא והחזו"א שם חולק אמנם יתכן דשם שיסוד המצוה שיפדה הבן שזה התוצאה בזה נקט שזה כמו פרעון חוב שאפשר על ידי אחר אבל כאן שגדר המצוה זה מעשה נתינה מכיסו בזה לא מועיל יחס של נתינה וצ"ע ויש מחמירים לכן לזכות לאשתו ובני ביתו אמנם לקטנים זה לא מועיל מצד שאין שליחות לקטן וצריך שהם יזכו ויתנו הכסף לעניים ובנתינה בכרטיס אשראי בפשוטו יוצאים כיון שהוא התחיב להעמיד לחברה ממילא זה נחשב נתינה ממנו וכמבואר שהוא נחשב מלוה לגבי הלואה בריבית ובפרט כאן שיסוד הענין שהוא יגרום צדקה לעני

### נתינה על ידי ציק

ל"ד] לגבי נתינה על ידי ציק זה תלוי האם זה נחשב ממון או שזה רק הרשאה דדעת הגריש"א שזה עצמו ממון ודעת החוט שני שזה רק הרשאה וכל שלא גבו זה לא נחשב שהיה כאן נתינה והנפק"מ האם יכול לחזור בו או במת האם היורשים חייבים לתת אמנם העירו שציק למוטב בלבד לכאורא זה כשוה כסף כיון שלא יכול להשתמש בו בעצמו

### בדין חזקה שליח עושה שליחותו

ל"ה] המנהג היום לתת לגבאי צדקה והעירו דצריך להגיע לחזקה שליח עושה שליחותו שלא מועיל בדאוריתא ויש לדון שדברי קבלה זה כמו דאוריתא אמנם יש כאן כמה סברות להקל א. כיון שאם לא נותן יש בזה גזל ממילא בזה וודאי חזקה שלא עשה איסור ועיין אחיעזר ח"ג סי"ג ב. כיון שאומרים להם שסומכים עליהם שהמצוה תעשה על ידיהם ממילא ודאי לא יכשילו את המשלח עיין מ"ב ת"ט סק"נ ג. בועדות צדקה יתכן שיש החזקה של בי"ד של כהנים שהקריבו את מנחת העומר וגם כאן הם וודאי אחראים לקיים התחיובתם ומסתבר שכל גבאי צדקה שהוא שליח של כל הציבור יש לדון מצד סברא הנ"ל ד. וגם בפשוטו דברי קבלה זה דרבנן

### בדין שוה כסף במתנות לאביונים

ל"ו] המ"ב הביא מהפמ"ג שצריך לתת אוכל או מעות שראוי לקנות בזה צרכי פורים ומשמע ששוה כסף לא מועיל וכן הוא באו"ש אמנם בטורי אבן פשיטא ליה שעוזר שוה כסף מצד שיכול לקנות בזה אוכלים

### האם צריך דוקא לתת למי שאצלו פורים

ל"ז] יש לדון האם צריך לתת דוקא למי שאצלו זה פורים או גם בן עיר יכול לתת לבן כרך והנה בפשוטו זה מעשה מצוה של הנותן ומה משנה מי מקבל אמנם מבואר ברמב"ן והריטב"א בב"מ ע"ח וכן בריטב"א מגילה ז. שיסודו להרבות שמחה ויתכן שזה שמחת המקבל שחז"ל רצו שבפורים כולם יהיו שמחים וא"כ צריך לתת דוקא למי שאצלו זה פורים וכן מטו משמיה דהחזו"א ולכן גם צריך להודיע לעני שזיכו לו כסף כיון שיסוד הענין שיהיה כאן ריבוי שמחה ועיין בבה"ל שהפמ"ג הסתפק שיועיל מתנה על מנת להחזיר וצ"ע שכה"ג אין בזה שום תוצאה של שמחה

## דיני משלוח מנות

### בטעם משלוח מנות

ל"ח] עיין חת"ס סימן קצ"ו ובכת"ס סימן קמ"א שכתבו שבטעם משלוח מנות מצאנו שני טעמים א. התרוה"ד כתב כדי שלכל אחד יהיה כדי לאכול סעודת פורים ב. ובמנות הלוי למהר"ש אלקבץ כתב שזה כדי להרבות אהבה ואחוה בין היהודים שכיון שהמן אמר על עם ישראל שהם מפוזר ומפורד בין העמים לכן אנו עושים מעשה שמראה היפך טענתו ג. ובלשון הריטב"א שם וכן ברמב"ן וריטב"א בב"ב ע"ח כתבו שזה מטעם שמחה ובפשוטו הכונה להוסיף שמחה למקבל ודימו מתנות לאביונים ומשלוח מנות ששניהם מצד דין שמחה וכן הוא בלשון הב"ח וברמב"ם הביא את משלוח מנות בתור חלק משמחת הסעודה ועיין בלשונו שראוי להרבות במתנות לאביונים יותר ממשלוח מנות דאין שמחה יותר מלשמח עניים ומשמע שיסוד הדין שילוח שעל ידי זה הנותן שמח ולשמח עניים זה שמחה יותר

### בדין כאילו התקבלתי ומתנה על מנת להחזיר ודבר שלא ראוי לסעודה

ל"ט] והנה מבואר ברמ"א שאם שלח לחברו ולא רצה לקבל יצא ידי חובתו וכתב החת"ס סימן קצ"ו שלתרוה"ד לא יצא ורק למנות הלוי יצא שהוסיף אחוה בזה שהראה לו שרוצה לשלוח לו וראיתי לדון בשולח לו דבר שלא יכול לאוכלו בסעודה כגון חלב למי שבשרי או דבר שמטעמי בריאות לא יכול לאכול או הכשר שהוא נוהג לא לאכול שאם הטעם לצורך הסעודה לא יצא אמנם לא מסתבר שהטעם נכנס בגדרי המצוה וצ"ע ועיין בה"ל שבמתנה להחזיר ודאי לא יצא דיסוד המצוה שיהיה תוספת לחברו ולא סתם מעשה נתינה ולפ"ז בהכרח שמשלוח מנות זה לא מחיב בחושן משפט להחזיר דא"כ לא יצא ידי חובתו כלל וכל יסוד המצוה הנתינה בחינם

### הדברים הראוים למשלוח מנות

מ] מבואר בגמ' שמצות משלוח מנות זה שני מנות לאיש אחד אמנם כתב הרמב"ם שכל המרבה בזה הרי הוא משובח אמנם עדיף להרבות במתנות לאביונים ומבואר בפוסקים שזה רק במידי דאכילה ומבואר בגמ' מגילה ז: שאפשר גם מנה בשר ומנה יין דהינו דגם שתיה זה בכלל מנות אמנם יתכן שזה רק בסוג משקה חשוב והלשון מנה זה לשון וימן שזה דבר שצריך הכנה [כן הוא בלבוש] ויתכן שרק כגון חלב ומיץ פירות או בירה אמנם מקובל שמספיק גם משקאות מוגזים שיש בזה חשיבות ורק במים לא יוצאים וצ"ע וכתבו הפוסקים בשם המהרי"ל שצריך דבר שראוי כבר לאכילה אבל אין לשלוח תרנגול חי והמ"ב הביא מחלוקת אחרונים בדבר שמחוסר בישול האם מועיל למשלוח מנות ועיין שו"ת דובב מישרים ח"א סצ"ב שכתב שצריך דוקא דבר אכילה ולא תבלינים ומה דמבואר בגמ' ששלחו זנגביל ופלפלים זה דבר שראוי לאוכלו לבד ולפ"ז בקפה ותה לא יוצאים משלוח מנות ובהגהות הרש"ש על הטו"א כתב דבפשוטו מבואר בגמ' שגם תבלינים מועילים אפילו שלא ראוי לאכילה כמו שהוא ויתכן שזה עדיף מדבר לא מבושל שכאן זה סוג בישול שהוא לא בגדר מחסר הכנה

### האם צריך שני מנות שונים

מ"א] ברמב"ם מבואר שיכול לשלוח שני מנות בשר ומשמע שכל ששולח שני חתיכות מספיק אמנם יתכן שזה רק אם זה שני סוגי בישול או שני חתיכות שונות של העוף או הבשר שיש להם טעם אחר ועיין ראש יוסף מגילה ז:

### שיעור משלוח מנות

מ"ב] כתב הבה"ל דבפוסקים לא הוזכר שיעור במשלוח מנות אמנם הביא מהח"א דהריטב"א הביא מהירושלמי שצריך לשלוח דבר חשוב לפי מעמדו של המקבל וכן הוא בראש יוסף אמנם בריטב"א אצלינו משמע קצת שצריך דבר חשוב לפי מעמד הנותן ובאמת מצד הטעם להוסיף אהבה ואחוה יתכן שזה דבר חשוב מצד הנותן וגם שהמקבל מרגיש שהוא מתכבד בזה אמנם אם מצד שמחה מסתבר שזה שיעור שהמקבל ישמח בזה וראוי במשלוח מנות אחד להקפיד שיצא בו ודאי ידי חובתו ואם שולח כמה דברים קטנים שכל אחד אין לו חשיבות אבל ביחד יש להם חשיבות ודאי חשיב מנה

### בדין שליחות במשלוח מנות

מ"ג] במגילה הלשון משלוח מנות איש לרעהו והבנין ציון דן מלשון משלוח שצריך דוקא על ידי שליח אמנם החזו"א והגרי"ז לא הקפידו על זה וכן משמעות האחרונים ובח' חת"ס בגיטין כתב שהלשון משלוח בא לומר שאפשר לשלוח גם על ידי קטן וקוף דאין יסוד הדין שהוא צריך לתת וחברו נותן מדין שליחות ולכאורא גם אם יניח לפניו ויאמר לו שיקח בתור משלוח מנות יוצא וא"כ לכאורא אין סיבה לדין שליחות, אמנם בשולח על ידי קטן לכאורא אין לו נאמנות לומר שנתן אם צריכים לקים בזה המצוה וצ"ב בגדרי נאמנות של קטן ואכמ"ל

### האם אמרינן חזקה שליח עושה שליחותו

מ"ד] עיין אחיעזר ח"ג סי"ג שהביא מהגר"ש כהן לדון לדעת הטו"א שדברי קבלה זה כד"ת וספיקו להחמיר א"כ גם בזה אין חזקה שליח עושה שליחותו וצריך לשמוע מהשליח שנתן המשלוח מנות וכתב שכיון שהוא גזלן אם לא מחזיר לו אפשר לסמוך על זה אמנם האחיעזר כתב דשמא יחזיר לו למחרת ויתכן שבמשלוח מנות אחד ראוי לדעת ודאי שנתנו ובפרט שבאמת קורה שלא מצאו את המקבל וכדו'

### האם צריך ידיעת הנותן והמקבל ובדין הולך כזכי במשל"מ

מ"ה] הכתב סופר סימן קמ"א כתב שאם אדם שולח בעילום שם משלוח מנות לטעם המנות הלוי שהמטרה להוסיף אחוה לא יוצא אבל לטעם התרוה"ד שזה כדי שיהיה לו לסעודת פורים יוצא וכן לכאורא אם זה כדי שהמקבל ישמח ואם שולח משלוח מנות לביתו של חברו והוא לא יודע מזה חידש הערוך השלחן שלא יוצא רק אם נודע לו ביום הפורים שבזה יש תוספת אחוה ביניהם ומביאים שהגרי"ז היה מסתכל מה יש במשלוח מנות כדי שיהיה הוספת אחוה אמנם כל זה חידוש שזה יעכב בעיקר המצוה דבפשוטו מה שזה ראוי להוסיף אחוה אם יודע לו זה מספיק ובעיקר דבריו יש לעיין שאם בתחילה לא יצא אין מצטרף מה שנודע לחברו אחרי זה הרי אז אין מעשה נתינה והנה יש לדון בשולח משלוח מנות לחברו האם כבר זכה בזה מדין הולך כזכי אם הוא עני [דבמתנה קי"ל שלא אומרים הולך כזכי] ונפק"מ שיכול לחזור בו שיתן למישהו אחר והנה אם נימא שלא יוצא עכשיו אם יזכה בזה א"כ ודאי לא רצה להקנות לו ורק אם נימא שיוצא ידי חובה גם אם נודע לו אחרי זה א"כ זה תלוי בסוגיא שם

### האם צריך לתת את המשלוח מנות יחד

מ"ו] ראיתי מביאים דבספר פסקי תשובה הביא לדון האם יכול לתת השני מנות אחד אחרי השני או שדוקא ביחד והביא שיש שדנו שכיון שיש ענין בהרבות אחוה בריבוי הדברים יתכן שכל שבכל אחד לא היה ריבוי לא יצא דהינו שבנתינה הראשונה אין קיום ואחרי זה לא נותן שיעור שלם ויש לדון עוד שכיון שבמעשה הראשון לא יצא לא יכול אחרי זה לצאת במעשה השני שאין בו שיעור אמנם בריטב"א מגילה ז: בשם הירושלמי וכן בר"ח על הגליון מבואר שיוצא בזה ולכאורא גם אם נאכל הראשון קודם שהביא השני וצ"ע בזה ובפשוטו אם אין לו לתת אלא מנה אחת זה תלוי האם יש חצי שיעור במצוות

### זמן המשלוח מנות

מ"ז] זמן המשלוח מנות הוא ביום ואם שלח בלילה לא יצא ידי חובתו ועיין באר היטב תרצ"ה סק"ז שנסתפק במי ששלח משלוח מנות קודם פורים וזה הגיע בפורים האם יוצא והכריע שיוצא שעיקר המצוה זה הנתינה בפורים לחברו ובפשוטו לפ"ז גם אם נתן לו קודם פורים ואמר לו שלא מקנה לו עד פורים ויכול לחזור בו ברגע שחברו זוכה בזה הוא יוצא ידי חובתו ועיין הלכות חג בחג שהביא בשם דבר אליהו שהמצוה זה מעשה הנתינה וחלק זה צריך להעשות בפורים והביא מהמהרי"י אלגזי שחולק וכן הוא פשטות הדברים ובספר תורה לשמה סימן קפ"ח דן שלמנות הלוי שהמצוה להרבות אחוה ממילא בזה שמראה מצדו שרוצה לתת מקים המצוה ואת זה עשה כבר קודם פורים אמנם הדבר חידוש שזה יעכב בגדרי המצוה וכנ"ל

### נשים וקטנים במשלוח מנות והאם צריך שיהיה שלו

מ"ח] מבואר ברמ"א שנשים חייבות במצות משלוח מנות וכתבו האחרונים שלא עוזר שבעלה נותן אלא צריך שהיא תתן אמנם הפר"ח כתב שכיון שכתוב איש משמע שאשה לא חייבת והגרעק"א דן שלדעת הטורי אבן שנשים חיבות מצד שהיו באותו הנס וזה לא דברי קבלה אלא חיוב נפרד א"כ יתכן שבאמת מצד המגילה הם פטורות אבל מדרבנן חייבות והכרעת הפוסקים שחייבת וכן קטנים חייבים בהגיעו לחינוך ובפשוטו אין דין שיזכו בזה אלא כל שהבעל הבית מרשה להם לקחת ולתת לחבריהם יוצאים בזה ידי חובה וכן לכאורא אין הלכה שהמקבל יזכה בזה אלא כל שלקח את זה לעצמו יוצא ידי חובתו

### משלוח מנות לאשה וקטן ולבן עיר ובן כרך

מ"ט] מבואר ברמ"א שאיש ישלח לאיש ואשה לאשה שלא יבאו לומר שזה סבלונות ולכאורא לשלוח לאמו או אחותו אין בזה שום חיסרון ובפוסקים משמע שהחמירו גם בא"א ויתכן מצד שמא יתן גם לאלמנה ויתכן שיש בזה חסרון צניעות ועיין כה"ח שהביא שיש שדנו שלשון המגילה איש לרעהו שלא יוצאים בזה שמביאים לקטן ולכאורא לפ"ז יש לדון שקטן יכול לשלוח דוקא לגדול אמנם יתכן שביחס לקטן הוא נקרה רעהו והמנהג לשלוח וכן עיקר הדבר למעט כאן שאי אפשר לשלוח לקטן אינו מוכרח וע"ש הביא שיש אומרים שיוצאים לקטן

בספר עיקרי הד"ט הביא לדון האם בן עיר יכול לתת לבן כרך או הפוך והנה אם זה בשביל הסעודה ודאי יש מקום לדון שהענין לתת למי שמחויב בסעודת פורים של היום אבל אם הענין להרבות אחוה יתכן שזה לא דוקא במי שמצוה בפורים אמנם אם זה להרבות שמחה יתכן ודאי שזה אצל המקבל ובשם החזו"א אמרו שהחמיר בזה

### משלוח מנות מאבל

נ] הדין שאבל תוך ז' אסור בשאלת שלום ונתינת מתנה זה כמו שאילת שלום וא"כ אסור לו לתת משלוח מנות אמנם כתבו הפוסקים שהחיוב של משלוח מנות דוחה האיסור של שאילת שלום ובפשוטו לפ"ז אין לו לתת אלא לאדם אחד וכן הוא בבן איש חי אמנם במהרי"ל הלכות פורים כתב שיכול לשלוח לשנים ושלשה בני אדם ומשמע שכיון שזה מצות היום מותר לו גם יותר ממה שהוא חייב ולגבי אחר ז' שבזה מותר לו לשאול בשלום ורק לשאול בשלומו אסור לכאורא אין סיבה לאסור לו לתת משלוח מנות אמנם בקיצור שו"ע כתב שכאן שכל המטרה לריבוי שמחה זה כמו להזמין לביתו שאסור וצ"ע שלכאורא זה ריבוי שמחה למקבל ולא לנותן

### משלוח מנות לאבל

נ"א] אסור לשאול בשלום אבל תוך ל' על שאר קרובים ותוך י"ב חודש על אביו ואמו ומבואר בהלכות אבילות שנתינת מתנה זה כמו שאילת שלום וכתב הרמ"א שלכן אין לתת משלוח מנות לאבל אבל אם אין בכל העיר למי לשלוח משלוח מנות רק לאבל מותר לשלוח לו וכן אם שלחו לו מותר לקבל וכדין שאילת שלום שמותר לו לענות

### צירוף סל בקבלת משלוח מנות

נ"ב] יש להיזהר במשלוח מנות שלפעמים עשו עוגות וכל אחת לא היה בהם שיעור הפרשת חלה ועל ידי שמצרף את כולם בכלי אחד או במקרר נהיה שיעור חלה ולכן ראוי להיזהר שלא לצרף מאפים שמקבלים מאנשים ואם צירפו הרבה משלוח מנות שקיבלו בכלי אחד בצורה שיש צירוף סל מהראוי להפריש חלה אמנם ביש הרבה הרי יתכן שחלק נתחיבו כבר וחלק לא ויצטרך להפריש מכל אחד או שיקח מדבר שודאי חייב ויפריש על הכל

## סעודת פורים

### אכילה קודם מתנל"א ומשל"מ

נ"ג] מביאים בשם הגרשז"א שהורה שאין לאכול קודם משלוח מנות או מתנות לאביונים כמו קודם כל מצוה והנה הפוסקים סתמו בזה והנה מתנות לאביונים כיון שמבואר שעיניהם של עניות נשואות למקרא מגילה א"כ הדרך שנותנים קודם הסעודה אמנם לגבי משלוח מנות משמע שאין להקפיד וכן הוא בסידור יעבץ ובנוב"י סמ"ב בד"ה ועוד ויתכן מצד שכיון שודאי ישלחו לו וממילא הדרך להחזיר זה כמו שומר וצ"ע

### בחיוב הסעודה וזמנה ובדין קודם מנחה וביום שישי

נ"ד] מדברי קבלה יש מצוה לאכול סעודת פורים ובפשוטו יש חיוב ליטול ידים אמנם משמע בפוסקים שאין זה מוסכם וזמן הסעודה עיקרה ביום, ובלילה יש גם ענין להרבות בסעודה אבל לא יוצאים בזה חובת סעודת פורים ואם הגיע זמן מנחה אסור להתחיל לאכול קודם תפילה כיון שזה נחשב סעודה גדולה וכתב הרמ"א תרצ"ה ס"ב שכשחל פורים ביום שישי יאכל הסעודה בשחרית וכתב המ"ב קודם חצות היום לכתחילה ועין יד אפרים בשם המהרי"ל עכ"ד והנה במהרי"ל מבואר שהכונה להקפיד לאכול קודם שעה עשירית וכן משמע בגר"א שציין את הגמ' שלכתחילה לא להתחיל קודם שעה עשירית אמנם המ"ב למד מהרמ"א כאן שלכתחילה לאכול קודם חצות [וכן הביא מכאן בסימן רמ"ט] וצ"ב שאין לזה שום מקור מהגמ' והנה הרמ"א הביא את זה בשם ספר המנהגים ושם מבואר שזה מצד שראוי להתפלל מנחה סמוך לשבת ואם יאכל לאחר חצות צריך להתפלל מנחה לפני זה ולפ"ז היום שמתפללים מנחה גדולה א"כ אדרבא ראוי להתפלל קודם מנחה שמא ישתכר ולבסוף לא יוכל להתפלל והנה גם מי שירצה להחמיר קודם חצות כדי שיכנס לשבת כשהוא תאב בפשוטו הענין לאכול קודם חצות ולא סתם להתחיל דכאן שזה לא מצד שמא ימשך אלא מצד שיגיע לסעודת שבת כשהוא מוענה וזה תלוי בפועל מתי הוא אוכל ולכן מבואר ברשב"ם לגבי הדין שעה עשירות שלא מועיל התחיל בהיתר וכיון שלאכול הסעודה קודם חצות זה על חשבון מצות היום לכן נהגו להתפלל קודם מנחה כך שודאי לא יפסיד התפילה ואחרי זה לאכול סעודת פורים וביום ו' ראוי לגמור לפחות את חלק האכילה שבסעודה קודם שעה עשירית

### ראוי ללמוד קודם הסעודה

נ"ה] כתב הרמ"א שטוב ללמוד קצת קודם הסעודה רמז לפסוק ליהודים היתה אורה זו תורה וכתב המ"ב שמתחילים ללמוד הלכות הפסח כיון שזה ל' יום קודם הפסח וזה לפרזים אבל למקופים זה כבר התחיל יום קודם

### אכיל זרעונים בליל פורים

נ"ו] מבואר ברמ"א שנהגו לאכול זרעונים בפורים זכר לאסתר שאכלה את זה בבית המלך והמ"ב כתב שהמנהג בלילה

### בדין חיוב שתית יין

נ"ז] מבואר בגמ' שחייב איניש לבסומי בפוריא עד דלא ידע בין ארור המן לברך מרדכי ופשטות הגמ' שיש חיוב לשתות יין עד שישתכר וכן הוא לשון השו"ע וכן נהגו חלק מגדולי ישראל אמנם הבה"ל כתב שזה לא מעכב דהינו שזה לא חיוב גמור אמנם הרמ"א הביא שיטות שהכונה שישתה יין בדרגא שירדם והמ"ב כתב שכן הוא העיקר לדינא והנה גם אם זה כפשוטו אבל יתכן שדואי לא צריך כשכרותו של לוט אלא להגיע לחוסר דעת בדרגא מסוימת של עד שלא ידע וכתב הבה"ל שגם מי שרוצה להשתכר זה רק אם לא יעבור על שום הלכה ובפרט כיון שזה לא חיוב גמור אין בזה היתר לעבור על איסורים אחרים כגון שלא יקפיד בדיני נט"י ברכות ברכת המזון או שאר עניני בן אדם לחברו

### דיני שיכור בתפילה ובברכת המזון

נ"ח] יש בשיכור ג' דרגות דרגא א. שהוא שיכור גמור כשכרותו של לוט שלא יודע מה קורה עמו הוא כמו שוטה ופטור מכל המצוות ואם מברך ברכת המזון בכזה מצב או *עשה* שאר מצוה שהוא מחויב בה לא קיים חובתו

ב. שיכור שלא יכול לעמוד לפני המלך דהיינו שמגמגם בלשונו או שלא יכול לעמוד בצורה מכובדת לפני אדם חשוב אסור לו להתפלל ואם התפלל תפלתו תועבה ואפילו אם יפסיד זמן תפילה ויש להיזהר לא לצרף למנין כזה בן אדם ולגבי ברכת המזון נסתפקו התוס' ומבואר בסימן קפ"ה שלכתחילה צריך להזהר שזה לא יקרה אבל אם זה קרה יכול לברך ולגבי ק"ש כתב המ"ב שאם אחרי זה פג יינו יחזור ויקרא

ג. אם שתה רביעית יין ומרגיש קצת טשטוש בזה לגבי תפילה לכתחילה לא יתפלל אבל אם התפלל תפלתו תפילה וכתב המ"ב סימן צ"ט לגבי יו"ט שכיון שזה מצוה לשתות יין לכן יכול אפילו לכתחילה להתפלל במצב זה ובפשוטו ה"ה בפורים אמנם ודאי מן הראוי להתפלל לפני ששתה אמנם לגבי ברכת המזון ושאר מצות יכול לכתחילה לעשות

### דיני על הניסים

נ"ט] יש חיוב אמירת על הניסים בתפילה ובברכת המזון ואם שכח בתפילה ודאי לא חוזר אמנם בברכת המזון י"א שבסעודה שהוא חייב צריך לחזור אמנם להלכה לא חוזרים ואם אכל בבוקר ואמר על הניסים ודאי לא חוזר כי כבר יצא מעיקר הדין בסעודת הבוקר וראוי לכוין לשם מצות סעודת פורים בבוקר כך שכבר ודאי יצא המצוה ובפשוטו לא מפסיד בזה שעושה המצוה שלא בהידור שכל שאוכל באותו יום סעודה חשובה הרי זה בכלל המצוה שזה יום משתה ושמחה ואם שכח על הניסים כתב הרמ"א סימן תרפ"ב לגבי חנוכה שיאמר בהרחמן הוא יעשה לנו ניסים ונפלאות וכו' וכן בשמו"ע קודם יהיו לרצון וכתב המ"ב שה"ה לגבי פורים המוקפין לא אומרים על הניסים בי"ד אבל אם אמר אין מחזירין אותו

### בדין על הניסים בגמר הסעודה לאחר פורים

ס,א'] אם מברך ברכת המזון בלילה יזכיר על הניסים ומשמע במ"ב שגם בפורים בער"ש זה כך כל שלא אכל בלילה שצריך לומר רצה אבל אם התפלל מעריב לא יאמר על הניסים וצ"ע מה הדין באשה שהדליקה נרות שבת

### דין שינוי מקום באמצע הסעודה

ס] לכתחילה אין לעשות שינוי מקום באמצע הסעודה אבל מצוי בפורים שמתחילם לאכול במקום אחד וממשיכים במקום אחר ולכן ראוי לכוין מראש שימשיך במקום אחר וצריך לאכול במקום שגומר סעודתו פת אפילו פחות מכזית ולכן אם שינה מקומו ורוצה לברך במקום נמצא יאכל שם קצת לחם אם בירך בתוך הסעודה במקום הראשון על יין או לפתן אפילו דבר שיש בו שינוי מקום לא צריך לחזור ולברך

## דינים כללים בפורים

### עשית מלאכה בפורים

ס"א] פורים מותר בעשית מלאכה ובמקום שנהגו שלא לעשות אין עושים והיום אנו נוהגים שלא לעשות מלאכה אמנם בני י"ד בט"ו או ט"ו בי"ד מותרים בעשית מלאכה ובבה"ל הביא מחלוקת לגבי הלילה האם הוא גם בכלל המנהג ומבואר בשו"ע שמלאכה של שמחה מותר וכתב המ"ב שלכן דבר האבד מותר וכן פרקמטיה מותר [לכאורא הכונה במי שרגיל בזה ויצטער אם לא ירויח וצ"ע] וכן כל דבר שהוא לצורך פורים ומבואר ברמ"א שדבר מצוה מותר לעשות כגון לכתוב פסקי הלכות וכתב המ"ב שה"ה דבר שלא מצריך עיון כגון מזכרת חובותיו ולכן מותר ליטול צפורניו לכבוד שבת כיון שזה דבר מצוה וגם זה דבר שאין בו הרבה עיסוק

### תחפושות בפורים

ס"ב] כתב הרמ"א מה שנוהגים להתחפש בפורים זה כדי להרבות שמחה ויש שהתירו אפילו ללבוש שעטנז דרבנן אמנם המ"ב כתב ששומר נפשו ירחק מהם וכן יש שנוהגים שאיש לובש בגד אשה או הפוך והמ"ב כתב שזה איסור גמור ואם רק מחליף חלק מהדברים שהוא ניכר עדין בזה הביא שיש מתירים וכתב שאין למחות בו אמנם כתב בשם השל"ה שיש להרחיק מזה ובשם שו"ת ר"א בן הרמב"ם מביאים שזה איסור דאוריתא גמור וראוי מאוד להרחיק בזה וגם אלו שהקילו זה לצורך שמחת פורים ולא במסיבות קודם פורים ובפשוטו אם מלביש את ילדיו כך עובר על לא תאכילום וצריך להיזהר בזה

### בדין תפילה בתחפושת

ס"ג] מבואר בהלכה שבזמן התפילה צריך להיות בצורה מכובדת שראוי לעמוד לפני המלך וצריך תמיד להקפיד בזה ובפשוטו בפורים להתפלל אם תחפושת זה לא צורה מכובדת כעומד לפני המלך אמנם כיון שזה לא חיוב גמור יש להקל לילדים ואם לבוש רק כמו עידה אחרת יש לדון שלא חסר בצורה המכובדת ומסתבר שכיון שלפי דרכו זה לא צורה מכובדת זה גם בכלל האיסור

### בגדי שבת

ס"ד] מבואר ברמ"א שראוי ללבוש בגדי שבת וכתב המ"ב שזה גם בלילה וכתב המ"ב שיהיה מטה מוצעת ונר דולק דהינו שראוי שיהיה מפה לבנה על השולחן כמו בשבת

### אבל לפני התיבה

ס"ה] אבל נוהגים שלא עובר לפני התיבה אפילו במנחה ומעריב אפילו לאלו שבחנוכה עוברים לפני התיבה כיון שזה יום שמחה

### משכימין להתפלל

ס"ו] מבואר במ"ב תרצ"ו ס"ג שמשכימים להתפלל דהינו שיש ענין להתפלל לא מאוחר

### פורים עת רצון

ס"ז] הטור הביא שבזמן הגאונים היו נופלים על פניהם ביום הפורים שכיון שבזמנם נגאלו ביום זה כך עכשיו זה זמן שראוי לבקש על הגאולה וידוע מספה"ק שזה זמן קירבה להקב"ה שהוא מאוד מסוגל בתפילה כמו שהם זכו להינצל מצרתם על ידי תפילה

## דינו פרוז ומוקף

א. תיקנו חז"ל שעיר המוקפת חומה מימות יהושע בן נון או בשושן קוראים בט"ו וכן כל עיר שנראת או סמוכה לעיר הנ"ל והאריכו הפוסקים מה חייב בט"ו ומבואר בגמ' שגם פרוז בן יומו נחשב פרוז וכן מוקף בין יומו נחשב מוקף ויש בזה כמה שיטות בראשונים והנה זה ודאי שבן כרך שהלך לעיר קודם י"ד עד ט"ו בבוקר הוא חייב רק בי"ד וזה וודאי שבן עיר שהלך לכרך קודם י"ד עד ט"ו בבוקר הוא חייב כבן כרך

ב. עוד מבואר בירושלמי שבן עיר שעשה פורים ועקר דירתו לכרך מתחיב עוד הפעם ויש ראשונים שנקטו שהבבלי חולק אמנם המ"ב והחזו"א נקטו שיכול לברך כדעת רוב הראשונים אמנם בריטב"א [וכן משמע במאירי] מבואר שזה רק בעקר דירתו לגמרי ולא שהגיע לשם ליום אחד וכתב החזו"א שיש לחוש לזה לגבי ברכה אמנם אדם שהוא בן כרך ורק הלך לעיר קודם י"ד והתחיב בי"ד וחוזר לעירו בזה הרי הוא כעקר דירתו ויכול גם לברך והחזו"א נקט שכל שדעתו ללכת לעירו בתחילת הלילה הוא כבר חייב גם קודם שהגיע לעירו ויכול לקרוא גם מחוץ לעיר ואפילו במקרה שהתחייב בי"ד [ובשבות יצחק הביא מהגריש"א שנסתפק שאם התחיב בי"ד אין לקרוא עד שיגיע לכרך ובפשוטו אין ספיקו מוציא מפשוטו של החזו"א]

ג. יש להסתפק בחור ישיבה שלומד בפרזים ומגיע לט"ו להוריו האם זה כעקר דירתו וחייב בברכה או שזה כאורח וחייב רק מספק אמנם מסתבר יותר שרק כשמגיע לבית הוריו אז הוא עוקר דירתו ולא יועיל מה שדעתו להגיע לשם וצ"ע בפרט זה

ד. בן כרך שהלך לעיר אם כשעקר מביתו היה דעתו להיות בעלות השחר בעיר הרי הוא מתחיב בי"ד ודעת החזו"א שזה תלוי מה היה דעתו בתחילת הלילה אמנם כל זה בעקר מהעיר בכניסת הלילה [כמבואר בחזו"א בדינים העולים]

ם] אמנם בפשוטו למ"ב כל שעקר אפילו במשך הלילה והלך לעיר הוא מתחייב וצ"ע והנה מבואר בראשונים שאם לא היה דעתו להיות בעיר ולבסוף נאנס ונשאר בעיר הוא לא מתחיב ומשמע שכל שמדעתו נשאר הוא חייב והחזו"א נקט שכל שהיה בדעתו לצאת מהעיר קודם עלות השחר הוא לא מתחייב אפילו אם אחרי זה החליט להישאר בעיר ופשטות לשונות הראשונים כהמ"ב

ה. היה דעתו לעקור מהעיר קודם עלות השחר אבל יגיע לעירו לאחר עלות השחר עיין שבות יצחק עמוד ו' בהערה שהביא שבפמ"ג ובב"ח מבואר שלא חייב בי"ד אמנם דייק מהרא"ש שכה"ג חייב וצ"ע וראוי להחמיר בזה

ה. אם היה בתחילה דעתו להישאר בעיר עד אחרי עלות השחר וקודם עלות השחר חזר בו והחליט לחזור לעירו המ"ב נקט שהוא נפטר מי"ד והחזו"א נקט שהוא כבר התחייב ולא יכול להיפטר

ו. בן כרך שהולך לעיר בי"ד בבוקר הוא ודאי לא מתחיב בי"ד ואם נשאר שם בעלות השחר של ט"ו לדעת הראב"ד הוא פטור מפורים בשני הימים אמנם הוא נחשב פושע ואסור לעשות כן אמנם אם חוזר קודם עלות השחר הוא וודאי חייב בט"ו לכל הדעות ולדעת החזו"א כל שהיה דעתו לחזור בתחילת הלילה אפילו אם בסוף לא חזר הוא התחייב ויתכן שבזה גם המ"ב מודה

ז. בן כרך שעשה פורים בי"ד והיה דעתו שלא לחזור לעירו אלא בט"ו לאחר עלות השחר ולבסוף חזר בליל ט"ו לדעת המ"ב הוא מתחייב בברכה ולדעת החזו"א הוא פטור ולכן יקרא ללא ברכה

ח. בן עיר שהתחייב בי"ד שמגיע לכרך לדעת הירושלמי שהוא מתחיב וכנ"ל המ"ב כתב שכל שמגיע קודם עלות השחר הוא מתחייב ודעת החזו"א שהכל תלוי בתחילת היום ואם לא היה אז בעיר הוא לא חייב

ט. מבואר בירושלמי שבן עיר לא יכול להוציא בן כרך ולכן בכל מקום שאינו מחויב בודאי אין ראוי להוציא אחרים ויש מקומות שמכריעים שחייב אבל אין זה מוסכם לכל השיטות וראוי שלא יוציא מי שחייב בודאי דלמה לו להיכנס בספק

י. במקומות שזה ספק מסתבר שיכול לומר על הניסים וזה לא גרע מהספיקות שכך פסק המ"ב וכך ראוי לעשות וכן הביא בספר אגרת הפורים מהגריש"א והגרנ"ק

י"א. יש להיזהר שלא לתת בפורים עליה אלא למי שוודאי חייב בפורים ובפרט כשזה לא בשני וחמישי דהחיד"א בשו"ת חיים שאל פטרו מקריאת התורה ולכאורא זה כמו בצום ועיין שע"ת סוף תרצ"ג