מזוזה יא רפו
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / מזוזה

**שיעורי הלכה**

**הדינים הנידונים**

* **חדר לימוד שבבית.**
* **בית מדרש בשכירות.**
* **חנויות.**
* **שתי מזוזות שאחת מהן נכנסת.**

*שיעור יא*

**מזוזה [יו"ד סי' רפו]**

**ממורינו הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

[סעי' י] **בית המדרש פטור מהמזוזה. ואם יש בו פתח שרגיל לצאת בו לביתו, חייב במזוזה באותו פתח. וי"א שבית המדרש חייב במזוזה, ונכון לחוש לדבריהם, אבל לא יברך עליה.**

## חיוב מזוזה בבית המדרש, ודין חדר לימוד ושטיבל

**עי'** לעיל (שיעור ו) שנתבאר באריכות עניין זה מאיזה טעם פטור ממזוזה בבית המדרש, והעלנו שם שהפטור או משום שהוא קודש או משום שאינו נחשב דירה, ואין הטעם מחמת שאין לבית המדרש בעלות, ולפי"ז גם בית מדרש של יחיד אין לברך על המזוזה כיון שגם בזה שייך טעמים אלו לפטור מהמזוזה.

**ולפי"ז** מי שיש לו חדר לימוד בבית, תלוי במחלוקת אם ביהמ"ד חייב במזוזה, ובכ"ז יש לעשות מזוזה לכיוון של חדר הלימוד, משום שאינו טפל לבית [ונתבאר שלדעת החזו"א אם אינו טפל אין לעשות המוזזה לחדר המחוייב וכמו שמוכח מבית הכסא], א"כ לשיטה הפוטרת פטור ממזוזה, ולכן יקבע המזוזה לכיוון החדר אבל בלא ברכה.

**ולעניין** הלכה מבואר בשו"ע שיש להחמיר ליתן מזוזה בבית המדרש, וביאר הש"ך (ס"ק יט) דשאני בית המדרש מבית הכנסת כיון שיושבים שם כל היום לכך יש סוברים שחייב במזוזה [ועי' בזה לעיל שיעור ו' מה שנתבאר]. ובתי תפילה שמתפללים שם כל היום מנין אחר מנין (שטיבל) נראה שדינו כבית הכנסת ולא כבית המדרש, שאינו עשוי לכל אדם אלא לזמן התפילה, ולא דמי לבית מדרש שאף שאין כל אחד יושב שם כל היום אלא זה בבוקר וזה בערב, מכל מקום עשייתו הוא לישיבה כל היום.

## שוכר בית המדרש

**והנה** בפתחי תשובה להלן (ס"ק טז) כתב שאם שוכר בית המדרש פטור מהמזוזה כיון שהשוכר חייב במזוזה רק מדרבנן, וא"כ בבית המדרש הוי ספק דרבנן ולקולא. אמנם ידוע דעת הפמ"ג בכמה מקומות שלכתחילה אין לעשות ספק דרבנן ועי' בהלכות ציצית (פמ"ג סי' ט מ"ז ס"ק ב) שאף בבגד שחייב להטיל בו ציצית רק מדרבנן לכתחילה אין להקל בספיקות דלכתחילה אין עושים סד"ר לקולא[[1]](#footnote-1), ואולי מזוזה עולה כסף רב ודבר זה משתנה מאדם לאדם.

[סעיף יא] **סוכת החג, בחג, והבית שבספינה והחנויות שבשוקים, פטורים.**

## גדר הפטור בספינה ונפק"מ אם רב החובל חייב במזוזה

**הקהילות** יעקב (עירובין סי' יז) כתב לדון בפטור של בית שבספינה, אם הוא פטור מחמת ה'גברא' שאין הספינה נחשבת אצלו כדיורים כי כל דעתו הוא כדי לעבור את הים ולא לדור בספינה, או דילמא שהוא פטור מצד ה'חפצא' שבית שבספינה לא נחשב בית של דירה. ונפק"מ לרב החובל ומלחים שאין עולים על הספינה כדי לעברו את הים, אם חייבים במזוזה, וכתב שיתנו מזוזה בלא ברכה. והגר"ח בספר מזוזות ביתך הביא לזה ראיה מהלכות מגילה דאיתא בתוספתא (מגילה פ"א ה"ב) היוצאין בשיירה ומפרשין בספינה קורין בארבעה עשר, וכן פסק הרמ"א (סי' תרפח סעי' ה) 'ואם הוא במדבר או בספינה, קורא ביום י"ד כמו רוב העולם'. ולכאורה קשה מה צריך לומר משום שעושה כרוב העולם, והרי בין כך הספינה אינה מקום המוקף חומה מימות יהושע בין נון. ומוכח שהוא פטור ב'גברא', שהעובר בספינה לא חשיב שדר שם משום שהוא כעובר ממקום למקום ועדיין מקום דיורו הוא בביתו [ולא שייך לומר משום שבית שבספינה אינו בית דירה דהא במגילה אין דין בית דירה]. ובאמת דעת הריטב"א (יט.) שההולך מעיר לכרך פטור לגמרי מן המגילה, אבל אם דעתו לעירו קורא בי"ד כדרכו, והיינו משום שבזמן שעובר ממקום למקום לא חשיב שדר באותו מקום. וכמו כן מצינו לעניין נר חנוכה שפירש רש"י (שבת כג. ד"ה הרואה) שברכת הרואה נתקנה למי שלא הדליק בביתו עדיין או ליושב בספינה, ומבואר שהיושב בספינה פטור מהמזוזה [כן הבינו האחרונים, אכן בפרדס כתוב שהוא מחמת שאין לו נרות], ועל כרחך דלא חשיב שדר שם אלא רק עובר ממקום למקום, ודעת החולקים שחייב להדליק נ"ח גם בספינה, משום דס"ל שאין כלל דין להדליק במקום דיורו.

**ולדברי** הגר"ח שהוכיח שהוא חסרון בגברא ולא שהבית שבספינה אינו חשוב להיות בית דירה, א"כ רב חובל חייב במזוזה. ויהיה נפק"מ ג"כ לספינת טיולים שאם קונה מקום בספינה, או ששוכר יותר מל' יום יהיה מחוייב במזוזה, אף שהוא בספינה, דהא בזה ודאי דעתו להיות בספינה ולא רק לעבור ממקום למקום.

## חנויות

**החנויות שבשווקים פטורים.** וכתב הט"ז (ס"ק י) 'דלאו דירות נינהו, ונ"ל אפי' אם יושבין בהם בכל יום פטורים דכיון דאינם שם בלילה מיקרי עראי'. והפתחי תשובה (ס"ק י) הביא מהיד הקטנה להקשות דאף לסברת הט"ז תיפו"ל מחמת הסחורה שלו שמונחת בחנות, שהיא נשארת שם בלילה וא"כ לא גרע מבית האוצר [ועי' לעיל שיעור ה' לדון אם בית האוצר היינו דוקא בסמוך לביתו], וכבר נתבאר לעיל בסי' רפה (שיעורים א-ב) שדעת רע"א שבית האוצר שאינו סמוך לדירתו אינו נחשב בית האוצר והחזו"א (נגעים סי' ט' ס"ק ח) העתיק דברי רע"א. אלא שלכאורה הוא סותר דברי עצמו, דהנה לעיל (שיעור א) הבאנו הנידון מתי זמן קביעת המזוזה בבית חדש, שהמ"ב (סי' יט ס"ק ד) כתב שלא יקבע המזוזה עד שיכנס לבית, והגר"ח כתב בשם החזו"א שאם הביא את הרהיטים יכול לברך קודם, והיינו משום שנחשב כבית האוצר, וקשה שלדעת הרע"א לא מהני מידי בזה שהכניס את הרהיטים, שכל שאינו סמוך לביתו אינו נחשב אף כבית האוצר, א"כ כ"ש בזה שלא יהא חייב. ונראה ביאור דעת החזו"א שיש דעות שצריך ליתן מזוזה בבית מיד כשגמר לבנותו אף קודם שנכנס לדור, וכן משמע בברייתא במזוזה (פ"ב הי"א) דאיתא שם 'בית חדש אחר שגמרו חייב במזוזה' וכן לשון האשכול, ולכך עשה החזו"א פשרה שיתן מזוזה בשעה שנותן את הרהיטים, שאז מועיל לכמה דעות שנעשה כבית האוצר [ובספר מזוזות ביתך (סי' רפז) כתב בשם המג"א לא לברך על המזוזה עד שיכנס לדור או שיתן חפציו, וחלק זה שיכול לברך כשנותן חפציו באמת אינו מהמג"א אלא זה מדברי החזו"א].

**עוד** כתב היד הקטנה להקשות על הט"ז, דחנות שיושב בה כל היום לא גרע מבית המדרש שפסק השו"ע להחמיר ליתן שם מזוזה בלא ברכה, והיינו משום שיושב שם כל היום (כמו שביאר הש"ך), א"כ ה"נ נחייבו בחנות ליתן מזוזה בלא ברכה ואמאי פטר השו"ע לגמרי. ולכך ביאר היד הקטנה שמה שפטר השו"ע חנויות שבשווקים היינו חנויות שעשויות ליום השוק שבאמת אינם אלא לכמה ימים והוי ממש עראי אבל סתם חנויות חייבים.

**והגר"ח** (פרשה סדורה סי' טז) הביא ראיה לחייב במזוזה שמצאנו ביומא (יא.) שבית הבורסקי פטור משום גנאי ומשמע דבלא גנאי היה חייב. וכתב הגר"ח להוכיח מזה כדעת היד הקטנה שחנות גמורה חייבת במזוזה שלא הבין שם חילוק בין חנות גמורה לבית שעושה בו מלאכתו שבשניהם אינו דר בלילה. ועוד כתב להוכיח מפירוש רש"י (סוכה ח:) לעניין סוכות היוצרים דמבואר בגמרא (שם) שהפנימית חייבת במזוזה והחיצונה פטורה, ופירש רש"י שבפנימית הוא דר ומצניע קדרותיו, ובחיצונה הוא עושה מלאכתו, ומוציא קדרותיו למכור. ובטעם שפטור מהמזוזה כתב רש"י (שם ד"ה ופטורה) דלאו דירה היא, שאינה עשויה אלא לצאת ולבא דרך שם, ולהכניס שם תגרים. והיינו שהוא כמקום עראי ומשמע דאי לאו טעם זה היה חייב במזזוה אע"פ שעשוי רק למכור שם, ומבואר שחייב ליתן מזוזה גם בחנות.

**ועיי"ש** בפרשה סדורה שמסיק להלכה שאם נותן שם סחורתו בלילה צריך ליתן מזוזה בברכה, כי יש גם לצרף את זה דחשיב כבית האוצר. מיהו זה קשה איך יברך ולא יחשוש לדעת הט"ז. ואף מה שכתב לחייב במזוזה משום שהחנות היא כבית האוצר של חפציו, מ"מ לא נראה שזה מספיק כדי לברך, דהא כבר ביארנו שלדעת רע"א אי"ז נחשב בית האוצר, ומלבד זאת כבר הבאנו לעיל (שיעור ה) שדעת המנחת יצחק שבכל מחסן לא יברך לחשוש לדעת הרמב"ם שאין חיוב מזוזה בבית האוצר, וע"כ נראה להלכה שלא יברך אבל מחוייב ליתן מזוזה כדעת היד הקטנה והגרח"ק.

## אם אוכל בחנות

**עוד** כתב הגר"ח בפרשה סדורה שם שאם אוכל בבית חרושת עדיף כדי לחייב במזוזה דע"י אכילתו שפיר חשיב דירה. מיהו לעניין עירובין מצאנו שהחזו"א (או"ח סי' קי ס"ק נח ד"ה נראה) לא רצה לצרף עובדים בבית החרושת לגבי עירובי חצרות אף שאוכלים שם, כיון שאינם רוצים לאכול שם אלא בביתם בעל כרחם מחמת עבודתם אוכלים שם, וזה אינו מספיק כדי להחשיב את המקום כבית דירה.

**ומסעדה** יש לדון, שמצד אחד הוא מקום אכילה, אבל מצד שני לא נראה להחשיבו כדיור שלו, דהוא אוכל שם רק משום שלא נמצא קרוב לביתו.

## כשהמזוזה בצד אחד נכנסת ואינה ישרה מהריצפה למשקוף

**בפת"ש** (ס"ק י) הביא מהדרך החיים דאותן החנויות שבבית שעושין מזוזה אחת מן הקרקע עד המשקוף ומזוזה אחת שאין מגיע עד המשקוף רק שכונסין את הכותל לערך אמה או יותר[[2]](#footnote-2), אם המזוזה שמגיע עד המשקוף הוא מימין הכניסה עושין המזוזה באותה מזוזה, ואם המזוזה הקטנה הוא מימין הנכנס אם הוא גבוה עשרה טפחים עושין המזוזה בו, ואם אינו גבוה עשרה טפחים עושה במקום הרחב כן נ"ל עכ"ל. והיינו שדעת הדרך החיים שיתן המזוזה בחלק התחתון וצריך ליזהר ליתן שם בתחילת השליש העליון והוא יוצא במקום נמוך מאוד, אבל אם אין שם י' טפחים אז יתן בצד הרחב. אולם דעת המקדש מעט (ס"ק ו) שהכל הוא כמשקוף אחד ולעולם נותן בתחילת השליש העליון של כל המשקוף וממילא אף כשיש יותר מי' טפחים נותן בצד הרחב וכמו"כ אם הוא פתח נמוך נותן המקום הצר אף כשאין שם י' טפחים אם שם תחילת השליש העליון.

.

1. אכן במשנ"ב סי' י (ס"ק כז) הביא מחלוקת בזה, אבל הבית מאיר יו"ד סי' קכב ס"ו על הש"ך ס"ק ד החמיר בזה. [↑](#footnote-ref-1)
2. כזה: ![](data:image/jpeg;base64...) [↑](#footnote-ref-2)