ד - בסוגיית הגמ_ כ_ח ב_ - כ_ט א_
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / ב_ק - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / ענינים בפרק המניח

א

[[1]](#footnote-2)א] בגמ' פריך דמכלל דמחייב ר"מ אפי' נפשרה, אמאי אנוס הוא ואונס רחמנא פטרי', וכ"ת ה"מ לענין קטלא אבל לענין נזיקין חייב, והתניא נשברה כדו ולא סילקה נפלה גמלו ולא העמידה ר"מ מחייב בהזיקן וחכמים אומרים פטור מדיני אדם וחייב בדיני שמים וכו', ומודה ר"מ לרבנן במעלה קנקנים לגג ע"מ לנגבן ונפלו ברוח שאינה מצוי' והזיקו שהוא פטור.

והתוס' הק' דמאי פריך מלנערה לא תעשה דבר, הרי בנפשרה ודאי מחייב ר"מ אע"פ שהנפילה היתה באונס מ"מ אח"כ הי' לו לסלק, וכתבו די"ל דר"מ מחייב בכל ענין אע"פ שלא הי' לו פנאי לסלק, והגרע"א בקו' עצומות עמד על קו' התוס', ז"ל, ק"ל וכו' גם בפשוטו י"ל דאביי ס"ל לסברא דמפקיר לאחר נפילת אונס פטור, ובזה היינו מרויחים וכו', וצ"ע, עכ"ל.

ב] והנה בפירש"י לקמן בע"ב כתב, ז"ל, אליבא דר"מ כו"ע לא פליגי, דהשתא בהפקיר נזקיו "הבא ע"י אונס מתחילה" מחייב, כ"ש הפקר שתחילתו ברצון, עכ"ל, ובפשוטו מבו' בד' רש"י, דלדעת ר"מ אף המפקיר נזקיו לאחר נפילת אונס חייב, ועי' במהדו"ב שם, וצ"ע בדבריו, - והיינו דהא דמחייב ר"מ במשנתינו בשהזיקו לאחר נפילה, אי"ז מכח הא דס"ל דנתקל פושע, אלא אף אם נתקל אנוס הוא חייב, משום דמפקיר נזקיו לאחר נפילת אונס חייב, וכנראה דמפרש כן להא דבתרתי פליגי, דהפלוגתא במפקיר נזקיו, אינה מכח הא דפליגי בשעת נפילה אם נתקל פושע, אלא הויא פלוגתא בפנ"ע, ומחייב ר"מ במפקיר נזקיו אף אם נתקל אנוס הוא.

ואמנם קשיא ע"ז מהא דפטר ר"מ במעלה קנקנים ונפלו ברוח שאינה מצוי', והרי להדיא דמודה ר"מ דמפקיר נזקיו לאחר נפילת אונס פטור, ושמא י"ל לדעת רש"י, דהא דפטר ר"מ במעלה קנקנים, איירי בשהזיקו בהדי דאזלי, וכמבו' כן בד' הרשב"א בסוגיין דיל"פ להברייתא בהיזק דבהדי דאזלי, והעירוני שהרי בגמ' בריש ע"ב דנו כן דמפקיר נזקיו לאחר נפילת אונס חייב, ולפ"ז בע"כ לומר כן, (ועי' תוס' ובמהרש"א).

**ב**

ג] ובחי' הגר"נ כתב לפרש לד' רש"י, דהא דמפקיר נזקיו לאחר נפילת אונס חייב לר"מ, הוא בגונא דהו"ל לסלוקי קודם שהפקיר, וכמש"כ השטמ"ק בסוגיין בשם ריב"א, אך כל דל"ה לי' לסלוקי קודם שהפקיר פטור, ולפ"ז ניחא ההיא דקנקנים.

ועיקר הך מילתא דמפקיר נזקיו לאחר נפילת אונס חייב אם הו"ל לסלוקי קודם שהפקיר, כ"כ השטמ"ק לקמן מ"ח א' בדעת רש"י, אך בד' התוס' שם נראה דפליגי ע"ז.

ד] ובטעמא דהריב"א ודעימי' חייב, אף דאינו נתבע על הכרי', וגם עכשיו אי"ז ממונו, פירשו רבים ע"פ מש"א לקמן מ"ח א' דכיון דהו"ל לסלוקי ולא סלקי' כמאן דכריי' דמי, ורבים פירשו בזה דהא דחייב אי"ז משום דחייבין על בור דממונו אף שאינו כורה הבור, אלא הוא משום דחשבינן לי' כמאן דכריי', ויתבאר בעזה"י במקומו דיש לפקפק בזה, וכיון דחשיב ככורה הבור, ע"כ הוא חייב אף אחר שהפקירו, - ובחי' הגר"נ בסוגיין נתחבט בטעמא דהתוס' דפליגי ע"ז, דמ"ט באמת אינו חייב מכח הא דכמאן דכריי' דמי.

ה] אך כמדומה דאף אי נימא דכיון דהו"ל למלויי ולא מליי' חשיב ככורה הבור, אי"ז טעם לחייבו אחר שהפקירו, שהרי כל הא דחשיב ככורה הבור, הוא משום דהי' מוטל עליו למלאות את הבור, והרי הא דהי' מוטל עליו למלאות את הבור, הוא מכח הא דהוא ממונו, ולפ"ז הדין נותן דא"צ למלאות את הבור, אלא כדי שלא יזיק בעוד שהוא ממונו, ואם יהא בידו למלאות את הבור במילוי שיתבטל כשיפקיר את הבור, שפיר דמי, - וא"כ אין לנו לחשבו ככורה הבור, אלא כלפי הזמן שהוא שלו, דכלפי זמן זה הי' מוטל עליו למלאותו ולא מילאו, אך כלפי הזמן דאחר שיפקירנו, דל"ה מוטל עליו למלאותו, ל"ה כלל ככורה הבור.

ועד"ז נתבאר במק"א במש"כ הגרש"ש דאם חיוב נזקי ממון הוא מכח הא דלא שמר, יש לחייבו כשלא שמר על שורו והפקירו והזיק אחר ההפקר, ונתבאר לפקפק בזה, דהרי כל הא דחייב לשמור על ממונו, הוא כדי שלא יזיק בעודו שלו, וסגי במה שישמרנו שלא יזיק בעודו שלו, וא"צ כלל לשמרו שלא יזיק אף אחר שיפקירנו, וע"כ אין מקום לחייב על מה שהזיק אחר שהפקירו מכח הא דהי' מוטל עליו לשמרו, שהרי מעולם ל"ה מוטל עליו לשמרו מהיזק זה, ואף דאם הי' שומר עליו בעודו שלו, ל"ה מזיק גם את היזק זה שהזיק אחר שהפקירו, מ"מ אי"ז טעם לחייבו, דאין לחייבו אלא באותו ההיזק שהי' מוטל עליו למנוע ולא מנע, דחשיב כמכשיר להיזק זה בפשיעתו.

ו] ובטעמא דהריב"א שחייב בזה, מבו' בלשונו דהוא משום שכבר נתחייב, ועמד ע"ז בחי' הגר"נ, והיינו דאף אם חשיב ככורה הבור רק כלפי הזמן שהוא שלו, מ"מ דינא הוא דבור שנתחייב באחריותו, ה"ה חייב באחריותו לעולם, וצ"ב.

**ג**

ז] והנה בההיא דמעלה קנקנים וכו', בפשוטו מיירי כשהזיקו לבתר דנייחי, ואף כשהי' לו פנאי לסלק, דהברייתא לעיל בנשברה כדו ולא סילקה, איירי בשהי' לו פנאי לסלק, וכדתניא ולא סילקה, וכמש"כ הראשונים דרק מה"ט ה"ה חייב בדיני שמים, ומבו' לפ"ז, דכל שנעשה הבור ע"י רוח שאינה מצוי', אין מוטל עליו כלל לסלקו, וע"כ אף אם הי' לו פנאי לסלק הוא פטור.

והאמר"מ בסימן כ"ט סק"ג הק' בזה, ממה שאמרו לעיל כ"ג א' דבגונא דנפלה גדר שלא מחמת דליקה הוא חייב משום ממונו, וכגון שהי' לו לגודרה ולא גדרה דשורו הוא ולא טפח באפי', והרי דאף דהוי אנוס בעשיית האש, שלא היתה יכולה להלך מכח הגדר ורק ע"י נפילת הגדר ברוח שאינה מצוי' נעשתה האש ראוי' להזיק, מ"מ כל שבידו לגדור אח"כ חייב, ובע"כ דהוא משום דאונס אין פוטר ומסלק המעשה ממנו לגמרי כאילו לא עשה כלל, רק דא"א לחייבו בעונש על מעשה דהוי ע"י אונס, והיינו רק כשאינו יכול אח"כ לתקן ולהציל, אבל כשיכול לתקן ולהציל חייב להציל, וע"כ חייב בכלו לו חציו כיון שיכול להציל, וא"כ גם בבור נימא הכי, דאף שנפל ברוח שאינה מצוי' דהוי אנוס, מ"מ יתחייב אח"כ כשיש לו פנאי לסלק, - ועי' גם בכ' הגר"ח לעיל כ"ג א' שעמד בזה, עיי"ש מש"כ בזה.[[2]](#footnote-3)

ח] והאמר"מ שם סק"ה כתב לדון לפרש, דמש"א התם דבכלו לו חציו חייב משום ממונו דהי' לו לגדרה ולא גדרה, היינו דוקא בגחלת שלו, ובאמת אין חיובו מכח מעשה ההבערה, דע"ז הו"ל אנוס, אלא חיובו הוא משום דהויא האש דילי' ומוטל עליו לשמרה שלא תזיק, ודמי לבור דממונו דהוא חייב אף בנפילת אונס, משום דהו"ל לסלוקי, ועיי"ש שהאריך לדון בזה אם מחייבינן באש דממונו בלא מעשה הבערה, ונתבאר במק"א.

אמנם ילה"ע בזה, דאם אכן הא דמחייבינן לי' התם אי"ז מכח מעשה ההבערה דילי', אלא משום דהויא האש ממונו ומוטל עליו לשמרה, א"כ מ"ט הוצרכו להעמידה בשנפלה גדר שלא מחמת דליקה, ומ"ט לא מוקמינן לה בכל אש דממונו שלא הדליק אותה בידים, דאינו חייב משום חציו אלא משום ממונו, - ולכאו' בע"כ דהגמ' אתי לפרושי דאיכא גוונא דחיובו הוא מכח הבערתו, ואפ"ה אינו חייב בטמון,[[3]](#footnote-4) ולפ"ז הרי בע"כ דהא דמחייבינן בשנפלה גדר שלא מחמת דליקה, אי"ז מכח הא דהויא האש ממונו, אלא מכח מעשה ההבערה דילי', והדק"ל.

ט] והאמר"מ שם סקכ"ה כתב לפרש עוד בזה, דהא דנפלה גדר שלא מחמת דליקה, איירי בשנפלה ברוח מצוי', ומ"מ לא מיקרי חציו דלענין חציו בעינן רוח מצוי' הרבה, וכמש"כ התוס' לעיל כ"ב ב', ועיי"ש שכתב די"ל עוד, דלא חשיב כחציו, אלא במה שהאש עצמה הולכת ברוח מצוי', אך מה דהרוח מצוי' מפלת הגדר, ל"מ לחשוב האש כחציו, וצ"ע, ועיי"ש שהק' ע"ז, דא"כ מ"ט אמרינן התם דכגון שהי' לו לגדרה ולא גדרה דשורו הוא ולא טפח באפי', הרי כיון דנפלה הגדר ברוח מצוי', יש לנו לחייבו אף אם אין יכול אח"כ לגדור ולהציל.

י] והקה"י בסימן ב' סק"ד כתב דהא דמחייבינן באש כשנפלה גדר שלא מחמת הדליקה, איירי בכה"ג שגם בשעת עשייתו הי' ראוי להזיק עכ"פ לדברים שלפנים מהגדר, וע"כ חל בשעת עשיית האש שם מזיק ונידון מה"ט כממונו, ומשא"כ בקנקנים שנפלו ברוח שאינה מצוי', כיון דבשעת הנחת הקנקנים לא היו ראויים להזיק לשום דבר, ע"כ לא חשיב כלל ככורה בור, עיי"ש בדבריו.

יא] אמנם הנה בשטמ"ק הנדמ"ח לעיל ו' א' כתב, ז"ל, הק' הרר"ש זצוק"ל, כיון דחשיב אבנו וסכינו תחילת עשייתו לנזק מחמת הרוח, ואע"ג שבמקום שהניחם שם בראש הגג לא היו עשויין לנזק אם לא ע"י הרוח, א"כ אש נמי תחשוב תחילת עשייתו לנזק, כיון שהדליקה במקום שראוי להזיק ברוח מצוי' וכו', ותירץ ר"י דשפיר משכחת אש שאין תחילת עשייתו לנזק, כגון שהדליק האש והי' גדר מפסיק, ואח"כ נפל הגדר ברוח שאינה מצוי' ועברה והזיקה, וכגון שהי' לו לגדרה ולא גדרה, וכה"ג מיחייב כדאיתא לקמן, והוי אין תחילת עשייתו לנזק כיון שמתחילה הי' הגדר מפסיק, עכ"ל.

ומבו' להדיא בדבריו דההיא דנפלה גדר איירי בשנפלה ברוח שאינה מצוי', וגם מבו' בדבריו דהא דמחייבינן לי' הוא מכח מה שהדליק האש מתחילה, וע"כ חשיב דאין תחילת עשייתו לנזק, דאי נימא דחיובו הוא משום דהויא האש דממונו, וכל עיקר חיובו הוא על מה שלא גדרה, לכאו' חשיב כתחילת עשייתו לנזק, כיון דבשעת פשיעתו עומדת האש לנזק, ומה לי דמעיקרא ל"ה האש עומדת לנזק,[[4]](#footnote-5) וגם מבו' בדבריו דהחיוב בכה"ג הוא גם כשמתחילה ל"ה האש יכולה להזיק כלל, דאם כל החיוב הוא רק משום שהיתה יכולה להזיק כלים שלפנים מן הגדר, הרי שפיר חשיב דהוי תחילת עשיית האש לנזק.

ולפ"ז הדק"ל, דמ"ט מחייבינן בכה"ג שנפלה הגדר משום דהי' לו לגדרה, אף דעשיית האש הויא ע"י רוח שאינה מצוי', ומ"ש מקנקנים שנפלו ברוח שאינה מצוי' דה"ה פטור אף אם הי' לו פנאי לסלקן אח"כ, ומשום דלא חשיב כלל ככורה בור.

**ד**

יב] ונראה לישב, דהנה בשטמ"ק לעיל ו' א' כתב במה שאמרו בפותקין ביבותיהן דאע"פ שברשות חייבין לשלם, ז"ל, ול"ד למפקיר נזקיו לאחר נפילת אונס דפטור, כיון דהכא נתן את הנזקין בידים, אבל נשברה כדו ברשות הרבים והפקיר החרסים והזיקו פטור, עכ"ל.[[5]](#footnote-6)

וצ"ע מאי קשיא לי' מהא דפטרינן במפקיר נזקיו לאחר נפילת אונס, הרי בפשוטו מבו' בסוגיין דהא דפטרינן בכריית בור באונס, הוא משום דאונס רחמנא פטרי' ולא חשיב ככורה בור, וכ"ה להדיא בפי' ר"ח, דטעם הפטור בקנקנים, הוא משום דאנוס אפי' בנזיקין פטור, והיינו מדינא דאונס רחמנא פטרי', וזה ל"ש התם דאינו אנוס כלל על כריית הבור, דאף דהוא עושה כן ברשות, מ"מ אינו אנוס כלל ע"ז, ול"ש בזה פטורא דאונס.

יג] ונראה ללמוד מד' התוס' שאנץ, דלעולם ל"ש כלל בכריית בור פטורא דאונס רחמנא פטרי',[[6]](#footnote-7) דהא דכורה בור נעשה בעל הבור והוא אחראי על נזקיו, אי"ז חיוב שהוא מתחייב על עשייתו, דיהא שייך בזה דינא דאונס רחמנא פטרי', דאינו מתחייב על עשי' באונס, אלא דינא הוא דכל שעשה את הבור הוי הבור בור דילי' והוא אחראי על נזקיו, ול"ש בזה פטורא דאונס,[[7]](#footnote-8) - וביותר ניחא ד"ז למש"כ בברכ"ש סימן י"ז דכריית בור הויא כקניית שור, ול"ש בזה פטורא דקלב"מ, וה"נ ל"ש בזה פטורא דאונס רחמנא פטרי', וי"ל דאף אם חיוב התשלומין דבור הוא מכח מעשה הכרי', מ"מ כיון שבידו לשמור על הבור, ובמעשה הכרי' עדיין לא נתחייב בתשלומין, ליכא בזה לדינא דאונס רחמנא פטרי'.

ואשר ע"כ פירש התוס' שאנץ דהא דפטרינן במפקיר נזקיו לאחר נפילת אונס, הוא משום דהו"ל כעושה ברשות, כיון שלא הי' מוטל עליו ליזהר מכך, ולא חייבתו תורה על בור שעשאו ברשות, וזהו שהק' בהא דמחייבינן בפותקין ביבותיהן אף שהן עושין ברשות,[[8]](#footnote-9) - וע"ז כתב דהפטור במפקיר נזקיו לאחר נפילת אונס, הוא רק משום דלא עשה הבור בידים, וע"כ כל שנעשה הבור ע"י רוח שאינה מצוי', לא חשיב ככורה בור כלל, וכמש"כ בברכ"ש סימן י' סק"ג ב' טעמים בזה, ונת' להלן סקט"ו, ומשא"כ בכורה בור בידים ה"ה חייב, אף אם הוי ברשות.

יד] והנה לפ"ז נמצא, דהא דפרכינן דאנוס הוא ואונס רחמנא פטרי', לאו היינו דכיון דאנוס הוא אינו מתחייב על כריית הבור, שהרי בכריית הבור ל"ש כלל הא דאונס רחמנא פטרי', אלא היינו דאף אם חשיב ככורה הבור, מ"מ כיון שהוא אנוס על היזק הבור, יש לנו לפטרו מכח הא דאונס רחמנא פטרי'.

ולפ"ז מתבאר היטב משה"ק התוס' ע"ז דאף שהנפילה היתה באונס מ"מ אח"כ הי' לו לסלק, ולא ניח"ל למימר דהוא משום דס"ל לאביי מסברא דמפקיר נזקיו לאחר נפילת אונס פטור, - דהרי אף דנימא דמפקיר נזקיו לאחר נפילת אונס פטור, הרי אי"ז מכח הא דאונס רחמנא פטרי', דהא דאונס רחמנא פטרי' ל"מ כלל שלא יהא חשוב כבעל הבור, וכנ"ל, אלא הוא מטעמים אחרים, ונתבאר להלן ענף ד', אך מכח הא דאונס רחמנא פטרי' אין לפטרו אלא כשהוא אנוס על ההיזק עצמו, וכנ"ל, וזהו שהק' התוס' דכיון דיש בידו לסלק אח"כ, אינו אנוס על ההיזק עצמו, ול"ש בזה הא דאונס רחמנא פטרי',[[9]](#footnote-10) ועי' שטמ"ק בשם תור"פ ותוס' הרא"ש דהא דפריך הגמ' וכ"ת ה"מ לענין קטלא וכו', היינו דלענין נזיקין חייב כיון שיכול לסלק, ומבו' ג"כ לפ"ז דפירכת הגמ' היא, דאף דכריית הבור הוי באונס, מ"מ י"ל דל"מ בזה דינא דאונס רחמנא פטרי', ואך דבדבריהם י"ל דבזה עצמו הי' המו"מ בגמ', ולפ"מ דמייתינן מההיא דקנקנים מבו' דמהני הא דאונס רחמנא פטרי' אף בכה"ג, (אך אי"ז מתישב היטב, דאם אכן י"ל דמהני הא דאונס רחמנא פטרי' אף בכה"ג, א"כ מעיקרא מאי קשיא להו דמאי פריך אביי דאונס רחמנא פטרי', וכמשה"ק הגרע"א ע"ד התוס').

**ה**

טו] והנה לפמש"נ בדעת התוס' ותוס' שאנץ, דבכריית בור ל"ש כלל הא דאונס רחמנא פטרי', צ"ב דא"כ מ"ט באמת פטרינן במפקיר נזקיו לאחר נפילת אונס, והתוס' שאנץ מתחילה פירש דהוא משום דעושה ברשות, אך לפ"מ דמסיק דל"מ הא דעושה ברשות לפטרו, וע"כ לחייב כשעושה בידים, צ"ב דמ"ט כשאינו עושה בידים פטור.

והברכ"ש בסימן י' סק"ג כתב ב' דרכים בזה, חדא, דכיון דאינו יכול לילך אלא ברוח שאינה מצוי', הו"ל כשמור ומכוסה, וכ"ה דמהני שמירה גבי בור כרוי, כ"ש דמהני מה דהוא שמור ומכוסה לענין שלא יחשב ככורה בור,[[10]](#footnote-11) - ועוד, דבקנקנים שנפלו ברוח שאינה מצוי', כיון דעיקר החיוב בבור שנעשה ע"י הרוח נלמד בהצד השוה מבור ואש, ע"כ בעינן שיהא יכול לילך ע"י רוח מצוי', דלא עדיף מאש עצמו שהלכה ברוח שאינה מצוי' דפטור, וע"כ כל שאינו יכול לילך ברוח מצוי', לא חשיב כבורו כלל, עכ"ד.

טז] ולפ"ז נראה די""ל בדעת רש"י, דכל הא דפטר ר"מ במניח קנקנים ונפלו ברוח שאינה מצוי', הוא דוקא במניח קנקנים, אך בנתקל באונס וכרה בור ה"ה חייב.

והטעם בזה הוא, דלא מיבעיא אי נימא דהא דבמניח קנקנים לא חשיב ככורה בור, הוא משום דהבור נעשה ע"י הרוח, וע"כ כל שהוא נעשה ע"י רוח שאינה מצוי' אינו חייב, דלפ"ז ל"ש הך פטורא כלל בנתקל שהוא כורה בור בידים, דבזה שפיר י"ל דאף שכרה הבור באונס הוא חייב, אם אך מצי לסלוקי אחר הנפילה, ואינו אנוס על ההיזק עצמו,[[11]](#footnote-12) - אלא אף אי נימא דהא דפטרינן במניח קנקנים הוא משום דהתורה מיעטה בשמירתן, וע"כ לא חשיב ככורה בור, ג"כ נראה דכ"ז הוא במניח קנקקנים שלא כרה הבור בידים, ובאנו לחשבו ככורה בור משום הנחת הקנקנים בראש הגג, ובזה הוא דאמרינן דכיון שבהנחתם שם ה"ה שמורים מלהזיק, לא חשיב ככורה בור כלל, ומשא"כ בנתקל דהוא כורה בור בידים, ל"ש הך פטורא כלל.

יז] אמנם הנה לפ"ד התוס' דס"ל דמודה ר"מ דמפקיר נזקיו לאחר נפילת אונס פטור, מבו' דגם בנתקל למ"ד דלאו פושע הוא איכא לפטורא דנפילת אונס, והרי דאף בכריית בור בידים איכא לפטורא דנפילת אונס, והיינו דהאמנם לדעת כמה מקמאי דנתקל והזיק בשעת נפילה לא חשיב כאדם המזיק, י"ל דבאמת בכורה בור בידים ליכא לפטורא דנפילת אונס, ושאני נתקל דלא חשיב ככורה בור בידים, אך לדעת התוס' גופייהו דנתקל חשיב כאדם המזיק, הרי מבו' דאף בכורה בור בידים איכא לפטורא דנפילת אונס, וצ"ב הטעם בזה, דכיון דל"ש בכורה בור הא דאונס רחמנא פטרי', כאשר כ"ה מוכח מקו' התוס' על פירכא דאביי, דאח"כ הי' לו לסלק, וכמש"נ לעיל סקי"ד, א"כ מ"ט באמת הוא פטור.

ושמא י"ל בזה, דלעולם מודו התוס' לד' הרמב"ן דנתקל לא חשיב כמעשה אדם ממש, והא דס"ל דחשיב כאדם המזיק, הוא משום דאדם שמירת גופו עליו, והוא מתחייב על כל היזק הנעשה ע"י גופו וכחו, וע"כ שפיר מהני בזה דינא דהתורה מיעטה בשמירתן, דאין מוטל עליו לשמור על גופו שלא יתקל באונס ויעשה בור, וממילא דאף אם נתקל ועשה בור, לא חשיב כלל ככורה בור, ועד"ז הוא גם בנפשרה, דאף דדעת התוס' בסוגיין דחשיב כאדם המזיק בידים, מ"מ לא חשיב כמעשה אדם ממש, (וכדחזינן דדעת הרשב"א דלא חשיב כלל כאדם המזיק), וכל הא דחייב ע"ז, הוא משום דאדם שמירת גופו עליו, וכנ"ל, וצ"ע עוד בזה.

ועיקר הך מילתא דהכא לא חשיב ככורה בור בידים, כ"ה מבו' גם בד' התוס' שאנץ שהבאנו לעיל סקי"ב, שכתב דהא דפטרינן במפקיר לאחר נפילת אונס, ול"ד לפותקין ביבותיהן דאע"פ שברשות חייב לשלם, הוא משום דשאני פותקין ביבותיהן שנתן את הנזיקין בידים, ומבו' דמפקיר נזקיו לאחר נפילת אונס דפטור, הוא רק משום שלא נתן את הנזיקין בידים.

וכמדומה דזהו מש"כ התוס' כ"ט א' בסוה"ד דהאי בירא לאו אנא כריתי' משום דהוי באונס, וכ"ה ל' הגמ' לקמן ל"א א' לגירסת התוס' שם, דאי"ז משום דבאונס אי"ז מעשה דילי' כלל, כמש"כ החמד"ש, אלא הוא משום דכשנתקל וכיו"ב לא חשיב כמעשה האדם, וכל הא דחשבינן לה ככורה הבור, הוא משום דהי' מוטל עליו לשמור על עצמו שלא יתקל ויעשה בור, אך כל דהוא אנוס ול"ה מוטל עליו לשמור מזה, לא חשיב כלל ככורה דהבור.

**ו**

יח] והנה האמר"מ בסימן כ"ט סק"א עמד בעיקר הא דמחייבינן בנפלה גדר שלא מחמת הדליקה, דכיון דעיקר חיובא דאש הוא על המדליק ועושה אש שיכול לילך ולהזיק ברוח שאינה מצוי', א"כ מ"ט מחייבינן בכלו לו חציו, הרי כיון דבשעת ההדלקה ל"ה האש יכולה להזיק מפני שהי' גדר מפסיק, א"כ אף דאח"כ נפלה הגדר והוא יכול לגדור ולהציל, מהיכ"ת יתחייב להציל, כיון שאנוס הוא בהדלקתו ואינו נעשה בעל האש.

אמנם הנה לפמש"נ בדעת התוס' ותוס' שאנץ דבכריית בור ליכא לדינא דאונס רחמנא פטרי', הרי י"ל דה"נ בהבערת אש ליכא לדינא דאונס רחמנא פטרי', וע"כ אף דחשבינן שהוא אנוס בהבערת האש, ה"ה נעשה כבעל האש, וע"כ הוא חייב לגדרה, אמנם למש"כ הברכ"ש בסימן י' וסימן י"ז לחלק בין חיובא דכריית בור לחיובא דהבערת אש, יש לחלק ביניהם גם בפטור אונס, ובמק"א נתבאר מד' הגר"ח שדימה חיובא דכריית בור לחיובא דהבערת אש.

וי"ל עוד בזה, דאף אם איכא לדינא דאונס רחמנא פטרי' בעשיית המזיק, מ"מ בגדר שנפלה ברוח שאינה מצוי', אי"ז אונס גמור, וליכא בזה לדינא דאונס רחמנא פטרי', וכדחזינן דאדם המזיק חייב בזה, ונתבאר לעיל סקי"ג בהערה דהוא משום דליכא בזה לדינא דאונס רחמנא פטרי', וע"כ הוא חשוב כבעל האש, והוא חייב לגודרה.

יט] והנה בפ' הכונס מצינו כמה גווני דפטרינן באש, משום דלא הי' לו לחוש שתעבור האש, והו"ל כרוח שאינה מצוי', וסתימת הדברים משמע דגם אם יש בידו אח"כ לכבות האש וכיו"ב, הוא פטור, וכ"כ התרוה"כ בסימן שצ"ב בסו"ד, (וכתב דהוא משום דל"ה האש ממונו ממש, עיי"ש), - וכ"ה מוכרח גם לדעת הסוברים דגם באש המחוסרת ליבוי חשיב כמבעיר, והא דפטרינן כשנתלבתה האש ע"י רוח שאינה מצוי', הוא ככל אש שהלכה ברוח שאינה מצוי' דפטור, וסתמא דמילתא יש בידו לכבות את האש אחר שנתלבתה ברוח שאינה מצוי', ואפ"ה הוא פטור.

וקשיא דמ"ש גוונא שהלכה האש או נתלבתה ברוח שאינה מצוי' דפטור, ואף אם יש בידו לכבותה, מגוונא דנפלה גדר ברוח שאינה מצוי' דה"ה חייב לגודרה.

כ] ונראה דהטעם בזה הוא, דהנה הרי אש קיילא מכל המזיקין משום דכח אחר מעורב בו, והיינו דאין האש מזקת בפנ"ע אלא בצירוף כח אחר, - ונראה לפ"ז, דכל הא דמחייבינן באש, הוא רק בגונא דמצינו לחייבו גם על ההליכה דע"י כח אחר, והיינו או דנימא דהוא נתבע על הכח אחר עצמו, וכמש"כ בחי' הגר"נ בכ"ד בדעת התוס, או דנימא דהוא נתבע על הליכת האש אף דהיא הולכת ע"י כח אחר, אך כל דלא מצינו לחייבו על הליכת האש דע"י הכח אחר, תו לא חשיבא האש כאש דילי', שהרי היא מזקת בצירוף כח אחר, שאינו נתבע על הליכה זו.

ואשר ע"כ כל שהלכה האש או נתלבתה ברוח שאינה מצוי', כיון שאינו נתבע ע"ז, משום אונס, או משום דהתורה מיעטה בשמירתן, תו לא חשיבא האש כלל כאש דילי', וע"כ אף אם יש בידו לכבותה ה"ה פטור.

כא] ולפ"ז מבו' היטב הא דשאני בנפלה גדר ברוח שאינה מצוי' דחייב, שהרי אף דבשעת ההבערה היתה גדר מפסקת ואח"כ נפלה הגדר, הרי ליכא שותפות כח אחר בהאש עצמה, ופשיטא דאף דנפלה הגדר ע"י רוח, לא חשבינן מכח זה דהאש עצמה מעורב בה כח אחר, וכיון דכשנפלה הגדר נעשית האש מזיק מצ"ע, ה"ה חייב עלי', דאף דבשעה שהדליקה ל"ה עלי' תורת מזיק, מ"מ כיון דאח"כ כשנפלה הגדר נעשית האש שהבעיר למזיק, ה"ה חייב עלי', - ול"ד לגוונא שהלכה האש או נתלבתה ברוח שאינה מצוי', דכח אחר דרוח שאינה מצוי' מעורב בהאש, וכיון דאינו נתבע על זה, לא חשיבא האש כאש דילי', וכנ"ל.

כב] ולפ"ז ניחא הא דפטרינן במניח קנקנים ונפלו ברוח שאינה מצוי', ול"ד לנפלה גדר ברוח שאינה מצוי' דחייב, דהרי התם נעשה הבור ע"י צירוף הכח אחר דרוח שאינה מצוי', וע"כ לא חשיב כלל ככורה בור, דדמי לאש שהלכה ברוח שאינה מצוי' דאינו חייב לכבותה, וז"ב, ולמש"כ בברכ"ש שהבאנו לעיל סקט"ו בדרך בתרא, ודאי דהוא כן, ודו"ק.

כג] ואמנם אכתי קשיא מהא דפטרינן בכל נפילת אונס, אף שכרה את הבור בעצמו, והרי דכיון דהויא כריית הבור באונס אינו חייב עליו, וא"כ ה"נ נימא בנפלה גדר ברוח שאינה מצוי', דכיון דהויא הבערת האש באונס ה"ה פטור.[[12]](#footnote-13)

ולפמש"נ לעיל סקי"ז ניחא, דלא מיבעיא לדעת קמאי דנתקל לא חשיב כמעשה אדם כלל, ונמצא דכל חיובו הוא רק דומיא דמניח אסו"מ בראש הגג, וכל שנפלו באונס, הו"ל כאש שהלכה ברוח שאינה מצוי' דפטור, - אלא אף לדעת התוס' דנתקל חשיב כאדם המזיק, מ"מ י"ל דאי"ז מעשה אדם ממש, וכל הא דהוי בכלל אדם המזיק, הוא משום דמוטל עליו לשמור את גופו מכך, וע"כ כל שנתקל באונס ול"ה מוטל עליו לשמור מכך, לא חשיב כלל ככורה בור, וע"כ הוא פטור, - ומשא"כ במבעיר אש ונפלה גדר ברוח שאינה מצוי', דהבעיר את האש בידים, הרי דאף דיש עלי' תורת אש רק מכח הא דנפלה הגדר, מ"מ חשיב שפיר כמבעיר, ומוטל עליו לגדרה.

**ז**

כד] שו"ר בשטמ"ק בסוגיין בשם תור"פ, שכתב הא דפרכינן דאונס רחמנא פטרי', אף די"ל דשאני הכא דהי' לו לסלק, ז"ל, ועוד אומר הר"פ דגבי נערה נמי פעמים דאע"ג דתחילתה באונס סופה ברצון ודמי להא דהכא ופריך שפיר, עכ"ל, וצ"ב דמה ענין דינא דהכא להא דסופה ברצון, הרי הכא הוא נתבע על מה שלא סילק, דכולו ברצון.

ונראה ללמוד מזה, דלעולם איכא לפטור אונס בכריית הבור, ואינו נתבע על כריית בור שכרה באונס, ומשה"ק דשאני הכא דהי' לו לסלק, היינו דמה"ט לא חשיב כאנוס על כריית הבור, כיון דבידו לסלק את הבור, ולא מצינו דבכה"ג דבידו לבטל את הדבר שנאנס עליו, חשיב כאונס, וזהו שכתב הר"פ לדמותו לתחילתה באונס וסופה ברצון דחשיב כאונס, וה"נ הכא חשיב כאונס אף שבידו לסלק, ואכתי צ"ב הדמיון לסופה ברצון, ואכמ"ל.

כה] וגם לפ"ז מתישב קו' הגרע"א ע"ד התוס', דהרי להנ"ל עיקר קו' התוס' הוא דשמא לא שייך פטור אונס בכה"ג שבידו לסלק ולבטל את האונס, ומה פריך אביי דאונס רחמנא פטרי', הרי י"ל דבכה"ג ל"ש פטור אונס, וע"ז אין מקום לישב דפשיט"ל לאביי דמפקיר לאחר נפילת אונס פטור, דאכתי מה מייתי מקרא דלנערה לא תעשה דבר, הרי התם לא מצינו דאונס פוטר אף בכה"ג שבידו לסלק, ומשה"ק הגרע"א, הוא משום שפירש לקו' התוס' דהוא משום דשמא אף דאונס רחמנא פטרי', אכתי הוא חשיב ככורה בור וחייב לסלקו, וע"ז הק' די"ל דאביי פשיט"ל דאם אמרינן דאונס רחמנא פטרי' בנזיקין, אין לחשבו ככורה בור, אך להנ"ל הרי קו' התוס' היא דבכה"ג שבידו לסלקו י"ל דליכא כלל לפטורא דאונס, ודו"ק.

1. אותיות ח' ט' וי"ח וענף ז' לא נאמרו בחבורה. [↑](#footnote-ref-2)
2. ובפשוטו הי' מקום לומר בזה, דשאני מעלה קנקנים דאין עליהן תורת בור כלל במקומם, וכל הא דחשיב ככורה בור הוא משום תורת הבור שיש עליהן כשנפלו, וע"כ כל שנפלו ברוח שאינה מצוי' לא חשיב כלל ככורה בור, ומשא"כ באש דיש עלי' תורת מזיק דאש אף בעודה ברשותו, כמבו' כן בשטמ"ק לעיל ו' א', דמה"ט הוא דשאני אש מבור, דאסו"מ שהניחם בראש גגו ונפלו והזיקו לבתר דנייחי חשיבי כתחילת עשייתו לנזק, ובהזיקו בהדי דאזלי לא חשיבי כתחילת עשייתו לנזק, ונתבאר במק"א, וע"כ אף שהי' גדר המפסקת שלא תלך האש לרשות אחר, מ"מ חשיב כמבעיר אש, וע"כ כל שנפלה אח"כ הגדר אף ברוח שאינה מצוי', מוטל עליו לשמור על אשו, - אך מד' הגר"ח והאמר"מ מבו' דפשיטא להו, דכל הא דיש על אש תורת מזיק אף בעודה ברשותו, הוא רק כשהיא יכולה לילך חוץ לרשותו ולהזיק, אך כל דיש גדר מפסקת דאין ביד האש לילך ולהזיק, לא חשיבא כמזיק כלל, וממילא דלא חשיב כלל כמבעיר, וזהו שהקשו דא"כ מ"ט אם נפלה הגדר ברוח שאינה מצוי', מוטל עליו לגדרה. [↑](#footnote-ref-3)
3. וי"ל דהוא משום דבקרא דאש דממעטינן מינה טמון, כתיב בסיפא דקרא שלם ישלם המבעיר את הבערה, וע"כ בעינן לאוקמה לפטורא דטמון אף באש שהבעירה הוא, והגם דעיקר הא דכתיב המבעיר, קאי על חיובא דחציו, כמבו' בסוגיית הגמ' שם, מ"מ מהני הא דכתיב המבעיר, דמכח זה יש לנו לפרש גם לחיובא דממונו דברישא דקרא, דהוא בגונא דחיובו על הבערתו, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-4)
4. ובפרט לפי המבו' בפשוטו בד' ר"י אלו, דדינא דתחילת עשייתו לנזק, הוא בפשיעת הבעלים, וע"כ פירש דהא דאסו"מ שהניחם בראש גגו חשיבי כתחילת עשייתו לנזק, הוא משום שהן נופלין ברוח מצוי', ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-5)
5. וכעי"ז הראוני בפי' הר"י מלוניל בסוגיין, ז"ל, ול"ד נמי לכל המקלקלין ברה"ר שהזיקו וכו' שאע"פ שברשות עושים אם הזיקו חייבין לשלם, דהתם כיון שהוא גרם ההיזק בידים מיחייב לשלם, משא"כ בנשברה כדו שלא בכונה דאנוס הוא, עכ"ל. [↑](#footnote-ref-6)
6. אך בפי' ר"ח בסוגיין מבו' דהא דמייתי מההיא דקנקנים, הוא דאונס פוטר אף בנזיקין, ומבו' דהפטור במניח קנקנים הוא מדינא דאונס רחמנא פטרי', וכ"כ הנימו"י. [↑](#footnote-ref-7)
7. הברכ"ש בסו"ס י' כתב דל"ש לפטור בכריית בור משום הא דאונס רחמנא פטרי', משום דאדם מועד לעולם, והביא למש"כ בתשו' נובי"ק אהע"ז סימן ע"ח סקי"ג דכורה בור בשוגג חייב משום דאדם מועד לעולם, (וצ"ע, דלכאו' בגונא דאיירי התם דסבור שמותר לכרות בור ברה"ר, ל"ב להא דאדם מועד לעולם, דאף הסבור דא"צ לשמור על ממונו ופשע בממונו והזיק, ודאי דהוא חייב), וכתב ללמוד לזה מהא דאנסוהו להביא ממון חבירו ונשא ונתן ביד דחייב, ואף לדעת הראב"ד דפטור, הוא משום דפיקו"נ דוחה ממון חבירו, ואי"ז משום הא דאונס רחמנא פטרי', עכ"ד ועי' ש"ך סימן שע"ח סק"ב שלמד מההיא דמסור, דאף להני קמאי דאדם המזיק באונס גמור פטור, היינו רק כשאינו מזיק במתכוין, ועי' חי' הגר"ש סנהדרין מש"כ לפרש בזה.

   ולכאו' גם לפי דבריו צ"ל, דהא דפריך אביי בסוגיין דאונס רחמנא פטרי', הוא רק בגונא של"ה בידו לסלק אח"כ, דהוי אנוס על ההיזק, ובזה שפיר אמרינן דאונס רחמנא פטרי', דרק באדם המזיק ליכא לדינא דאונס רחמנא פטרי', אך בנזקי בור איכא להך דינא, אך כל שיש בידו לסלק אח"כ, ואינו אנוס על ההיזק, ובאנו לפטרו מכח הא דהוא אנוס על כריית הבור, ליכא בזה להא דאונס רחמנא פטרי', דכריית הבור דינה כדין אדם המזיק, דלי"ב להא דאונס רחמנא פטרי', ואמנם י"ל בזה בע"א לפ"ד הש"ך שחילק בין עושה במתכוין לשאינו עושה במתכוין, אך בד' הברכ"ש אין נראה שחילק בזה.

   אמנם הנה בחי' הגר"ח בפ"ג משכירות כתב דבעשיית המזיק שעושה האדם ליתא לדינא דאדם מועד לעולם, עיי"ש, ולפ"ז הרי אין לומר דהא דליכא בכריית בור לפטור אונס, הוא משום דאדם מועד לעולם, וגם עיקר מש"כ הברכ"ש דבאדם המזיק ליכא לדינא דאונס רחמנא פטרי', אי"ז כד' הנימו"י בסוגיין דהא דפטור באונס גמור הוא מדינא דאונס רחמנא פטרי', וכ"ה גם משמעות ד' הרשב"א בריש סוגיין, אלא צ"ל כמש"נ למעלה דהוא משום דאי"ז חיוב שהוא מתחייב על עשייתו, דיהא שייך בזה דינא דאונס רחמנא פטרי'. [↑](#footnote-ref-8)
8. ואמנם יש לדחות, דאף אי נימא דגם בכריית בור שייך פטורא דאונס, מ"מ הרי הא דמפקיר לאחר נפילת אונס איירי אף באונס דרוח שאינה מצוי', ובזה י"ל דל"ש כלל הא דאונס רחמנא פטרי', שהרי רוח שאינה מצוי' ל"ה אונס גמור, וכדחזינן דאדם המזיק חייב בזה, וכל הפטור בזה הוא רק משום דהתורה מיעטה בשמירתן ול"ה מוטל עליו ליזהר מכך.

   ועיקר הך מילתא דברוח שאינה מצוי' ל"ש הא דאונס רחמנא פטרי', הנה כ"ה מבו' בד' הנימו"י בסוגיין שכתב דהא דאדם המזיק פטור באונס גמור, הוא משום דבאונס גמור איכא לפטורא דולנערה לא תעשה דבר, וכן מ' גם בד' הרשב"א בריש סוגיין, עייש"ה, ומבו' דאונס שאינו גמור דאין אדם המזיק פטור בזה, הוא משום דאי"ז בכלל ולנערה לא תעשה דבר, ורק בשאר נזיקין פטרינן בזה משום דהתורה מיעטה בשמירתן, ולפ"ז הרי בע"כ דרוח שאינה מצוי' דחייב בה אדם המזיק, הוא משום דאי"ז בכלל ולנערה לא תעשה דבר, אך הנימו"י גופי' כתב בתו"ד דרוח שאינה מצוי' הוי אונס גמור ויש בזה לפטורא דולנערה, וצע"ג. [↑](#footnote-ref-9)
9. אך הנה התוס' שאנץ בסוגיין כתב בישוב קו' התוס', ז"ל, א"נ משמע לי' שיש לדמות, דכיון דפטר רחמנא אונס אע"פ שעושה מעשה בידים, ה"ה כאן דאין לנו לחייבו במה שאינו מסלקו כיון שהפקירו ואינו שלו מאחר דבאונס בא שם, עכ"ל, ומבו' לפ"ז דיש לפטור בכריית בור באונס משום הא דאונס רחמנא פטרי', וזה דלא כמש"כ התוס' שאנץ לעיל, אא"כ נימא דאף דבכריית בור באונס יש לפטור משום דאונס רחמנא פטרי', מ"מ ברוח שאינה מצוי', לי"ב לפטור אונס, ובזה אינו פטור אלא משום דהוי ככורה בור ברשות. [↑](#footnote-ref-10)
10. ומצינו בד' הרמב"ן ועוד מקמאי בב"מ פ"ב ב' דהא דפטרינן בנתקל וכרה בור, הוא מכח הא דהתורה מיעטה בשמירתן, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-11)
11. והא דמיייתינן מקנקנים לפטור בנפשרה, י"ל דהוא משום דבנפשרה לא חשיב כלל כעושה את הבור בידים, ודמי לבור שנעשה ע"י כח אחר, ואמנם התם אי"ז ע"י רוח, אך ג"כ הו"ל ככח אחר. [↑](#footnote-ref-12)
12. והנה אמנם הי' מקום לומר דשאני נתקל דהוי אונס גמור, וכמש"כ התוס' דאף אדם המזיק פטור בזה, וע"כ יש בזה לדינא דאונס רחמנא פטרי', ומשא"כ בנפלה גדר ברוח שאינה מצוי' דאי"ז אונס גמור ולי"ב לדינא דאונס רחמנא פטרי', - אך אי"ז מתישב בהא דמדמינן בסוגיין דינא דנפשרה ונתקל, לדינא דמעלה [קנקנים ונפלו ברוח שאינה מצוי', והרי דחד דינא הוא. [↑](#footnote-ref-13)