10 חיישינן למיעוטא וסמוך מיעוטא לחזקה - א
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / חולין

אור ליום ב' כ"ז מרחשון תשע"ז

**א**

א] חולין די"א:, ודילמא היכא דאפשר אפשר היכא דלא אפשר לא אפשר, דאלת"ה לר"מ דחייש למיעוטא ה"נ דלא אכיל בישרא.

והתוס' בד"ה פסח וקדשים כתבו דמדאורייתא לא חייש ר"מ למיעוטא אלא מדרבנן, וכ"כ התוס' בבכורות ד"כ. ד"ה ואיבע"א, אך התוס' לקמן דפ"ו: סוד"ה סמוך נסתפקו בזה, - ומד' הרמב"ן והרשב"א בסוגיין נראה דס"ל דמדאורייתא חייש ר"מ למיעוט, וזהו שכתבו דאם ר"מ לא אכיל בישרא, מתפרש קרא דבשר תאוה, שהוא כנגד יצה"ר, וכ"כ המרדכי בשלהי מכילתין סימן תשל"ז, עיי"ש.

ב] והנה לדעת התוס' דלא חייש ר"מ למיעוטא אלא מדרבנן, צ"ע דא"כ מה מייתי מינה דיש לחלק בין היכא דאפשר להיכא דלא אפשר, הרי לא מצינו לחלק בזה אלא בדינא דרבנן, והיאך שמעינן מינה דגם בדינא דאורייתא יש לחלק כן.

וכבר עמדו בזה התוס' בבכורות שם וכתבו לפרש, ז"ל, בפסח וקדשים לא גזר דלא אפשר, ואע"פ שלא יכלו להעמיד שם גזירתם העמידוה היכא דאפשר, ה"נ בדאורייתא היכא דאפשר אפשר היכא דלא אפשר לבדוק לא אפשר, דאם איתא דבדאורייתא אין חילוק בין אפשר ללא אפשר, ל"ה לחכמים לחוש ולגזור היכא דאפשר כיון שראו שום מקום שלא חשו כגון היכא דלא אפשר, עכ"ל.

ג] ומצינו דרך אחרת בזה בד' הגרע"א בתשו' מהדו"ת סימן ק"ג סק"ב, עיי"ש שכתב די"ל דגם רב אשי דלא רמי אנפשי' טעמא דלא אפשר שאני, היינו דס"ל דבדאורייתא אין לחלק בכך, אבל בדרבנן שפיר אמרינן דבמקום דלא אפשר לא גזרו, ועיי"ש שפירש לפ"ז הוכחת רב כהנא, ז"ל, ורב כהנא דחה להוכיח דאפי' בדאורייתא י"ל כן, דאלת"ה ר"מ היכא אכל בישרא, היינו אף אם נימא דר"מ דחייש למיעוטא היינו מדרבנן כמש"כ התוס', מ"מ היכי דהמיעוט מסייע להחזקה ס"ל לר"מ סמוך מיעוטא לחזקה מדאורייתא וכו', וכ"כ התוס' בבכורות שם, והיכי אכל בשרא, עכ"ל, ועי' גם בדבריו במהדו"ק סימן קצ"ח שדן לפרש כן,[[1]](#footnote-2) ועיי"ש במש"כ בטעמא דהתוס' בבכורות שלא פירשו כן.

ואמנם צ"ע בדבריו, שהרי הגמ' מייתי הכא להא דר"מ חייש למיעוטא, ולא מייתי להא דר"מ אית לי' דסמוך מיעוטא לחזקה, - וביותר, שהרי לפ"ד התוס' דהא דחייש ר"מ למיעוטא אינו אלא מדרבנן, בע"כ דהא דחייש למיעוטא והא דאית לי' דסמוך מיעוטא לחזקה, ב' דינים הם, שהרי הא דחייש למיעוטא אי"ז אלא מדרבנן, והא דאית לי' דסמוך מיעוטא לחזקה הוא מדאורייתא.

**ב**

ד] אמנם הנה באמת גמ' ערוכה היא דהא דס"ל לר"מ דסמוך מיעוטא לחזקה, הוא מיסוד אחד עם הא דס"ל דחיישינן למיעוטא, והוא לקמן דפ"ו., דפריך התם, מאי איריא רוב אפי' מיעוט נמי דהא ר"מ חייש למיעוטא סמוך מיעוטא לחזקה ואתרע לי' רובא, והרי להדיא דהא דס"ל לר"מ דסמוך מיעוטא לחזקה, הוא מכח הא דחייש למיעוטא.

וכ"ה להדיא בפירש"י בקידושין ד"פ., בטעמא דר"מ דאית לי' סמוך מיעוטא לחזקה, ז"ל, דלר"מ לא בטיל מיעוטא לגמרי, דשמעינן לי' דחייש למיעוטא, הלכך במקומו עומד, וכי משכח מידי לאצטרופי בהדי' מצטרף, עכ"ל, - ועיי"ש שפירש גם בטעמא דרבנן דלית להו סמוך מיעוטא לחזקה,, ז"ל, מיעוטא כמאן דליתא דמי, דבטיל לי' לגבי רובא, ורבנן לטעמייהו דלא חיישי למיעוט, עכ"ל, - וכ"ה גם בפי' הר"ש והרא"ש בטהרות פ"ג מ"ח.

וכ"ה מבו' גם בד' התוס' בבכורות ד"כ: שלמדו מהא דלא חייש ר"מ למיעוטא במיעוטא דלא שכיח, דה"נ לא אמרינן סמוך מיעוטא לחזקה במיעוטא דלא שכיח, עיי"ש.

ה] ובביה"ל ח"ב סימן כ"ג עמד בזה, דמ"ט תלי הא דסמוך מיעוטא לחזקה בהפלוגתא אם חיישינן למיעוטא, הרי הא דחיישינן למיעוטא אינו אלא מדרבנן, והא דסמוך מיעוטא לחזקה הוא דינא דאורייתא, ועיי"ש שכתב בזה, ז"ל, אמנם דאין אתנו יודע האיך להסביר הדברים, עם כ"ז הדברים מוכרחים ומבוארים להדיא בגמ' דזה תלוי בזה, דלר"מ דס"ל דמדרבנן חיישינן למיעוטא וס"ל דלא אמרי' מיעוטא כמאן דליתא ואינו כלל, רק דהתורה גזרה שניזול להלכה כהרוב, ומשו"ה חשוב המיעוט וכשנצטרף עמו עוד חזקה הרי הוא ספק דאורייתא נגד הרוב, ולרבנן דלא חיישי למיעוט כלל וה"ה לגמרי כמאן דליתא, משו"ה גם באיכא חזקה המסייעו אינו מדאורייתא, עכ"ל.

והיינו דשורש הפלוגתא דר"מ ורבנן אם חיישינן למיעוטא, הוא בדאורייתא, דלר"מ אף דאיכא להכרעת הרוב, מ"מ לא בטל המיעוט לגמרי, וע"כ אף דמדאורייתא הולכין אחר הרוב, מ"מ מדרבנן יש לחוש למיעוט, ורבנן דפליגי ס"ל דמיעוטא כמאן דליתא ובטל המיעוט לגמרי, וע"כ אין מקום לחוש לו מדרבנן, - ובזה תליא פלוגתייהו אם אמרינן מדאורייתא דסמוך מיעוטא לחזקה, דלר"מ דלא בטל המיעוט לגמרי וכמאן דאיתי' דמי, ה"ה מצטרף לחזקה לעמוד כנגד הרוב, ולרבנן דהמיעוט בטל לגמרי וכמאן דליתא דמי, אינו מצטרף לחזקה לעמוד כנגד הרוב.

ו] ולפ"ז ניחא מש"כ הגרע"א לפרש לסוגיין, דהא דמייתי מהא דר"מ אכל בישרא, היינו מהא דלא אסרינן בזה משום סמוך מיעוטא לחזקה, ולא תיקשי דא"כ מ"ט מייתי הגמ' להא דר"מ חייש למיעוטא, ולא מייתי להא דאית לי' סמוך מיעוטא לחזקה, שהרי באמת הא דאית לי' דסמוך מיעוטא לחזקה, הוא מכח הא דס"ל דחיישינן למיעוטא.[[2]](#footnote-3)

**ג**

ז] אמנם בעיקר הך מילתא דהא דס"ל לר"מ דסמוך מיעוטא לחזקה, הוא מיסוד אחד עם הא דס"ל דחיישינן למיעוטא, צ"ע, דהנה בעיקר הא דחייש ר"מ למיעוטא, נחלקו הראשונים אם הוא רק ברובא דליתא קמן, או הוא אף ברובא דאיתא קמן.

דהנה התוס' ותוס' הרא"ש ביבמות דס"ז: כתבו, דכל הא דחייש ר"מ למיעוטא הוא רק ברובא דליתא קמן, אך ברובא דאיתא קמן לא חייש ר"מ למיעוטא, וכ"כ התוס' בבכורות די"ט:, וכ"כ הר"ן בע"ז ר"פ כל הצלמים, והמרדכי בשלהי מכילתין סימן תשל"ז, והר"ן שם הוסיף לפרש דהוא משום דרובא דאיתא קמן שהוא רוב וידוע לפנינו, ה"ה חשוב לבטל המיעוט לגמרי ולעשותו כמי שאינו, ובד' התוס' בבכורות והר"ן והמרדכי שם מבו' דהמקור לזה, הוא משום דרובא דאיתא קמן ילפינן לי' מקרא דאחרי רבים להטות, ור"מ לא פליג ע"ז.

אמנם הנה בד' הרמב"ן וש"ר ביבמות שם שהק' בהא דשרי ר' יוסי בתינוקת שנאנסה כשרוב העיר משיאין לכהונה, דמ"ט לא חייש למיעוט, ולא כתבו לישב כמש"כ התוס' שם דשאני התם דהוא רובא דאיתא קמן, מבו' דס"ל דהא דחייש ר"מ למיעוטא הוא אף ברובא דאיתא קמן.

ח] והנה לפ"מ שאמרו לקמן דפ"ו. דדינא דסמוך מיעוטא לחזקה, הוא מיוסד על הא דחיישינן למיעוטא, הרי דאם נבא לדון בדינא דסמוך מיעוטא לחזקה, אם אמרינן לי' אף ברובא דאיתא קמן, לכאו' הדין נותן דהוא תלוי בפלוגתא זו אם חייש ר"מ למיעוטא ברובא דאיתא קמן, דלדעת התוס' ודעימייהו דברובא דאיתא קמן לא חייש ר"מ למיעוטא, אף לי"ב לדינא דסמוך מיעוטא לחזקה, ולדעת הרמב"ן ודעימי' דאף ברובא דאיתא קמן חייש ר"מ למיעוטא, אף יש בזה לדינא דסמוך מיעוטא לחזקה.

ומצינו ליסוד הדברים בד' החוו"ד בסימן ס"ג והגרע"א בתשו' מהדו"ק סימן ק"ו, שכתבו דברובא דאיתא קמן לא אמרינן סמוך מיעוטא לחזקה, וכתבו דהוא מכח הא דברובא דאיתא קמן לא חייש ר"מ למיעוטא, עיי"ש בדבריהם.

ט] אמנם הנה קשיא לפ"ז בד' התוס' ותוס' הרא"ש בכתובות די"ג: שנקטו בפשיטות דאף ברובא דאיתא קמן אמרינן סמוך מיעוטא לחזקה לדעת ר"מ, וכ"כ הר"ש והרא"ש בפ"ה דטהרות, ותיקשי דזה דלא כמש"כ התוס' ותוס' הרא"ש ביבמות, דברובא דאיתא קמן לא חייש ר"מ למיעוטא, אשר לפ"ז הדין נותן דגם לא נימא בזה סמוך מיעוטא לחזקה, - ואף דיש מקום לומר, דהגם דברובא דאיתא קמן לא חייש ר"מ למיעוטא, מ"מ כיון דר"מ מאלים טפי לכח המיעוט, ע"כ אף ברובא דאיתא קמן דס"ל דלא חיישינן למיעוטא, מ"מ אמרינן בזה סמוך מיעוטא לחזקה, אך אכתי לא נתישב, מהיכא פשיטא להו להתוס' דאמרינן סמוך מיעוטא לחזקה אף ברובא דאיתא קמן, והרי בגמ' לא מצינו לדינא דסמוך מיעוטא לחזקה אלא ברובא דליתא קמן, וכיון דברובא דאיתא קמן גרע כח המיעוט, מהיכ"ת דגם בזה ס"ל לר"מ דאמרינן סמוך מיעוטא לחזקה.

**ד**

י] ונראה לישב, ובהקדם, דהנה ביסוד דינא דר"מ דכיון דמיעוטא כמאן דאיתא אמרינן סמוך מיעוטא לחזקה, יש שפירשו בזה, דהוא משום דכל הא דרובא וחזקה הוא רובא עדיף, הוא רק משום דע"י הרוב נסתלק הספק, ואין מקום לחזקה, וכמש"כ כן בתשו' חמד"ש יו"ד סימן כ"ה סק"ח ואהע"ז סימן כ"ג סקכ"ב, וכ"כ בקוה"ע סימן ס"ז סק"ד וקוב"ש ב"ב אות ע"ח, וע"כ לר"מ דמיעוטא כמאן דאיתא, ול"מ הרוב לבטל את הספק לגמרי, שפיר יש מקום לחזקה, ולא עדיף הרוב מן החזקה.

אמנם כמדומה דזה נסתר מגמ' ערוכה ביבמות דקי"ט: דאמרינן התם בדין האשה שהלך בעלה וצרתה למדינת הים, דהא דלא תנשא ולא תתיבם, הוא משום דאיכא חזקה לייבום ורובא לשוק
"וחזקה לא עדיף כי רובא" ואייתי מיעוטא דמפילות סמוך לחזקה והו"ל פלגא ופלגא לא תנשא ולא תתייבם, ודעת רוב הראשונים שם דאתיא כר"מ, ומבו' להדיא דלדעת ר"מ לא עדיף חזקה כי רובא, ורק ע"י סמיכת המיעוט לחזקה הוא דהו"ל כפלגא ופלגא, אך החזקה עצמה לא עדיפא כרובא.

יא] אך הברור בזה, דעיקר דינא דסמוך מיעוטא לחזקה, הוא כלישנא דגמ', דמצרפין את כח המיעוט לכח החזקה, וה"ז עומד כנגד הרוב, - וכ"ה להדיא בפירש"י בנדה די"ח: דע"י סמוך מיעוטא לחזקה, הו"ל לטהר תרי ורובא לחודי' לטמא, ואין אחד עומד במקום שנים.[[3]](#footnote-4)

וכ"ה מבו' גם בד' הראשונים ביבמות שם, שכתבו דאם חזקה היתה עדיפא כרובא, הרי דע"י סמיכת המיעוט לחזקה, הי' מועיל זה להכריע כנגד הרוב, והרי דעיקר דינא דסמוך מיעוטא, הוא דיש כח במיעוט, וע"י שמצרפין את כחו לכח החזקה הו"ל פלגא ופלגא, וע"כ כ"ז הוא משום דחזקה לא עדיף כי רובא, וע"כ אף ע"י צירוף המיעוט לחזקה, ל"מ זה להכריע כנגד הרוב, אך אם היתה חזקה עדיפא כרובא, הרי דע"י סמיכת המיעוט לחזקה, הי' זה עדיף מן הרוב.

ולפ"ז יסוד הפלוגתא דר"מ וחכמים היא, דלר"מ דכח המיעוט קיים ומה"ט חיישינן למיעוטא, ע"כ הוא מצטרף לחזקה לעמוד כנגד הרוב, אך לרבנן דאין כח המיעוט קיים, ומה"ט לא חיישינן למיעטא, ע"כ אין המיעוט מצטרף לחזקה לעמוד כנגד הרוב.

יב] והנה בפשוטו משמע מד' רש"י, דיסוד דינא דסמוך מיעוטא לחזקה, הוא דהמיעוט והחזקה עומדים כנגד הרוב, וע"כ הוא דלא אזלינן בתר רובא.

אך מלישנא דגמ' שאמרו דסמוך מיעוטא לחזקה ואיתרע לי' רובא, משמע דמהני הא דסמוך מיעוטא לחזקה לבטל לעיקר הכרעת הרוב, - וזה מתפרש לפמש"נ במק"א, דעיקר הכרעת רוב, הוא משום דהכי הוא סתמא דמילתא, ודמי להכרעת חזקה דהיא משום דהכי הוא סתמא דמילתא, וע"כ כל דאיכא מיעוט וחזקה כנגד הרוב, ה"ז מועיל לבטל לעיקר הכרעת הרוב, דמכח המיעוט והחזקה אמרינן דאין הסתמא דמילתא כפי הרוב, - וכ"נ גם בד' תוס' הרא"ש בכתובות ד"ט. שכתב דברובא וחזקה הרוב מגרע את החזקה והחזקה מגרעת כח הרוב, ומשמע דמכח החזקה נגרע כח הרוב עצמו, וזה מתפרש כמש"נ.

**ה**

יג] והנה ביסוד הפלוגתא דר"מ ורבנן אם חיישינן למיעוטא, בפשוטו הי' נראה שנחלקו בכח הכרעת הרוב, דלר"מ אין בכח הרוב לבטל את צד המיעוט לגמרי, ואכתי הוי כמאן דאיתא, ולרבנן יש בכח הרוב לבטל את צד המיעוט לגמרי, והוי כמאן דליתא.

וכ"ה משמעות ל' רש"י בקידושין ד"פ., שפירש דהא דלרבנן מיעוטא כמאן דליתא דמי, הוא משום דבטל לי' לגבי רובא לגמרי, ומשמע דמכח הכרעת הרוב הוא דהוי המיעוט כמאן דליתא.

יד] אמנם הנה מד' הר"ן נראה להוכיח דלא כן, דהנה בע"ז ר"פ כל הצלמים מפרשינן לפלוגתא דר"מ ורבנן אם כל הצלמים אסורין, דהוא משום במקומו של ר"מ היו עובדין אותן פעם אחת בשנה, ור"מ דחייש למיעוטא גזר שאר מקומות אטו אותו מקום, ורבנן דלא חיישי למיעוטא לא גזרו שאר מקומות אטו אותו מקום.

והר"ן שם כתב לפרש בזה, ז"ל, דודאי לר"מ כל המקומות שבעולם מותרין מן הדין וכו', אלא דכיון דאיהו בעלמא חייש למיעוטא, אלמא לא ס"ל דמיעוטא כמאן דליתא דמי, ומשו"ה גזר שאר מקומות כדי שלא יבאו להכשל במקומו ואע"ג דמיעוטא הוא ראוי לחוש לקלקולו, אבל רבנן דלא חיישי למיעוטא סבירא להו דמיעוטא כמאן דליתא דמי, וכי האי לישנא נמי אמרינן אליבייהו בסוף קדושין ובפרק כל היד, ולפיכך אין לגזור על כל העולם מפני חשש קלקול המיעוט, עכ"ל.

ונתחדש בד' הר"ן, דבפלוגתא דר"מ ורבנן אם חיישינן למיעוטא, תליא גם אם ראוי לחוש לקלקול המיעוט, דלר"מ דמיעוטא כמאן דאיתא דמי, יש לחוש לקלקולו, ולרבנן דמיעוטא כמאן דליתא דמי, אין לחוש לקלקולו.

והנה אי נימא דיסוד הפלוגתא דר"מ ורבנן, הוא בכח הרוב, אם יש בכחו לבטל את המיעוט לגמרי, הרי אין לתלות בזה כלל לנידון זה אם ראוי לחוש לקלקול המיעוט, שהרי בנידון זה ל"ש כלל דינא דהלך אחר הרוב.

ובע"כ מד' הר"ן דיסוד הפלוגתא דר"מ ורבנן הוא בכח המיעוט, דלר"מ מיעוט הוא דבר חשוב שיש לחוש לו, וע"כ הוא דאף דאיכא להכרעת הרוב, מ"מ חיישינן לצד המיעוט, ולרבנן מיעוט לאו מידי הוא ואין לחוש לו, וע"כ כל דאיכא להכרעת הרוב, לא חיישינן לצד המיעוט, - ובזה תליא גם אם יש לחוש לקלקול המיעוט, דלר"מ דמיעוט הוא דבר חשוב שיש לחוש לו, אף יש לחוש לקלקול המיעוט, ולרבנן דמיעוט לאו מידי הוא ואין לחוש לו, אף אין לחוש לקלקול המיעוט.

**ו**

טו] ובזה נתפרש עיקר ד' הר"ן שם, דהנה הר"ן שם לעיל מינה הביא לד' הרמב"ן שפירש טעם הפלוגתא דר"מ ורבנן, דלר"מ דחייש למיעוטא כל המקומות שאין מנהג שלהם ידוע אסורין מן הדין, דכיון דר"מ חייש למיעוטא אית לן למיחש שמא נוהגין הן כמנהג מקומו, אף על פי שאותו מקום מיעוט הוא לגבי כל המקומות הנודעין לנו שאין נעבדין בהן, וכן כל הצלמים הנמצאים בדרך אסורין מדינא מה"ט, וכיון דרובא דעלמא מיתסר מדינא לר"מ, גזר אף במקום שידוע לנו שאין עובדין אותו משום איסור הנמשך מאותו מקום וכו', אבל רבנן דלא חיישי למיעוטא ואין להם שום מקום שיהא אסור מן הדין אלא מקומו של ר"מ, לא אסרי דעלמא משום אותו מקום בלבד, - והר"ן שם תמה ע"ז, ז"ל, ואפי' תמצא לומר דהאי מיעוטא דמי למיעוטא דסריס ואילונית, אפ"ה לית לי' למיחש בי' לר"מ מדאמרי' בפ"ק דחולין וכו' מנה"מ דאמור רבנן זיל בתר רובא, ומתמהינן עלה מנא לן דכתיב אחרי רבים להטות, ומהדרינן רובא דאיתי' קמן וכו' לא מיבעיא לן, כי מיבעיא לן רובא דליתי' קמן כגון קטן וקטנה, אלמא דברובא דאיתי' קמן אפילו ר"מ מודה בי' וטעמא דמילתא שכיון שהוא רוב וידוע לפנינו הרי הוא חשוב לבטל את המיעוט ולעשותו כמי שאינו, וה"נ הרי רוב המקומות שאין נעבדין בהן ידוע אצלנו ואיתי' קמן, ולפיכך ראוי שיבטל המיעוט ולא ניחוש לסתם מקומות משום מקומו של ר"מ, עכ"ל.[[4]](#footnote-5)

וצ"ע דכיון שהוכיח הר"ן דברובא דאיתא קמן לא חייש ר"מ למיעוטא, דהמיעוט בטל וה"ה כמי שאינו, א"כ תיקשי גם לפ"מ שפירש הר"ן גופי' דפלוגתייהו היא אם יש לגזור שאר המקומות אטו מקומו של ר"מ, דמ"ט תלי זה בפלוגתא דר"מ ורבנן אם חיישינן למיעוטא, הרי הו"ל רובא דאיתא קמן, ובזה מודה ר"מ לרבנן דלא חיישי למיעוטא.

טז] והפשוט בזה, הוא לפמש"נ לעיל, דבנידון זה אם יש לחוש לקלקול המיעוט, ל"ש כלל דינא דהלך אחר הרוב, והא דתלינן לה בפלוגתא דר"מ ורבנן, הוא משום דהפלוגתא אם חיישינן למיעוטא, אי"ז מכח הכרעת הרוב, אלא פלוגתייהו היא בכח המיעוט, דלר"מ מיעוט הוא דבר חשוב שיש לחוש לו, ולרבנן מיעוט לאו מידי הוא ואין לחוש לו.

ואשר ע"כ לדעת ר"מ דחייש למיעוטא, יש לחוש לקלקול המיעוט, אף ברוב ומיעוט דאיתא קמן, שהרי אם באנו לדון על כח המיעוט, לא גרע כח המיעוט דאיתא קמן מכח המיעוט דליתא קמן, ואדרבה אלים טפי כח המיעוט דאיתא קמן, שהוא ידוע לפנינו, מכח המיעוט דליתא קמן, וכמש"כ כן בחי' חת"ס לעיל בסוגיין, - וכל הא דמודה ר"מ ברובא דאיתא קמן דלא חיישינן למיעוטא, הוא מכח הכרעת הרוב דהוא חשוב לבטל המיעוט ולעשותו כמי שאינו, וכ"ז הוא במקום ספק, דמהני הכרעת הרובא דאיתא קמן לבטל את המיעוט לגמרי, אך כשבאנו לדון אם יש לחוש לקלקול המיעוט, דל"ש בזה כלל דינא דהלך אחר הרוב, אין לחלק בין מיעוט דליתא קמן למיעוט דאיתא קמן.

**ז**

יז] והנה למדנו לפ"ז, דאף דברובא דאיתא קמן לכו"ע לא חיישינן למיעוטא, מ"מ אי"ז מחד טעמא, דלרבנן הוא משום דצד המיעוט מצ"ע אינו צד חשוב לחוש לו, אך לר"מ לעולם צד המיעוט הוי צד חשוב דיש לחוש לו, וע"כ יש לחוש לקלקול המיעוט אף ברובא דאיתא קמן, אלא דמהניא הכרעת הרוב לבטל את המיעוט לגמרי, וע"כ הוא דאין חוששין לו.

ולפ"ז מתישב היטב מש"כ התוס' ודעימייהו דדינא דסמוך מיעוטא לחזקה לדעת ר"מ הוא אף ברובא דאיתא קמן, אף דמודה בזה ר"מ דלא חיישינן למיעוטא, ול"ד להא דלרבנן לא אמרינן סמוך מיעוטא לחזקה, משום דלא חיישי למיעוטא, - והטעם בזה הוא, דלרבנן דהמיעוט מצ"ע כמאן דליתא דמי, וליכא כח להמיעוט כלל, אינו מצטרף לחזקה לעמוד כנגד הרוב, אך לר"מ דהמיעוט מצ" כמאן דאיתא, הרי דהגם דכל דחיילא הכרעת הרוב ה"ז מועיל לעשות את המיעוט כמי שאינו, אך הרי אדרבה יש לנו לסמוך את המיעוט לחזקה ולעמוד כנגד הכרעת הרוב, ותו לא יהא המיעוט כלל כמאן דליתא, וביותר ניחא למש"נ לעיל סקי"ב לדון, דמכח הא דסמוך מיעוטא לחזקה בטלה עיקר הכרעת הרוב.

ונראה דמה"ט הוה פשיטא להו להני קמאי דדינא דסמוך מיעוטא לחזקה הוא אף ברובא דאיתא קמן, דהגם דרובא דאיתא קמן עדיף טפי, וכמו שמצאנו בכ"ד, מ"מ כל שבאנו לדון דנימא סמוך מיעוטא לחזקה ואיתרע לי רובא, הרי דאדרבה יש לנו לדון על כח המיעוט, ובזה הרי ודאי דגם מיעוטא דאיתא קמן הוי כמאן דאיתא, כדמוכח מסוגיית הגמ' בר"פ כל הצלמים, וכנ"ל, ואדרבה מיעוטא דאיתא קמן עדיף ממיעוטא דליתא קמן.

1. ונתחדש לפ"ז, דגם הא דאית לי' לר"מ דסמוך מיעוטא לחזקה, אי"ז אלא במקום דאפשר, אך במקום דלא אפשר לא אמרינן סמוך מיעוטא לחזקה, - וכ"ה מוכרח למש"כ הרשב"א במשמה"ב בית א' שער א' דבהחשש דשמא במקום נקב שחט שייך לומר סמוך מיעוטא לחזקה, ותיקשי דהיאך אכיל ר"מ בישרא, ומש"כ הרשב"א שם לישב דאין אומרים כן, בפשוטו הוא רק בדינא דסמוך מיעוטא לחזקה לדעת רבנן, עיי"ש, וכ"כ הביה"ל ח"ב סימן ז', אך שו"ר בשעה"מ פ"ג מיבום הט"ז שלא כתב כן, וצ"ע, ובע"כ דהוא משום דבמקום דלא אפשר, לא אמרינן סמוך מיעוטא לחזקה, - ועי' עוד בראש יוסף בסוגיין שהוכיח דבמקום דלא אפשר לא אמרינן סמוך מיעוטא לחזקה, מהא דפרה אדומה דכשרה מכח הא דרוב בהמות כשרות, אף דאיכא חזקת טומאה דגברא כנגדה, ועמש"נ במק"א לדון בזה?.

   ואמנם הנה נת' להלן סקי"א בדעת רש"י לקמן דפ"ו: ונדה די"ח:, דמהני הא דסמוך מיעוטא לחזקה, דה"ז עדיף מן הרוב, וע"כ הוא דמטהרינן בטומאה בכה"ג בההיא דתינוק שנמצא בצד העיסה, והא דל"מ זה להתיר באיסור, הוא משום דר"מ חייש למיעוטא, ומשא"כ בטומאה, דלא חייש ר"מ למיעוטא, ולדעתו נראה דודאי הך דינא הוא גם היכא דאי אפשר, - והיינו דרק אי נימא דהא דסמוך מיעוטא לחזקה, היינו דה"ז מועיל דא"א לסמוך על הרוב, וכאשר כ"ה בל' התוס' בבכורות ד"כ. דבכה"ג דאיכא חזקה המסייעת למיעוט חייש ר"מ למיעוט הרי דבזה י"ל דהיכא דאי אפשר אף בכה"ג סומכין על הרוב, אך אי נימא דהא דסמוך מיעוטא לחזקה, מהני דה"ז עדיף מן הרוב, ודאי דאין מקום לחלק בזה בין היכא דאפשר להיכא דאי אפשר, והיאך נימא דהיכא דאפשר עדיף המיעוט והחזקה מן הרוב, והיכא דאי אפשר עדיף הרוב מינייהו, וז"ב. [↑](#footnote-ref-2)
2. שוב נתבוננתי דא"צ לזה, שהרי נת' לעיל סק"ג בהערה דלפ"ד הגרע"א מוכח, דגם דינא דסמוך מיעוטא לחזקה, הוא דבכה"ג חייש ר"מ למיעוט, כיון דאיכא חזקה המסייעתו, וכל' התוס' בבכורות ד"כ., ולפ"ז שפיר י"ל דמה שאמרו הכא לר"מ דחייש למיעוטא, אין המכוון להא דחייש ר"מ למיעוט לבדו, אלא המכוון להא דחייש ר"מ למיעוט במקום דאיכא חזקה המסייעת לו. [↑](#footnote-ref-3)
3. ומשמעות דבריו, דפליג עמש"כ התוס' בכ"ד דל"מ הא דסמוך מיעוטא לחזקה אלא דהו"ל כפלגא ופלגא, וכאשר כ"ה ל' הגמ' ביבמות דקי"ט:, אלא מהני הא דסמוך מיעוטא לחזקה, להכריע כנגד הרוב, דאין אחד עומד במקום שנים.

   וכ"נ ממש"כ רש"י בחולין דפ"ו:, ז"ל, ומשני אם אמרו ספק טומאה לטהר, ע"י חזקה ומיעוט, יאמרו ספק איסור להתיר, הלכך אי לאו דרוב מעשיהם מקולקלין דאיכא רובא וחזקה, ל"ה מתיר לשחוט אחריהם, דר"מ חייש למיעוטא ושמא יפה שחטו, עכ"ל, ומשמעות דבריו דמהני הא דסמוך מיעוטא לחזקה, להכריע כנגד הרוב, וע"כ הוא דמהני זה לטהר, דאלמלי כן ל"ה לנו לטהר, כיון שעשו את התינוק כמי שיש בו דעת לישאל, והא דל"מ זה באיסור, הוא משום דר"מ חייש למיעוטא, ומשא"כ בטומאה דלא חייש ר"מ למיעוטא, ושמא הוא משום דאפושי טומאה לא מפשינן, וכמש"כ כעי"ז הראשונים ביבמות דקי"ט, - ועי' בדברינו בטהרות פ"ג מ"ח אות י"ד, שנת' כן גם בד' התוס' בקידושין ד"פ., ואכמ"ל, - ושוב הראוני בחי' הגרע"א לקמן דפ"ו. בתו"ד שכתב כן בביאור ד' רש"י, ועיי"ש במש"כ לפ"ז בישוב קו' התוס' שם. [↑](#footnote-ref-4)
4. ובדעת הרמב"ן צ"ל בפשוטו דאזיל לטעמי' ביבמות דס"ז: דהא דחייש ר"מ למיעוטא, הוא אף ברובא דאיתא קמן.

   אך באו"ש פ"ו מע"ז כתב לישב בע"א, ז"ל, דלא שייך ע"ז לחשבו כרובא דאיתא קמן, כיון שאין אנו דנין אם באים מן הרוב או מן המעוט, רק אנו דנין אם מקרה הרוב יש לו או מקרה המיעוט, בזה חייש ר' מאיר למיעוטא, עכ"ל, והיינו דרובא דאיתא קמן הוא כגון ההיא דט' חנויות, דיש ט' צדדים שהוא כשר וצד א' שהוא נבילה, אך התם, דהמקומות הידועים רובם אינם עובדים לצלמים ומיעוטם עובדים לצלמים, הרי כלפי שאר המקומות, ליכא רוב צדדים שאינם עובדים, אך דמי לרובא דליתא קמן, דיש לתלות טפי שהם נוהגים כמנהג הרוב ולא כמנהג המיעוט.

   ואמנם בד' הר"ן מבו', דעיקר החילוק בין רובא דאיתא קמן לרובא דליתא קמן, אינו משום דברובא דאיתא קמן איכא רוב צדדים להיתר, וברובא דליתא קמן ליכא רוב צדדים להיתר, וכמש"כ כן הנתיה"מ בתשובתו שבחמד"ש אהע"ז סימן כ"ד, אלא הוא משום דברובא דאיתא קמן הרוב ידוע לפנינו, וברובא דליתא קמן אין הרוב ידוע לפנינו, וכאשר כ"ה משמעות ל' רש"י בכ"ד, וע"כ שפיר ס"ל דהתם חשיב כרובא דאיתא קמן, ועמש"נ עוד בזה בדברינו בגדרי רובא דאיתא קמן ודליתא קמן. [↑](#footnote-ref-5)