ז- בדעת הרמב_ם בשיעור כגריס
קטגוריות: ש_ס / נ נדה / נדה - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים מהדו_ב / שיעורים כתמים

**סימן ז**

**בדעת הרמב"ם בשיעור כגריס בכתמים**

**א**

א] **נדה נ"ח ב',** הרגה תולה לא הרגה אינה תולה דברי רשב"ג, וחכמים אומרים בין כך ובין כך תולה וכו', ולרבנן דאמרי תולה עד כמה, אמר רנב"י תולה בפשפש ועד כתורמוס.

**והנה** הראב"ד בבעה"נ סימן ג' ה"ו כתב דטעמא דר' חנינא דאינה תולה בפשפש, הוא משום דלא שכיח, וכ"ה מבו' בד' הרשב"א והר"ן בסוגיין,[[1]](#footnote-1) ועיי"ש שכתבו לפ"ז דבמקום שמצוי פשפש, מודה ר' חנינא דתולין בו, והרשב"א הוכיח כן מד' הר"ח, וכ"כ הט"ז בסימן ק"צ סק"ט והש"ך שם סקי"א לדינא.

**אך** המ"מ בפ"ט מאיסו"ב הכ"ג כתב לדקדק מד' הרמב"ם והרמב"ן שהשמיטו לדין זה דתלי' בפשפש, דס"ל דאף במקום שהפשפש מצוי אין תולין בו, ועיי"ש במש"כ לפרש הטעם בזה.

ב] **והב"י** בסימן ק"צ ס"ז עמד בתו"ד ע"ד הרמב"ם, דאף דס"ל דקי"ל דקי"ל דאינה תולה בפשפש אף כשהוא מצוי, מ"מ מ"ט לא הביא להך דינא דתולה בפשפש עד כתורמוס, ללמד דשיעור דם פשפש כתורמוס ואין תולין בו יותר מכך, אף אם הרגתו או הריחה ריחו, וכמש"כ כן הראב"ד בבעה"נ סימן ג' ה"ו וש"ר.

**ב**

ג] **ונראה** די"ל בזה בדעת הרמב"ם, דהנה בעיקר הא דאין תולין כתם יותר מכגריס במאכולת, כתב בפירש"י במתניתין דהוא משום דטפי מהכי אין דם מאכולת גדול כ"כ, וכ"כ רבים מקמאי.

**אמנם** הנה כבר נתבאר בסימן ד' ללמוד מד' הרמב"ם דפליג ע"ז, וזה ממש"כ הרמב"ם בפיהמ"ש הנדמ"ח בפירקין דהא דמטהרינן בכתם פחות מכגריס ועוד, הוא משום דתולין שנהרג בע"ח כגון הפשפש והכינה ודומיהן, ומבו' דטהרת כתם פחות מכגריס הוא גם משום תלי' בפשפש, וזה צ"ב, דכיון דהיא תולה אף בפשפש שהוא גדול מכגריס מ"ט אינה תולה אלא עד כגריס.

**וביותר** צ"ע במש"כ הרמב"ם שם לדעת ר"ח בן אטניגנוס שאם הרגה ה"ה תולה בו אותו הדם ואפי' הי' גדול מאד, ובתנאי שאפשר שיהא בדם אותו הבע"ח שהרגה כדי להכתים כשעור הזה הנמצא, - ומבו' דסתמא דמילתא אפשר שיהא בדם מאכולת יותר מכגריס, וא"כ מ"ט כשלא הרגה אינה תולה אלא בכגריס.

**ונתבאר** שם ללמוד מד' הרמב"ם, דפליג ע"ד ש"ר, וס"ל דהא דאין תולין כתם יותר מכגריס, אי"ז משום דאין דם מאכולת גדול כ"כ, אלא משום דלא הקילו חכמים לתלות במאכולת אלא בכתם פחות מכגריס דאין דרך אשה לראות כן, וכמש"כ כן הלחו"ש בסימן ק"צ סקי"ב, וכ"כ הפרד"ר בפתיחה לסימן ק"צ (עמ' קל"ח), וע"כ תולין שהוא מדם פשפש או כנה, אך כל שיש בו יותר מכגריס דדרך אשה לראות כן, לא הקילו לתלותו במאכולת.[[2]](#footnote-2)

**ועיי"ש** שנתבאר דזהו טעמא דהרמב"ם דכתם הנמצא על בשרה אין לו שיעור ואין תולין אותו במאכולת, ול"ד לשאר תליות שתולין בהן אף כתם שנמצא על בשרה, דכיון דכל הא דתלינן במאכולת, הוא רק משום דעד כגריס אי"ז דרך ראי' ויש לתלות טפי שאינו מגופה, הרי דכ"ז הוא בכתם שנמצא על בגדה, אך בכתם שנמצא בבשרה דאמרינן דמגופה אשתכח וכו' ויש לתלותו טפי שהוא מגופה, אין תולין אותו במאכולת.

ד] **והנה** נמצא לפ"ז לדעת הרמב"ם, דטעמא דר' חנינא דאין תולין כתם יותר מכגריס בפשפש, אי"ז משום דאין פשפשין מצויין ואין תולין בהן, שהרי כתם פחות מכגריס תולין אותו אף בפשפש, אלא הוא משום דלא הקילו לתלות בפשפש אלא עד כגריס שאין דרך אשה לראות כן.[[3]](#footnote-3)

**ולפ"ז** מתפרש בע"א טעם הא דס"ל דאין תולין כתם יותר מכגריס בפשפש אף במקום שפשפשין מצויין, שהרי הא דלדידן אין תולין כתם יותר מכגריס בפשפש, אי"ז משום דאין פשפשין מצויין, אלא הוא משום דלא הקילו לתלות אלא עד כגריס שאין דרך אשה לראות כן, וע"כ אף במקום שפשפשין מצויין אין תולין כתם יותר מכגריס בפשפש.

ה] **והנה** לדעת הרמב"ם מסתברא מילתא, דטעמא דרבנן דתולין בפשפש עד תורמוס, אי"ז משום דזהו שיעור דמו של פשפש, וכמבו' בד' רש"י וש"ר, אלא הוא משום דס"ל לרבנן דעד תורמוס אי"ז דרך ראי' כ"כ ותלינן לי' בפשפש, ורק יותר מתורמוס דהוא דרך ראי' טפי אין תולין אותו בפשפש.

**ולפ"ז** מתישב היטב מה שהשמיט הרמב"ם להא דתולין בפשפש עד כתורמוס, ולא הביאו ללמד דאם הרגה פשפש או שהריחה ריחו תולה עד כתורמוס, שהרי טעמא דרבנן דתולין בפשפש עד כתורמוס, אי"ז משום שאין דמו יותר מכתורמוס, אלא הוא משום דהו"ל דרך ראי' טפי ולא הקילו לתלות בכה"ג בפשפש, - אך לפ"מ דקי"ל דאינה תולה בפשפש אלא כשהרגה או שהריחה ריחו, שפיר היא תולה בכה"ג אף כתם יותר מכתורמוס.

**והדברים** מבוארים כן להדיא בד' הרמב"ם בפיהמ"ש הנדמ"ח שכתב דאם הרגה מאכולת דהיינו כינה או פשפש תולה בו אפי' דם גדול מאד, אם יש בדמו כדי להכתים כשיעור זה, ולהדיא דכל שהרגה פשפש ליכא בזה לשיעורא דתורמוס, אלא היא תולה בו אפי' דם גדול מאד, אם יש בדמו להכתים כשיעור זה, וזה להדיא כמש"נ.

**ג**

ו] **והנה** כתב הרמב"ם בפ"ד מאיסו"ב הי"ח, ז"ל, הניחה העד תחת הכר או תחת הכסת ונמצא עליו דם וכו', ואם הי' עגול טהורה שאי"ז אלא דם מאכולת שנהרגה תחת הכר, עכ"ל, וסתימת דדבריו משמע דכל שהוא עגול טהורה אף כשהוא יותר מכגריס, שהרי בהמשך דבריו בהי"ט חילק בדין עד שאינו בדוק בין דם כגריס ועוד לדם פחות מכן, והכא לא חילק.

**אמנם** הנה הראב"ד בבעה"נ סימן ג' וסימן ד', והרמב"ן בהל' נדה פ"ד המ"ה, והרשב"א בתוה"ב בית ז' ש"ד כתבו דאף כשהוא עגול אינה טהורה אלא כשאינו יותר מכגריס, דטפי מהכי לא תלינן במאכולת, - והמ"מ בהל' איסו"ב שם כתב דבע"כ דמודה הרמב"ם לדין זה, שהרי אפי' לא בדקה אלא שמצאה בחלוקה כתם כגריס ועוד טמאה כמו שיתבאר פ"ט, ועיי"ש שכתב דסמך רבינו על מש"כ בפ"ט, וע"כ לא כתב כאן לחילוק זה.

**אך** בחי' הגרע"א בסוגיין העיר בזה, שהרי הא דבמצאה כתם יותר מכגריס בחלוקה טמאה, אינו אלא מדרבנן, והכא הרי באנו לטמאה מדאורייתא, ומ"ט לא פירש הרמב"ם דאם נמצא דם יותר מכגריס טמאה מדאורייתא, ועיי"ש שהוכיח מזה דכל הא דאין תולין כתם יותר מכגריס בכמה מאכולות הוא מדרבנן, ואכמ"ל.

ז] **ולמש"נ** נראה לדון לפרש ד' הרמב"ם כפשוטם, דכל שהוא עגול טהורה אף ביותר מכגריס, והיינו דכיון שנמצא הדם עגול דמוכחא מילתא דאינו דם קינוח, ע"כ תולין אותו במאכולת אף ביותר מכגריס, - שהרי לעולם שכיחי מאכולות שיש בדמן יותר מכגריס, וגם מצינו לתלות בכמה מאכולות, וכל הא דאין תולין כתם יותר מגריס במאכולת, הוא משום דכל שיש בו כגריס שהוא כדרך ראי', מהיכ"ת לתלותו במאכולת, - וע"כ כ"ז הוא בסתם כתם, אך בדם עגול הנמצא על העד דמוכחא מילתא דאינו דם קינוח, ומכח זה הוא דיש לתלותו בדם מאכולת, שפיר יש לתלות במאכולת אף ביותר מכגריס.[[4]](#footnote-4)

ח] **ועמש"נ** בסימן ה' ענף ח' לפרש לפ"ד הרמב"ם טעם הא דתלי דין כתם יותר מכגריס אם חשבינן לי' ככתם אחד או ככמה כתמים, - וטעם האיבעיא דנתעסקה בכגריס ונמצא עלי' כגריס ועוד, ופלוגתא דאמוראי בדין מאכולת רצופה, עיי"ש.

1. ועיי"ש שכתב דנחלקו רבנן ור"ח בסתם המקומות דלרבנן תולין לעולם בפשפש בכל מקום, ומשמע דהיינו אף במקום דלא שכיח פשפש כלל, אך הב"י בסימן ק"צ ס"ז כתב בדעת הרשב"א דאף לרבנן אינה תולה בפשפש אלא במקום דשכיח קצת, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-1)
2. ונתבאר שם להוסיף בזה, שהרי תניא בסוגיין דאמר רשב"ג לדברי חברי אין סוף, שאין לך אשה שאינה טהורה לבעלה, שאין לך כל סדין וסדין שאין בו כמה טיפי דם, אבל נראין דברי ר"ח בן אנטיגנוס וכו' שהי' אומר עד כמה היא תולה עד כגריס, - וי"ל דהיינו דבאמת מדינא הי' לנו לתלות במאכולת אף בכתם יותר מכגריס, דומיא דשאר תליות המועילות אף בכתם יותר מכגריס, אלא דא"כ אין לך אשה שאינה טהורה לבעלה, ובטלה גזירת כתמים, וזהו שאמר ר"ח בן אנטיגנוס דאינה תולה אלא עד כגריס, דאי"ז כדרך ראי'. [↑](#footnote-ref-2)
3. אך יש להעיר בזה ממה שאמרו הכא דלרבנן תולה "בפשפש" עד תורמוס, ולמש"נ בדעת הרמב"ם הרי אף לר' חנינא היא תולה בפשפש, אלא שנחלקו ר' חנינא ורבנן אם היא תולה עד כגריס או עד כתורמוס, ואי"ז במשמעות לישנא דגמ'. [↑](#footnote-ref-3)
4. והנה אמנם המ"מ הוכיח דכל שיש בו כגריס טמאה, והנה שהרי אפי' לא בדקה אלא שמצאה בחלוקה כתם כגריס ועוד טמאה, אך למש"נ יש מקום לומר, דהגם דאם מצאה כתם בחלוקה יותר מגריס טמאה, היינו משום דמהיכ"ת לתלותו בדם מאכולת, שהרי אף אם הוי הדם מגופה שפיר יתכן שיהא עגול, אך משא"כ בדם עגול הנמצא על העד, דאיכא ראי' שאינו דם קינוח, שפיר תלינן במאכולת אף יותר מכגריס. [↑](#footnote-ref-4)