כלים פי_ד מ_ב
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_מ

**כלים פי"ד מ"ב**

א] **מקל שעשה בראשו מסמר כמין חזיינא טמא,** הר"ש הביא פי' הערוך ורה"ג דהוא מסמר הנתון במניקת שבראש המקל, ובפי' הר"ש מכת"י תמה ע"ז, דהא בסיפא קתני דעשה בראשו מניקת טהורה, וע"כ פירש דהוא בראשו של צד הקרקע שלא תהא הארץ אוכלתו, וע"כ הוא טמא, כדתניא בתוספתא, ולדעת הערוך ורה"ג צ"ל, דהגם דעשה בראשו מניקת טהורה, מ"מ אם יש במניקת זו מסמר, המקל טמא, וצ"ב הטעם בזה.

והרמב"ם פירש דהוא חתיכת ברזל עגולה כמין רימון שעושים בראשי המקלות, ובד' הרמב"ם בפ"ד מכלים ה"ח מבו' דאינו טמא אלא בשהוא עשוי כדי שלא תהא הארץ אוכלתו, אך אם הוא עשוי לאחוז בו אינו מקב"ט, ובחס"ד פ"ד ה"ג כתב, דהרמב"ם פירש כן להא דתניא בתוספתא שם, דמקל שעשה בראשו מסמר להיות תופס בו במקום הדייש טהור ואם בשביל שלא תהי' הארץ אוכלתו טמא, ופירשה הרמב"ם במסמר כמין חזיינא, אך בכס"מ פירש ד' הרמב"ם שם בע"א, ועי' חזו"א סימן י"ח סק"ט שתמה ע"ז, ובחזו"א שם כתב דגיר' הרמב"ם במתניתין דטהור, אך בנוס' המשנה להרמב"ם גריס טמא.

ב] ובעיקר הא דתניא בתוספתא דמקל שעשה בראשו מסמר שלא תהא הארץ אוכלתו טמא, הנה גיר' הגר"א דטהור, ובפשוטו טעמו משום דחשיב כמתכת המשמש את העץ, וכ"ה בזר זהב, ובביאור הגר"א כתב דטהרתו הוא משום דהוי תשמיש דכלים, ונ' דתרוייהו צריכי, דהא דלא חשיב כל המקל כשל מתכת מכח המסמר, הוא משום דהוי מתכת המשמש את העץ, והא דלא חשיב המסמר בפנ"ע ככלי לקב"ט, הוא משום דהוי משמשי כלים, ?וזה כמש"נ בכ"ד דטהרת משמשי כלים הוא רק אם באנו לטמאותו בפנ"ע, עי' להלן בדין וכולן שעשאן לנוי, ועי' עוד להלן מ"ה בדין כנפים העשויות לנוי?.

אך דעת הרמב"ם והר"ש והרא"ש דכה"ג הוא טמא, והרא"ש פירש דחשיב כעץ המשמש את המתכת, ולא נתפרש בדבריו הטעם בזה, ובל' הר"ש מכת"י נ' דהוא משום דה"ז מועיל למקל שלא יחליק, וע"כ ל"ה כמתכת המשמש את העץ, ולכאו' היינו דבכה"ג הוי המתכת מכלל עיקר הכלי, ואף דאין העץ משמש את המתכת, מ"מ גם המתכת אינה משמשת את העץ, וכה"ג הוא טמא.

ובכס"מ בהל' כלים שם כתב בשם מהר"י קורקוס, ז"ל, שכל שהוא לקיימו שאם לא הוא הי' נאכל הכל, חשבינן למקיים שהוא עיקר הכלי וטמא, וה"ז דומה לטבעת של מתכת וחותמה של אלמוג דטמאה דאזלינן בתר טבעת המעמדת אע"פ שעיקר התשמיש הוא בחותם, ול"ה משמש את העץ אלא היכא דהוי לנוי שאין שם שום תועלת אלא יפוי העץ בלבד, עכ"ל, ומחודש בדבריו, דאף דהכא אין המתכת מעמיד ממש, אלא הוא מקיים את הכלי, נמי אזלינן בתרי', וצ"ע, ויש להעיר בזה בד' הרמב"ם, דבל' הרמב"ם בפיהמ"ש ובפ"ד מכלים שם מ', דרק הא דמקל שסימרו טמא הוא מדינא דעץ המשמש את המתכת, אך הא דעשה בראשו כמין חזיינא כדי שלא תהא הארץ אוכלתו טמא, אי"ז מדינא דעץ המשמש את המתכת, אלא דין אחר הוא, וצ"ב.

ג] **ר"ש אומר עד שיעשה בו ג' סדרים,** הרמב"ם פירש דס"ל לר"ש דאינו מתטמא ויהא מכלי מתכות עד שינעץ בקצהו ג' שורות של מסמרים, ובטעמא דמילתא פירש בתפא"י דהוא משום דמתוך שהמסמרים קטנים אין הכאתו חזקה יותר רק בשעשה בו ג' סדרים, וזה ניחא למה שפירש הרמב"ם בפיהמ"ש ובפ"ד מכלים ה"ט דאיירי בשסימרו כדי להכות בו, אך הר"ש והרא"ש פירשו דאיירי נמי בשסימרו כדי שלא תהא הארץ אוכלתו, ובמשנ"א כתב דהוא משום דדרך רוב המקלות עשויין בג' סדרים, וס"ל לר"ש דקפידא הוא ובבציר מהכי לא בטל המקל לגבי המסמרים.

ובביאור הגר"א לתוספתא בפי' בתרא כתב לפרש להיפך, דר"ש ס"ל דעד ג' סדרים טמא וג' טהור, וקסבר א' וב' טמא וג' טהור, דכל דמפיש לי' בדורין טהור, והוא ע"ד הא דס"ל לראב"צ בתוספתא, דדור א' טמא ב' דורין טהור, ובזר זהב שם מבו' דהטעם דכל דמפיש לי' בדורין טהור, הוא משום דתו אינו ראוי להכות בו, עיי"ש, ועי' להלן אות י"א.

?] **וכולן שעשאן לנוי טהורין,** הרמב"ם בפיהמ"ש פירש דהוא משום דהוי כמתכת המשמש את העץ, וצ"ב דמ"ט לא טיהרו משום משמשי כלים, ומבו' מזה כמש"נ בכ"ד דכל טהרת משמשי כלים אם אם באנו לטמאותו בפנ"ע אך אם באנו לטמאות כל הכלי ולחשבו ככלי מתכת, ל"ש כלל ה"ט, ואך דכה"ג הוא טהור משום דהוי כמשמשי כלים, וז"פ?

ד] **עשה בראשו מניקת וכן בדלת טהורה,** הרמב"ם והרא"ש פירשו דעושין כן לנוי, וע"כ היא טהורה, דהו"ל כמתכת המשמש את העץ, ונ' דאין לטהר בזה מכח הא דטבעת כלים טהורה, דהרי הכא הוי הנידון שיהא כל המקל והדלת חשובין כשל מתכת מכח המניקת, וע"ז ל"ש כלל הטהרה דטבעת כלים, ובתפא"י כתב דאיירי בדלת כלים, דאם בדלת דמחובר, בלא"ה ה"ז טהור, משום שנעשה לשמש את הקרקע.

והר"ש כתב די"מ כמו שפופרת של מתכת והכניס בה המקל וכן תחת הדלת כדי שלא תאכלנו הארץ, ובחזון נחום תמה ע"ז, שהרי תניא בתוספתא דאם עשה מקל בראשו כדי שלא תאכלנו הארץ טמא, והנה בפי' הר"ש מכת"י לעיל פירש דמניקת הוא בראשו של צד ידו מקום שהוא תופס בו, וע"כ הוא טהור, ונ' לפ"ז דגם מש"כ הר"ש הכא כדי שלא תאכלנו הארץ, קאי רק על מניקת דתחת הדלת, וטהרתה הוא משום דמשמש את הקרקע, אך מניקת דבראש המקל, הוא כדי להיות תופס בו, וכ"נ בל' הרע"ב, וכ"כ בחזו"א סימן י"ח סק"י.

ה] **היתה כלי וחברה לו טמאה מאימתי היא טהרתו וכו' ב"ה אומרין משיחבר,** הראב"ד בספי"א מכלים פירש, דהא דתני ברישא דחיברה לו טמאה, והדר תני דטהרתו היא משיחבר, היינו דבחיברה בחיבור גרידא עדין היא טמאה, ואם חיברו במסמר ה"ז טהור, והיינו משום דחיבור במסמרים חשיב כשינוי מעשה, ועד"ז כתב בחי' הגר"א, ז"ל, וחיברה לו אבל לא קבעה עדין, וז"ש ובה"א כו', עכ"ל.

אך הנה בפי' הר"ש מכת"י פירש דהא דחיברה לו טמאה, הוא משום דלא חשיב שינוי מעשה כדאמרינן בפ' במה אשה גבי זוג של בהמה שחיברו בדלת וקבעו במסמרים, ומבו' בדבריו דאיירי בשחיברה לו במסמרים, ואפ"ה לא חשיב כשינוי מעשה,[[1]](#footnote-2) ולפ"ז צ"ב הא דתני דטהרתו היא משיחבר, ובתוי"ט הביא ד' מהר"ם שעמד ע"ז, ופירש דהא דב"ה אומרים משיחבר, היינו אף יחבר, דטמאה עד שיחבר ויחבר, ועיי"ש שהביא להא דתניא בתוספתא בש"א משיחבל ובה"א משיחבר דברי ר"מ, ר"י אומר בש"א משיחבל ויחבר ובה"א משיחבל או משיחבר, וכתב דסתם מתניתין ר"מ, דלדעת ר"י, הרי דעת ב"ה דסגי בחיבור גרידא לטהרו, וכתב דהא דלא חשיב לה בהדי קולי ב"ש וחומרי ב"ה, הוא משום דלר"י ב"ה לקולא, עכ"ד.

ו] והנה כתב הרמב"ם ספי"א מכלים, ז"ל, מניקת של מתכת שהיא כמו שפופרת שנטמאה משיקבענה במקל או בדלת ויחברנה עם העץ תטהר, לא נטמאה וקבעה במקל או בדלת ה"ז מקבלת טומאה במקומה, שכל כלי מתכות שקבעם בקורה או בכותל מקבלין טומאה כשהיו עד שישנה את מעשיהם וכו', עכ"ל, ובפשוטו מבו' בדבריו, דהגם דמניקת שנטמאה וקבעה במקל או בדלת נטהרה מטומאתה, מ"מ עדין היא מקבלת טומאה מכאן ולהבא, ומפרש כן להא דתנן ברישא דהיתה כלי וחיברה לו טמאה, והיינו דעדין היא מקבלת טומאה, ובסיפא תנן דטהרתו היא משיחבר, והיינו דאם היתה המניקת טמאה, ה"ה נטהרת ע"י שחיברה, וכ"ה מבו' בפשוטו בד' הרמב"ם בפיהמ"ש, ואמנם בכס"מ שם כתב דבד' הרמב"ם בפיהמ"ש מבו' כפי' הראב"ד, אך במי"ט ובחזו"א סימן י"ח סקי"א תמהו ע"ז, עיי"ש, ועיי"ש במי"ט שכתב דגם בפי' הרא"ש מ' דמפרש כפי' הרמב"ם.[[2]](#footnote-3)

והראב"ד בהשגות שם תמה ע"ד הרמב"ם, ומסיים דגם דבריו מעורבבים ומבולבלים וסותרים זא"ז, ובמי"ט פירש דנכללו בזה ב' השגות, חדא שהוא היפך הסברא, דאדרבה ראוי ששינוי קטן יועיל להעלות את הכלי מידי קבלת טומאה, ולא יועיל לטהרו מטומאתו, ועוד, שהוא סותר למש"כ הרמב"ם בפ"י הי"ז, ז"ל, מגירה שעשה שיני' לחור הדלת אע"פ שמשתמש בה אינה מקב"ט, ואם משנטמאת עשאה לחור הדלת ה"ז בטומאתה עד שיקבענה במסמר, עכ"ל, והרי דאדרבה קביעות בלא שינוי גמור מהני שלא תקבל טומאה ולא מהני לטהרה מטומאתה, ויש להוסיף שמצינו כן בעוד ד' דוכתי בד' התוספתא, דקביעות בלא שינוי גמור מהני להעלות מידי קבלת טומאה ול"מ לטהר מן הטומאה, ונת' בזה להלן מ"ג אות ?.

ויש להוסיף בביאור ההשגה הראשונה, דאף דמצינו בכ"ד דאיכא שבירה המועלת לטהר את הכלי מטומאתו ועדין הוא מקב"ט, היינו משום דחשבינן לי' ככלי אחר, וע"כ אף שעדין הוא כלי לקב"ט, מ"מ הוא נטהר מטומאתו הראשונה, אך הכא הרי אין לפרש דהא דהוא נטהר מטומאתו הוא משום דחשיב ככלי אחר, דא"כ מ"ט הוא מקב"ט, הרי הוי כמניקת שעשאה מתחילה למקל או לדלת דטהורה, וכדתנן הכא ופסקה הרמב"ם פ"ד מכלים ה"י.

ז] ובס' ישועות יעקב או"ח סימן קנ"ט סק"ז ויו"ד סימן ר"א סקכ"ג כתב לפרש בזה בדרך מחודשת, דדין תלוש ולבסוף חיברו אם חשיב כמחובר תלי בדעת האדם, כמש"א בחולין דט"ז: דשאני סכין דלא מבטל לי', וע"כ אם היתה כבר טמאה וחיברה בקרקע, הוא גומר במחשבתו לבטל שתהי' מחוברת למען יפקע טומאתה, ומשא"כ בהיתה טהורה, לא מבטל לה בעת החיבור, וע"כ עדין היא מקב"ט, עכ"ד, ולפ"ז מדויק ל' הרמב"ם שכתב "לא נטמאה" וקבעה במקל או בדלת ה"ז מקבלת טומאה במקומה, וצ"ב דלכאו' הך דינא שהיא מקב"ט במקומה, הוא אף בשהיתה טמאה, ולד' הישועו"י ניחא, דכל שהיתה טמאה, דסתמא דמילתא גמר בדעתו לבטלה, אף אינה מקבלת טומאה, גם במרכה"מ כתב דטעמא דהרמב"ם דכל שחיברה כדי לטהרה עדיף טפי, עיי"ש.

ח] ובחזו"א סימן י"ח סקי"א כתב, דיל"פ שאין כוונת הרמב"ם לחלק בין לטהר מטומאה דמעיקרא לבין להעלותה מתורת קבלת טומאה, אלא כוונת הרמב"ם ג"כ כהראב"ד דחברה דרישא היינו הלבישה ודסיפא היינו במסמרים, שכ"ה מדויק בלשונו בהלכות שכתב ברישא דמשיקבענה וכו' ויחברנה עם העץ תיטהר, ובסיפא כתב דקבעה וכו' ה"ז מקב"ט, וכ"ה גם בל' הרמב"ם בפירושו, דברישא כתב דקבעה במקל וכו' ה"ה מקבלת טומאה, ובסיפא כתב דמשיקבע אותו וכו' וישקענו בגוף העץ עד שיהי' מחובר אתו לנאותו בו, בכך נטהר הכלי הזה, ועיי"ש שכתב דלפ"ז צ"ל הא דנקט רישא לענין קב"ט וסיפא לענין וסיפא לענין הפקעת טומאה היינו רבותא דרישא רבותא קמ"ל דאע"פ שחברה מק"ט וסיפא קמ"ל דאע"ג דנטמאת מתטהרת, עכ"ד, וכבר כתבו כן בתוס' אנשי שם ובשו"ת מאמר מרדכי להגרמ"ז איטינגא סימן מ', וכ"כ בס' דברי לוי בהל' כלים שם בשם הגרא"ז זצ"ל.

?ע' חס"ד ב"מ פ"ד ה"י מש"כ במקור ד' הרמב"ם, וע' עוד במש"כ בס' שושנים לדוד?.

?עי' עוד בביאור הגר"א לתוספתא שנראה שפירש לד' התוספתא בע"א, דאם היתה טמאה ל"מ לה החיבור לטהרה, ואם ל"ה טמאה עדין, בזה הוא דפליגי ב"ש וב"ה, עיי"ש, וזה צ"ע.

?יש לפרש עוד, דמקור ד' הרמב"ם לדבריו הוא מהא דתניא בתוספתא, ודכן נ' גם בפי' הרא"ש שפירש כן, אך הראב"ד כתב דמכוון התוספתא הוא שהי' כלי הראוי לקב"ט?.

ט] **שם בר"ש, תניא בתוספתא מקל שעשה בראשו מסמר להיות תופס בו במקום הדייש טהור,** בחזו"א סימן י"ח סקי"א כתב דלא ידענא לפרש ל' במקום הדייש, אך בפי' הר"ש מכת"י לעיל נתפרשו הדברים היטב, דהיינו דכשדש ראש המקל של צד הקרקע בכח, היתה ידו נשמטת מראש האחר אם ל"ה המסמר הנתון שם א' למעלה מידו וא' למטה מידו כמו שעושין לסייף במקום בית אחיזה, ופירש שם דטעם טהרתו הוא משום דחשיב כמתכת המשמש את העץ.

אך הגר"א גריס בתוספתא דעשה מסמר להיות תופס בו במקום הדייש טמא, ופירש בביאור הגר"א, דעשה מסמר בראש העליון, להיות תופס במקום הדייש, פי' היינו בקרקע קשה להתחזק בו, טמא, דהוי תשמיש דאדם המסמר, ויבטל העץ לגבי', והוי כמו עץ המשמש את המתכת, עכ"ד, וצ"ב.

?ועי' עוד בתוספתא שהביא הר"ש לקמן פט"ו מ"ו, ועמש"נ שם בביאורה?.

י] **שם, כדי שלא תהא הארץ אוכלתו טמא,** גיר' הגר"א טהור, ונת' בזה לעיל אות ב'.

יא] **שם, ר"א ב"ר צדוק אומר, דור א' טמאה ב' דורים טהורה,** בחזו"א סימן י"ח סק"י כתב, דלכאו' איפכא הול"ל, דהא חזינן לר"ש דמצריך ג' דורים, וכתב דאולי ט"ס הוא, אך בזר זהב פירש טעמא דראב"צ, משום דכשאין בו אלא דור א' ה"ה ראוי להכות בו, וכשיש בו ב' דורים כבר אינו ראוי להכות בו, ובביאור הגר"א כתב, דר"ש הוי איפכא מראב"צ, דלר"ש כל כמה דמפיש לי' בדורין טפי טמא דקסבר א' וב' טהור וג' טמא, א"נ ר"ש נמי קאמר עד ג' סדרין טמא וג' טהור וכו', עכ"ד.

1. וצ"ב טעם פלוגתת הראב"ד והר"ש אם קביעות במסמר חשיבא כשינוי מעשה, ועי' בתוס' שבת דנ"ח. ומנחות דכ"ד: ובתשו' הרי"ד סימן ט"ז שנקטו דכללא הוא בכל הכלים שחיברן לקרקע, דאף אם קבען במסמר עדין הן בטומאתן, עד שיעשה שנוי מעשה בגופן, ואמנם זה צע"ג מהא דתניא בתוספתא שהביא הר"ש לקמן מ"ג ובתוספתא שהביא הר"ש באהלות פ"ו מ"ז דכלי נטהר ע"י קביעות בקרקע במסמר, עיי"ש, וקשיא נמי מתוספתא שהביא הר"ש לעיל פ"ז מ"ב, עמש"נ שם אות י"ב, ועי' חזו"א סימן י"ח סקי"א וסימן י"ט סק"ו וסימן כ"ג סקכ"א וסימן כ"ה סקכ"א מש"כ בכללי הדינים בזה אימתי חשיב קביעות במסמר כשינוי מעשה, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-2)
2. ובס' משנת טהרות כתב להעיר בד' הרמב"ם, דאף דמהני החיבור לטהרה מטומאתה, מ"מ כיון שעדין היא מקב"ט מכאן ולהבא, בדין דאם היתה טמאה וחיברה תהא טמאה מדינא דטומאה ישנה, ועיי"ש שכתב לישב למש"כ בתפא"י לעיל פי"ג מ"ד כתב דגזירת טומאה ישנה הוא רק בכלי שנשבר וחזר ותיקנו, אך כלי שנשבר ונטהר מטומאתו, הגם דהוא מקב"ט מכאן ולהבא, לי"ב לגזירת טומאה ישנה, ובחזו"א סימן י"ז סק"ג נחלק ע"ז, ולפ"ז א"ש. [↑](#footnote-ref-3)