ח - דחוי בד_ מינים ובסוכה
קטגוריות: ש_ס / יח סוכה / לולב הגזול - עניינים הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

יום ועש"ק קרח תשפ"ג

**א**

א] סוכה ל"ג א', בעי ר' ירמי' נקטם ראשו מערב יו"ט ועלתה בו תמרה ביו"ט מהו יש דחוי אצל מצות או לא, ובסוגיית הגמ' לקמן בע"ב מבו' דדין דיחוי בהדס הוא רק ביו"ט, וזהו שאמרו דאי אשחור מאתמול דחוי מעיקרא הוא ואי אשחור ביו"ט נראה ונדחה הוא, - ובפירש"י בד"ה לולב א"צ אגד ובד"ה ה"ג כתב דהיינו דקודם שקדש היום אכתי לא חל עלי' זמן מצוה ולא שם מצוה למקריי' דחוי.

והערול"נ עמד בזה דמ"ט תלי בקדש עליו היום, דכיון דלילה לאו זמן לולב היא, א"כ לא מתחיל זמן דיחוי שלו עד שיאיר עמוד השחר ביו"ט הראשון ומ"ש ליל יו"ט מערב יו"ט, וכן עמד בזה הביאוה"ל בסימן תקפ"ו ס"ג ד"ה אלא בנתבטל, ועיי"ש שכתב דל' הגמ' דאשחור מאתמול משמע כפירש"י.

ב] ומצאנו שכבר עמד ע"ז האו"ז בהל' יו"ט סימן ש"ס סוף אות א', ז"ל, דלא חל עליו שם לולב שיקרא דחוי מעיקרו שלא יהי' ראוי לנטילה עד שיקדש היום ויבוא זמן נטילתו, ואע"פ שאינו ניטל בלילה כ"א למחר ביום, מ"מ כשקדש היום כבר התחיל יום שהוא ראוי לנטילתו, עכ"ל.

ומשמעות דבריו דהוא ע"ד מה שאמרו דלילה אינו מחוסר זמן, והיינו דבלילה חשבינן לי' כבר כלולב הראוי לנטילה, כיון שהוא ראוי לנטילה ביום זה, וכיון דהוא לולב הראוי לנטילה יש עליו שם לולב דשייך שיחול בו דיחוי מן המצוה.

ג] ויש לפרש עוד בזה, דאף דזמן נטילת הלולב הוא רק ביום, מ"מ הזמן המחייב בנטילת לולב הוא יו"ט דסוכות, וכבר מתחילת יו"ט הוא מחויב ליטול לולב ביום, וע"כ כבר חשיב כזמן המצוה לענין דיש עליו שם מצוה ושייך שיחול בו דחוי מן המצוה.

ד] ועיקר הך מילתא דאף במצוה שזמנה ביום מ"מ גם בלילה כבר הוי זמן המצוה, והיינו או משום דלילה אינו מחוסר זמן, או משום דהזמן המחייב במצוה הוא כל היום, מצינו כן גם לגבי דינא דהוקצה למצותו, דבד' רבים מקמאי מבו' דאתרוג הוקצה למצותו בלילה אף שאינו ניטל אלא ביום, והרשב"א בביצה ד' א' כתב בטעמא דרב דלא הוקצה בביה"ש לפי שאינו ניטל בלילה אלא ביום, אך בדבריו בעירובין מ' א' מבו' דלא כן, - ובדעת ש"ר דחיילא ההקצאה בביה"ש, נראה דהיינו משום דגם בלילה כבר הוי זמן המצוה, וכנ"ל, וכבר כתב כן האבנ"ז בסימן תצ"ג סקי"ט.

**ב**

ה] העירוני בדין ד' מינים שהיו מחוברים בכניסת יו"ט ראשון, לדעת הסוברים דמחובר אינו כשר לנטילה, דלא חשיב זה כנטילה, ותלשו בחוה"מ, מ"ט לא פסלינן בזה משום דחוי, שהרי ביו"ט ראשון הי' דחוי, ולא הי' זה בידו לתלוש.

והנה בפשוטו לק"מ, שהרי להדיא אמרו בסוגיין עבר וליקטן כשר, משום דהוי דחוי מעיקרא, ואף דאסור ללקטן, וא"כ ה"נ אם עבר ותלש ביו"ט בדין דיהא כשר.

אך יש מקום לדון דכל הא דכשר אף שאסור ללקט, הוא רק משום שכל האיסור ללקט הענבים אינו אלא מדרבנן, וכמש"כ רש"י בסוגיין בע"א והתוס' ביומא ל"ה א', ולפלא מש"כ הערול"נ בע"ב דמשמע מד' רש"י שם דהוי זה מלאכה דאורייתא, שהרי להדיא כתב רש"י בע"א דהוא משום שבות, וע"כ חשבינן לה כבידו, ודלא כמש"כ המרדכי דה"ז תיקון מנא דאורייתא, וכ"נ בד' התוס' כתובות ו' א', עייש"ה, אך כל דמדאורייתא ה"ז אסור, לא חשיב כבידו, ואי נימא הכי תיקשי מ"ט לי"ב משום דחוי.[[1]](#footnote-2)

ויש מקום לדון, דכה"ג לא חשיב כלל כדחוי, כיון שאי"ז פסול בגוף המינים, אלא הוי חיסרון היכ"ת שאי"ז ראוי ללקיחה, ויל"ע בזה.

ו] עוד נראה לדון בזה, דכיון שאמרו בגמ' ביצה ל' ב' דבסוכה דמפסקי לילות הוי כל יום מצוה בפנ"ע, ע"כ אף אם נדחה ביום הראשון, אי"ז דחוי לשאר הימים, וע"כ אף דביום הראשון הי' זה דחוי ול"ה זה בידו, מ"מ אי"ז דוחהו לשאר הימים, דלגבי שאר הימים הוי כמו שנדחה קודם יו"ט דאינו דחוי, ובשאר הימים הרי לא חשיב דחוי כלל, כיון דהוי זה בידו לתלשן בהיתר.

אמנם הערול"נ בסוגיין נקט דלענין זה חשבינן לכל הימים כחד מצוה, עיי"ש שהוצרך לפרש מ"ט לא חשבינן לד' מינים כנראה ונדחה בלילה שאינו ראוי לנטילה, עיי"ש, והרי שדן לכל הימים כחד.

ז] והערול"נ לקמן בסוגיין פירש כן להא דמדייקינן מהא דאין ממעטין ביו"ט דאם עבר וליקטן כשר, דאי"ז דקדוק בעלמא מלישנא דמתניתין דרק אסור למעט אך שפיר מהני המיעוט, אלא היינו דאי נימא דעבר וליקטן פסול משום דיחוי, מ"ט אין ממעטין ביו"ט, הרי לי"ב תיקון מנא כלל, וזה לטעמי' דדיחוי פוסל לכל הימים, דאי נימא נימא דדחוי אינו פוסל אלא לאותו היום, א"כ הרי י"ל דמה"ט הוא דאין ממעטין ביו"ט.

וראיתי בעונג יו"ט סימן נ"ב שכבר עמד ע"ז, ז"ל, מיהו לכאו' אכתי צ"ע, היכי מוכח מהא דאין ממעטין ביו"ט דאם מיעטן כשר דאין דיחוי, דילמא לעולם יש דיחוי אצל מצות, והא דקתני אסור למעט היינו משום דאסור למעט ביו"ט ראשון, אע"ג דלא מתקן מידי ביו"ט דלא חזי ליומא משום דיחוי, מ"מ לשאר הימים דבשאר הימים אפשר דראוי לצאת בו, משום דבתחילה לא נדחה רק מיו"ט ראשון שאין בידו למעט, וגבי אתרוג כל יומא מצוה באפי' נפשי' הוא כדאמרינן בסוכה בביצה וכו', עכ"ל, והרי שנקט העוניו"ט דביסוד הדין כל שנדחה ביו"ט ראשון ה"ז פסול לכל הימים, ואך דכיון דמעיקרא לא הי' דחויו דחוי משאר הימים, שהרי בשאר הימים בידו למעט, ע"כ אינו פסול בשאר הימים, וצירף לזה העוניו"ט הא דכל יום מצוה באפי' נפשי', וצ"ב, אך הערול"נ נקט דהוי דחוי לכל הימים, אף שבידו ללקטו בשאר הימים, ולכאו' הוא משום דביום הראשון שלא הי' ביומו ללקטו הו"ל דחוי, ומכח דיחוי זה נפסל לכל הימים, (וכנראה דמה"ט הוצרך העוניו"ט להא דכל יום הוא מצוה בפנ"ע, דמה"ט ל"מ הדיחוי דיום ראשון לפסלו לכל הימים, אלא משום דמתחילה נדחה מכל הימים, וע"כ אם בשאר הימים בידו לתקנו ליכא דחוי לגבי שאר הימים, ודו"ק).

ח] יש לדון בתפילין שנפסלו וחזר ותיקנם דמ"ט לא יהא בזה לפסול דיחוי, ובפשוטו י"ל דהוא משום דבידו לתקנו ובכה"ג ליכא לפסול דיחוי, אך למש"כ התו"י בכריתות דאף היכא דבידו לתקנו הוי דחוי, (ול"ד לדם שנשפך דאינו דחוי כלל, שהוא ראוי לזריקה ע"י שינתננו בכלי שרת), ליכא לטעם זה.

והי' מקום לדון דפסול דיחוי הוא רק בלולב דהוא מצוה ליטלו פעם אחת ביום, וכשהגיע זמן המצוה נדחה ממצוה זו, אך בתפילין דהיא מצוה כל רגע ורגע, הרי אף שנדחה לרגע זה, מ"מ לגבי הרגע הבא הוי כלא הגיע זמן המצוה.

אך למה שנקטו האחרונים דאיכא דיחוי אף לגבי יום אחר, אף דהוא מצוה בפנ"ע, כ"ש דאיכא דיחוי בכה"ג, וכ"ה מבו' בד' הגרע"א במכתבו שהביא הביכורי יעקב בתוספת ביכורים בסימן תרכ"ו סק"ו שכתב בדין סכך שהשריש ביו"ט וקצצו דיש בזה לפסול דיחוי, דנראה ונדחה, עיי"ש, ועיי"ש שכתב דאם קצצו בחוה"מ לי"ב משום דחוי כיון שקצצו בהיתר, וכל שבידו לגמרי ליכא לפסול דחוי, ומשמע מדבריו דאם קצצו ביו"ט יש בו לפסול דחוי גם לחוה"מ, דכל הא דמהני בידו הוא רק אם נעשה לבסוף מה שהי' בידו, וצ"ע.

ט] ואמנם י"ל וכן ראיתי בשם הגרי"ג אדלשטיין זצ"ל דכל שהתפילין פסולות אין עליהן תורת תפילין כלל, ולא חשיב כדבר הפסול, והוי כהדס שלא הי' בו שיעור בתחילת יו"ט ואח"כ הוסיף ונעשה כשיעור, דלא יהא בו לפסול דיחוי, כיון דלא הי' עליו תורת הדס כלל, והיינו דהרי ליכא דחוי אלא כשיש עליו שם מצוה, דמה"ט ליכא דחוי קודם יו"ט, וע"כ ה"נ ליכא דחוי בהדס שאין בו כשיעור ובתפילין פסולות דאין עליהן שם מצוה כלל, וצ"ע בגדרי הדברים אימתי חשיב דאי"ז כלל לולב והדס, ואימתי חשיב דאיכא לולב והדס אלא דהם פסולין, (ובפסולין שאין פוסלין אלא ביו"ט ראשון ודאי מסתברא מילתא דחשיב דאיכא לולב והדס אלא דהן פסולין).

י] ויש להוסיף, דבפירש"י מבו' ועמד ע"ז הרש"ש דלמ"ד דלולב צריך אגד, הרי דקודם האגד לא מצי חייל בי' פסול דחוי, משום דאכתי אי"ז החפצא דהמצוה, ונראה דמה"ט גם לא יהא בו דחוי מכח ד"ז עצמו שאינו אגוד, וה"נ הכא דכוותה.

ועפי"ז נראה גם במש"כ הגרע"א דיש בסכך פסול דיחוי, דהיינו רק בסכך שכבר סיכך בו, אך כל זמן שלא סיכך בו אין עליו תורת סוכה, ולא חייל בי' פסול דיחוי, ונפ"מ בסכך שהי' תלוש קודם יו"ט והשריש ביו"ט ונתלש ביו"ט, דהוא כשר לסיכוך, ודמי ללולב קודם אגד דאין עליו שם מצוה, וכמבו' בפירש"י.

יא] והנה בפירש"י ותוס' נתחבטו למ"ד דלולב צריך אגד מ"ט לא מיפסל משום תולמ"ה, והריטב"א כתב דיעשה אגד חדש, אך מד' רש"י ותוס' נראה דכל שעשה אגד חדש בטל פסולו, והיינו דכיון דכל הא דחייל בי' דחוי הוא מכח הא דיש עליו שם לולב ע"י האגד, הרי דכל שעושה אגד אחר הו"ל כלולב אחר, ולגבי לולב זה לא חייל פסול דיחוי.

ולפ"ז ה"נ הוא לגבי סכך דכל שחזר והניחו לשם צל בטל פסולו, אך הגרע"א במכתבו להביכור"י נקט בפשיטות דלא כן, ואם סכך שנעשה מחובר פסול משום דיחוי, ל"מ שיחזור ויניחנו לשם צל.

יב] בעיקר מש"כ הגרע"א דבסוכה איכא לדין דחוי, הנה ראיתי באבנ"ז ביו"ד סימן של"ט שכתב דלא שייך דין דחוי רק בלולב שהמצוה היא מכח גדילתו, וכדחזינן דצריך ליטלו בדרך גדילתו, או בכיסוי דהוא מחמת השחיטה ובקדשים שהוא מחמת ההקדש שהוקדשו בתחילה, וכתב דמה"ט ליכא דין דחוי בקטן שהגיע זמן מילתו ונעשה חולה והבריא, ועי' עוד בדבריו באו"ח סימן י' סקכ"ה, - ולפ"ז יל"ע אם שייך דין דיחוי בסוכה, דאמנם בלא שחוזר ומנענע ובעינן להעשי' הראשונה, שייך בזה פסול דחוי דהעשי' הראשונה נפסלה, אך אם חוזר ומנענע לכאו' לפ"ז לא שייך בזה פסול דחוי, ואף דבעינן שיהא הסכך גידו"ק, אי"ז אלא מין בעלמא, ול"ד ללולב דבעינן בו דרך גדילתו, אך הנה שו"ר בד' הב"ח בסימן תר"ל שכתב לדון דגם בסכך בעינן דרך גדילתו, ועיי"ש.

יג] הר"א מן ההר כתב דקי"ל דאין דחוי במצוות, משום דלרב ליכא דין דחוי אף בקדשים, וצ"ע, שהרי כל הא דס"ל לרב דאין דחוי בקדשים הוא בבע"ח דבע"ח אינם נדחין, ומה ענין זה להכא.

ונראה ללמוד מדבריו דהא דבע"ח אינם נדחין אינו דין מסוים בבע"ח, אלא היינו משום דבעלי חיים הגם שנדחו, מ"מ אחר שחזרו ונראו, מצי חייל עלייהו מהשתא דין הקרבה, ומשא"כ שחוטין הרי ל"מ חייל עלייהו דין הקרבה מהשתא, וע"כ כיון שנדחו מדין הקרבתן ל"מ חייל עלייהו דין הקרבה אחר, וה"נ במצוות דכוותה,[[2]](#footnote-3) ועי' גם בצל"ח בסוגיין בתו"ד דאם בע"ח אינם נדחין ליכא דחוי במצוות, דאטו חיותן גורם שלא יהא בהן דיחוי.

אך הנה הריטב"א בקידושין ז' א' כתב דאף למ"ד דבע"ח אינם נדחין מ"מ מנחה דאינה בע"ח נדחית, ומבו' דלא כדרך זו, אלא הוא דין מסוים בבע"ח שאינם נדחין, ולפ"ז לא תלי דין דחוי במצוות בהפלוגתא אם בע"ח נדחין, כאשר כ"נ מד' ש"ר שלא עמדו דתלי זב"ז, וכ"ה מבו' בד' האחרונים שדנו בהכרעת ההלכה בזה, והרי דאף דקי"ל דבע"ח אינם נדחין, מ"מ שפיר שייך דין דחוי במצוות.

שמעתי להעיר בשם הגר"ד לנדו שליט"א, מ"ט לא פסלינן באתרוג שראה פני הבית ביו"ט ואח"כ תיקנו, משום דהוי נראה ונדחה, דקודם שראה פני הבית הי' כשר, וכשראה פני הבית נדחה משום דהוי אתרוג של טבל, ובנראה ונדחה פסלינן אף אם בידו לתקן.

והנה לדעת רוב הראשונים דאתרוג של טבל לא מיפסל אלא ביום הראשון משום דלא חשיב כלכם, הרי דאף להסוברים דבביהמ"ק ה"ז פסול כל ז', מ"מ נראה דל"ש בזה פסול דחוי, דמעיקרא ל"ה החפצא דחוי, ואך דל"ה מצי למיפק בי' משום דל"ה לכם, וכמש"כ כן הקוב"ש.

אך הקו' תיסוב לדעת הרמב"ם דאתרוג של טבל פסול כל ז', דס"ל דהא דאין בו היתר אכילה הוי פסול בהאתרוג, וה"ז פוסל כל ז', ולדידי' תיקשי דמ"ט ל"ה זה דחוי.

ונראה לישב, למש"כ התוס' בזבחים דכל שבידו לתקן בהיתר גמור, ל"ה דחוי אף בנראה ונדחה, וע"כ כיון שבידו לתקן בהיתר, ל"ה זה דחוי, והתוס' למדו לזה מדם שנשפך על הרצפה, אך התו"י בכריתות כתבו דהתם לא חשיב כלל כדחוי, דכיון שבידו ליתנו בכלי ולזרקו אי"ז דיחוי כלל.

והנה אמנם ביו"ט ראשון אין בידו לתקן בהיתר, דאין מגביהין תרו"מ ביו"ט, אך למש"נ לעיל אי"ז פוסלו בשאר הימים, וגם לפ"ד העוניו"ט לא מיפסל מכח זה בשאר הימים, כיון דמעיקרא כשנדחה הי' ראוי לתקן בשאר הימים.

עוד נפ"מ במש"נ, בדין אתרוג שנשתנה מראהו וקילף האתרוג, למש"כ הרמ"א בסימן תרמ"ח דמהני זה להכשירו, ולכאו' יש לפסול בזה משום דחוי, והנה אמנם כל דהוה זה דחוי מעיקרא ל"ה דחוי, דומיא דעבר וליקטן, אך אם בתחילת יו"ט הי' כשר ואח"כ נשתנה מראהו, דהוי זה נראה ונדחה, לכאו' יש לפסול בזה משום דחוי, שהרי כתב הפמ"ג בסימן תרמ"ח דאסור לקלפו ביו"ט ולהכשירו, דחשיב כתיקון מנא, דומיא דהא דאסור למעט ענבי ההדס, וא"כ אין בידו להכשירו בהיתר.

ובהך גוונא יש לדון אם ה"ז פסול אף בשאר הימים, וזה תלוי במש"נ, ודו"ק.

1. ויש לציין בזה לד' הגרע"א בכ"ד שנקט דאף דמדרבנן אסור ללקט, מ"מ כיון דמדרבנן מותר ללקט חשיב כדבר שבידו מדאורייתא, ורק מדרבנן לא חשיב כבידו, אך במקום אחד כתב לדון דגם מדאורייתא לא חשיב כבידו כיון דבפועל אסור ללקט. [↑](#footnote-ref-2)
2. וזה ע"ד מש"כ האבנ"ז דלא שייך דין דחוי אלא בדין דלא מצי להתחדש עכשיו, ואמנם האבנ"ז כתב דגם בקדשים שייך דין דחוי משום דבעינן לההקדש, אך למש"נ בדעת הר"א מן ההר נראה דלרב דבע"ח אינם נדחין הוא משום דעדיין לא התחילה הקרבתן, ולא איכפת לן דבעינן בפועל לההקדש הראשון. [↑](#footnote-ref-3)