סי_ תר_ע - סי_ תרפ_ד_ הלכות חנוכה
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / אורח חיים - דור המלקטים

הלכות

**חנוכה**

[סימן תר"ע 2](#__RefHeading___Toc501219513)

[סימן תרע"א 21](#__RefHeading___Toc501219514)

[סימן תרע"ב 40](#__RefHeading___Toc501219515)

[סימן תרע"ג 51](#__RefHeading___Toc501219516)

[סימן תרע"ה 75](#__RefHeading___Toc501219517)

[סימן תרע"ו 77](#__RefHeading___Toc501219518)

[סימן תרע"ז 80](#__RefHeading___Toc501219519)

[סימן תרע"ח 101](#__RefHeading___Toc501219520)

[סימן תרע"ט 104](#__RefHeading___Toc501219521)

[סימן תר"פ 107](#__RefHeading___Toc501219522)

[סימן תרפ"א 108](#__RefHeading___Toc501219523)

[סימן תרפ"ב 111](#__RefHeading___Toc501219524)

[סימן תרפ"ג 120](#__RefHeading___Toc501219525)

[סימן תרפ"ד 122](#__RefHeading___Toc501219526)

[בענין חיוב שמחה בבשר ויין בחנוכה ושבת 123](#__RefHeading___Toc501219527)

[בדין הדלקת נרות חנוכה בפנים שלא בשעת סכנה 129](#__RefHeading___Toc501219528)

[כבתה אין זקוק לה: למה 133](#__RefHeading___Toc501219529)

**דברים האסורים והמותרים בחנוכה**

# סימן תר"ע

1. נשים בעשיית מלאכה בחנוכה - סעיף א'.
2. אנשים.
3. הזמן.
4. הגדר.
5. ציורים.
6. אסורים בהספד ותענית.
7. חנוכה לסעודה ולשמחה - סעיף ב'.
8. כסף בחנוכה.
9. סביבון (dreidle).

הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תרל"ה, המאור חתצ"ב עמ' י"א, אליבא דהלכתא גליון צ"ט עמ' ס"ח, גליון ק' עמ' נ"ו) – " ". מה טובו גליון ו'. היכלא ח"ה.

אם יש חיוב שואלין ודורשין הל' חנוכה בחנוכה, ול' יום קודם - עי' סי' תכ"ט, לשיטות ומראי מקומות.

1. נשים בעשיית מלאכה בחנוכה - סעיף א'.
   1. **דבר האבוד**.
      1. מיקל.
         1. אג"מ (הל' חנוכה של הגר"ש איידר זצ"ל עמ' ד', שמעתתא דמשה שמעות משה סי' תר"ע אות א').
         2. הגריש"א זצ"ל (פניני חנוכה עמ' קל"ב, הו"ד בשונה הלכות תורת המועדים אות ח' ס"ק ד').
         3. הגרח"ק זצ"ל (שונה הלכות תורת המועדים אות ח' ס"ק ד') – "ואשה שנמצאת בזמן הדלקת נר חנוכה מחוץ לבית תימנע מלעשות מלאכה כנ"ל ולכן אם עוסקת במסחר צריכה להפסיק את עבודתה לחצי שעה, ואם תפסיד מזה כסף, דינו כחוה"מ שאם בחוה"מ מותר משום דבר האבד ה"ה כאן ואם אסור בחוה"מ א"כ ה"ה כאן תמנע מלעשות".
      2. מראי מקומות – בן איש חי (שנה א' פר' וישב הל' חנוכה אות כ"ז, לשונו מובא לקמן).
   2. **במקום מצוה**.
      1. מותר – ילקוט יוסף (מהדורה תשע"ג, סי' תר"ע סעי' ב', "וכל שכן שהנשים מותרות לחפוף ולהתרחץ לצורך מצוה").
   3. **בזמן הזה**.
      1. מיקל – נשמת שבת (אור ישראל חי"ח עמ' צ' אות א', "שאלה: בהמנהג שנשים אינן עושית מלאכה בעוד שנרות חנוכה דולקות מהו לבשל לצורך סעודת לילי חנוכה. תשובה: בכלל לפי מה שכ' במ"ב טעם המנהג שהוא להכירא שאסור להשתמש לאורה, אולי בזמנינו אין להחמיר בזה, שכמעט אינו מצוי בזמנינו שיבואו להשתמש לאורה, שהרי יש ריבוי נרות של עלעקטער דולקים בכל פינה ועבר").
      2. מחמיר – נראה משאר סתימות הפוסקים.
   4. **אם מדליק בפתח ביתו מבחוץ**.
      1. מחמיר – הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ל"ג סוף אות ב', "ודע, דגם מי שמדליק בפתח הכניסה לבנין, אסורה האשה במלאכות (האמורות לאיסור גם כשהיא) בביתו שבקומה העליונה").
      2. מראי מקומות – קנין תורה בהלכה (ח"ז סי' נ"ב אות ג'), רבבות אפרים (ח"ה סי' תל"ד אות א'), מקדש ישראל (סי' ט"ו).
         1. מ"ב (ס"ק ד') – "בעוד שהנרות דולקות. **בביתו** כדי להכיר שאסור להשתמש לאורה והוא כחצי שעה".
            1. אין זה ראיה, שרק בא לאפוקי הדלקה בביה"כ, שהובא במג"א.
   5. **אשה שנמצאת חוץ לבית**.
      1. מחמיר.
         1. קובץ הלכות (חנוכה פרק ד' סעי' ג') – "אע"ג דהמנהג שלא לעשות מלאכה הוא רק בשעה שהנרות שבבית דולקות, מסתברא שגם אם האשה נמצאת חוץ לבית, צריכה להמנע ממלאכה של טורח במשך חצי שעה אחר זמן ההדלקה".
   6. **לפני ההדלקה**.
      1. עי' לקמן סי' תרע"ב.
   7. מראי מקומות.

הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח פר' מקץ שנת תשע"ח עמ' א') – "מובא בשו"ע ריש סימן תר"ע שנוהגות הנשים שלא לעשות מלאכה בעוד שהנרות דולקות. מה תעשה אשה שעובדת לפרנסתה, וגם בזמן הדלקת הנרות נמצאת בעבודה ובעלה מדליק. האם יכולה לעבוד כרגיל, או שצריכה לדאוג להפסיק חצי שעה. תשובה: להפסיק".

1. אנשים.
   1. **ראוי להחמיר**.
      1. עי' מור וקציעה סי' תר"ע) – "אבל עוד אני אומר, שאפי' אם נהגו גם האנשים איסור שלא לעשות אז מלאכה, מנהגן מנהג, ונאסר אף להם בודאי, אם מטעם היכר הנס כדאמרן, או משום דשייך איסור מלאכה בחנוכה ע"י קבלה כמו בפורים, ששניהם י"ט, לזכר נסי ה' הם. וישנן מדברי קבלה. על כן שוין הן בזה, דמהניא בהו קבלה להאסר במלאכה (ולא דמו לר"ח, דאפשר אפילו נהגו בו אנשים איסור מלאכה, מחינן בהו, משום שהוא מן התורה, והוי ליה כמוסיף על ד"ת. ואפשר דבר"ח נמי, כי נהגו הוי מנהגא ושבקינן להו, לפי מ"ש רש"י בר"ה ובמגילה. וי"ל שאף לאנשים יש משם סמך למנהג (ועמש"ל בסי' תר"א). וגם בזה אני חלוק ע"ד בט"ז, שכתב אבל לאנשים ודאי אין שייכות למנהג הזה. ולא היא ודאי יש ויש גם לאנשים. וגדולה מזו אני אומר כי נהגו לאימנועי כולי יומא דחנוכה ודאי אתסור להו מראייתי הנ"ל, וכן כתבו מהאחרונים ז"ל אכן לא ידעתי טעמם ונימוקם שעמם. ברם לאתסורי בזמן הדלקה, שפיר דמי ודאי. וראוי לכתחלה להנהיג כן, להשוות בו המדה לאנשים כנשים. אי משום י"ט דרבנן. א"נ משום דבגברי נמי איכא למיחש איידי דטרידי בעבידתא, אתו לאשתמושי להדי נ"ח ולאו אדעתייהו. מיהו לא כל הרוצה ליטול את השם, אלא לת"ח ראוי לנהוג בו י"ט, לפרוש ממלאכה, להרבות בו שמחה של מצוה (בסעודה ובד"ת) **אבל ע"ה מוטב שיעסקו במו"מ** ובמלאכה ביום, ולא יתבטלו, כי הבטלה מביאתם לידי שעמום תקלה חלילה".
      2. שלחן שלמה (סעי' ב') – "צריך להזהיר הנשים שלא יעשו מלאכה בעוד שהנרות דולקות, וטוב ליזהר אף אנשים".
      3. דרכי חיים ושלום (אות תתט"ו) – "אחר הדלקת נ"ח לא כתב כלל כל זמן שהי' הנרות דולקין (במדת השמן שהי' ממלא פיות הנרות במילואן) עד קרוב לחצות לילה".
      4. הגריש"א זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון צ"ט עמ' מ"ד טור ב') – "דראוי להחמיר לאסור גם לאנשים לא לעשות מלאכה בזמן שהנרות דולקות. וכן כתב בשם מרן זצוק"ל בספר פניני חנוכה (עמ' קל"ד)".
   2. **מיקל**.
      1. מג"א (ס"ק א') – "דוקא נשים לפי שנעשה נס על ידיהם [מט"מ]".
      2. פר"ח (סוף סעי' א') – "ומיהו אפילו לדעת המחמיר, דוקא בנשים לפי שנעשה הנס ע"י יהודית, אבל באנשים לית לן בה".
      3. ח"א (כלל קנ"ד סעי' ג') – "והנשים נוהגות שלא לעשות מלאכה בעוד שנרות דולקות ... ומה שהנשים נוהגין יותר מאנשים, מפני שבאותן הימים נעשה הנס על ידי אשה, שבת יוחנן כהן גדול היתה יפת תואר מאוד ואמרה למלך הצורר שתשכב עמו, והאכילתו תבשילי גבינה כדי שיצמא וישתכר מן היין ויישן וירדם, וכן היה, וחתכה ראשו והביאתו לירושלים. וראה שר צבאם כי מת מלכם, וינוסו".
      4. קיצור שו"ע (סי' קל"ט סעי' ג') – "חנוכה מותר בעשיית מלאכה, אך הנשים נוהגות שלא לעשות מלאכה כל - זמן שהנרות דולקות ואין להקל להם. והטעם שהנשים מחמירות יותר, מפני שהיתה גזרה קשה על בנות ישראל, שגזרו, בתולה הנישאת תבעל להגמון תחלה, ועוד מפני שהנס נעשה על ידי אשה בת יוחנן כהן גדול היתה יפת תאר מאד, ובקשה המלך הצורר שתשכב עמו ואמרה לו שתמלא בקשתו, והאכילתו תבשילי גבינה כדי שיצמא וישתה יין וישתכר וישן וירדם וכן היה, וחתכה את ראשו והביאתו לירושלים, וכראות שר צבאם כי אבד מלכם וינוסו".
      5. ערה"ש (סעי' ח').
      6. בן איש חי (שנה א' פר' וישב סעי' כ"ז) – "צריכין הנשים להזהר שלא יעשו מלאכה בעוד שהנרות של חנוכה דולקות, כי כן קבלו עליהם מזמן קדמון, ומפורש בבית יוסף ובלבוש טעמים על מנהג זה. ואנא עבדא אמרתי טעם ע"פ הסוד, כי מצינו מפורש בדברי רבינו האר"י ז"ל בשער הכונות שיש תוספת קדושה אל המלכות העליונה בחנוכה כמו ענין ר"ח דבחנוכה מקבלת הארותיה מן ההוד ע"י עצמה שלא ע"י בחי' התפארת שאינה טפילה אל בחי' התפארת כמו בימי החול, ולכן מאחר שהנשים מושרשים הם במלכות שיש לה תוספת בחנוכה, על כן עשו תוספת לעצמן באיסור עשיית מלאכה להתקדש בכך בשעת הדלקת הנרות דוקא והוא טעם נכון בעזה"י.
      7. משנה הלכות (אליבא דהלכתא גליון צ"ט עמ' מ"ד טור ב') – "דבזמנינו אין האנשים נוהגים להחמיר בזה שלא לעשות מלאכה בעוד שהנרות דולקות".
      8. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון צ"ט עמ' מ"ד טור ב') – "דהאנשים אינם מקפידים שלא לעשות מלאכה בזמן ההדלקה".
      9. הגרח"ק זצ"ל (עלי שי"ח חנוכה אות ג', עמ' קפ"ח) – "לא".
      10. תשובות והנהגות (אליבא דהלכתא גליון צ"ט עמ' מ"ד טור ב') – "דבמקומותינו אין האנשים מחמירים לא לעשות מלאכות לאחר הדלקת נרות חנוכה, רק הנשים מחמירות בזה".
      11. הגר"ע אויערבאך שליט"א (אליבא דהלכתא גליון צ"ט עמ' מ"ד טור ב') – "דבמקומותינו אין האנשים מחמירים לא לעשות מלאכות לאחר הדלקת נרות חנוכה, רק הנשים מחמירות בזה".
   3. מראי מקומות.
      1. א"ר (ס"ק י"א, א"ז ס"ק ח') – "נוהגות הנשים וכו'. משום שנעשה הנס ע"י אשה (מטה משה סי' תתקצד), אבל במהרי"ל [הל' חנוכה אות יא] משמע קצת שגם לאנשים יש למנוע, וכן משמע בב"ח [ס"ד]".
      2. מ"ב (ס"ק ג') – "דוקא נשים לפי שנעשה נס על ידיהם כדלקמיה בס"ב בהג"ה ויש מקומות שגם האנשים מחמירים בזה".
      3. שבט הלוי (ח"א סי' ר"ה הג"ה על סי' תר"ע) – "סימן תר"ע ט"ז סק"ב אבל לאנשים ודאי אין שייכות מנהג בזה ובס' חסידים סי' קכ"א משמע דגם לאנשים מנהגא איכא ועיין בפי' אזולאי שם".
2. הזמן: שיעור זמן איסור עשיית מלאכה כשנרות חנוכה דולקות.

מ"ב (ס"ק ד') – "בעוד שהנרות דולקות. בביתו כדי להכיר שאסור להשתמש לאורה והוא כחצי שעה".

* 1. **כל זמן שהי' הנרות דולקין**.
     1. דרכי חיים ושלום (אות תתט"ו) - לשונו מובא לעיל.
  2. **חצי שעה**.
     1. הגריש"א זצ"ל (פניני חנוכה עמ' קל"ג) – "שאלה: כמה זמן אסור. תשובה: חצי שעה מהשקיעה בלבד, אף שהנרות דולקים יותר".
     2. קובץ הלכות (חנוכה פרק ד' סעי' א', הע' ג') – "ונרא' דמנהג איסור מלאכה לנשים הוא על שיעור זמן הדלקה בלבד, דהיינו חצי שעה, ואפי' מי שמנהגו להדליק בתחילת השקיעה, א"צ הנשים להמנע ממלאכה אלא חצי שעה בלבד. [בתחילה אמר מו"ר שליט"א דמסתברא כיון שגם המדליק בתחילת השקיעה צריך לחוש לדעת הפוסקים דזמן ההדלקה הוא בצה"כ, א"כ ה"ה במנהג איסור מלאכה לנשים צריך להחמיר להמנע ממלאכה עד ח"ש אחר צה"כ, ואף שזה כמו שעה וחצי, מה בכך. אך שוב אמר דמסתברא דעיקר מה שנהגו הוא להמנע ממלאכה למשך שיעור חיוב הדלקת נר חנוכה, דהיינו כחצי שעה, שזהו מה שנהגו לעשות אותה שעה כיו"ט שלא להסיח דעת מן הנס]".
  3. **עד חצי שעה אחר צאת הכוכבים, אף למדליקים בשקיעה**.
     1. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון צ"ט עמ' מ"ד טור ב') – "דאין לנשים לעשות מלאכה בזמן הדלקת נרות חנוכה עד חצי שעה אחר צאת הכוכבים אף למדליקים בשקיעה. ואף אם הנרות נכבו בתוך החצי שעה שאין חשש שיהנו לאורה, מכל מקום אין לעשות מלאכה עד לאחר חצי שעה דלא פלוג רבנן".
     2. הגר"ע אויערבאך שליט"א (אליבא דהלכתא גליון צ"ט עמ' מ"ד טור ב') – "דאף המדליקים נרות חנוכה בשקיעה יש להם לא לעשות מלאכות עד חצי שעה לאחר צאת הכוכבים, דהיינו כארבעים וחמש דקות לאחר השקיעה".
     3. עי' בירור הלכה (תנינא סוף סי' תר"ע, עמ' שס"ד) – "מיהו שמעתי מחכם אחד שיש מקום להחמיר באלו שמדליקים בזמן השקיעה ממש שהנשים לא יעשו מלאכה 43 וחצי דקות - חצי שעה לאחר צאת הכוכבים דג' רבעי מיל לאחר השקיעה".
     4. תשובות והנהגות (אליבא דהלכתא גליון צ"ט עמ' מ"ד טור ב') – "דלענין זה אפשר לסמוך דצאת הכוכבים הוא שלוש עשרה וחצי דקות לאחר השקיעה".
  4. **מי שמדליק שלא בזמנו**.
     1. קובץ הלכות (חנוכה פרק ד' סעי' ב', הע' ד') – "מנהג איסור מלאכה לנשים שייך רק בעיקר זמן הדלקת נר חנוכה, ולכן בעל שהקדים והדליק מפלג המנחה (ע' הערה), או איחר ולא הדליק עד אחר ח"ש אחר צה"כ, אין הנשים שבבית נאסרות במלאכה כשהנרות דולקות, אף שיוצאות בהדלקתו. [דכיון דעיקר המנהג הוא זה שקבלו לעשות אותה שעה כיו"ט כדי שלא להסיח דעתן מן הנס (וכמ"ש הלבוש סי' תרע סעי' ב), מסתברא שזה שייך על עיקר זמן ההדלקה שנתקן להדליק זכר לנס, אבל מי שהקדים והדליק או איחר והדליק אחר זמן ההדלקה, אין על שעה זו מנהג לעשותו כיו"ט, ואינן נאסרות אז במלאכה, עכ"ד. אמנם, אם הדליק בפלג המנחה, מסתברא שנאסרות הנשים במלאכה משקיעת החמה עד חצי שעה, שזהו זמן הדלקה ועוד הנרות דולקות, מו"ר שליט"א]".

1. הגדר.
   1. **כמלאכת יו"ט**.
      1. עי' לבוש (סעי' א') – "עושין לפחות אותה שעה **כמו יום טוב**".
      2. עי' ב"ח (ס"ק ד') – "וקיבלו עליהן איסור מלאכה **כדין יום טוב**".
      3. קנין תורה בהלכה (ח"ז סי' נ"ב אות ג') – "י"ל דהנשים אסורות בעת הדלקה רק במלאכות האסורות ביו"ט ולא של אוכל נפש המותרות ביו"ט".
      4. עי' הגרחפ"ש זצ"ל (רבבות אפרים ח"ו סי' ת"ט אות ב').
   2. **כמלאכות חול המועד, וראש חודש**.
      1. אג"מ (הל' חנוכה של הגר"ש איידר זצ"ל עמ' ד', שמעתתא דמשה שמועות משה סי' תר"ע אות א', **אמנם** עי' מסורת משה או"ח אות תי"ג).
      2. עי' אמת ליעקב (סי' תר"ע הע' תקפ"ד) – "נראה שמיירי רק במלאכות כאלו האסורות בחול המועד, אבל מלאכות הבית של אפיה ובישול מותרות - מפי השמועה. [אבל פ"א הוסיף שאפשר שד"ז תלוי במנהג, ועל מנהגים מי יוכל לומר, וצ"ע, ע"כ.]".
      3. עי' קהלות יעקב (ארחות רבנו ח"ג עמ' ב' אות ד') – "בנוכחותי שאלה בתו הרבנית תחי' של מו"ר (שליט"א) זצוק"ל את מו"ר אם מותר לה למלוח בשר בעוד הנרות דולקים אם זה מקרי מלאכה והשיב לה מו"ר שמסתבר כחוה"מ שמותר אבל למעשה אינו רוצה לפסוק ושתעיין בעצמה בשו"ע. (עי' שם ס"ק ג')".
      4. יומין דחנוכה (עמ' קנ"ב) – "והנה לענ"ד פשוט דגם הנשים הנוהגות שלא לעשות מלאכה בחנוכה דוקא במקצת מלאכות שאסורות גם בחול המועד וראש חודש, וגם בחנוכה בטלות ממלאכות אלו כדי לשנותן מימי חול, אבל לא עדיפי ימי חנוכה מחול המועד וראש חודש, ובמלאכות המותרות בהן עושות גם בחנוכה".
      5. משנה הלכות (חי"ג סי' צ"ז) – "שהוא כעין מה שנהגו בראש חודש שלא לעשות או בחוה"מ".
      6. חוט שני (נר חנוכה פרק א' הע' מ"ד) – "והגר"נ קרליץ שליט"א [זצ"ל] אמר לי (חנוכה תשס"ז) דמסתבר דדינו כראש חדש. ועתה (תשע"א) השיב לי דעכ"פ לא חמיר מחול המועד. ואמרתי לו דלפי"ז מסתבר דמותר לכבס בחנוכה שהרי גם בחוה"מ זהו מהמלאכות המותרות במעשה הדיוט לצורך המועד, רק גזרו ע"ז כדי שלא יכנס לרגל כשהוא מנוול, וזה לא שייך בחנוכה. גם יהא מותר לשטוף כל הבית בזמן הדלקת נ"ח שהרי בחוה"מ מותר. וענה הגר"נ שליט"א דמסתבר שבחנוכה המנהג לאסור מלאכות הנמשכות אף אלו המותרות בחוה"מ, וכפי הטעם שאמרו במנהג זה כדי שיהא היכר שלא יבואו להשתמש לאור הנרות עכ"ד. (ואמרתי לו דלפי"ז שוב הפעלת מכונת כביסה בלחיצת כפתור וכדומה מותר, כי אין בו טירחא ולא שיהוי זמן)".

חוט שני (אליבא דהלכתא גליון צ"ט עמ' מ"ד טור ג') – "דהמלאכות האסורות לעשות בזמן שהנרות דולקות, היינו המלאכות האסורות בראש חודש".

* + 1. הגרח"ק זצ"ל (ס' החנוכה, פסקי שמועות שאלה א', דולה ומשקה עמ' ר"ל, שונה הלכות תורת המועדים אות ח' ס"ק ג' [לשונו מובא לקמן]) – "מסתבר שלא יותר מחוה"מ, וכמו חוה"מ. (מלאכות שנאסרו)".

הגרח"ק זצ"ל (נר חנוכה פרק א' הע' מ"ד) – "ושאלתי להגר"ח קניבסקי שליט"א (כסלו תשס"ט) איזה מלאכות נשים לא יעשו בזמן שהנרות חנוכה דולקות. וענה: כמו ראש חדש. ואמר עוד שכמדומה ששאלו גם להחזון איש ואמר כמו ראש חדש ... ואמרתי לו דלפי"ז יהא תלוי בכל א' איך נהגו בר"ח, ואלו שנהגו לכבס בר"ח ה"ה בחנוכה. ואמר: כן. ובשנה זו (תשע"א) שאלתי שוב בכ"ז והשיב שנהגו לימנע מכיבוס ותפירה".

הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח תשובה תקפ"ח [סוף עמ' רע"ג], תשובה תקפ"ט [ריש עמ' רע"ד]) – "כחוה"מ".

* + 1. תשובות והנהגות (אליבא דהלכתא גליון צ"ט עמ' מ"ה טור א') – "דרק מלאכות כתפירה וכיבוס אין לעשות בשעה שהנרות דולקות כחוה"מ, אבל מותר לבשל בשעה שהנרות דולקות".
    2. הגר"ע אויערבאך שליט"א (אליבא דהלכתא גליון צ"ט עמ' מ"ה טור א') – "דהמלאכות שנוהגים בהם איסור היינו המלאכות האסורות בחול המועד כתפירה וכיבוס, אבל בישול מותר".
    3. יומין דחנוכה (עמ' קנ"ב).
    4. עי' שערי ימי החנוכה (שער ב' פרק ד' אות ה').
  1. **מלאכת עמל יש להמנע, ובעבודות המטבח לא נהגו איסור**.
     1. שבט הלוי (קובץ מבית לוי ח"י עמ' ג' הע' י"ד) – "**דכל** מלאכה שיש בה עמל יש להמנע, ובעבודות המטבח לא נהגו איסור. וכן אמר דמשטיפת הרצפה ראוי למנוע, ושטיפת כלים במטבח לפי הענין".
  2. **מלאכות חשובות**.
     1. אור לציון (ח"ד פרק מ"א סעי' א') – "שאלה. אלו מלאכות נוהגות הנשים בימי חנוכה שלא לעשות כל זמן שהנרות דולקים. תשובה. נהגו הנשים שלא לעשות מלאכה תוך חצי שעה של הדלקת הנרות, ואין להקל להן. אבל אין להן להמנע מלעשות מלאכה במשך כל שמונת ימי החנוכה. ואין המנהג אלא במלאכות חשובות, כגון כיבוס ותפירה, אבל בישול או שטיפת כלים מותר לעשותם בזמן שהנרות דולקים".
  3. **דעת** הגריש"א זצ"ל.
     1. הגריש"א זצ"ל (הליכות והנהגות עמ' ב', פסקי שמועות שאלה א', אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ל"ג אות ב') – "המלאכות האסורות הם תפירה כיבוס גיהוץ וכיוצא בזה, אבל שאר עבודות המותרות בחוה"מ מותרות גם כאן, וראוי שלא לעשות מלאכה המתמשכת זמן רב ואפילו בישול ואפיה, והטעם **שמחמירים בזה יותר מחוה"מ** משום שאין זה איסור מלאכה כשבת וחוה"מ שהמלאכה נאסרה, אלא הסיבה היא שלא לעשות את המלאכה מצד פירסומי ניסא שלא יסיחו דעת מהנס".
     2. הגריש"א זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון צ"ט עמ' מ"ה טור ב') – "דהמלאכות שאסור לעשות בזמן שהנרות דולקות זה כמו בראש חודש, וכן צריך להקפיד על כל מלאכה שיש בזה היסח הדעת מהנרות כגון בישול ורחיצת כלים, אבל דברים קטנים כגון להכניס משהו לתוך סיר העומד על האש או לשטוף כמה כוסות מותר".
  4. מראי מקומות – שרגא המאיר (ח"ו סי' פ"ז אות ב'), הלכות חג בחג (חנוכה פרק א' הע' ב', לשונו מובא לקמן).

1. ציורים.
   1. **טויה**.
      1. מחמיר – משנה שכיר (בקונ' דבק טוב סי' ג' ד"ה ואגב), שבט הלוי (מבית לוי ח"י עמ' ג' אות ט', לשונו מובא לקמן), נר חנוכה (פרק א' סעי' ט"ו, לשונו מובא לקמן).
   2. **תפירה, מעשה מחט**.
      1. מחמיר.
         1. מועד לכל חי (סי' כ"ז אות ס"ה).
         2. הו"ד בבן איש חי (שנה א' פר' וישב הל' חנוכה אות כ"ז) - לשונו מובא לקמן.
         3. באר משה (נטעי גבריאל פרק ל"ח סוף הע' ד') - לשונו מובא לקמן.
         4. מנהגי מהרי"ץ הלוי (פרק ל"ב סעי' ו') – "בחצי שעה שאחר ההדלקה אין הנשים עושות מלאכה כגון תפירה, כיבוס, גיהוץ, נקיון הבית והכלים, ואף בישול ואפיה, מלבד מלאכות שהן מענין חנוכה וצריכים באותה שעה כגון טיגון לביבות וסופגניות".
         5. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה חנוכה פרק ט"ז הע' י"ד) – "אמר רבנו דהיינו שלא לתפור ולסרוג וכדו' במשך זמן זה".
         6. אור לציון (ח"ד פרק מ"א סעי' א') - לשונו מובא לעיל.
         7. הגריש"א זצ"ל (פסקי שמועות שאלה א' [לשונו מובא לעיל], אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ל"ג אות ב') – "תפירה, כיבוס ביד, גיהוץ וכיוצ"ב".
         8. שבט הלוי (מבית לוי ח"י עמ' ג' אות ט') – "ונמעות ממלאכת טויה ותפירה וכדומה, אבל מלאכת המטבח כאפיה ובישול מותרת".
         9. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון צ"ט עמ' מ"ה טור א') – "דהמלאכות האסורות בזמן שהנרות דולקות הם כביסה ותפירה".
         10. הגרח"ק זצ"ל (נר חנוכה פרק א' הע' מ"ד) - לשונו מובא לעיל.
         11. תשובות והנהגות (אליבא דהלכתא גליון צ"ט עמ' מ"ה טור א') - לשונו מובא לעיל.
         12. הגר"ע אויערבאך שליט"א (אליבא דהלכתא גליון צ"ט עמ' מ"ה טור א') - לשונו מובא לעיל.
         13. ילקוט יוסף (מהדורה תשע"ג, סי' תר"ע סעי' ב') – "נוהגות הנשים שלא לעשות מלאכה, כגון תפירה וסריגה, בעוד שנרות החנוכה שבבית דולקות, במשך חצי שעה מהדלקתם, והטעם הוא משום היכר להודיע שאסור להשתמש לאור נרות החנוכה. ואין להקל להן בחצי שעה הראשונה של הדלקת הנרות".
         14. הליכות ביתה (סי' כ"ג אות י"ד) – "אסורות במלאכות כביסה תפירה וכדו', וטוב שימנעו גם מאפיה ובישול".
         15. נר חנוכה (פרק א' סעי' ט"ו) – "איסור מלאכה זה היינו ממלאכת טויה ותפירה וכדומה אבל מלאכת המטבח כאפיה ובישול מותרת. ומשטיפת הרצפה - ראוי להמנע".
         16. ***הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) - לשונו מובא לקמן.***
   3. **כיבוס**.
      1. מחמיר.
         1. מועד לכל חי (סי' כ"ז אות ס"ה).
         2. הו"ד בבן איש חי (שנה א' פר' וישב הל' חנוכה אות כ"ז) – "וכתב בשו"ג ראוי שיזהרו הנשים שלא לעשות כבוס ומעשה מחט וכן שאר מלאכות ביום ראשון וביום אחרון של חנוכה וכ"ש בר"ח יע"ש, ועיין מל"ח סי' ז"ך אות ס"ה יע"ש. וכך אני דורש בציבור שטוב להזהר בזה. ורק לאותם הנשים שפרנסתם ע"י מלאכה אין להחמיר בזה".
         3. אג"מ (הל' חנוכה של הגר"ש איידר זצ"ל, עמ' ד').
         4. באר משה (נטעי גבריאל פרק ל"ח סוף הע' ד') – "כן קבלה בידינו שאין אשה עושה מלאכת נשים היינו כביסה, אריגה נייען וביגלען, אבל בודאי מבשלות ואופות".
         5. מנהגי מהרי"ץ הלוי (פרק ל"ב סעי' ו') - לשונו מובא לעיל.
         6. קנין תורה בהלכה (ח"ז סי' נ"ב אות ג').
         7. אור לציון (ח"ד פרק מ"א סעי' א' [לשונו מובא לעיל], הע' א') – "**ואף תליית הבגדים לייבוש** בכלל מלאכת כיבוס הוא".
         8. כה תאמר לבית יעקב (עמ' קט"ז).
         9. הגריש"א זצ"ל (פסקי שמועות שאלה א' [לשונו מובא לעיל], אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ל"ג אות ב') – "תפירה, כיבוס ביד, גיהוץ וכיוצ"ב".
         10. חוט שני (נר חנוכה פרק א' הע' מ"ד) - לשונו מובא לעיל.
         11. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון צ"ט עמ' מ"ה טור א') – "דהמלאכות האסורות בזמן שהנרות דולקות הם כביסה ותפירה".
         12. עי' הגרח"ק זצ"ל (נר חנוכה פרק א' הע' מ"ד) - לשונו מובא לעיל.
         13. תשובות והנהגות (אליבא דהלכתא גליון צ"ט עמ' מ"ה טור א') - לשונו מובא לעיל.
         14. הגר"ע אויערבאך שליט"א (אליבא דהלכתא גליון צ"ט עמ' מ"ה טור א') - לשונו מובא לעיל.
         15. הליכות ביתה (סי' כ"ג אות י"ד) – "אסורות במלאכות כביסה תפירה וכדו', וטוב שימנעו גם מאפיה ובישול".
         16. ***הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) - לשונו מובא לקמן.***
   4. **ע"י מכונת כביסה**.
      1. מיקל.
         1. י"א ברבבות אפרים (ח"א סי' תל"ו).
      2. מחמיר.
         1. משנה הלכות (חי"ג סי' צ"ז) – "ודאי מה שפסקו שנשים נהגו שלא לעשות מלאכה כבוס בכלל הוא ופשוט".
         2. הגריש"א זצ"ל (פניני חנוכה עמ' צ"א [דפו"ח, עמ' קל"ב]) – "ללחוץ על הכפתור ... זה גדר כביסה ואסור".
         3. הגרחפ"ש זצ"ל (רבבות אפרים ח"ו סי' ת"ט אות ב') – "דבשעת הדלקת נ"ח חצי שעה מחמיר לנשים בכל המלאכות [ואף לחיצת מתג הפעלת מכונת כביסה וכדו'], אבל שטיפת כלים וכדו' יש להקל".
         4. משנת יוסף (חי"ד סי' ש"מ) – "לא מבעיא למהרי"ל שאיסור מלאכה בחנוכה כדין יו"ט, דפשיטא שאסור לכבס במכונה. אלא אפילו להב"ח שנקט שאיסור מלאכה בחנוכה הוא כדין ר"ח, נראה לאסור כיבוס ע"י מכונה. וכמו שמחמירים שלא לכבס במכונת כביסה בר"ח, וכמו שנתבאר בשו"ת משנ"י (חי"ג סי' קלג) ועיי"ש בטעם מניעת מלאכת נשים בר"ח שהוא משום מעלת היום. והגם שהכיבוס במכונת כביסה היא מלאכה שאין בה טירחא אלא לחיצה על כפתור, מ"מ נחשבת למלאכה גמורה, וכמ"ש החזו"א (או"ח סי' ל"ו סק"א ובב"ק סו"ס י"א) לגבי שביעית דהחורש במכונת חרישה חשמלית חשוב כח ראשון, וחייב על זה בשבת ובשביעית משום חורש. וכן בזריעה, צורת הזריעה היא אחרת ממה שראינו בימים הקדמונים. דכל מלאכה שנאסרה בזמן חז"ל אסורה גם בימינו אע"פ שאין בה טרחה מרובה. - וראה עוד בשו"ת משנ"י (ח"ז סי' נג) שתקנת עזרא לכבס ביום חמישי נוהגת גם בזמננו שיש מכונת כביסה, מכמה טעמים שהבאתי שם. וכיון שבר"ח נוהגים איסור במכונת כביסה, אזי בחנוכה ממה נפשך אסור, או משום דדינו כיו"ט שאסור, או כר"ח שאסור. - וה"ה לפי טעם הראשונים (הנ"ל) שהמלאכה בחנוכה נאסרה משום היכר, גם כיבוס ע"י מכונה אסור, דבזה שאנו אוסרים את הכיבוס הוא כהיכרא שאסור להשתמש לאור הנ"ח. והני מילי להפעיל את המכונה בעוד הנרות דולקות. אבל באופן שהמכונה פועלת מקודם זמן ההדלקה, נראה שאין צריך לכבות, דכבר נתבאר במשנ"י (חי"ג שם), דבר"ח לא נאסר עצם המלאכה כמו בשבת ויו"ט, אלא כיון שהוא לנשים כיו"ט, אין להן לחללו ע"י עשיית מלאכה שאינה לצורך היום. וא"כ בנידו"ד שהמכונה הופעלה מקודם הדלקת הנרות ואינן עושות מלאכה בידים ליכא בית מיחוש. ואף אי איסור מלאכה בחנוכה הוא כיו"ט ממש, וכדמשמע מלשון מהרי"ל הנ"ל, הלא ביו"ט גופיה א"צ לכבותו אלא משום דאוושא מילתא והוי עובדין דחול וזילותא, ולא משום שנקרא מלאכה ממש, וכמ"ש בשו"ת משנ"י (חי"א סי' נה) שאין להתיר הפעלת מכונת כביסה אוטומטית בע"ש משום אוושא מילתא וזילותא, יעו"ש. וא"כ בחנוכה שלא שייך טעם זה, אי"צ לכבות. וגם לראשונים שפירשו בטעם איסור מלאכה בחנוכה להיכרא שאסור להשתמש לאור הנרות, נראה שאין צריך לכבות את המכונה, כיון שעיקר החשש שיבוא להשתמש בנרות חנוכה הוא כשעושה מלאכות בשעה שהנרות דולקות, אבל בעניננו שהמכונה הופעלה מקודם הדלקת הנרות ליכא חשש זה".
         5. אור ישראל (פרק א' סעי' י"ד).
      3. מראי מקומות – חוט שני (נר חנוכה פרק א' הע' מ"ד, לשונו מובא לעיל).
         1. אור לציון (ח"ד פרק מ"א הע' א') – "ואפשר שלהפעיל מכונת כביסה מותר בזמן שהנרות דולקים. (וראה מה שנתבאר בספר אור לציון שם לענין מלאכה בראש חודש). אולם כיון שאין צריך להמתין זמן רב, יש להמנע מכך, ותדחה האשה את ההפעלה לאחר חצי שעה מההדלקה".
         2. הגרח"ק זצ"ל (בנתיבות ההלכה חכ"ו עמ' ק"א אות א') – "שאלה: אחד נוהג בחצי שעה שאחרי הדלקת נרות חנוכה שאשתו מכניסה כל הכביסה למכונת כביסה והבעל לוחץ על הכפתור ומפעילה שזה עצם הכביסה, ומ"מ עיקר הטירחה נעשה ע"י אשתו, האם נכון עושה. תשובה: צ"ע".
      4. לכאורה תלוי במחלוקת לגבי נשים בעשיית מלאכה בראש חודש - עי' סי' תי"ז, לשיטות ומראי מקומות.
   5. **בישול**.
      1. מחמיר.
         1. עי' הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה חנוכה פרק ט"ז הע' י"ד, עי' שלמי מועד ריש פרק נ"ג) – "ובבית רבנו נהגו הנשים שלא לעשות כל מלאכה אפי' כתיבה ובישול וכדו', **אבל** בטיגון הסופגניות שאוכלים באותה שעה הקילו לפעמים".
         2. אבן ישראל (רבבות אפרים ח"א סי' תל"ו) – "וידידי הרה"ג ר' ישראל יעקב פישר שליט"א [זצ"ל] אמר בזה שנהוג פה בעיה"ק שנשים נמנעות לעשות מלאכה ולא מבשלים ומסתמא משום גזירה שמא תבוא להשתמש לאור הנר חנוכה".

הליכות אבן ישראל (מועדים ח"ב פרק ל"ח סעי' ד' ) – "נהגו הנשים שלא לעשות מלאכה בחצי שעה שלאחר הדלקת הנרות, ובכלל המנהג ג"כ שלא לבשל ולאפות, וכיו"ב".

* + - 1. משנה הלכות (אליבא דהלכתא גליון צ"ט עמ' מ"ה טור ב') – "דנוהגות הנשים שלא לעשות שום מלאכה, אף לא לטגן סופגניות בעוד שהנרות דולקים".
      2. הגריש"א זצ"ל (פניני חנוכה עמ' צ"א [דפו"ח, עמ' קל"א], עי' אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ל"ג אות ב', עי' הליכות והנהגות עמ' ב', עי' פסקי שמועות שאלה א' [לשונו מובא לעיל]) – "כולל כל מלאכה, אפילו טיגון ובישול נהגו שלא לעשות".

עי' הגריש"א זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון צ"ט עמ' מ"ה טור ב') – "צריך להקפיד על כל מלאכה שיש בזה היסח הדעת מהנרות כגון בישול ורחיצת כלים, אבל דברים קטנים כגון להכניס משהו לתוך סיר העומד על האש או לשטוף כמה כוסות מותר".

* + - 1. עי' הליכות ביתה (סי' כ"ג סעי' י"ד, הע' ל"ו) – "אסורות במלאכות כביסה תפירה וכדו', וטוב שימנעו גם מאפיה ובישול. [שהרי הטעם כנ"ל להכיר שאסור להשתמש לאורן, ובפרט למש"כ במור-וקציעה שראוי לנשים שלא לעשות מלאכה לפי שהן קלות דעת ויבואו לעשות מלאכתן לאור הנרות, דלפ"ז גם בבישול יש לחוש".
      2. קנה בושם (קובץ אור ישראל חנ"ו עמ' ל"ג אות ס"ב) – "בחצי שעה אחרי הדלקת נ"ח, המנהג להתיר לנשים לבשל".
      3. אבני ישפה (ח"ו סי' ק"ד ענף ג').
    1. מיקל.
       1. אג"מ (בס' הלכות חנוכה של הגר"ש איידר זצ"ל, עמ' ד').
       2. באר משה (נטעי גבריאל פרק ל"ח סוף הע' ד') - לשונו מובא לעיל.
       3. עי' מרא דשמעתתא (סעי' רע"ז) – "שאלתי אודות בישול ואפיה בזמן שנרות החנוכה דולקות, ונטה דעתו להקל".
       4. יומין דחנוכה (סוף עמ' קנ"ב) – "וכש"כ דאופות ומבשלות שמותר גם ביו"ט".
       5. קנין תורה בהלכה (ח"ז סי' נ"ב אות ג') - לשונו מובא לעיל.
       6. עי' שרגא המאיר (ח"ו סי' פ"ז אות ב') – "אבל לא צרכי הבית ובישול וכדומה".
       7. אור לציון (ח"ד פרק מ"א סעי' א') - לשונו מובא לעיל.
       8. משנה שכיר (בקונ' דבק טוב סי' ג' ד"ה ואגב).
       9. שבט הלוי (קובץ מבית לוי ח"י עמ' ג' אות ט') - לשונו מובא לעיל.
       10. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון צ"ט עמ' מ"ה טור א') – "אבל לבשל ארוחת ערב מותר".
       11. הגרח"ק זצ"ל (שונה הלכות תורת המועדים אות ח' ס"ק ג') – "ומרן הגרח"ק אמר לי שאין לאסור רק מלאכות שאסור בחוה"מ דלא מסתבר שיקבלו על עצמם שלא לעשות מלאכה שמותרת בחוה"מ. לפ"ז מותר לבשל ולאפות **לצורך** חנוכה, וכן שאר מלאכות".
       12. ***הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות קט"ו) – "שאלה: האם נשים צריכות להמנע גם מבישול וטיגון או לנקות את הבית בשעה שהנרות דולקים. תשובה: לא".***
       13. תשובות והנהגות (אליבא דהלכתא גליון צ"ט עמ' מ"ה טור א') – "אבל מותר לבשל בשעה שהנרות דולקות".
       14. הגר"ע אויערבאך שליט"א (אליבא דהלכתא גליון צ"ט עמ' מ"ה טור א') – "אבל בישול מותר".
       15. פסקי תשובות (סוף אות ב') – "ומ"מ דע, כי אין כלל איסור עשיית מלאכה בדברים המותרים ביום טוב כגון בישול ואפיה והכנת שאר צרכי סעודה, ויש אומרים שלא אסרו אלא מלאכות תפירה וסריגה כיבוס וגיהוץ, אבל שאר עניני הבית כשטיפה וכיבוד הבית וכ"ש בישול ואפיה אינם אסורים".
       16. ילקוט יוסף (מהדורה תשע"ג, סי' תר"ע סעי' ב') – "אבל בבישול ואפייה וצרכי אוכל נפש מותרות".
       17. נר חנוכה (פרק א' סעי' ט"ו) - לשונו מובא לעיל.
       18. ***הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) - לשונו מובא לקמן.***
    2. ***מראי מקומות –*** מנהגי מהרי"ץ הלוי (פרק ל"ב סעי' ו', לשונו מובא לעיל),הלכות חג בחג (חנוכה פרק א' הע' ב', לשונו מובא לקמן)***.***
  1. **שטיפת כלים**.
     1. מיקל.
        1. אור לציון (ח"ד פרק מ"א סעי' א') - לשונו מובא לעיל.
        2. הגרחפ"ש זצ"ל (רבבות אפרים ח"ו סי' ת"ט אות ב') – "אבל שטיפת כלים וכדו' יש להקל".
        3. פסקי תשובות (סוף אות ב') - לשונו מובא לעיל.
        4. עי' ***הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) - לשונו מובא לקמן***.
     2. מחמיר.
        1. מנהגי מהרי"ץ הלוי (פרק ל"ב סעי' ו') - לשונו מובא לעיל.
        2. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ל"ג אות ב', רבבות אפרים ח"ו סי' ת"ט אות ב') – "המלאכות האסורות הם: שטיפת כלים, תפירה, כיבוס ביד, גיהוץ וכיוצ"ב ...".

עי' הגריש"א זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון צ"ט עמ' מ"ה טור ב') – "צריך להקפיד על כל מלאכה שיש בזה היסח הדעת מהנרות כגון בישול ורחיצת כלים, אבל דברים קטנים כגון להכניס משהו לתוך סיר העומד על האש או לשטוף כמה כוסות מותר".

* + - 1. אבני ישפה (ח"ו סי' ק"ד ענף ג').
      2. הלכות חג בחג (חנוכה פרק א' הע' ב', עמ' ג') – "ודע דכאן אסורות במלאכה גם במלאכות המותרות בחוה"מ, כגון שטיפת כלים וגיהוץ ותיקון הבית, דעיקר המנהג כדי להכיר שאסור להשתמש לאורה ומשום פ"נ. לפיכך כל עבודות אלו בכלל, ואפי' התעסקות ממושכת באפיה ולישה, אבל מעשים קלים כהדלקת חשמל וחימום מים ונתינת תבשיל על האש אין קפידא".
    1. לפי הענין – שבט הלוי (מבית לוי ח"י עמ' ג' הע' י"ד, לשונו מובא לעיל).
  1. **לנקות את הבית**.
     1. מיקל – הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות קט"ו, לשונו מובא לעיל).
     2. מחמיר – מנהגי מהרי"ץ הלוי (פרק ל"ב סעי' ו', לשונו מובא לעיל), הגריש"א זצ"ל (פניני חנוכה עמ' צ"ב [דפו"ח, עמ' קל"ב], "לנקות את הבית. אסור").
  2. **שטיפת הריצפה**.
     1. מחמיר – הגריש"א זצ"ל (פניני חנוכה עמ' צ"ב, "לנקות את הבית. אסור"), עי' שבט הלוי (קובץ מבית לוי ח"י עמ' ג' הע' י"ד, לשונו מובא לעיל), חוט שני (אור ישראל פרק א' הע' נ"ב, נר חנוכה פרק א' הע' מ"ד, לשונו מובא לעיל), הגרא"נ ניימאן (אור ישראל ח"י עמ' פ"א הע' נ"ה).
     2. ראוי להמנע – נר חנוכה (פרק א' סעי' ט"ו, לשונו מובא לעיל).
  3. **כתיבה**.
     1. מחמיר.
        1. עי' הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה חנוכה פרק ט"ז הע' י"ד) – "ובבית רבנו נהגו הנשים שלא לעשות כל מלאכה אפי' כתיבה".
     2. מיקל.
        1. אור לציון (ח"ד פרק מ"א הע' א') – "וכן יכולות לכתוב מכתב".
     3. מראי מקומות – ***הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל, לשונו מובא לקמן).***
  4. **שימוש במחשב** (computer).
     1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ל"ג אות ב') – "ויתכן שאף שימוש במחשב אסור".
  5. **להתקלח בזמן שהנרות דולקים**.
     1. מחמיר.
        1. רבבות אפרים (ח"ח סי' רס"ה אות ה') – "ונשאלתי אם אז אפשר להתקלח ועניתי דזה כעין עבודה ושיחכו חצי שעה ואז יתקלחו, וטענו דיתקלחו ואח"כ ידליקו, ועניתי דמשבא זמן ההדלקה אסור לעשות עבודה ויש להדליק ויחכו חצי שעה ויעשו אז עבודה ואז יתקלחו".
  6. מראי מקומות – הר"ג אבערלאנדער (אור ישראל ח"ב עמ' נ"ה הע' קט"ו), הר"י טעסלער (קובץ אור ישראל ח"י עמ' פ"א), מועדים לשמחה (ח"ב עמ' רכ"ז), מנהג ישראל תורה (ח"ג סי' תר"ע אות א'), הליכת בת ישראל (פרק כ"א הע' ל"ד, בענגלית הע' ל"ה), מקדש ישראל (סי' ט"ו), ימי הלל והודאה (פרק ב' הע' י"ד, הע' ט"ו), מצוה נר איש וביתו (פרק א' הע' כ"ז), רבבות אפרים (ח"ג סי' תקע"ב, ח"ד סי' קס"ג אות ו'), הלכות חג בחג (פרק א' הע' ב'), אור ישראל (פרק א' הע' נ"ג).

הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח פר' וישב שנת תשע"ח עמ' ב') – "האם יש ענין שאחר הדלקת נרות חנוכה ישב אצל הנרות חצי שעה כשדולקים או לאו (כמובן כשיושב ולומד ליד הנרות). תשובה: אצלנו לא נהגו כן".

* + 1. ***הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל)*** -

It says that woman shouldn’t do "work" for a half hour after lighting Chanuka neiros. What is included in "work"? Even baking latkus? Should men also not do "work"? If one lights before tzeis, when does the half hour start, from lighting or from tzeis?

R' Y. Berkovits wrote:

1. It is not clear in the poskim. What is noheg, is not to sew, or do laundry, or to sit down and write something that takes concentration. The minhag is for woman to cook, and even wash dishes. I’ve heard in the name of Rav Shlomo Zalman, that it’s not right to do a whole lot of dishes. (There is a claim that in Yerushalaim women did nothing for that half hour!)

2. Men are not noheg this. However, there is an issur to do melacha prior to lighting.

3. From lighting.

1. אסורים בהספד ותענית.
   1. **הספד**.
      1. הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח גליון ש"י, פר' מקץ שנת תשע"ט) – "ש. בזמנים שאסור להספיד בהם, יל"ע אי הוי רק איסור על המספיד או גם על השומע, ונפק"מ אם צריך לצאת מלויה היכא שמספידים שלא כדין. ת. גם על השומע".
   2. מ"ב(סי' תקכ"ט ס"ק כ', דפו"י ס"ק י"ט) – "ואפילו הוא מסגף עצמו מפני תשובה בכל ימות השנה שלא לאכול בשר ושלא לשתות יין בשבתות ויום טוב וחנוכה ופורים חייב לאכול ולשתות".
      1. עי' לקמן.
2. חנוכה לסעודה ולשמחה - סעיף ב'.
   1. **סעודת רשות: ראשונים**.
      1. מהר"ם מרוטנבורג (הו"ד בראשונים).
      2. מרדכי (פסחים סי' תר"ד) – "וסעודת הרשות נראה דלא מיקרי אלא היכא דאיכא סעודה בלא מצוה כגון בשמחת מריעות או בחנוכה שמרבים סעודות אלו לאלו ואלו לאלו".
      3. עי' או"ז (חנוכה סי' שכ"א) – "אע"ג דלא מיחייבי לבשומי נפשיה כמו בפורים בתענית מיהא אסור".
      4. טור (סי' תר"ע, וסי' ת"כ) – "והיה אומר הר"מ מרוטנבורג ז"ל שריבוי הסעודות שמרבים בהם הן סעודות הרשות שלא קבעום אלא להלל ולהודות ולא למשתה ושמחה".
      5. לקט יושר (ח"א עמ' ק"נ) – "סעודות שעושים אינם מצוה לדעת מהר"ם".
      6. תשב"ץ קטן (סי' ק"ע) – "בחנוכה במשתאות לאכול זהו סעודת הרשות כדאמרינן במסכת שבת פרק במה מדליקין (דף כא) עשאום י"ט להלל ולהודאה. ואומר מהר"ם ז"ל דוקא להלל ולהודות אבל לא למשתה ולשמחה".
      7. מהר"י וויל (בס' זכרון להגר"ח שמולביץ זצ"ל עמ' ש"ד אות ס"ה).
      8. הגה"ה (רא"ש פסחים פרק ג' סעי' ט') – "וסעודת הרשות לא מיקרי אלא היכא דאיכא שמחה בלאו מצוה כגון בשמחת מריעות או כגון בחנוכה שמרבין סעודות אלו לאלו ואלו לאלו".
   2. **סעודת רשות: פוסקים**.
      1. מחבר (סי' תר"ע סעי' ב') – "ריבוי הסעודות שמרבים בהם הם סעודות הרשות, שלא קבעום למשתה ושמחה".
      2. ח"א (כלל קנ"ב סעי' ה') – "יש אומרים שמצוה קצת להרבות בסעודה בחנוכה, שבימים האלו נגמר מלאכת המשכן, ועוד לפי שהצוררים טמאו ההיכל, ועשו חנוכת הבית בח' ימים אלו בבית המקדש. ומכל מקום לא הוי סעודת מצוה. וכשאומרים זמירות ושבחות, הוי סעודת מצוה".
      3. קיצור שו"ע (סי' קל"ט סעי' א') – "ומכל מקום לא הוי סעודת מצוה אלא אם כן אומרים בסעודה שירות ותשבחות".
      4. הגרשז"א זצ"ל (מנחת שלמה ח"ב סי' נ"ד ד"ה ומפני, מעדני שלמה עמ' קי"ח).
      5. עי' אג"מ (או"ח ח"ה סי' מ"ג אות ב' ד"ה ואף, עי' יו"ד ח"ג סי' קס"א).
         1. **רוב פוסקים –** מאמר מרדכי (סי' תרפ"ב ס"ק ד' ד"ה ושותיה, "**דלרוב** הפוסקים **אין** מצוה בריבוי הסעודות שמרבין בהם כמבואר לעיל סי' תר"ע").
         2. ס' החיים (ספר פרנסה וכלכלה פרק ג' סוף עמ' ק"כ, פרק ז') – הוי מצוה אף שנקרת סעודת רשות.
   3. **למה אינו סעודת מצוה** – לבוש (סי' תר"ע), ב"ח (שם), ט"ז (שם), ישועות יעקב (ס"ק א'), מאמר מרדכי (ס"ק ג'), מ"ב (ס"ק ו'), מנהג ישראל תורה (ח"ג סי' תר"ע אות ב'), ס' צהר (ח"ד עמ' ר"מ), מועדים לשמחה (ח"ב עמ' רל"ה).
   4. **סעודת מצוה, ימי משתה ושמחה: ראשונים וגאונים**.
      1. מגילת יון (פסוק ס"ט. המיוחס להלל ושמאי, עי' ס' מועדים לשמחה ח"ב סי' ט') – "ימי משתה ושמחה כימי מועדים הכתובים בתורה".

מגילת יון (פסוק ע"ג) – "ויקראו להם ימי משתה ושמחה".

* + 1. שו"ת הגאונים שע"ת (סי' ל') – "ואפילו בר"ח ובחנוכה דהללו ימי שמחה נינהו דכתיב וביום שמחתכם ובמועדיכם ובראשי חדשיכם ובכל אחד אומרים הלל זה היום עשה ה' נגילה ונשמחה בו לפיכך מבטלין צדוק דין".
    2. רבינו יונה (סוף פר' מקץ) – "ולכן תקנו שיהיו ימים אלה ימי משתה ושמחה על נס הצלת נפשות ונצחון הצדיקים המועטים ברשעים ...".
    3. רי"ץ גיאות (ברא"ש מו"ק פרק ג' סי' פ"ז) – "וה"ר יצחק בן גיאות כתב ואנו נוהגין מימות זקנים הראשונים שלא לומר צדוק הדין בחולו של מועד בר"ח בחנוכה ובפורים דלא עדיף צדוק הדין דהדיוט מצדוק הדין דמשה רבינו דמסלקינן ליה בשבת של חול המועד ור"ח וחנוכה שחל בשבת דהללו ימי שמחה נינהו דכתיב וביום שמחתכם ובמועדיכם ובראשי חדשיכם ובכל אחד מהם אומר הלל זה היום עשה ה' נגילה ונשמחה בו לפיכך מבטלים בו צידוק הדין".
    4. עי' הרשב"א (ח"א סי' תרצ"ט) – "אם חנוכה ופורים בכלל ימים טובים או לא ... דילמא הא יום טוב מקרי כדמעיקרא דכתיב שמחה ומשתה ויום טוב. שכל יום שיש בו תוספת שמחה ומשתה יקרא יום טוב כדאמרי' עבידנא יומא טבא לרבנן".
    5. מהר"ש מאוסטריי"ך (מנהגי מהר"ש סי' תק"מ) – "ומה"ר שלום אמר שבחנוכה יש לנהוג שמחה ומשתה".
    6. עי' אבן עזרא (במדבר פרק י' פסוק י') – "וקבעתם יום שמחה כימי פורים ושבעת ימי חזקיה (ס"א חנוכה) שמחה".
    7. עי' ראבי"ה (סי' קל"א) – "ובחנוכה ובפורים טעה ולא אמר על הנסים בתפלה אין מחזירין אותו, דהוה ליה ימים שאין בהם קרבן מוסף ... ובברכת המזון מחזירין אותו אם פתח ברחם ה' וכו', דימי משתה ושמחה כתיב [בהו בחנוכה] ופורים".
    8. מרדכי ארוך (פסחים סי' תר"ה, הו"ד בחדושי אנשי שם שם, לשונו מובא לקמן).
    9. חדושי אנשי שם (פסחים סי' תר"ה) – "דהואיל וחנוכה הוא ימים שנתחייב בהם אכילה שהרי אסור להתענות בהם אין בהם משום סעודות הרשות ועוד הרי בכל סעודה אומר על הנסים ומהללין להקב"ה על נסיו ועל גבורותיו והוא פירסום ... במגילת תענית אמרו דנקבע י"ט **משום חנוכת המזבח** ... **למשתה** עשאום יו"ט".
    10. תוס' (תענית דף יח: ד"ה הלכה, עי' חש"ל שם) – "אחנוכה ואפורים אינו יכול להתענות דיום משתה ושמחה כתיב".
    11. כל בו (הלכות חנוכה, סי' מ"ד).
    12. מהר"א מפראג (בדרכי משה סי' תר"ע סעי' א').
        1. **רוב ראשונים** – מועדים לשמחה (ח"ב עמ' רמ"ו ד"ה וכן).
  1. **סעודת מצוה, ימי משתה ושמחה: פוסקים**.
     1. שלטי הגבורים (על המרדכי שבת סי' תנ"ו סוף אות ג') – "ברוב השנים חנוכה חל בפ' מקץ ... קבלתי סימן אחר בפ' ויהי מקץ וטבוח טבח והכ"ן הח' מטבח והתיבה מן והכ"ן הם אותיות חנוכה וסמך לסעודות שעושים בחנוכה ואותיות וטבוח טבח בגימטריא מ"ד כמו הנרות".
     2. שו"ת מהרש"ל (סוף סי' פ"ה, ים של שלמה ב"ק פרק ז' סי' ל"ז).
     3. ב"ח (סוף סי' תר"ע) – "ולענין הלכה נראה לע"ד דלא כמהר"מ דמנהג זה שמרבים בסעודה כבר נהגו גדולי הדור הקדמונים".
     4. ט"ז (ס"ק ד') – "וכ"כ רש"ל דמצוה לשמוח בחנוכה דברמב"ם משמע דימי שמחה נינהו וכ"כ מרדכי הארוך עכ"ל".
     5. מג"א (ס"ק ג) – "וכ"מ בד"מ משום דאי' במגילת תענית ובמדרש בהעלותך שקבעו' למשתה ושמחה שנגמרה מלאכת המשכן בזמן הזה וכ"פ ביש"ש פ"ז דב"ק סל"ז וב"ח".
     6. א"ר (ס"ק ט"ז) – "כן פסקו רש"ל וב"ח ואחרונים".
     7. באה"ט (ס"ק ג') – "וכ"כ רוב פוסקים".
     8. גר"ז (בהוספות).
     9. עי' מ"ב (ס"ק ט') – "ואז הוי סעודת מצוה. ר"ל בצרוף זה וכ"פ הרש"ל והב"ח כהיש אומרים וכתב הרש"ל שכל שעושה כדי ליתן שבח למקום או לפרסם הנס או המצוה הכל סעודת מצוה". (עי' מ"ב סי' תרע"א ס"ק מ"ד, "ומתפלל האבל בחנוכה מנחה ומעריב ... ובחוה"מ דהוי **כיו"ט** מנעתי לפעמים להניח האבל להתפלל מנחה ומעריב [פמ"ג]".
        1. ועי' הל' חג בחג (פרק א' הע' ו' ד"ה וצע"ק).
     10. עי' ערה"ש (סעי' ח', הוי ימי שמחה אבל מחלוקת אם יש דין סעודה) – "והגמ' שם שאמרה ועשאום יו"ט בהלל והודאה לאו יו"ט ממש הוא אלא כלומר ימי שמחה".
     11. מצות ראיה (סי' תר"ע סעי' ב').
     12. כה"ח (ס"ק ב').
         1. **רוב פוסקים** – באר היטב (סי' תר"ע ס"ק ג', "וכ"כ רוב פוסקים").
  2. **דעת הרמב"ם** (הל' חנוכה פרק ג' הל' ג') – "התקינו חכמים שבאותו הדור שיהיו שמונת הימים האלו שתחלתן מליל חמשה ועשרים בכסלו **ימי שמחה** והלל".
     1. פי' ימי שמחה, כמו יו"ט.
        1. מהר"ש מאוסטריי"ך (מנהגי מהר"ש סי' תק"מ) – "ומה"ר שלום אמר שבחנוכה יש לנהוג שמחה ומשתה, וכן הוכיח קצת מן המיימוני".
        2. שו"ת מהרש"ל (סוף סי' פ"ה, וים של שלמה ב"ק פרק ז' סי' ל"ז).
        3. ב"ח (סוף סי' תר"ע).
        4. ט"ז (ס"ק ד') – "וכ"כ רש"ל דמצוה לשמוח בחנוכה דברמב"ם משמע דימי שמחה נינהו".
        5. מטה משה (סי' תתקצ"ג).
        6. חשק שלמה (תענית דף יח:).
        7. מעשה רקח (ברמב"ם שם) – "מדקרי להו ימי שמחה משמע דס"ל דהסעודות באלו הימים אינם רשות אלא מצוה".
        8. הגר"ש קלוגר (בנין שלמה, בס' הליקוטים בפרנקל רמב"ם שם) – "הנה מדברי הרמב"ם הללו מבואר מפורש דס"ל דחנוכה הוי ימי שמחה והוי מצוה לאכול בו, דאין לומר דלשמחה לבד ולא למשתה דודאי זה תלוי בזה".
        9. עי' פמ"ג (מש"ז סי' תר"ע ס"ק ד').
        10. לבוש מרדכי (ח"ב סי' קי"ט).
     2. פי' ימי שמחה, איסור הספד וכדו'.
        1. יד אליהו (ברמב"ם שם) – "ומה שכתב ימי שמחה והלל לא כתב כן אלא על צד העברה לשמוח בהלל שהרי לא הזכיר משתה".
        2. שיורי טהרה (מערכת ח' אות ח') – "כ' הטור סוף סי' תר"ע משם מהר"ם שרבוי הסעוד' שמרבים בהם הן סעודות הרשות שלא קבעו אלא להלל ולהודות ולא משתה ושמחה ע"כ ונלע"ד דלא פליג עמ"ש הרמב"ם ז"ל רפ"ג דחנוכה דהתקינו ח' ימים אלו שיהיו ימי שמחה והלל כו' **דהאי שמחה שכ' הרמב"ם היינו בלי סעודה דיהיה שמח ולא יהיה עצב ברם ריחוק שמחה** דכ' מהר"ם היינו דלא יקבע סעודה על בשר ויין כימי משתה ושמחה דמועד אמנם מודה מהר"ם דאינו רשאי לסגף עצמו אם נוהג בשאר ימות השנה מבשר ויין לענות ולסגף עצמו משום חרבן ב"ה וגלות השכינה דאפי' בשאר ימים שא"א בהן תחנונים אינו רשאי לסגף בהכי וכ"ש ימי חנוכה דחמירי ... וגם הרמב"ם כאן קורא בחיל דימי שמחה אינון ואיך יסגף ויתאבל בהכי".
        3. מ"ב (סוף ס"ק א') – "ומפני שהן ימי שמחה והלל **לכך** אסור בהן ההספד והתענית".
        4. נמוקי מהרא"י (בס' הליקוטים בפרנקל רמב"ם שם).
        5. משנת יעב"ץ (סוף סי' ע"ט) – "בדעת השו"ע נראה, דהא דכתב הרמב"ם ... ימי שמחה והלל, לא שיש בהן שמחה כמו שמחת יו"ט שהוא באכילת בשר ושתיית יין, אלא ימי שמחה לומר הלל".
        6. קונטרס חנוכה מגילה (סי' י', והו"ד בקונטרס המועדים עמ' ל"ט ד"ה אמנם).
        7. קונטרס בעניני ימי החנוכה (עמ' קל"א, ועי' עמ' ל"ט).
        8. ס' מעגלי צדק (מגילה עמ' קל"ז).
        9. עי' דרשות על התורה (אבן-שועיב, סוף פר' מקץ) – "ותקנו ז"ל שלא להתענות ולספוד באלו הימים ולעשיתן כמועדים שהם ימי שמחה".
        10. עי' סדר היום (חנוכה ד"ה וכשראו).
        11. קהלות יעקב (מעשה איש ח"ה עמ' קע"ח אות י"א) – "ושמעתי ממרן ז"ל שיתכן מש"כ הרמב"ם 'ימי שמחה' היינו לענין איסור הספד ותענית, ולא שקבעום למשתה ושמחה".
        12. אור לציון (ח"ד פרק מ"א הע' ב') – "והנה הרמב"ם בפרק ג' מהלכות חנוכה הלכה ג' כתב, ומפני זה התקינו חכמים שבאותו הדור, שיהיו שמונת הימים האלו שתחלתן מליל חמשה ועשרים בכסלו ימי שמחה והלל. עכ"ל. ולכאורה, משמעות לשונו שיש חיוב שמחה בחנוכה, ויש לשמוח בימים אלו לדעת הרמב"ם בבשר ויין. (וכמו שנתבאר בספר אור לציון תשובות חלק ג' פרק י"ח בבאורים לתשובה י' לענין ימים טובים). וראה גם למהרש"ל בים של שלמה ב"ק פרק ז' סימן ט"ז ובתשובותיו סימן פ"ה ובמעשה רוקח על הרמב"ם שם שכתבו כן בדעת הרמב"ם. וראה גם בכל בו הלכות חנוכה ובתוס' בתענית דף י"ח ע"ב ד"ה הלכה ובשו"ת הרשב"א סימן תרצ"ט, ע"ש. אולם יש להעיר שהרי אבלות נוהגת בחנוכה, וכמ"ש הרמב"ם בפרק י"א מהלכות אבל הלכה ג', וא"כ ודאי שאין כאן דין שמחה כשמחת הרגל ולשמוח בבשר ויין ובגדי צבעונין, וכדין ג' רגלים כמבואר בדברי הרמב"ם בפרק ו' מהלכות יום טוב הלכה י"ח, וא"כ יש לומר שאין כוונת הרמב"ם לשמחה בבשר ויין, אלא שאין להתעצב בחנוכה, ועל כן אין מספידים בחנוכה, וכמו שכתב הרמב"ם שם".
     3. מראי מקומות – ס' אור ישראל (פרק א' הע' נ"ט ד"ה אמנם).
        1. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח תשובה תקפ"ג, עמ' רע"א) – "בס' בנתיבות ההלכה חנוכה ל"ג, מובא ממרן דמש"כ הרמב"ם שחנוכה ימי שמחה, נפק"מ למי שיש לו דין עם גוי שידון עמו. וצ"ע ממש"כ הב"ח ס' תרפ"ב ועוד, שלהרמב"ם צריך בשר ויין שהם ימי שמחה. תשוכה: כמדומה שיש חולקין".
  3. **דעת הרא"ש** – מו"ק (פרק ג' סי' פ"ה), שם (פרק ג' סי' פ"ז).
  4. **נשים**.
     1. אין לחלק.
        1. הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח גליון ש"י, פר' מקץ שנת תשע"ט) – "ש. הסתפקתי אי נשים נמי חנוכה הוי להם סעודת חנוכה סעדות מצוה, [לשיטות דבעינן סעודה] דלכאו' הוי מצוה דהז"ג. ת. נשים חייבות בחנוכה שאף הן היו באותו הנס".
  5. **חיוב בשר ויין**.
     1. מעשה רקח (חנוכה פרק ג' הל' ג' ד"ה ימי) – "מדקרי להו ימי שמחה משמע דס"ל דהסעודות באלו הימים אינם רשות אלא מצוה דהא קי"ל **אין שמחה אלא בבשר** והיינו דרך סעודה".
     2. הגר"ש קלוגר (בנין שלמה, בס' הליקוטים בפרנקל רמב"ם שם) – "הנה מדברי הרמב"ם הללו מבואר מפורש דס"ל דחנוכה הוי ימי שמחה והוי מצוה לאכול בו, דאין לומר דלשמחה לבד ולא למשתה דודאי זה תלוי בזה דמה ישמח והרי ביו"ט אמר חז"ל **דאין שמחה אלא בבשר** וכו' ומכש"כ בשאר הימים".
     3. עי' מגילת יונית (פסוק ס"ט) – "ימי משתה ושמחה **כימי** מועדים הכתובים בתורה".
     4. עי' מטה משה (סי' תתקצ"ג).
     5. עי' שלטי הגבורים (על המרדכי שבת סי' תנ"ו סוף אות ג') – "ברוב השנים חנוכה חל בפ' מקץ ... קבלתי סימן אחר בפ' ויהי מקץ (פרק מ"ג פסוק ט"ז) **וּטְבֹחַ טֶבַח וְהָכֵ"ן** הח' מטבח והתיבה מן והכ"ן הם אותיות חנוכה וסמך לסעודות שעושים בחנוכה ואותיות וטבוח טבח בגימטריא מ"ד כמו הנרות".
     6. עי' א"ר (סי' תר"ע אות י') – "בפרשת מקץ וטבוח טבח והכן ח' מטבח והכן הם אותיות חנוכה וסמך לסעודות שעושין בחנוכה ואותיות וטבח טבח בגימטריא ארבעים וארבע כמו הנרות של חנוכה (שלטי גיבורים קע"ז)".
     7. משנת יעב"ץ (סוף סי' "ט).
     8. עי' דברי יציב (או"ח סי' רפ"ג סוף אות ב', עי' סי' רע"ט אות ג') – "ועכ"פ מוסבר מאוד דעת הפוסקים שבחנוכה קבעו ימי משתה ושמחה **בבשר**".
     9. עי' נטעי גבריאל (חנוכה פרק נ"א סעי' י', הע' י"ג) – "וי"א שיש לאכול בשר ולשתות יין [כן היא שיטת הרמב"ם בפ"ג דחנוכה שקבעום ימי שמחה והלל, וכמ"ש בהגהות בנין שלמה שם שאין שמחה אלא בבשר עיי"ש ... וכ"כ בה"ט סי' תקכ"ט סק"ז ומ"ב שם סקי"ט בשם תשובת בית יעקב סי' ע"ג ... וכ"כ בספר ספרן של צדיקים שהרה"ק ר' ירחמיאל משה מקאזניץ אכל אווזים צלויים, וכן נהג כ"ק אדמו"ר מקלויזענבזרג זצ"ל לאכול סעודת בשר בכל לילה]".
     10. עי' מהר"ל (סוף נר מצוה. משמע שהיו שותים יין, ומסתמא ה"ה אכילת בשר) – "ומפני כי חנוכה ופורים הם מוכנים ביותר לקלקלה הזאת, מפני **שהם שותים ומשתכרים ביין** המקולקל הזה".
  6. "**ואפילו הוא מסגף עצמו מפני תשובה בכל ימות השנה שלא לאכול בשר ושלא לשתות יין בשבתות ויום טוב וחנוכה ופורים חייב לאכול ולשתות**" – בית יעקב (סי' ע"ג, עי' סי' צ"ה ד"ה הנה), באר היטב (סי' תקכ"ט ס"ק ז'), מ"ב(סי' תקכ"ט ס"ק כ', דפו"י ס"ק י"ט), יד אהרן (סי' תקכ"ח בטור), פתחי תשובה (על או"ח סוף סי' רמ"ב), עי' כף החיים (סי' תקכ"ט ס"ק ט'), שונה הלכות (סי' תקכ"ט סעי' י"ב, סי' תק"ע סעי' ה').
     1. **י"א ראיה לבשר בחנוכה** – נטעי גבריאל (חנוכה פרק נ"א הע' י"ג), הלכות חג בחג (פרק א' הע' ט'), אור ישראל (פרק א' הע' ע"א).
     2. **אין ראיה**.
        1. משנה הלכות (חי"ג סי' ע"ז) – "מ"מ פשוט דהמ"ב נמי ס"ל דליכא חיוב סעודה בחנוכה כמו ביו"ט או שבת אלא דמ"מ אסור לסגף עצמו וחייב לאכול ולשתות יהיה בשר או שאר דברים כל שאינו מסגף עצמו ואם כוונתו לסגף בבשר יאכל בשר שהרי אסור בתענית וז"פ".
        2. הגריש"א זצ"ל (שבות יצחק ח"ה סוף עמ' צ"ה) – "דאין מצות סעודה כמו במועדים [או להלל ולשבח ע"י משתה ושמחה כמו בפורים] אלא יש מצוה להיות בשמחה, ואסור להמנע מלאכול בשר בגלל סיגופים, ומי ששמח ע"י בשר יאכל בשר, אבל אין המצוה בעצם הסעודה".
        3. שער מציון (סי' תר"ע מספר ב' אות צ', דפוס חדש) – "דרק לצער עצמו אסור בחנוכה אבל **אין חיוב לאכול בשר** ... וכן כתב לן גדול א' שליט"א".
           1. ואמר לי הבעל המחבר שהגדול אחד הוא הגר"ח קנייבסקי שליט"א.
        4. הגרח"ק זצ"ל (שונה הלכות תורת המועדים סי' תר"ע ס"ק ה') – "ואף שאין צריכים לאכול בשר ויין בחנוכה כמ"ש השו"ע שאין מצוה לעשות סעודה, ביאר מרן הגריש"א דבאמת אין מצות סעודה כמו במועדים [או להלל ולשבח ע"י משתה ושמחה כמו בפורים] אלא יש מצוה להיות בשמחה ואסור להמנע מלאכול בשר בגלל סיגופים, ומי ששמח ע"י בשר יאכל בשר, אבל אין המצוה בעצם הסעודה [שבות יצחק ח"ה עמ' צ"ה וכן אמר לי מרן הגרח"ק]".
           1. ול"מ השבות יצחק.
        5. חוט שני (חנוכה עמ' שכ"ג) – "הנה בשו"ת בית יעקב כו' והנה זה פשוט דאין חיוב או מצוה לאכול בשר ולשתות יין בחנוכה, וכוונתו שאם לא תאכל ותשתה יין מחמת הסיגוף זה הוי כמו תענית, ובימים אלו אסור להתענות ולסגף עצמה, אך זה פשוט דאין חיוב לשתות יין בחנוכה, ומש"כ המ"ב 'וחנוכה ופורים חייב לאכול ולשתות' היינו שלא לנהוג סיגוף מחמת שקיבל על עצמו סיגוף ועל כן יאכל בשר וישתה יין".
        6. הגר"א נבנצל שליט"א (ביצחק יקרא סי' תר"ע סעיף א') – "המשנ"ב בסימן תקכ"ט ס"ק י"ט כתב שאסור להמנע מאכילת בשר, ונראה שכונתו הוא בנמנע מבשר לשם סגוף, לכן אסור כתענית".
        7. עי' שיורי טהרה (מערכת ח' אות ח') – "כ' הטור סוף סי' תר"ע משם מהר"ם שרבוי הסעוד' שמרבים בהם הן סעודות הרשות שלא קבעו אלא להלל ולהודות ולא משתה ושמחה ע"כ ונלע"ד דלא פליג עמ"ש הרמב"ם ז"ל רפ"ג דחנוכה דהתקינו ח' ימים אלו שיהיו ימי שמחה והלל כו' דהאי שמחה שכ' הרמב"ם היינו בלי סעודה דיהיה שמח ולא יהיה עצב ברם ריחוק שמחה דכ' מהר"ם היינו דלא יקבע סעודה על בשר ויין כימי משתה ושמחה דמועד אמנם **מודה מהר"ם דאינו רשאי לסגף עצמו אם נוהג בשאר ימות השנה מבשר ויין לענות ולסגף עצמו** משום חרבן ב"ה וגלות השכינה דאפי' בשאר ימים שא"א בהן תחנונים אינו רשאי לסגף בהכי וכ"ש ימי חנוכה דחמירי"
           1. וכן **מוכח**, דאל"כ סתירת מ"ב סי' תקנ"ב ס"ק כ"ג - וכן מקור המ"ב הבית יעקב סי' ע"ג ומקורו המהר"ם מרוטנבורג, והוא סבר חנוכה אין ענין של סעודה ודו"ק.
           2. נ"מ, השו"ע (או"ח סי' תק"פ סעי' ג'), "יש מי שאומר שגזרו שיהיו **מתענין בכל שני וחמישי** על חורבן הבית, ועל התורה שנשרפה, ועל חלול השם; ולעתיד לבוא יהפכם ה' לששון ולשמחה". מ"ב (שם ס"ק ט"ז) "ומי שאינו יכול להתענות עכ"פ יתפלל בהם על דברים הללו **ויש מתענים מבשר ויין** בהם וגם בלילה שלפניהם". וכן נהגו בישיבתינו הקדושה. אולם לפי הנ"ל, בשבוע שחל בו חנוכה, אין לנהוג כן. וכן נהגו בישיבותינו.
  7. **מראי מקומות לשמחה בחנוכה** – חו"י (סי' ע'), לבושי מרדכי (ח"ב סי' קי"ט), דברי יציב (או"ח סי' רפ"ג), דבר יהושע (ח"ב סי' צ', סי' צ"א, סי' קי"ז), ציץ אליעזר (חי"ג סי' ע' אות א'), מועדים וזמנים (ח"ב סי' קמ"ט), ילקוט יוסף (ח"ה עמ' קצ"ד), תורת המועדים (חנוכה ס"ט אות י'), אנציקלופדיה תלמודית (חט"ז עמ' שס"ז), ס' צהר (ח"ד), עי' ס' מועדים לשמחה (ח"ב פרק ט'), ס' זכרון להגר"ש רפאל (עמ' קמ"ה הע' ו'), מנהג אבותינו בידינו (מועדים ח"א פרק י"א).
  8. "**קצת מצוה**": רמ"א (סעי' ב') – וכן מטה משה (סי' תתקצ"ג), ח"א (כלל קנ"ד סעי' ה', "יש אומרים שמצוה קצת להרבות בסעודה בחנוכה"), ערה"ש (סעי' ט', "י"א שיש קצת מצוה להרבות בסעודות"), עי' פרדס אליעזר (ח"ב עמ' תקל"ז).
     1. עי' קיצור שו"ע (סי' קל"ט סעי' א') – "יש אומרים שמצוה להרבות קצת בסעודה בחנוכה".
  9. **מוסיף סעודה, או למוסיף בתוך הסעודות**.
     1. מראי מקומות – רמ"א (סי' תר"ע סעי' ב', "ברבוי הסעודות"), קיצור שו"ע (סי' קל"ט סעי' א', "שמצוה להרבות קצת בסעודה בחנוכה"), ח"א (כלל קנ"ד סעי' ה', "שמצוה קצת להרבות בסעודה בחנוכה").
        1. ס' אור ישראל (פרק א' הע' נ"ו) – "מה שנקט "ריבוי" משום דעיקר האכילה הוי חיובא, דהא אסור בתענית כמו שכ' בשו"ע".
     2. העושה סעודה בכל יום של חנוכה, הרי זה משובח – שכנה"ג (הג' טור אות ה'), הו"ד בא"ר (ס"ק ט"ז, "וסיים בשיירי כנסת הגדולה דהעושה סעודה בכל יום של חנוכה הרי זה משובח").
  10. **המנהג לאכול גבינה, חלב, תבשיל גבינה, או תבשיל חלב**.
      1. תבשיל של גבינה – כל בו (סי' מ"ד), ארחות חיים, שלטי גבורים (במרדכי סי' תנ"ה אות ב'), א"ר (ס"'ק י"ח, א"ז ס"ק י"ב).
      2. גבינה – ר"ן (שבת דף י.), רמ"א (סעי' ב', "יש אומרים שיש לאכול גבינה בחנוכה לפי שהנס נעשה בחלב שהאכילה יהודית את האויב"), מהרש"ל, לבוש (סעי' ב'), כנה"ג, יוסף אומץ, ערה"ש (סעי' ח').
      3. חלב – לבוש (סעי' ב').
      4. תבשיל חלב – ח"א (כלל קנ"ד סעי' ג', "ולפי שהנס נעשה על ידי תבשיל חלב, לכן נוהגין קצת לאכול תבשיל חלב בחנוכה, זכר לנס שנעשה על ידי חלב").
      5. מאכלי חלב – קיצור שו"ע (סי' קל"ט סעי' ג', "והאכילתו תבשילי גבינה כדי שיצמא וישתה יין וישתכר וישן ... ולכן קצת נוהגין לאכול מאכלי חלב בחנוכה זכר לנס שנעשה על ידי חלב").
      6. מראי מקומות – עי' מועדים לשמחה (ח"ב עמ' רפ"ט).
  11. **גבינה, רק פעם אחת בחנוכה** – לשון הרמ"א (סעי' ב', "יש אומרים שיש לאכול גבינה בחנוכה"), מועדים לשמחה (עמ' רפ"ח ד"ה בכל).
      1. אור לציון (ח"ד פרק מ"א סוף סעי' ב') – "ויש להשתדל לאכול בכל יום מימי החנוכה מאכל גבינה".
  12. **לביבות, לאטקס: מקור**.
      1. הגרח"ק זצ"ל (עלי שי"ח חנוכה אות ד', עמ' קפ"ח) – "שאלה: רמ"א בסי' תר"ע סעי' ב' כתב שיש מנהג לעשות סעודות האם יש מקור לאכילת לביבות (לאטקס) וסופגניות. תשובה: אין ידוע לי".
      2. נטעי גבריאל (חנוכה פרק נ"א סעי' י"ג, הע' ט"ז) – "המנהג לאכול לאטקע"ס וכדומה מאכלים שהם מטוגנים בשמן, כדי לעשות זכר לנס שנעשה בשמן. [כ"כ רבינו מיימון אבי הרמב"ם ...]".
         1. עי' לקמן.
  13. **סופגניות** (doughnuts): **מקור**.
      1. רבינו מיימון בן יוסף (אביו של הרמב"ם, שריד ופליט [טולידאנו] עמ' ח'), הו"ד בימי הלל והודאה (עמ' ו' הע' ט"ז), נטעי גבריאל (חנוכה פרק נ"א הע' ט"ז) – "**אין להקל בשום מנהג** ואפילו מנהג קל ויתחייב כל נכון לו עשות משתה ושמחה ומאכל לפרסם הנס (של חנוכה) שעשה השם יתברך עמנו באותם הימים **ופשט המנהג לעשות סופגנין** בערבי אלספינג והם הצפחיות בדבש ובתרגום האיסקריטין, והוא מנהג הקדמונים משום שהם קלויים בשמן זכר לברכתו. וכתב רבינו נסים במגילת סתרים כי כל מנהגי האומה באלו המנהגות כמו זה. והראש בראש השנה, החלב בפורים ובמוצאי פסח, והפולים ביום הושענא רבה. ואותם המנהגות אין לנו לבזותם ומי שהנהיגם זריז ומשתדל הוא כי הם מעיקרים נעשים ולא יבוזו במנהג האומה וכבר אמר הנביא ע"ה **ואל תטוש תורת אמך**, דת אומתך אל תעזוב. ובקבלות הגאונים ראשי ישיבות נזכרו מנהגים כמו אלה בהנהגותיהם בסיפוריהם ולא יתבזה דבר ממה שעשו הקדמונים".
      2. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה חנוכה פרק י"ז הע' כ', שלמי מועד עמ' רמ"ו) – "רבנו טעם נוסף לאכילת הסופגניות [וכמדומה שבע"פ אמר כן בשם גדול אי] כי בחנוכת בית חשמונאי טיהרו את כל המקדש ואילו את אבני המזבח ששקצום היונים לא ידעו לטהרם וגנזום (ע"ז דף נ"ב ע"ב), והצטערו על כך, ולכן נהגו במאכלים שמברכים עליהם ברכת מעין שלש, שבה מזכירין 'ועל מזבחך' משא"כ בברכת המזון שאין מוזכר בה המזבח ביחוד (ובטעמא דמלתא כתב שם רבנו בשם הרב ר' משה ליב שחור ז"ל משום דטעם פירות תלוי במזבח וכדתנן בסוף סוטה משחרב ביהמ"ק ניטל טעם הפירות. וע"ע מנחת שלמה ברכות מ"ד ע"א - ס הזכרון צהר אהל ברוך עמי רנ"ט)".
      3. מראי מקומות – הגרח"ק זצ"ל (עלי שי"ח חנוכה אות ד', עמ' קפ"ח, לשונו מובא לעיל).
      4. לענין ברכה - עי' סי' קס"ח סעי' י"ג, לשיטות ומראי מקומות.

1. כסף בחנוכה.
   1. **נתינת צדקה: נוהגין [הנערים] העניים לסבב בחנוכה על הפתחים** – מג"א (ריש הסימן, "נוהגין הנערים העניים לסבב בחנוכ' על הפתחים ובס' חנוכת הבית כ' טעם לזה"), באה"ט (ס"ק ג', "נוהגין העניים לסבב בחנוכה על הפתחים. ובספר חנוכת הבית כתב טעם לזה, עיין מ"א"), גר"ז (הוספות לסי' תר"ע סעי' ט'), מ"ב (סוף ס"ק א', "נוהגין העניים לסבב בחנוכה על הפתחים ויש טעם לזה"), הנרות הללו קדש (פרק א' סעי' ו'), נטעי גבריאל (חנוכה פרק נ"א סעי' כ"ב).
      1. חנוכה הבית (מהדורת בני ברק תשנ"ב עמ' ע"ב ד"ה וכבר) – "וכבר זכרתי שמלת שמ"ן בא"ת ב"ש, מנין בי"ט [21], מנין שם אהי"ה [21], **הבן סוד נפלא שחנוכ"ה בא"ת ב"ש מנין סו"ד צדק"ה** [269], שעיקר צדקה צריכה להיות ניתן בסוד, כמו ברכת שמן שהיה סמוי מן העין, **ובחנוכה מחוייב ליתן** בפרט לנערים לומדי תורה, שסוד שמ"ן הטו"ב משפיע עליהם, לכן טי"ב נערים, שחוזרים על הפתחים, בחנוכה בזמרים, (המובא במג"א ריש הל' חנוכה בשם ספר זה), מלות טי"ב נערי"ם [391] עולים מנין שמ"ן [390], שהנס נעשה בפך קטן רמז על הפכים קטנים הם הנערים, החוזרים לפרסם הנס, שהם מלאים שמן זית זך כמו שיבא בעז"ה אח"כ בדרוש צפחת השמן (דרוש זאת חנוכה שבסוף הספר)".
         1. א"ת ב"ש: חנוכה = סטפל"צ = גמט', 269 = סוד צדקה.
      2. חת"ס (דרשות לחנוכה עמ' ס"ח) – "כתב המג"א [ריש הלכות חנוכה] נוהגין הנערים העניים לסבב בחנוכה על הפתחים. נראה כדי שיכנס ויצא העני בין מזוזה לנר ויהי נעם ה' אלקינו עלינו כי נע"ם ר"ת נ'ר ע'ני מ'זוזה. בכל לבבך יחוד ה' במזוזה, בכל נפשך בנר ה' נשמת אדם, בכל מאודך צדקה לעני יברכך ה' בגלל הדבר הזה".
      3. אמרי אמת (בראשית חנוכה ריש שנת תרצ"א) – "(ליל א') איתא במגן אברהם (ריש סי' תר"ע) נוהגין הנערים העניים לסבב בחנוכה על הפתחים, כתיב (משלי ו כג) כי נר מצוה ותורה אור ואיתא (עי' שבת קנו. רש"י ד"ה צדקן, ומת"כ ויק"ר לד ד) שסתם מצוה במדרש ובירושלמי הכוונה לצדקה ולכן נוהגים לסבב על הפתחים, והנה הדלקת נר חנוכה היא עבודה כמו מנורה שבמקדש (עי' ר"ן שבת כא. ריש הל' חנוכה) ואיתא (שבת כג ב) שעל ידי נר מצוה בא אור דתורה וכשיש שניהם מוסיפים גם גמילות חסדים, אאזז"ל היה משבח דברי הגור אריה שעל ידי שראה אליעזר אצל רבקה מדת גמ"ח צירף לזה תורה ועבודה משום שאיתא (אבות א ב) על שלשה דברים העולם עומד על התורה ועל העבודה ועל גמילות חסדים וזהו שכתוב שם (בראשית כד כב) נזם זהב בקע משקלו ופרש"י רמז לשקלי ישראל שזה עבודה וכתיב ושני צמידים וגו' עשרה זהב ופרש"י רמז לשני לוחות מצומדות ועשרת הדברות שבהן וזה תורה, ובחנוכה גם כן שיש תורה ועבודה צריכים להוסיף גם צדקה שיהיה גמילות חסדים".
      4. משנה שכיר (או"ח סוף סי' רח"צ) – "ובהנ"ל י"ל בדרך אפשר, בטעם הדבר שמובא במג"א ריש הל' חנוכה (ריש סי' תרע), נוהגין הנערים העניים לסבב על הפתחים בחנוכה, ולכאורה תמוה למה דוקא הנערים. רק לרמז בא על חנוך שנקרא נער (עי' תוס' יבמות שם ד"ה פסוק), שהוא עוד אינו שמח בעולמו שהוא שר העולם, רק לעתיד לבא בימות המשיח, ובחנוכה בהדלקת הנרות שהוא גילוי אורו של משיח הוא שמח ג"כ כנ"ל, ויען כי מקום הנרות הוא בפתח, ע"כ הנהיגו שהנערים העניים יסבבו על הפתחים, ולמה דוקא העניים, כי צריך לסיבה מה שילכו לסובב על הפתחים, ודייקו הנערים, לרמז כי נער העולם ג"כ מסבב כעת על הפתחים ושמח מאד במצות הדלקת הנר דחנוכה, כן נראה לי בדרך אפשר, והבן".
      5. עלי תמר (פאה פרק א' סוף ד"ה תני) – "אגב, במג"א סימן תר"ע כתב נוהגין הנערים העניים לסבב בחנוכה על הפתחים ובספר חנוכת הבית כתב טעם לזה עכ"ל. ולא נודע טעמו כי ספר זה נשתקע מזמן שכן א"ז הגאון בעל סדר הדורות זצ"ל שהרבה ספרים ראו עיניו הקדושות וכתב באות ח ספר חנוכת הבית מובא במג"א סימן תס"ט וכו' הנה שלא ראה הספר. אבל גם המנהג נשתקע כבר. ואולי טעם המנהג היה להזכיר שעל נ"ח חייב לסובב על הפתחים. ובזמננו נוהגים תלמידי ת"ת הקטנים לסבב לגבות תרומות בעד ת"ת וישיבות בשליחות המנהלים בפנקסי קבלות ומנהג זה יפה שכן היונים מטרתם היתה להשכיחם תורתך ואלו דרדקי דבי רב עושים מאמצים להגדיל תורה ולהאדירה. בכל אופן נשאר זכר למנהג הקדום שכן ההורים קרובים וידידים נותנים לילדים דמי חנוכה. ויש כהיום יש כוללים של לומדי תורה פונים בבקשה לתרום מעות חנוכה וכעין מעות פורים בפורים ונכון שכן יש לעשות מאמצים למנוע שכחת התורה כמו שעשו ומסרו נפשם אז החשמונאים ואבותינו. ובספר נוהג כצאן יוסף כתב בקהלות הולכים עניים לדפוק על פתחי נדיבים וכתב מג"א וכו', אבל המג"א כתב נערים".
   2. **ימים אלו מסוגלים מאוד לתקון פגמי נפשו בנתינת הצדקה, וביחוד ללומדי תורה העניים להחזיקם**.
      1. יסוד ושורש העבודה (שער י"ב סוף פרק א') – "הובא בספרים, כי ימים אלו מסוגלים מאוד לתקון פגמי נפשו בנתינת הצדקה, וביחוד ללומדי תורה להחזיקם. ובודאי מי שיעיין בזה"ק ובתקונים ובכתבי האר"י ז"ל, ויתבונן שורש הדברים בימים אלו במדות וספירות העליונים הקדושים, גם גודל קדושתן שנקראים מועדים ונכללים בפסוק (ויקרא כג ב): 'אלה הם מועדי', ואז יתבונן ג"כ גודל מעלת של התקון נתינת הצדקה בימים אלו, וגדול המעשה יותר מן העושה. וז"ל בתקונים של הז"ח ...".
      2. קיצור שולחן ערוך (סי' קלט סוף סעי' א') – "ומרבים בצדקה בימי חנוכה כי הם מסוגלים לתקן בהם פגמי נפשו על ידי הצדקה וביחוד ללומדי תורה העניים להחזיקם".
      3. מועד לכל חי (סי' כ"ז אות ע"ז) – "כתב בספר מעשה הצדקה דף קכ"ט ע"ב אות מ"ו וזה לשונו ... ומכאן תראה שנהגו לחלק המעות לתנוקות ולקטנים בימי חנוכה ופורים שהם בסוד נצח והוד, עכ"ל, ובחמדת ימים פרק ג' אות ל"ב כתב, דלתקון פגם נשג"ז יתן בכל שמונה ימים צדקה לעניים תלמידי חכמים, וילמוד סדר הלימוד אשר איזן ותיקן שם לכל שמונת ימי חנוכה דבר יום ביומו תראנו משם".
      4. משנה שכיר (מועדים נס חנוכה טעם לריבוי צדקה בחנוכה) – "ובזה תבין במה שמבואר בספה"ק 'יסוד ושורש העבודה' [שער המפקד פ"א] שהזהיר בנתינת צדקה בחנוכה וביחוד ללומדי תורה להחזיקם, עיין שם. ועפ"י הנ"ל יובן היטב למה האזהרה ביתירה הוא להחזיק לומדי תורה בעת הזאת, דעפ"י הנ"ל התיקון בצדקה בזמן הזה הוא לתקן הכף של צדקה שקלקל עשו הרשע. וידוע מזוה"ק [ח"א קעא, א], "ותקע כף ירך יעקב" [בראשית לב, כו], שנגע בתמכין דאורייתא, שלא להחזיק ידי תלמידי חכמים, ומהם כפף הכף - יד של האדם שלא ליתן להם ועי"ז יחלשו ידיהם מתורה, וכעת בחנוכה שהוא עת התיקון לזה לפתוח הכף, א"כ ודאי דעיקר התיקון הוא להחזיק בידי הת"ח, דעל זה היתה כוונתו של אותו רשע, ויתבטל כוונת אותו רשע ויתחזק מעוז של תורה בעזה"י. ואתי שפיר, והבן".
      5. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד פרק נ"ב אות כ') – "ימי החנוכה מסוגלים לתקן פגמי נפשו על ידי הצדקה (קיצור שו"ע סי' קלט ס"א. יסוד ושורש העבודה שער יב פ"א). **ואין כוונתם שיתן לפני או אחרי ההדלקה**, אלא כל היום שווה לזה. כמו כן רשאי לתת מצד הסגולה של צדקה בחנוכה, מכספי מעשר. וישתדל שהצדקה תגיע לידי העני בחנוכה, דהענין בצדקה זו שהעני יהנה מהצדקה בחנוכה".
      6. נטעי גבריאל (חנוכה פרק נ"א סעי' כ"ג).
   3. מראי מקומות – מנהג ישראל תורה (סי' תר"ע אות ד'), אבני דרך (ח"ד סי' קי"ג).
      1. רשב"א (ח"ג סי' רצ"ז) – "ראובן חלה והיו לו שני בנים וצוה על נכסיו ומינה שני אפוטרופוסים על בניו על נכסי עזבונו וצוה לאפטרופוסין סתם לחלק נכסיו הקדש בכל שנה ושנה בחנוכה לעניים וליתומים ולאלמנות ...".
      2. פמ"ג (א"א ריש הסימן), הו"ד במועד לכל חי (סי' כ"ז סוף אות ע"ז), ונטעי גבריאל (חנוכה פרק נ"א סעי' כ', הע' כ"ו) – "עיין מ"א. עיין ב"ח [עמוד תרטז ד"ה והיה] התרשלו בעבודה כו'. ושלושה עמודי עולם תורה ועבודה וגמילות חסדים בממון ובגוף, ובטלו את ישראל בתורה ועבודה, כמו שכתבתי בספר המגיד שלי להשכיחם תורתך זה מחמת קנאה, אין חכמה כחכמת התורה. ואמנם להעבירם מחקים, שאדרבה עכו"ם מונין ישראל ואנו משיבים שאנו חייבים לעשות רצון מלך מלכי המלכים הקדוש ברוך הוא, חקי רצונך, ועל זה נקראים זדים, בלי שום שוגג. וזדים ביד עוסקי תורתך, על דרך אשר קדשנו במצותיו וצונו לעסוק בדברי תורה, שנצטוינו לפלפל בה. אם כן לא זו שמסר הזדים ביד המדקדקים במקום ביותר, אף זו מסר אותם בעוסקי תורתך וששים בפלפולם, כמאמר החכם כי מי שלא טעם טעם שמחת התרת הספיקות לא טעם טעם שמחה מעולם, ושם הארכתי. ומפני זה **אנו מחויבים בימי חנוכה ללמוד תורה**, **ועבודה בלב זו תפלה והודאה**, **וגמילות חסדים בממון וגוף**".
      3. משנה הלכות (ח"ז סי' פ"ח, רבבות אפרים ח"א סי' ת"מ אות ג') – "בדבר שאלתו עוד מה דמבואר בקצש"ע סי' קל"ט ס"א דמרבים בצדקה בימי חנוכה ובפרט ללומדי תורה מאין לו המקור לזה ע"כ. הנה המג"א סימן תר"ע כתב דנוהגין הנערים לסבב על הפתחים בחנוכה ובס' חנוכת התורה נתן טעם לדבר וראיתי באחד מן הספרים וכעת אינני זוכר מקומו **שהי' מנהג קדמון שראשי ישיבות ורבנים היו הולכין בחנוכה לקבץ מעות חנוכה** והטעם נראה פשוט בזה דלפי שהנס נעשה ע"י שנמסרו זדים ביד עוסקי תורתך ולעורר זה הנס נותנים צדקה ללומדי תורה ומחזיקין אותן דלולי הם לא הי' הנס כלל ואולי בדורות האחרונים הנהיגו לתינוקות לסבב מפני טעם הנ"ל והרבנים בעצמם לא הלכו כי הושפל כבוד התורה ונחשב לבזיון כמובן, ועי' פמג"ד בא"א כאן מה שכתב בטעם למה מקבלין כסף ללומדי תורה דוקא ע"ש. ועי' ס' יסוד ושורש העבודה מה שהאריך בזה ובס' בני יששכר מאמר חדש כסלו מאמר ג' סקכ"ב אמ"ש בזוהר ויגע בכף ירך יעקב שנגע הס"מ בתמכין דאורייתא ואם אין ח"ו מי שיסמוך לומדי תורה נופל ח"ו יסוד התורה וחנוכה ופורים ניתקנו לתקן נצח יהודה [והוד] נקראים תמכין דאורייתא וע"כ במועדים הללו מצוה להרבות בצדקה וזהו הנקרא מדליקין עליו בביתו שבניו עוסקים באור התורה ואם אין מדליקין עליו בביתו צריך להשתתף בפרוטה היינו עם לומדי תורה כענין יששכר וזבולון ע"ש, ובס' אוצר החיים מנהגי הגה"ק אדמו"ר מצאנז זצ"ל שבזאת חנוכה ערך סעודה גדולה לכל הקהל ודרש ופעל בעניני צדקה הרבה ובוילקט יוסף שם כתב דביסוד ושורש העבודה כתב דבשמונת ימי חנוכה מסוגלים מאד לתקן פגמי נפשו בנתינת צדקה וביחוד ללומדי תורה להחזיקם ע"ש".
      4. רבבות אפרים (ח"א סי' ת"מ אות ג') – "להרבות בצדקה בחנוכה ... וידידי הגר"י פורת זצ"ל כתב לי בזה בסוף מגילת אנטיוכוס נאמר על כן כל בנ"י מהיום ההוא בכל גלותם שומרים הימים האלה וקוראים להם ימי משתה ושמחה ובהלכות חנוכה כתב הרמב"ם התקינו חכמים שבאותו הדור שיהיו ימי שמחה והלל ובפ"ב ממגילה כתב **שאין שמחה גדולה ומפוארת אלא לשמח לב עניים** ודומה לשכינה שנאמר להחיות לב נדכאים ע"כ, ומ"ש ללומדי תורה כך היא המדה וכמ"ש הרמב"ם בפ"ב הלי"ד מהל' חגיגה ומצוה בלוי יותר מן הכל עכ"ל. וא"כ מבואר דבימי חנוכה יש להרבות בצדקה וביחוד ללומדי חן תורה. ואולי י"ל בזה שאומרים ולעמך ישראל עשית תשועה גדולה ופורקן כהיום הזה ומה ביאורו כיום הזה. ואולי שיש להרגיש שהיום אירע הנס ושנפדו היום וכשאחד בצרה ונפדה עליו לפדות עצמו בממון והוא הממון שנותנים ללומדי תורה להרגיש שנפדו כי כל יום יש ניסים".
      5. ברכת יעב"ץ (ח"א סוף הל' חנוכה, עמ' קנ"ח), הו"ד במבקשי תורה (קובץ ב' ריש סי' כ') – "המג"א ריש הלכות חנוכה הביא המנהג של נערים עניים לסבב בחנוכה על הפתחים. נראה דממנהג זה נבע המנהג לתת 'חנוכה געלד' לכל הנערים כדי שלא לבייש העניים ונותנים לכל כהא דסוף תענית כדי שלא לבייש את מי שאין לו. עוד נראה דכמו שנהגו לתת מעות חיטים ערב פסח דהוא מטעם דחייב למכור כסותו דהוי מצות פרס"נ ומש"ה דאגו למען עניים למצוה זו, ומטע"ז בנר חנוכה דהוי נמי פרס"נ דאגו להכין עבורם מעות שיוכלו לקיים המצוה. (ומצד סעודה של פורים דג"כ הוי גדר של פרס"נ הרי נותנים מעות פורים)".
      6. תורת המועדים (חנוכה סי' ט' סעי' ט"ז) – "נוהגים להרבות בצדקה לעניים בימי החנוכה".
   4. **'מעות חנוכה': חנוכה געלט - המקור, והטעם**.
      1. כדי שלא לבייש העניים ונותנים לכל, וכדו'.
         1. עי' אמת ליעקב (סי' תר"ע הע' תקפ"ג) – "שאלה: מה שנהגו בימינו ליתן מתנות לילדים בימי חנוכה, האם יש בזה משום חוקות העכו"ם שעושים כן בימי אידם. תשובה: נראה שלא, שמקור המנהג נובע מזה שנתנו מעות חנוכה למלמדים, והיו שולחים המעות על ידי התלמידים, ומזה נשרבב המנהג שנותנים מתנות לילדים ג"כ, **ואדרבה יותר מסתבר שהגוים לקחו מנהג זה מהיהודים** [ומנהג רבינו לחלק מעות חנוכה בליל חמישי של חנוכה]".
         2. הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח פר' מקץ שנת תשע"ח עמ' ב', מנחת תודה הו"ד בדברי שי"ח פר' וישב שנת תשע"ט עמ' א' ,לשונו מובא לעיל]) – "האם יש ענין בנתינת דמי חנוכה לילדים, ומה הטעם. תשובה: **המנהג בשביל העניים שהתביישו ללכת ושלחו ילדיהם**".
         3. ברכת יעב"ץ (ח"א סוף הל' חנוכה, עמ' קנ"ח), הו"ד במבקשי תורה (קובץ ב' ריש סי' כ') - לשונו מובא לעיל.
      2. שחנוכה ימי שמחה.
         1. אבני ישפה (ח"א סי' קכ"ט ענף ב') – "וגם בחנוכה **הם ימי שמחה והלל** וכמו שכתב הרמב"ם פ"ג הל' חנוכה ה"ג, ולכן שפיר נוהגים לחלק להם כסף ומתנות כיון דעכ"פ יש כאן ימי שמחה וכך משמחים את הקטנים".
      3. כדי לפרסם הנס ביותר.
         1. נטעי גבריאל (חנוכה פרק נ"א סעי' ה', הע' ז') – "מנהג ישראל שהאבות והקרובים נותנים לילדים מעות חנוכה. [והטעם הפשוט כדי לפרסם הנס ביותר]".
      4. מראי מקומות.
         1. מועד לכל חי (סי' כ"ז אות ע"ז) - לשונו מובא לעיל.
         2. הליכות אבן ישראל (חנוכה פרק ל"ח הע' ו') – "וכן נוהג רבינו לקיים המנהג לתת 'מעות חנוכה' ליוצ"ח".
         3. מנהג ישראל תורה (סי' תר"ע סוף אות ד') – "כתב במועד לכל חי בפרק הנ"ל אות ע"ז בשם ס' מעשה הצדקה דנהגו לחלק מעות לתינוקות ולקטנים בימי חנוכה ופורים וכתב הטעם ע"ד קבלה עי"ש".
   5. **'מעות חנוכה': חנוכה געלט** - **נוהגין לתת בליל ה' של חנוכה**.
      1. אמת ליעקב (סי' תר"ע הע' תקפ"ג) - לשונו מובא לעיל.
      2. קהלות יעקב (ארחות רבינו ח"ג עמ' א' אות ג', דרך שיחה ח"א עמ' קפ"ז) – "מו"ר (שליט"א) זצוק"ל מחלק דמי חנוכה לנכדיו ונכדותיו ומקפיד לתת דוקא ביום ה' דחנוכה ונותן רק לרוקים ולא לנשואים, לא נותן כסף הרבה (לדוגמא בתשל"ח נתן לבנו הגרח"ק שליט"א [זצ"ל] חמשים ל"י עבור ילדיו שיחלק ביניהם). שאל הגרח"ק שליט"א [זצ"ל] את אביו מו"ר (שליט"א) זצוק"ל מה הטעם שנותן דוקא בה' דחנוכה וענה לו מו"ר שכך נהגו ואינו יודע הטעם, ואח"כ אמר לי הגרח"ק שליט"א [זצ"ל] שאביו מו"ר אמר לו טעם משום דה' דחנוכה אף פעם אינו נופל בשבת, בתשל"ט מו"ר לא הקפיד על ה' דחנוכה ונתן לגרח"ק שליט"א [זצ"ל] ביום אחר של חנוכה לחלק לכל הנכדים של מו"ר, נתן לו סך מאה ל"י עבור כולם".

הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח פר' מקץ שנת תשע"ח עמ' ב') – "בענין דמי חנוכה שמעתי שמרן הקה"י זצוק"ל נהג ליתן דוקא ביום מסויים, אם נכונה שמועה זו, ובאיזה יום נתן, ומדוע דוקא ביום זה. תשובה: ביום החמישי והטעם שלעולם אין חל בשבת".

* + 1. הגרח"ק זצ"ל (מנחת תודה, הו"ד בדברי שי"ח פר' וישב שנת תשע"ט שנת עמ' א') – "רבינו מקדיש מזמנו כל שנה לחלק לילדים דמי חנוכה. ותמיד בנר חמישי. והסביר שמקור הדבר מפני שמובא בפוסקים לתת צדקה בחנוכה לעניים, והעניים היו מתביישים, לכך שלחו ילדיהם, וכדי שלא לביישם, חילקו לכל הילדים, וגם אבא חילק לילדים, והטעם שבנר חמישי, מפני שיום זה אף פעם לא יוצא בשבת. אמר רבינו [חנוכה תשע"א] לנכדיו תביא היום את הילדים לדמי חנוכה. וסיפר שהוא עוד קיבל מסבתא שלו אמו של החזו"א. חילק לכולם בסבר פנים יפות והתייחס לכל אחד. [בנו העיר שעשר אגורות כבר פחות מפרוטה, אמר, לדמי חנוכה זה טוב]. נשאל פעם מדוע מקדיש זמן רב כל כך לדמי חנוכה אמר כדי לקרב את המשפחה, והוסיף שגם אבא היה מבקר את הילדים מידי פעם מטעם זה. [אחר שגמר לחלק דמי חנוכה אמר בצחות להרבנית-התרוששנו מחלוקת המטבעות לנכדים]".
    2. נטעי גבריאל (חנוכה פרק נ"א הע' ז').
  1. **'מעות חנוכה': חנוכה געלט - האם יש חסרון של בחוקותיהם לא תלכו**.
     1. מראי מקומות – אמת ליעקב (סי' תר"ע הע' תקפ"ג, לשונו מובא לעיל).
        1. הגרח"ק זצ"ל (שאלת רב ח"א פרק ד' אות כ"ה) – "יש שנהגו לתת לילדים מתנות עטופות בנייר ביום א' של חנוכה. ושמעתי שיש שלא עושים כן משום שכך עושים הנוצרים ביום חגם (יום הלידה שחל בתקופה של חנוכה - להבדיל) שמניחים מתנות עטופות בנייר תחת האילנות בשביל כל הילדים ומספרים לילדים שהמלאך הביא המתנות, האם אכן ראוי שלא לתת מתנות. תשובה: לא שמעתי".

הגרח"ק זצ"ל (עלי שי"ח חנוכה אות י"ג, עמ' ק"צ) – "שאלה: האם נכון לתת מתנות וכסף בחנוכה לילדים או שזה השפעה מהגוים. תשובה: זה מנהג ישראל".

* + - 1. חוקת עולם (פרק ו' סעי' קכ"ח) – "המנהג לחלק בימי חנוכה לילדים ולעניים, דמי חנוכה, ויש מי שפקפק על מנהג זה ששרשו נלמד מאומות העולם, אך למעשה אין לחוש בזה, ומנהג ישראל תורה".
      2. **אולי יש לחלק בין נתינת כסף, לנתינת מתנות**. וצ"ע. [אמנם עי' אמת ליעקב, אבני ישפה, והגרח"ק זצ"ל - לשונם לעיל].

1. סביבון (dreidel).

**מקור**.

חת"ס (מנהגים והליכות של מרן החת"ס ז"ל פרק כ"א סעי' י"ד) – "קיים מנהגן של ישראל ושחק באחד מלילות חנוכה בטרענדל (סביבון) **של כסף** שהיה לו".

בני יששכר (מאמר חודש כסליו מאמר ב' אות כ"ה בהג"ה) – "הג"ה ובזה תבין **מנהג אבותינו תורה הוא אשר המנהג בימי חנוכה** (אשר הוא חינוך לגאולה העתידה ב"ב וכמו"ש לך כמ"פ) משחקין הנערים בחתיכת עץ מרובעת ועליו בד' קצותיו חקוקין אותיות גשנ"ה בפירוד אות אחד לכל רוח והעץ הזה מתגלגל על נקודת קוטב מרכז האמצעי, להורות שהמלכיות הללו המרומזין בתיבת גשנ"ה כנ"ל המנגדים בפירודם בקצוות, הנה כולם סובבים על המרכז נקודה האמצעית ישראל המאחדים הקצוות, על כן הקצוות סובבים על המרכז וכולם יתבטלו אל המרכז ואז יהפוך אל עמים שפה ברורה יחד לקרוא כולם בשם הוי"ה, ואז תתבטל לגמרי זוהמת נח"ש בגימ' גשנ"ה, אז הוי"ה מל"ך הוי"ה מל"ך הוי"ה ימל"ך (בגימ' כנ"ל), וזה יהיה בביאת משי"ח (בגימ' כנ"ל) צדקנו במהרה בימינו אמן, והנה המנהג הזה היה מקודם נהוג בישראל **דוקא בחתיכת עץ** על שם הנאמר בנבואה ליחזקאל (הוא הפטרה לפרשת ויגש אליו יהודה) ואתה בן אדם קח לך עץ אחד וכתוב עליו ליהודה וכו' ולקח עץ אחד וכתוב עליו ליוסף וכו' וקרב אותם אחד אל אחד לך לעץ אחד וכו', וכל הענין שם עד ועבדי דוד מלך עליהם עיין שם [יחזקאל לז טז], בין והתבונן בפנים מה שכתבתי בפסוק ואת יהודה שלח לפניו אל יוסף, תרין משיחין, סמיכות גאולה לתפלה, הנה נעשה הוראה זו דוקא בעץ כי האדם עץ השדה [דברים כ יט], וכבר ידוע לך שם הוי"ה בגימ' ע"ץ בכפל האותיות ביחודם כידוע הבן הדברים".

נטעי גבריאל (חנוכה פרק נ"א סעי' ב') – "יש נהגו לשחק בדרייד"ל מעץ דייקא".

נטעי גבריאל (חנוכה פרק נ"א סעי' א', עי' הע' ב') – "וכמה גדולי ישראל נהגו לשחק בעצמם בדריידל".

**ביטול תורה**.

הגרח"ק זצ"ל (אור ישראל פרק א' ריש הע' פ"ג) – "וכן האבא מותר לו לשחק עם הילדים. אבל עדיף שהאמא תשחק אתם שלא יהיה ביטול תורה, אבל אם הילדים רוצים דוקא שהאבא ישחק אתם, רשאי, אבל כמובן רק כפי הנצרך להם ולא להרבות בזה".

הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח פר' מקץ שנת תשע"ח עמ' ב') – "מובא בספרי החסידות מנהג לשחק בסביבון בימים אלו, האם ראוי לעשות כן עם הילדים זמן מועט או דיש להמנע. תשובה: מאן דעביד עביד".

**חו"מ: לשחק כדי להרויח**.

נטעי גבריאל (חנוכה פרק נ"א סעי' ג') – "אסור לשחק בדריידיל וכדומה בשביל להרויח כסף או דבר אחר ואפילו עם קרובים שמוחלים המעות, אסור משום אבק גזל, אלא א"כ מחזירים כולם בגמר המשחק את מה שקיבלו, והמנהג להקל ולשחק במטבעות ומעט מעות".

**נדה: האם מותר לשחק בעל עם אשתו נדה בסביבון** - עי' יו"ד סי' קצ"ה סעי' א', לשיטות ומראי מקומות.

* + 1. מיקל.
       1. חוט שני (נדה סי' קצ"ה ס"ק א' אות ד') – "מותר לשחק יחד בשחמט, או בסביבון בחנוכה וכדו', ואם הוא באופן שמביא לידי שחוק וקלות ראש, יש להתרחק מכך".
       2. שיח יעקב (סי' קצ"ה סעי' א' אות ב') – "בשבט הלוי ... החוט שני ... ולענ"ד נראה כהחוט שני".
       3. ארחות טהרה (פרק י"א סעי' כ"ד) – "מותר לשחק עמה דרייד"ל (סביבון) בחנוכה".
    2. מחמיר.
       1. הגרי"י ניימאן זצ"ל (נטעי גבריאל נדה פרק ל"ג הע' ה') – "בענין הדריידל אני חושב שיש חשש שהדריידל יגיע ליד האשה, כי קשה לכוון עד איזה מקום יגיע, וגם אינו דומה למה שהקילו לאכול ביחד עם אחרים, כי אז ממילא אין כאן חיבת אהבה שאוכלים יחד, אבל דבר שמיוחד לשחוק לכאורה אינו מועיל שגם אחרים שוחקים שם".
       2. עי' שיעורי שבט הלוי (סי' קצ"ה סעי' א' סוף ס"ק ב', סיכום אות ג') – "ויש מקום להחמיר שלא לשחק יחד במשחקים כגון בסביבון בחנוכה וכיו"ב".
       3. נטעי גבריאל (נדה פרק ל"ג סעי' ג') – "בחנוכה אסור לשחק בסביבון (דריידל) עם אשתו נדה, אפילו יחד עם ב"ב, וכ"ש כשהן לבדם, ויש מתירין כשיש לכל אחד דריידל בפני עצמו, וגם שמשחקים יחד עם שאר ב"ב, ולמעשה יש להחמיר".
    3. מראי מקומות – ודרשת וחקרת (שו"ת ח"ד עמ' ש"ב אות ג', "נחלקו הפוסקים"), אוצר ההרחקות (פרק ב' סעי' ח', "מחלוקת").
       1. באר משה (ח"ב סי' קכ"ג ד"ה ודע דלענין), הו"ד באור ישראל (פרק א' סוף הע' פ"ג) – "ודע דלענין שחוק 'דריידל' (מסבב, טרענדל) בחנוכה עם אשתו נדה שמעתי שמקילין, באין חולק, ולדעתי **צריכים לעשות היכר** היינו שכל אחד ישחק עם 'דריידל' השייך לו לעצמו כשדרכם לשחוק עם 'דריידל' אחד כשהיא טהורה או היכר אחר יעשו. ואם כל המשפחה שוחק ביחד השחוק ה'דריידל' אז סגי ב'דריידל' אחד, רק היא היינו אשתו נדה תשב רחוק ממנו בצד האחר, ובשום אופן לא בצד אחד זו אצל זה, ובכה"ג לפענ"ד גם היכר לא מהני".

**שבת: כדי להרוויח, כגון אגוזים או מעדנים** - עי' סי' שכ"ב סעי' ו', לשיטות ומראי מקומות.

* + 1. אסור מצד גורל, ומקח וממכר.
       1. ששכ"ה (פרק ט"ז סעי' ט"ז [דפו"ח, סעי' ל"ג]) – "אסור לשחק בשבת כל משחק שעשויים להרויח או להפסיד בו, כגון משחק הסביבון או משחק זוג או פרט".
       2. משנת יוסף (ח"ז סי' קכ"ח אות ה' [עמ' קצ"ו], עי' חי"א סי' ס"ט, ואבני דרך ח"ח סי' רפ"ח [לשונו מובא לעיל]) – "האם 'סביבון' (דריידל בלע"ז) מוקצה בשבת. י"ל דהוי כלי שמלאכתו לאיסור, דאפילו אם המשחק הוא במיני מאכל (כמו עדשים או סוכריות), הוי כמקח וממכר בשבת, שזה לוקח וזה נותן, זה מרויח וזה מפסיד. - חוץ ממה שהוי כמשחק בקוביא, דהוי גזל משום שלוקח ע"י ריוח הקוביא שהוא אסמכתא בעלמא (עי' חו"מ סי' לד, טז)".
       3. נשמת שבת (סי' שכ"ב אות שנ"א, מקדש ישראל חנוכה סי' ער"ה) – "שאלה - האם מותר בשבת חנוכה לשחוק משחק דרייד"ל (או שא"ך) עם אגוזים או מעדנים כדי להרוויח, ומהו עם בניו. תשובה - אסור ... והוי כמקח וממכר, ויש ללמוד זה מכל שכן ממה דקיי"ל בסי' שכ"ב ס"ו שאסור להטיל גורל לחלק בין בניו מנה גדולה כנגד מנה קטנה משום דדמי למקח וממכר יעו"ש, ולא מיבעיא אנשים זרים או אחים אהדדי (עמ"ב שם סקכ"ג משם הפמ"ג), אלא אפילו האב עם בנו אסור ... **ופשוט דלשחוק במין משחק שהותנו ביניהם שמי שמנצח הוא יקבל לאחר שבת סכום ממון או איזה מתנה יהיה מה שיהיה הוא בכלל איסור זה**, אבל אם לא יקבל כסף או דבר השוה כסף אף אם יקבל איזה התעלות זה לא דמי למקח וממכר ומותר".
       4. ל"ט מלאכות (ריביאט, סוף עמ' תתקע"ח).
       5. משאת שבת (עמ' קנ"ו סעי' י"ח).
       6. קונ' משנת אהרן (מוקצה פרק ח' סעי' א', סי' א').
       7. פרדס יוסף (חנוכה, עמ' קס"ג אות רח"צ, עמ' קס"ה אות ש"א ס"ק א').

**שבת: האם סביבון מוקצה בשבת** - עי' סי' ש"ח סעי' ז', לשיטות ומראי מקומות.

* + 1. מוקצה: כלי שמלאכתו לאיסור.
       1. נשמת שבת (סי' שכ"ב אות שנ"א, מקדש ישראל חנוכה סי' רע"ד) – "במקומות שעל פי רוב מיוחדת לשחק עמה במעות אין לטלטלה כדי להצניעה, אבל כדי לשחוק עמה (באופן היתר בשבת) מותר ... אבל מחמה לצל אסור לטלטלה, על כן צריכין לחנך הקטנים שאסור להם להחזיק עמם הדרייד"ל, ואם רואים שדרייד"ל שלהם מסתובב בחדר אנה ואנה אסורים ליטלם כדי להצניעם, דאסור לטלטל כלי שמל"א מחמה לצל".
       2. משנת יוסף (ח"ז סי' קכ"ח אות ה', עמ' קצ"ו) – "האם 'סביבון' (דריידל בלע"ז) מוקצה בשבת. י"ל דהוי כלי שמלאכתו לאיסור, דאפילו אם המשחק הוא במיני מאכל (כמו עדשים או סוכריות), הוי כמקח וממכר בשבת, שזה לוקח וזה נותן, זה מרויח וזה מפסיד. - חוץ ממה שהוי כמשחק בקוביא, דהוי גזל משום שלוקח ע"י ריוח הקוביא שהוא אסמכתא בעלמא (עי' חו"מ סי' לד, טז)".

עי' משנת יוסף (חי"א סי' ס"ט, אבני דרך ח"ח סי' רפ"ח) – "לעולם כבר כתבתי בעניי בשו"ת משנת יוסף (ח"ז סימן קכח, ה עמוד קצו) שהוא מוקצה ככלי שמלאכתו לאיסור, דהוי כמקח וממכר, שזה מרויח וזה מפסיד. חוץ ממה שהוא כעין משחק בקוביא שהיא אסמכתא (חושן משפט לד, טז). אבל כעת העירוני שהרה"ג ר' אהרן ליברמן שליט"א מח"ס משנת אהרן ממה שמובא אצלי בשו"ת (ח"ז סימן פ, ג עמוד קל) שאבני פלא 'לגו' שבונים צורות שונות, התיר הגרש"ז אויערבאך ז"ל (בשמירת שבת כהלכתה טז, יח) רק לילדים, שאין מעשיהם לקיום, ולמשחק בעלמא. ומבואר מזה דלאנשים מבוגרים אסר, דאחשביה למעשהו לקיום (וכן כתבנו שם לענין ציור צורת אילן מפירות וירקות ע"ש). לפי זה אולי הסביבון יהא מותר לילדים קטנים שאינם עדיין בני מקח וממכר, ולא יודעים עוד להרויח ולהפסיד, לקבל ולתת, וכל המשחק שלהם הוא שיש באפשרותם לסובב הסביבון ושמסתובב. דהוא אצלם משחק בעלמא. אכן קשה לחלק בזה כשהילדים יושבים ומשחקים שלקטן יהא מותר, ולקצת גדול ממנו יהא אסור. לכן מהנכון להתאפק מלשחק בזה".

* + - 1. משאת שבת (עמ' קנ"ו הע' ל"ד).
    1. מיקל: כלי שמלאכתו להיתר.
       1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ב פרק ל"ט אות כ"ו) – "מותר לשחק בסביבון בשבת ברצפה מרוצפת".
       2. רבבות אפרים (אבני דרך ח"ח סי' רפ"ח) – "שאין בעיה בכך ומה שראה שכתבו הפוסקים שזהו מוקצה ויהא הבדל בין אשכנזים וספרדים ככל דיני כדור זה אינו".
       3. חוט שני (חנוכה עמ' ד"ש אות ד') – "סביבון בשבת חנוכה, דינו כשאר משחקים לענין מוקצה, ואין לומר דהוי מלאכתו לאיסור להשתמש בו במשחק עם מעות".
       4. ודרשת וחקרת (ח"ה סי' נ"ז אות ג') – "סביבון אינו מוקצה כי מותר לילדים לשחק בו על השולחן עיין או"ח סי' ש"ח סעי' מ"ה ברמ"א שם, ולא ידעתי מהו ספיקו בזה".
       5. לוח המוקצה (ערך רשימת משחקים, סביבון) – "מלאכתו להיתר".
       6. אור ישראל (פרק א' הע' פ"ה).
       7. פרדס יוסף (חנוכה, עמ' קס"ה אות ש"א ס"ק א') – "אינו מוקצה".
    2. תלוי אם רגילות לשחק על כסף.
       1. ***הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות פ"ח, אות קי"ז) – "שאלה: האם סביבון מוקצה בשבת חנוכה. תשובה: אם רגילים לשחק על כסף אז הוא מוקצה".***

***עי' הגר"א נבנצל שליט"א (אבני דרך ח"ח סי' רפ"ח) – "בנוגע לסביבון נלענ"ד דאין מחלוקת אשכנזים וספרדים. בבית אבא זללה"ה לא שחקו בו בשבת משום משא ומתן בשבת".***

* + - 1. מקדש ישראל (חנוכה סי' רע"ד) – "במקומות שעל פי רוב מיוחדת לשחק עמה במעות אין לטלטלה כדי להצניעה, אבל כדי לשחוק עמה (באופן היתר בשבת) מותר".
    1. מראי מקומות – קונ' משנת אהרן (מוקצה פרק ח' סעי' ב', סעי' ג', סעי' ד', סי' א').
       1. אבני ישפה (בנתיבות ההלכה חי"ד עמ' כ"א) – "הרי דינו כמו כדור, ולפי דעת השו"ע הוי מוקצה, אבל לפי הרמ"א אין בו איסור מוקצה".
       2. הגרח"ק זצ"ל (גם אני אודך בעניינים שונים ח"ג אות צ"ד, אור ישראל חמ"ד עמ' קי"ד אות י') – "שאלה: האם סביבון מוקצה בשבת, או לא. והטעם. תשובה: אולי הוא מוקצה שמיוחד לכסף".
       3. סוכת חיים (אליבא דהלכתא חנ"ח עמ' קל"ח טור ג' אות ה') – "שאלה: האם סביבון מוקצה בשבת או לא, עכ"ד. נראה דאם הוא מיוחד להשתמש רק עם כסף אסור, אבל אם משתמשים בו גם לשאר דברים אינו מוקצה".

**סביבון מאיר** - מדין מוקצה.

מחמיר – לוח המוקצה (ערך משחקים, סביבון, "מלאכתו לאיסור שאין בו היתר").

שעת הדחק יש להקל – קונ' משנת אהרן (מוקצה פרק ח' סעי' ה'), פרדס יוסף (חנוכה, עמ' קס"ה אות ש"א ס"ק ב').

**סביבון מנגן** - מדין מוקצה.

מחמיר – לוח המוקצה (ערך משחקים, סביבון, "מלאכתו לאיסור שאין בו היתר"), קונ' משנת אהרן (מוקצה פרק ח' סעי' ז'), פרדס יוסף (חנוכה, עמ' קס"ה אות ש"א ס"ק ג').

**סביבון מצייר** - מדין מוקצה.

מחמיר – לוח המוקצה (ערך משחקים, סביבון, "מלאכתו לאיסור שאין בו היתר"), קונ' משנת אהרן (מוקצה פרק ח' סעי' ו').

**סביבון קפיץ** - מדין מוקצה.

אינו מוקצה.

שבת כהלכה (עמ' קס"ח אות צ"ז) – "סביבון - הכרוך בחוט מותר לסובב עליו החוט ולמשכו, וכן סביבון המסתובב ע"י קפיץ או גומי, מותר לשחק בו בשבת".

קונ' משנת אהרן (מוקצה פרק ח' סעי' ח').

לענין קפיץ [a spring system] בשבת - עי' סי' של"ח סעי' ג', לשיטות ומראי מקומות.

**שבת: גלידה בצורת סביבון - מדין מוחק**.

הגרי"א דינר (בנתיבות ההלכה חל"ג עמ' רכ"ו) – "נמצא למעשה, דלדעת המשנ"ב כיון שהוא מגוף האוכל, מותר לשבור את 'גלידת הסביבון' אפילו בידים, וכמו כן לשיטת החזו"א יכול לשבור את הסביבון עצמו שהוא צורה, שאין עליו שם מחיקה רק שזוהי הצורה שלו, אולם אם כתוב או חקוק בו אותיות, אסור לשוברו בידים".

הר"ש כהן (קובץ מרי"ח ניחוח גליון כ"ו עמ' ט"ו), הו"ד בפרדס יוסף החדש (חנוכה, עמ' קס"ד אות רצ"ט) – "דהנה לאחרונה נתחדש גלידה חמה בצורת סביבון, ויש להסתפק הלכה למעשה אם מותר לאוכלו בשבת, ונראה שתלוי בסוגים, יש סוג שחרוט ע"ג נ' ג' ה' פ'. ויש סוג שלא חרוט. והנה ידוע מש"כ המשנ"ב (סימן ש"מ) סקט"ו שאוכל שחקוק עליו אותיות מותר לאוכלו, והחזו"א (סימן ס"א) אוסר, אבל כאשר זה רק צורת אות או צורה, אז אף להחזו"א מותר, וראייתו מסוגיא בפסחים (ל"ז ע"א), וכמבואר ע"פ הדגול מרבבה שם, וא"כ יוצא כדלהלן: גלידה שאין ע"ג כיתוב, לכו"ע מותר לאוכלה, וגלידה שיש ע"ג כיתוב, למשנ"ב מותר, ולחזו"א אסור. וע"ע בשו"ת מהר"ש הלוי (או"ח סימן כ"ו) מה שהביא מהרוקח (סימן רצ"ו) שבחג השבועות נותנים לתינוקים עוגה שכתוב ע"ג א' ב' ג' והם אוכלים ביו"ט, וכן בספר טל אורות שפקפק בזה (בעמוד של"ז), ועיין אורחות רבינו (ח"א אות רמ"ט) משכ"ב ואכמ"ל. ובברכי יוסף (סימן ש"מ סק"ד כתב דמה שנהגו המקובלים לצייר דמות אותיות במצות של ליל הסדר, היו עושין כן מהמצות עצמן".

**שבת: חשש עובדין דחול**.

ראוי לייחד סביבון מיוחד לשבת.

מקדש ישראל (חנוכה סוף סי' רע"ד, נשמת שבת סי' של"ח אות תי"א) – "דמן הראוי לקנות ולייחד משחק מיוחד בשביל שבת, דבלא"ה יש חשש עובדא דחול להשתמש עם כלי המיוחד לימות החול".

**שבת: חשש אשווי גומות - האם מותר לשחק עם סביבון על הרצפה בשבת**.

מיקל.

הגריש"א זצ"ל (מבקשי תורה חל"ו עמ' ע"ט), הו"ד באור ישראל (פרק א' הע' פ"ה), וקונ' משנת אהרן (מוקצה פרק ח' הע' ד'), הו"ד בפרדס יוסף (חנוכה, עמ' קס"ג אות רח"צ) – "דסביבון שאני, משום שהרי א"א לשחק בו על גבי אדמה אפילו באשוויי גומות, ולכן מותר לשחק בסביבון בשבת ברצפה מרוצפת כי לא שייך בזה הגזירה, כי דוקא באגוזים ותפוחים שייך גזירה זו **כי אפשר לשחק בהם גם באינה מרוצף**".

יש לפקפק על המציאות.

**סדר הדלקת נר חנוכה ומקום הנחתו**

# סימן תרע"א

1. הדלקת נרות חנוכה - סעיף א'.
2. הרגיל בנר: בנים תלמידי חכמים.
3. כמה נרות מדליק - סעיף ב'.
4. להעמיד הנרות בשורה בשוה - סעיף ד'.
5. מקום הדלקה - סעיף ה'.
6. שלא בשעת הסכנה: האם יוצא בפנים.
7. מקום בחוץ.
8. גובה הנרות - סעיף ו'.
9. מקום בתוך ביתו - סעיף ז'.
10. בצד ימין.
11. בית הכנסת.
12. הדלקה מפני החשד - סעיף ח'.
13. הדלקת נרות חנוכה - סעיף א'.
    1. שבת (דף כא:) – "מאי חנוכה. דתנו רבנן: בכ"ה בכסליו יומי דחנוכה תמניא אינון, דלא למספד בהון ודלא להתענות בהון. שכשנכנסו יוונים להיכל טמאו כל השמנים שבהיכל, וכשגברה מלכות בית חשמונאי ונצחום, **בדקו ולא מצאו אלא פך אחד של שמן** שהיה מונח בחותמו של כהן גדול, ולא היה בו אלא להדליק יום אחד, נעשה בו נס והדליקו ממנו שמונה ימים. לשנה אחרת קבעום ועשאום ימים טובים בהלל והודאה".
       1. מהר"ל (חי' האגדות שם) – "כשנכנסו יונים להיכל. וא"ת וכי בשביל שנעשה להם נס בהדלקה ולא היה זה רק לעשות מצות הדלקה, היו קובעין חנוכה וכל נס נתחייב להודת ולהלל **הוא בשביל הצלתו** ולא בשביל שנעש' לו נס לעשות המצוה, [**וראיה** כי בעל הניסים לא הזכירו הנס של הנרות כלל]. וי"ל שעיקר מה שקבעו ימי חנוכה בשביל מה שנצחו את היונים, רק שלא היה נראה שהי' נצחון ע"י נס הש"י שעשה זה ולא מכחם וגבורתם, ולפיכך נעשה הנס ע"י נרות המנורה שידעו שהכל היה בנס המלחמה ג"כ. ודוקא נס זה נעשה, כי עיקר רשעת היונים שטמאו את ההיכל, וכמו שאמרו שכשנכנסו יונים להיכל ר"ל שהם טמאו את ההיכל. וכן אמרו בכל מקום (ע"ב נ"ב ב') אבני מזבח ששקצו אנשי יון וכן בכמה מקומות. והש"י ראה רשעתם שטמאו היכל שלו, ונתן כח ביד חשמנאי [ובניו] שהם כהנים עובדי השם בהיכלו, ואלו נצחום דוקא ולא אחרים. ולפיכך כאשר נצחום טהרו את המקדש, וכמו שתקנו בעל הנסים ואח"כ באו בניך לדביר ביתך וטהרו את מקדשך וכו'. וכאשר לא היה להם שמן נעשה להם נס כדי שיוכלו לטהר ולחנך הבית. ולכך נקרא חנוכה שהיו מחנכין את ב"ה אחר שטמאוהו בני יון. ולפיכך הנס הזה שנעשה בשמן הוא הנצחון שהיו מנצחין היונים, כי הנצוח היה בשביל שטמאו את ההיכל, והש"י רצה בעבודה לשם".
    2. **קושית הב"י: מדוע קבוע ח' ימים**.
       1. מראי מקומות – אשכול (ריש הל' חנוכה, רק מהדורת הר"צ אורבאך), תוס' הרא"ש (שבת דף כא:), שלטי גבורים (על הג' מרדכי שבת סי' תנ"ו), מועדים לשמחה (ח"ב עמ' כ"ד).
          1. תענית (דף כה.) – [רב חנינא בן דוסא] "חד בי שמשי חזייה לברתיה דהוות עציבא, אמר לה: בתי למאי עציבת. אמרה ליה: כלי של חומץ נתחלף לי בכלי של שמן, והדלקתי ממנו אור לשבת. אמר לה: בתי, מאי אכפת לך. מי שאמר לשמן וידלוק הוא יאמר לחומץ וידלוק. תנא: היה דולק והולך כל היום כולו, עד שהביאו ממנו אור להבדלה".
          2. מאירי (שבת דף כא: ד"ה ונחזור) – "שבכל יום ויום היה הנס מתרבה ומתחדש יותר ולילה הראשון שלא היה שם נס השמן מברכין על הגאולה ועל הודאת מציאת הפך ושאר הלילות על נס השמן".

**מהדרין מן המהדרין**.

הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח פר' מקץ שנת תשע"ח עמ' ב') – "מה נשתנתה מצות נר חנוכה שמצינו בה כמה דרגות הידורים, דמהדרין ומהדרין מן המהדרין, מה שלא מצינו כן בשאר מצות. תשובה: שכל הנס היה בשביל הידור דטומאה הותרה בציבור".

**מזונותיו אדם קצובים מראש השנה: האם חנוכה נכלל בהוצאות יו"ט**.

עי' סי' רמ"ב, לשיטות ומראי מקומות.

מראי מקומות.

הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח פר' מקץ שנת תשע"ח עמ' ב') – "האם יש ענין לאדם ללמוד לעצמו וכן ללמד לילדו בימי החנוכה הניסים והנפלאות שנעשו לאבותינו בזמן המכבים המובאים בס' יוסיפון וכדו', או דימשיך רגיל בסדר לימודו. תשובה: לומדים הלכות חנוכה".

הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח פר' מקץ שנת תשע"ח עמ' ב') – "בגזירות היוונים שאמרו 'כתבו לכם על קרן השור שאין לכם חלק באלקי ישראל', מה הענין בקרן השור דוקא. תשובה: שהוא גבוה ומתפרסם".

1. הרגיל בנר: בנים תלמידי חכמים.
   1. שבת (דף כג:) – "אמר רב הונא: **הרגיל בנר, הויין ליה בנים תלמידי חכמים**".
      1. או חתנו יהיה ת"ח – רש"י (דף כג: ד"ה נפק, "נפק מינייהו. דחתנו כבנו").
   2. **הרגיל בנר: איזה נר, חנוכה או שבת**.
      1. פירוש, חנוכה ושבת – רש"י (דף כג: ד"ה בנים, "בנים תלמידי חכמים. דכתיב (משלי ו) כי נר מצוה ותורה אור, על ידי נר מצוה דשבת וחנוכה, בא אור דתורה").
      2. **האם הבטחה זו גם על נר תורה**.
         1. חשוקי חמד (גיטין דף יז.) – "שאלה. נאמר במסכת שבת (דף כג ע"ב) אמר רב הונא הרגיל בנר הויין ליה בנים תלמידי חכמים, ופרש"י דכתיב 'כי נר מצוה ותורה אור', על ידי נר מצוה דשבת וחנוכה בא אור התורה, עכ"ל. ויש להסתפק מה דינו של הרגיל בנר של תורה, האם גם הוא זוכה לכך. תשובה. נאמר במסכת גיטין דף יז ע"א אתא ההוא חברא שקיל לשרגא מקמייהו, ופרש"י חברא פרסאי, שקלה לשרגא, שיש לפרסיים יום אידם שאין מדליקין אור באותו יום, אלא בבית ע"ז שלהם. וכתב החת"ס נ"ל דהיה מצטער בענין העיון והלימוד גופיה, דאם אין נר אין שלום בית, ואין ליבו מתיישב בתורה כי נר מצוה ותורה אור. ואמרינן בפרק במה מדליקין (דף כג ע"ב) הרגיל בשרגא נפקי מיניה ת"ח, ואף על גב דהתם בנר שבת וחנוכה, **נ"ל דמכל שכן באור תורה**, עכ"ל. ובעיון יעקב (על גליון העין יעקב בשבת) כתב דמה שאמרינן הרגיל בנר ה"ל בנים תלמידי חכמים, דקאי על הרגיל בנר כדי שבני ביתו יכולין ללמוד בלילה אצל הנר, ה"ל בנים תלמידי חכמים. הנה נפשטה שאלתנו דכל שכן באור תורה".

מראי מקומות.

* + 1. ר"י בן הראב"ד (הודפס בקובץ המועדים - חנוכה הוצאת מכון ירושלים עמ' ו') – "ומ"ש רז"ל הזהיר בנר חנוכה הווין ליה בנים זכרים שיהיו ת"ח, והרי כ"ע מדליקין נרות חנוכה ואין כולם ולא רובם זוכין לבנים זכרים ושיהיו ת"ח, אין לתמוה מזה שהאמת הוא, חכמים הם אמת ודבריהם אמת, וכפי מה שכל העולם מדליקין נרות חנוכה, שרובא דרובא יוצאים ידי חובתן, אבל מיעוטא דמיעוטא זהירין להדליק כפי כל פרטי המצוה והדיקדוקים, שהזהיר בהדלקתן בכל פרטיה ודקדוקיה יקנה וישיג בכח המצוה ובסגולתה בנים זכרים ת"ח".

הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח פר' מקץ שנת תשע"ח עמ' ב') – "בגמ' שבת כ"ג ב' אי' 'אמר רב הונא הרגיל בנר הויין ליה בנים ת"ח', והנה רואים אנו רבים וטובים שרגילים בנר וזהירים בכל הפרטים, ואף נוהגים להיות מן המהדרין ומן המהדרין מן המהדרין, ואין זוכים לבנים ת"ח, מה הסיבה לדבר. תשובה: הוא עצמו אשם שלא השגיח על חינוכם כראוי".

הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב ב***מייל***) -

1. Is a boy who attends a mesiba allowed to eat before lighting? Can he say "Well, even if I forget, I’m yotzei with my father's lighting." This question is very common in schools. 2. A boy who decided to be yotzei with his father, can he change his mind and light with a beracha after his father lit already? 3. Reverse of 2. A boy decides not to be yotzei with his father at the time he lit, can he change his mind and not light?

R' Y. Berkovits wrote: The shaila is, when multiple members of one household light to be mekyaim the mehadrin, do we say that all were already yotsai the ikkur mitzvah with the head of the house and their lighting is mehadrin. Or do we say that the hiddur is for each to light their own and each to be mekayem their own mitzvah. Pashtus it’s the first pshat, all are yotsai the ikkur mitzvah with the father’s lighting, and can add a hiddur by lighting on their own too, with a beracha. This answers all three scenarios above. The only time we find the concept of choosing to be מפקיע from a lighting is regarding a husband and wife, since אשתו כגופו.

לענין שבת - עי' סי' רס"ג סעי' א', לשיטות ומראי מקומות.

1. כמה נרות מדליק - סעיף ב'.
   1. **ליל ראשון, אם יש מהדרין**.
      1. אין מהדרין – ישועות יעקב (ס"ק א'), בשם דברי ירמיהו (חנוכה פרק ד' הל' א').
   2. **ליל ג' ויש רק ב' נרות, כמה ידליק**.
      1. נר אחת.
         1. כת"ס (או"ח סי' קל"ה) – "מי שאין לו שמן כדי להדליק כל הנרות לא ידליק יותר מנר א' וכשיזדמן לו שמן אח"כ בעוד שדולק נר הא' ישלי' עליה' ואם כבה הנר א' ידליק כולם מחדש לפי מנין הראוי' ותלי' ברצונו אם רוצה להיות מן מוסיפים והולכים כפעם בפעם".
         2. ח"א (כלל קנ"ד סעי' כ"ה) – "מי שאין לו נרות שיספיק לו לכל ח' לילות כגון שאין לו אלא ח' נרות ... ואם יש לו י', נראה לי דידליק בליל שני שנים, ובליל ג' לא ידליק שנים, דאינו לא כמר ולא כמר".
         3. ערה"ש (סעי' י').
         4. מ"ב (ס"ק ה') – "ואם יש לו י' נרות אעפ"כ לא ידליק רק בליל ב' ב' ובליל ג' לא ידליק שתים רק אחת".
         5. כף החיים (ס"ק י').
      2. ב' נרות.
         1. הגרמ"מ שך זצ"ל (מכתבים ומאמרים ח"ו אות תרנ"ח, אות תרנ"ט, אבי עזרי סוף הל' חנוכה) – "דנראה ברור במי שעומד ביום שלישי ואין לו שלשה נרות, דמ"מ מדליק שתי נרות".
      3. מראי מקומות – בית הלוי (בחומש, חנוכה עמ' כט. ד"ה בגמרא חד, "נ"מ בפלוגתא זו ..."), מנחת יצחק (ח"ד סי' קט"ו אות ב'), רבבות אפרים (ח"א סי' תל"ד), הגרח"ק זצ"ל (שונה הלכות דין ו', אגרות וכתבים מכתב קמ"ט, דולה ומשקה עמ' רל"ג, מועדי הגר"ח תשובה תקצ"ו [עמ' רע"ז]).
   3. **בה"ל** (ד"ה וי"א) – "אפשר לומר עוד דדעת הרי"ף דזה לא נכנס בכלל מה דקי"ל בעלמא דהלכה כב"ה בדינא אחרי דאינם מחולקים בענין הלכה אלא בענין הידור בעלמא ... **אכן** מדלא הוזכר ד"ז בשום פוסק אין לצרף ד"ז להלכה כלל ולא כתבתי רק לעורר לב המעיינים".
      1. וכ"כ הריטב"א (שבת דף כא:), "אחד עשה כדברי ב"ש. ואפי' למ"ד שהעושה כדברי ב"ש לא עשה כלום או חייב מיתה כדאיתא בפרק קמא דברכות (י"א א'), שאני הכא שאין מחלוקתם אלא להדור מצוה בעלמא".
      2. פסק כב"ה – סמ"ק ("דהל' כב"ה"), א"ר (סי' תר"ע ס"ק י', "והלכה כבית הלל").
      3. עי' הגרשז"א זצ"ל (מנחת שלמה ח"ב סי' נ"ב).
2. להעמיד הנרות בשורה בשוה - סעיף ד'.
   1. **מ"ב** (ס"ק י"ח): דווקא בעגול – ערה"ש (סעי' י"ג), ארחות רבינו (ח"ג חנוכה אות י"ט).
      1. הגר"א נבנצל שליט"א (ביצחק יקרא סי' תרע"א סעיף ד') – "בשוה. נראה דלאו דוקא, דהוא הדין באלכסון או בצורה אחרת, כל שרואים כל הנרות ונכר שהיא הדלקה אחת".
   2. מ"ב (ס"ק י"ח) – "מאחר שכל נר מובדל הרבה וכו'. משמע מלשון זה דתרתי בעינן דהיינו שיהיו ג"כ מובדלים הקנים אחד מחבירו לבד מה שיש לכל קנה מחיצה בפני עצמה ועיין בא"ר שכתב דדי ברחב אצבע. וה"ה כשמדבקין נרות שעוה בכותל יראה שיהיו מרווח אחד מחבירו עכ"פ כשיעור אצבע".
      1. הגרח"ק זצ"ל (עלי שי"ח חנוכה אות פ"ח, עמ' ר"ו) – "שאלה: היכן צריך ב' אצבעות- בין האש או בין הכוסות. תשובה: בין ההדלקות".

הגרח"ק זצ"ל (עלי שי"ח חנוכה אות פ"ח, עמ' ר"ו) – "שאלה: בק' מענה ר"ח עמ' ס"ב שאלה תקכ"ו נשאל הרב היכן צריך ב' אצבעות, בין האש או בין הכוסות. וענה הרב, בין ההדלקות. אמנם במ"ב בסי' תרע"א ס"ק י"ח שכתב צריך גם בין קנה לקנה ולא רק בההדלקות האם חייב גם ב' אצבעות בין קנה וקנה. תשובה: עי' בשונה הלכות".

* 1. ***כוס לנר חנוכה: האם צריך טבילה.***
     1. *עי' יו"ד סי' ק"כ סעי' ד', לשיטות ומראי מקומות.*
  2. מראי מקומות.
     1. הגריש"א זצ"ל (פסקי הלכות קרול ***או"ח אות קפ"ז,*** אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ל"ד סעי' ג'***) – "חנוכיה שמחולקת 4 קנים מכל צד ובאמצע יש ציור מנורה וכדו', אין זה הפסק, אבל אפשר להדליק בזה ב' בני אדם אפילו ביום הרביעי כל אחד 4 מצד אחד"***.

1. מקום הדלקה - סעיף ה'.

שבת (דף כא:) – "תנו רבנן: נר חנוכה מצוה להניחה על פתח ביתו מבחוץ. אם היה דר בעלייה, מניחה בחלון הסמוכה לרשות הרבים. ובשעת הסכנה, מניחה על שלחנו, ודיו".

ח"א - **שבת** (דף כא:)–"**ת"ר נר חנוכה מצוה להניחה על פתח ביתו מבחוץ**".

* 1. **פשט פתח בית**.
     1. פתח ביתו ממש – רש"י (דף כא: ד"ה מבחוץ), ר"ן (דף ט: ד"ה תנו), או"ז (חנוכה, סי' שכ"ג), [בה"ל (סעי' ה' ד"ה פתח)], רמב"ם (פרק ד' הל' ז', עי' מעשה רוקח), סמ"ג (חנוכה, ר"נ ע"ד), בשם הר"י, הגהמ"י (פרק ד' אות ל'), רא"ש (קרבן נתנאל שבת פרק ב' סי' ד' אות ש'), שבלי הלקט (סי' קפ"ה), תניא רבתי (סי' ל"ה), פסקי ריא"ז (חנוכה אות ו'), עי' דברות משה (שבת פרק ב' סוף הע' י"ד, אג"מ או"ח ח"ו סי' מ"ט אות ג', "מהא דהדר בעליה ... וקשה על התוספות וצע"ג").
        1. ערה"ש (סעי' כ') – "**ותמיהני** כיון דרש"י והר"ן והרמב"ם ור"י וסמ"ג והגהמ"י דרבים הם ופירשו דלא כהתוס' איך לא הביאו דעתם כלל וצ"ע".
           1. חדושים ובאורים (שבת דף כא: ד"ה ואמנם) – "ותימא על הטור שהעתיק דעת תוס' בסתמא".
        2. עוד פשטים ברש"י– ריטב"א (דף כא: ד"ה מצוה), ר' ירוחם (נ"ט ח"א, סא:), עי' ב"ח (סי' תרע"א סוף סי' ד'), חכמת מנוח (שם), פר"ח (סי' תרע"א ס"ק ה'), שפת אמת (דף כא: ד"ה והנה), עי' נטעי גבריאל (חנוכה בשו"ת סי' י').
        3. רש"י יוצא בפתח הבית, **רק אם רואה מרה"ר** – אז נדברו (ח"א סי' ל"ט ד"ה ונראה), חובת הדר (פרק א' הע' י"ג).
     2. **פתח החצר** – תוס' (שבת דף כא: ד"ה מצוה), רשב"א (שם ד"ה נר), פסקי רי"ד (דף כא: ד"ה ת"ר), צרור החיים (הדרך השביעי סי' ב'), טור (סי' תרע"א), מחבר (סעי' ה'), לבוש (סעי' ה'), שאילת יעב"ץ (ח"א סי' קמ"ט), ח"א (כלל קנ"ד סעי' י"ב), קיצור שו"ע (סי' קל"ט סעי' ז'), אור לציון (ח"ד פרק מ"ב סעי' ד'), פוסקים.
  2. **האם רש"י מסכים לתוס', ולהפוך**.
     1. האם תוס' מסכים שיוצא בפתח הבית.
        1. יוצא, **אם יכול** לראות מרה"ר – שמעתי (מהגר' יעקב משה כץ שליט"א) בשם הגרי"ז, שער מציון (סי' תרע"א אות י"ב), חדושים ובאורים בשם החזו"א, וקה"י, שמעתי (מר' מלצר שליט"א) בשם אבן ישראל.
        2. מראי מקומות – תשובות והנהגות (ח"ב סי' שמ"ב אות ב' ד"ה ולע"ד).
     2. האם רש"י מסכים שיוצא בפתח החצר.
        1. רש"י לא יוצא בפתח החצר, **אא"כ** חצר פרטי – עי' דברות משה (שבת פרק ב' הע' י"ד, אג"מ או"ח ח"ו סי' מ"ט אות ג', "אפשר"), עי' תשובות והנהגות (ח"ב סי' שמ"ב אות ב', מועדים וזמנים ח"ב סי' קמ"ג ד"ה אמנם נראה), חובת הדר (פרק א' הע' י"ג).
           1. משום שניכר שלך.
           2. בזה י"ל הגרשז"א זצ"ל (מבקשי תורה סי' ר"ב אות א') – "אף שלכתחילה מקום הדלקת הנרות הוא בפתח הסמוך לרה"ר וכמבואר בשו"ע (סי' תרע"א ס"ה) נראה דבנין שדרים בו כמה בנ"א, ואחד מהם כבר הדליק נרותיו בפתח הבית הסמוך לרה"ר, עדיף טפי ששאר האנשים הדרים באותו בנין ידליקו הנרות בחלון ביתם הפונה לרה"ר דבכך יש היכר שאלו הנרות חנוכה שהדליקם בעל הבית. [ושאלו לפניו שלכאו' לא נזכר שיש עדיפות במצוה שידעו שאלו הנרות שלו דוקא, השיב מרן זצוק"ל שאה"נ אם ידליקו כל דיירי הבנין למטה בפתח הסמוך לרה"ר ודאי שפיר יצאו יד"ח מ"מ עדיף טפי שידליקו בחלון הבית דאיכא בזה פרסומי ניסא טפי שמדליקין הנרות במספר מקומות]".
        2. יוצא – פתח הדביר (בס' העיטור חנוכה קי"ד-ד' אות ג'), חכמת מנוח (שבת דף כא:), אנציקלופדיה תלמודית (חט"ז עמ' ר"צ גבי הע' תשי"ט).
        3. מראי מקומות – שפת אמת (דף כא: ד"ה והנה, "במדליק בחצר שלא בפתח ביתו כלל **צ"ע** אי אינו יוצא לרש"י דאפשר כוונת רש"י הוא שאינו מחויב דוקא ברה"ר דגם זה מבחוץ מיקרי"), נטעי גבריאל (חנוכה בשו"ת סי' י').
  3. א**ם יש חצר בזה"ז** [לפי תוס'].
     1. אין חצר – דעת החזו"א [כדאי' בדינים והנהגות (חנוכה פרק כ"א אות א'), מעשה איש (ח"א סוף עמ' קל"ט, ח"ד עמ' קל"א), חדושים ובאורים (שבת דף כא: ד"ה ונראה), שבות יצחק (ח"ה פ"א אות ב'), נטעי גבריאל (פרק י"ד הע' ח'), ארחות רבינו (ח"ג חנוכה אות ח', אות ט', אות כ"ח, אות כ"ג, אות **כ"ד**, אות **כ"ו**, אות כ"ז), אז נדברו (ח"ה סי' ל"ט), פסקי תשובות (סי' תרע"א אות ד'), תשובות והנהגות (ח"ב סי' שמ"ג אות ב'), שונה הלכות (סי' תרע"א סעי' י"א)].
        1. ואולי, גם החזו"א חושש לרש"י.
        2. הגרח"ק זצ"ל (דולה ומשקה עמ' רל"ב) – "**לא מהני כלל**".

הגרח"ק זצ"ל (שער מציון סי' תרע"א אות י') – "**ודאי יש** **חשש ברכה לבטלה**".

הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח תשובה תרי"ח, עמ' רפ"ה) – "האם לפי החזו"א מי שמדליק בפתח החצר של הבית לא יצא ונחשב כאילו שהדליק ברה"ר. תשובה: נכון".

* + - 1. **מעבר בעלמא** (כמו מדריגות, פרוזדור) בטול לבית לפי החזו"א וגם רש"י (ממילא מדליק בפתח החצר) – ארחות רבינו (ח"ג חנוכה אות כ"ד, אות כ"ה, אות כ"ו, אות כ"ח), אז נדברו (ח"ה סי' ל"ט ד"ה ומי).
         1. הגדר של "מעבר" - עי' לקמן.
      2. הגרח"ק זצ"ל (הנרות הללו קדש פרק ב' סעי' כ') – "כשלפני פתח הפתח יש לובי קטן, יש להדליק בפתח הלובי, ולא בפתח הבית".
      3. הגרח"ק זצ"ל (קונ' גם אני אודך, חנוכה אות נ"ב) – "שאלה: בית שפתחו פונה לרשות הרבים, וישנו שביל המוביל מפתח הבית עד רשות הרבים, האם ידליק נרות חנוכה בפתח השביל שהוא קרוב יותר לרשות הרבים, או בפתח הבית ממש. תשובה: בפתח הבית".
    1. יש חצר.
       1. גרי"ז (שבות יצחק ח"ה עמ' ו' ד"ה ושמעתי, פסקי תשובות אות ד', נר חנוכה פרק ד' ס"ב, קונטרס מועדים עמ' מ"ב ד"ה לענין).
       2. הגרשז"א זצ"ל (מעדני שלמה עמ' ק"ח, הליכות שלמה חנוכה פרק י"ד הל' ד', שלמי מועד עמ' קפ"ט ד"ה בית).
       3. אור לציון (ח"ד פרק מ"ב סעי' ד').
       4. הגריש"א זצ"ל (שבות יצחק ח"ה פ"א סוף אות ב', רבבות אפרים ח"ו סי' ת"י אות ד', אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ל"ה סעי' א').
       5. מועדים וזמנים (ח"ב סי' קמ"ג ד"ה ונראה, עי' תשובות והנהגות ח"ב סי' שמ"ג אות ב' ד"ה אמנם) – "ומסברא היה נראה שעיקד פירסומי ניסא הוא לבני רה"ר ויש להדליק ברה"ר אף שאין לזה דין חצר בדיני חשן משפט ובדיני עירוב".
    2. מראי מקומות.
       1. רש"י (ב"ב ריש דף ב.) – "ורוב תשמישן בחצר".
  1. **מה נכלל בפתח**.
     1. **צורת הפתח כמו מזוזה** – גרי"ז (קונטרס המועדים עמ' מ"ב ד"ה בעיקר, שער מציון סי' תרע"א אות י"ב, מועדים וזמנים ח"ו סי' פ"ח, תשובות והנהגות ח"ב סי' שמ"ב אות ב', "וגם מרן הגריז"ס זצ"ל (הגאב"ד דבריסק) דעתו שפתח היינו דוקא פתח ממש שחייב במזוזה, וכשאין פתח גמור מחצר לרה"ר לא מדליקין שמה").
        1. תשובות והנהגות (ח"ב סי' שמ"ב אות ב') – "דבריו צ"ע טובא ש'פתח' לענין הדלקה כוונתם ז"ל להכניסה, שיש בזה לבני רה"ר פירסומי ניסא ולא צריך דיני צורת הפתח".
     2. **לא צריך צורת הפתח, ואפילו סוף שביל** – הגרשז"א זצ"ל (מבקשי תורה סי' ר"ב אות ב', שלמי מועד עמ' קפ"ט ד"ה בית, הליכות שלמה חנוכה פרק י"ד הל' ד', מעדני שלמה עמ' ק"ט, עליהו לא יבול ח"א עמ' רל"ב, נר מצוה איש וביתו סי' ה' הע' ג') – "בית שבכניסה לחדר המדרגות ישנו פתח עם דלת הפונה לכוון רה"ר אך ישנו שביל המוביל מפתח זה עד לרה"ר, נראה דעדיף טפי שידליקו בסוף השביל, קרוב יותר לרה"ר ואף שאין שם משקוף ומזוזות כלל [במקום שהראו כזאת למרן זצוק"ל צמחו עצים בצידי השביל] מ"מ נראה דלענין נר חנוכה סגי בזה ולהכי שם עדיף טפי, אולם גם אם מדליק בפתח חדר המדריגות שפיר יצא יד"ח נרות חנוכה בזה".
        1. "אם יש חצר לפני חדר המדרגות, דעת מרן הגרש"ז אויערבך זצ"ל שאם הפתח של החצר או השביל הוא **כנגד פתח** החדר מדרגות, ולפתח החדר אין צורת פתח, ידליק בפתח החדר מדרגות ולא בפתח החצר או השביל, אך אם הפתח של החצר או השביל היוצא מהבנין אינו כנגד פתח החדר מדרגות, כגון שהוא פונה לצדדים, ידליק בפתח החצר או השביל" – הנרות הללו קדש (פרק י"ב סעי' י"ט).
     3. **לא צריך צורת הפתח, אבל צריך צורת החצר** [לאפוקי פרצה, או מעבר בעלמא] – הגריש"א זצ"ל (שבות יצחק ח"ה פרק א' סוף אות ג', רבבות אפרים ח"ו סי' ת"י אות ד', פניני חנוכה עמ' נ"ט, פסקי הלכות קרול ***או"ח אות קפ"ח,*** אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ל"ה סעי' ג').
        1. מעבר בעלמא בטול לבית לפי תוס' (ממילא מדליק בפתח הבית) – הגריש"א זצ"ל (פניני חנוכה עמ' נ"ט-ס', אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ל"ה סעי' י"ג, "דירה שהיא כמו בית הכנסת תפארת בחורים (בשוק מאה שערים), שיש לה מדרגות יורדת לרחוב, מדליק למעלה בפתח הדירה, ולא למטה בכניסה למדרגות. ואף שנראה היטב כפתח, מ"מ זה לא חצר, שזהו רק מעבר מדרגות אבל החצר למעלה").
           1. לכאורה ה'מעבר בעלמא' של הגריש"א הוי מחולק מה'מעבר בעלמא' של הקהלות יעקב לעיל. שהגריש"א, שהוא אינו מקורה, ומבוטל לבית. ממילא להדליק בפתח הבית. והקה"י, שהוי מקורה, וממילא מתחיל הבית מהפתח חצירו. עיין.
        2. "מאחר וא"צ להדליק שם, מה הענין **לעשות צורת הפתח שם** ... **אמנם** אמר רבינו שליט"א: שיעשה למטה צורת הפתח שמעל ב' המחיצות יניח קנה. שצורת הפתח משלימה את תמונת וצורת החצר. **שעי"ז ניכר שהמדרגות הן חלק מהבית**" – הגריש"א זצ"ל (פניני חנוכה עמ' נ"ט-ס', אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ל"ה סעי' י"ג).
     4. מראי מקומות.
        1. עי' אור לציון (ח"ד פרק מ"ב סוף הע' ד') – "ויש להסתפק במקום שיש גינה לפני הבית המוקפת גדר, ויש בגדר פירצה כדי להכנס לגינה שאין בה משקוף ומזוזות, האם נחשבת כפתח החצר וידליק שם, או דבעינן פתח עם משקוף ומזוזות וכדין פתח לענין מזוזה. וצ"ע. (וראה בד"מ סימן תרע"א ס"ק ט' בשם רבינו ירוחם ובשו"ת מהרי"ל סימן מ', ע"ש)".
        2. לכאורה יסוד המחלוקת, שתקנו להדליק בפתח הבית כדי לפרסם הנס. אם העיקר פירסום הנס, וממילא עדיף להדליק בסוף השביל. או התקנה היה פתח הבית, ולא להסתכל על הטעם.
  2. **מרפסת**.
     1. אינו חלק הדירה, ולא ידליק שם – הגריש"א זצ"ל (ס' חנוכה פרק י"א סעי' ט"ו, עי' אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ל"ה סעי' י"ז, "מעקה מרפסת פתוחה לא מקרי חלון אלא הוי כמעמיד על גדר של חצר שאין זה מקום הדלקה. והתבטא 'זה כמו להדליק באמצע החצר'. ומרפסת שאינה מקורה אך מוקפת חלונות, הואיל ואין תקרה זהו חצר ולא בית, ואין להדליק שם. ומרפסת שיש לה תקרה ומעקה עשרה טפחים, אבל המעקה אינו מגיע עד התקרה, זה לא בית, וכשאין בית, אין חלון").
     2. "בבנין רב קומות שחיוב ההדלקה הוא על החלון. אם יש לו מרפסת, ידליק בפתח המרפסת, ולא על גדר המרפסת" – הגרח"ק זצ"ל (הנרות הללו קדש פרק ב' סעי' כ"א).
     3. מראי מקומות – אור ישראל (פרק ה' אות י', אות י"א).

ח"ב - **שבת** (דף כא:)–"**אם היה דר בעלייה, מניחה בחלון הסמוכה לרה"ר**".

* 1. **מה פשט, דר בעלייה**.
     1. שאין לו מקום בחצרו להניחה שם – רש"י (דף כא: ד"ה ואם).
     2. כמו בית בתוך בית – ב"י (סעי' ה' ד"ה אבל), פשט בטור, ותוס', מ"ב (סי' תרע"א ס"ק כ"ג, שעה"צ שם).
     3. מראי מקומות – שבות יצחק (ח"ה פרק א' אות א').
  2. **נ"מ לחזו"א, שאין לו חצר** – חוט שני (רבית עמ' קמ"ד אות ג'), חובת הדר (פרק א' הע' י"ד), נטעי גבריאל (פרק י"ד הע' ח'), מצוה נר איש וביתו (פרק ה' הי"ד), פסקי תשובות (סוף אות ד', אות ה' ד"ה והנה).
  3. **מנורה עם דופן מאחורי: איך מדליק בחלון**.
     1. להניחו לרוחב החלון או באלכסון, כדי שיהא היכר לבני הבית וגם לבני רה"ר.
        1. אג"מ (הגר"ש איידר זצ"ל פרק ג' הע' קכ"ו, עמ' כ"ט).
        2. הגר"ש איידר זצ"ל (עמ' כ"ט).
        3. מקדש ישראל (חנוכה סי' מ') – "שאם אפשר לאצדודי באופן שתוראה לכוון ולכאן עדיף, ואם אי אפשר מוטב להדליק לצד בני ביתו דפרסומי ניסא לבני ביתו הוא עיקר, והוא קודם מפרסומי ניסא לבני רה"ר אף בזמן הש"ס (שהתקנה היתה לפרסומי ניסא לבני רה"ר), כל שכן בזמנינו בגולה שאין מדקדקין לפרסומי ניסא כנגד בני רה"ר".
        4. אור ישראל (פרק ה' סעי' ט') – "המדליק בחלון יש להדליק במנורה שאין לה דופן מאחורי הנרות כדי שיהיה היכר לבני רה"ר, ואם מדליק במנורה עם דופן מאחורי הנרות, יש להניחו לרוחב החלון או באלכסון כדי שיהא היכר לבני הבית וגם לבני רה"ר".
     2. שיהפכנה לכיוון רה"ר.
        1. הגר"ע אויערבך שליט"א (קונ' נרות חנוכה עמ' כ', קול מהיכל גליון ג' עמ' תקכ"ה) – "כשמדליק חנוכיה שאחוריה סתום בברזל וכדו' ורואים הנרות רק מצד אחד - ומדליקה בחלון עדיף שיהפכנה לכיוון רה"ר אע"פ שבביתו לא יראו משום שפרסומי ניסא דבני רה"ר עדיף - וכשמדליק ידליק מהצד שהיה מדליק לו היה עומד ברה"ר היינו משמאל לימין או ההיפך (כל אחד כמנהגו) מצד רה"ר שזה עיקר ההדלקה".

ח"ג - **שבת** (דף כא:)– "**ובשעת סכנה, מניחה על שלחנו ודיו**".

* 1. **מה פשט** וגדר של סכנה.
     1. הזיק ממון, וצער הגוף – סדר ר' עמרם (עמ' קמ"ג, "ליסטים"), ריטב"א (שבת דף כא: ד"ה ובשעת, דף ל. ד"ה גמרא, דף מה. ד"ה כדאי, "ובשעת הסכנה מניחה על שלחנו. פי' לא סוף דבר סכנת נפשות דא"כ פשיטא דעל מצות עשה לא יהרג ... אלא אפי' סכנת צער או איבה כמו בצרפת, ולכן פרש"י ז"ל כאן דהיינו מפני הפרסיים שלא היו מניחין להדליק נר בשום בית ביום ידוע של אידם וכדאמרינן התם (גיטין י"ז א') אתא חברא שקל שרגא"), ר' ירוחם (נתיב ט' ח"א, סא:), הו"ד בדר"מ (ס"ק ט'), וב"ח (ס"ק ט"ו), פמ"ג (א"א סי' רע"ט ס"ק א'), מ"ב (סי' רע"ט ס"ק א', עי' סי' תרע"א ס"ק ל"ח), ערה"ש (סי' רע"ט סעי' ג'), חובת הדר (פרק א' הע' י"ט), וכ"נ מגיטין דף יז. (עי' תוס' דף כא: ד"ה ובשעת), עי' דברי יציב (או"ח סי' קס"ז - סי' קס"ט).
     2. משום הרוח או גשם – ריטב"א (דף כא: ד"ה ובשעת, "ולפיכך היה אומר מורי הרב ז"ל שכשנושב רוח שאי אפשר להדליקה בחוץ מדליקה בפנים בביתו"), ר' פרחיה (דף כא: ד"ה אם), גליוני הש"ס (דף כא: ד"ה מצוה), בשם סדר ר' עמרם (עמ' קמ"ג), ערה"ש (סעי' כ"ד), עי' שבות יצחק (ח"ה סוף עמ' ל"ה, סוף עמ' ל"ז).
        1. צריך להדליק בכלי זכוכית – שאילת יעב"ץ (ח"א סי' קמ"ט), עי' הגריש"א זצ"ל (שבות יצחק ח"ה עמ' ל"ג ד"ה מבואר, אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ל"ה סעי' א').
        2. מראי מקומות – תשובות בעלי תוס' (סי' ב', תשו' ה"ר משלם).
     3. שהגוים יכבוהו – אורחות חיים (אות ט"ו, הו"ד באנציקלופדיה תלמודית חט"ז עמ' רצ"ה גבי הע' תשצ"ב), מועדים וזמנים (ח"ב סי' ק"מ ד"ה אמנם העיקר), עי' הגריש"א זצ"ל (שבות יצחק ח"ה עמ' מ"ב ד"ה ושמעתי).
     4. קרוב לסכנה – תוס' שבת (סי' רע"ט ס"ק א'), מחצית השקל (שם), רע"א (ח"א סי' ס' סוף ד"ה ולענ"ד).
     5. פקו"נ ממש – חכמת שלמה (סי' שכ"ט על סעי' א'), י"א המג"א (סי' רע"ט ס"ק א').
     6. מראי מקומות – ערה"ש (שם סעי' כ"ד).
        1. עי' ערך מוקצה, סי' רע"ט, ללשונות של כמה מראי מקומות כאן.
  2. **בשעת הסכנה, אם יוצא להדליק נרות חנוכה בחוץ**.
     1. משבת דף מה. נראה שיוצא [עי' תוס' שם ד"ה מקמי]. לשון הגמרא שבת דף כא: מניח על שולחנו "ודיו", וכן אז נדברו (ח"י סי' כ"ו ד"ה ועל, ס' זכרון לר"י אברמסקי זצ"ל ד"ה ונראה פשוט), קונטרס המועדים (ריש עמ' מ"א), עי' שבות יצחק (ח"ד פרק ב' אות א' ד"ה במש"כ).
        1. אין ראיה מלשון "ודיו" – הגריש"א זצ"ל (פניני חנוכה סוף עמ' ס').
     2. לפי החכמת שלמה (או"ח ריש סי' שכ"ט), יש לעי' בכללים של מצוה הבאה בעבירה.
  3. **בזה"ז האם יוצא בחוץ**.
     1. לא – דבר יהושע (ח"א סי' מ' אות ח', ח"ב סי' ק"א-ק"ג).
     2. כן – שו"ע (סי' תרע"א סעי' ה'), שרידי אש (ח"ג סי' ס"א, "על השאלה במי שדירתו בקומה החמישית וחלונו למעלה מעשרים אמה מה דינו בנר חנוכה. הדבר פשוט כמו שכתב הפר"ח בסי' ע"ר והובא במחה"ש שישים את הנרות בפתחו, ואפילו בא"י שחזרנו לדינא דגמ' לשים את הנרות בפתח הבית או החצר, זה משום שבא"י יש לנו רשות לקיים המצוה כהלכתה, אבל מי שדר בקומה החמישית ואין לו אפשרות לקיים שימת הנרות בפתח החצר, ודאי שצריך לשים את הנרות בפתח ביתו, כמש"כ הפר"ח ואין זה צריך לפנים"), אז נדברו (ח"ו ס' ע"ה ד"ה ומה, ח"י ס' כ"ו), הגריש"א זצ"ל (קובץ תשובות ח"א סי' ס"ז), פוסקים.

1. שלא בשעת הסכנה: האם יוצא בפנים.

**חקירה**: אם היה תקנה אחת, ורק עדיף להדליק בחוץ. או ב' תקנות, שהוסיפו שבשעת הסכנה מדליק בפנים.

* 1. **בזמן הגמרא**.
     1. **יוצא**.
        1. ריטב"א (שבת דף כא: ד"ה ובשעת) – "ובשעת הסכנה מניחה על שלחנו. פי' **לא סוף דבר סכנת נפשות דא"כ פשיטא דעל מצות עשה לא יהרג** ... אלא אפי' סכנת צער או איבה כמו בצרפת".

ריטב"א (שבת דף כא: וד"ה דאי) – "דאי לא אדליק מדליק. פי' עד ההוא שיעורא בלחוד ומכאן ואילך עבר זמנו, וכתב הרב בעל התרומות ז"ל דהני מילי לדידהו שהיו מדליקין חוץ לפתח ואין היכר לבני רשות הרבים יותר, אבל אנן דמדליקינן בפנים ואין היכר אלא לבני הבית, יכול להדליק כל הלילה ועד עמוד השחר, ולפי פירוש זה יש לפרש דה"ק דאי לא אדליק מדליק בחוץ עד ההיא שעתא, אבל בתר הכין אינו מדליק אלא בפנים, דלדידהו נמי ודאי משום דלא מצי למעבד היכירא לרשות הרבים לא נפטר מלעשות היכירא לו ולבני ביתו דהא לקמן אמרינן דבשעת הסכנה מדליקה על [שולחנו ודיו]".

* + - * 1. עי' תוס' (דף כא: ד"ה אי), שחולק. וכן עי' שפת אמת (שם, לשונו מובא לקמן), שמפרש שהתוס' חולק על הריטב"א בשביל שהוא חולק ביסוד של הריטב"א, שאם מדליק בפנים אה"נ שאינו יוצא.
        2. מראי מקומות – אנציקלופדיה תלמודית (חט"ז עמ' רצ"ג הע' תשס"ו, תשע"א, תשפ"ז), הל' חג בחג (חנוכה קונטרס נר ישראל סי' ז' אות ח').
      1. דעת תורה (סי' תרע"ה סעי' א').
      2. שפת אמת (שבת דף כב: ד"ה ת"ש) – "דדוקא לכתחילה מצותו מבחוץ אבל לא לעיכובא".
         1. אמנם עי' השפת אמת (דף כא: על תד"ה דאי) – "עוד הקשה המהר"ל עמ"ש התוס' דעכשיו דמדליק בפנים אין לחוש אם יעבור הזמן דכיון דגם בימיהם כמו בשעת הסכנה מדליקין בפנים א"כ כמו כן בעבר ולא הדליק הוי כשעת הסכנה הגם דיכולין לחלק דכיון שהי' יכול להדליק מקודם גרע כמו בק"ש אחר חצות לחכמים [לפי' הר"י בריש ברכות דגם בדיעבד אין קורין ע"ש] אך הוא כתב שזה דוחק אכן נראה ראי' ברורה לחילוק זה ממ"ש בגמ' לקמן (כ"ב ב) הדליקה בפנים והוציאה לחוץ לא עשה כלום ולמ"ד הדלקה ע"מ הטעם משום דהדלקה במקומה בעינן דוקא בחוץ ומבואר דאף בדיעבד אינו יוצא אם הדליקה בפנים אף על גב דבשעת הסכנה מדליק בפנים מ"מ בדליכא סכנה אינו יוצא אף דיעבד א"כ מוכרח החילוק הנ"ל".
      3. אג"מ (או"ח ח"ד סי' ק"ה אות ז' ד"ה ולפ"ז, שמעתתא דמשה סי' תרע"א אות א') – "וניחא לפ"ז מה שבשעת הסכנה מניחה על שלחנו ודיו ולא נאמר שבשעת הסכנה תיקנו משום שא"צ לתקנה מיוחדת לזה משום דמתחלת התקנה לא תיקנו שיהיה פרסומי ניסא עיכוב במצות חנוכה שלכן בשעת הסכנה שא"א לקיימה בפרסומי ניסא מחוייב להדליק אפילו על שלחנו שליכא היכר כלל אפילו לבני בית".

אג"מ (או"ח ח"ו סי' מ"ט אות ד', דברות משה שבת פרק ב' סי' כ"ו הע' כ' ד"ה ואולי) – "ואולי נימא דבזמנם שהיה צריך להדליק על פתח הבית והחצר לא יצא כשהדליק בפנים, אבל הא לכאורה מסתבר דכיון שבזה"ז מדליקין בפנים גם בזמנם יצא בדיעבד דהא לא מצינו שהוא תקנה חדשה, אך אולי הוא מדין שעת הסכנה שתניא שמניחה על שלחנו ... אבל עיין בהגר"א ...".

* + - 1. הגרשז"א זצ"ל (מבקשי תורה סי' ר' אות א', מעדני שלמה עמ' ק"ו, הליכות שלמה חנוכה פרק י"ד הל' ט"ז, שלמי מועד).
      2. חדושים ובאורים (שבת דף כא: ד"ה לשון).
      3. תשובות והנהגות (ח"ב סי' שמ"ג אות ב' ד"ה ולע"ד, ח"ה סי' רכ"ה אות א', אמנם עי' מועדים וזמנים ח"ב סי' ק"מ, וסי' קמ"ג ד"ה אמנם).
      4. מנחת אשר (שבת סי' ל"ב אות ו' ד"ה אלא).
    1. **לא יוצא** – גר"א (סי' תרע"ה ס"ק א', כדאי' בדברות משה שבת פרק ב' סוף הע' כ', שבות יצחק פרק ג' אות א' ד"ה ולכן, מועדים וזמנים ח"ב סי' קמ"ג), מג"א (סי' תרע"ח ס"ק ב'. ע"ע מג"א תרע"ה ס"ק ג', ואנציקלופדיה תלמודית חט"ז עמ' רצ"ד הע' תשע"ז), וכן נראה המ"ב (סי' תרע"ח ס"ק ב'. ע"ע סי' תרע"א ס"ק ל' וסי' תרע"ה ס"ק ה'), דבר יהושע (ח"א סי' מ' אות ט').
       1. **לדעת** המהר"ל בס' נר מצוה עמ' ק"ז (הרדמן) – עי' אנציקלופדיה תלמודית (שם הע' תש"פ) **משא"כ** הליכות שלמה (חנוכה פרק י"ד הע' נ"ד).
    2. **ראיה מלשון** "**מצוה**".
       1. ראיה שיוצא – שפת אמת (שבת דף כב: ד"ה ת"ש), מנחת אשר (שבת סי' ל"ב אות ו').
       2. אין ראיה – הגריש"א זצ"ל (שבות יצחק ח"ה פרק ג' אות ב' ד"ה והנה).
    3. **ראיה משבת** (דף כב:),הדליקה והוציאה לא עשה כלום.
       1. ראיה שלא יוצא – דבר יהושע (ח"א סי' מ' אות ט'), עי' רבבות אפרים (ח"ה סי' תמ"א), ס' חנוכה (פרק י"א הע' א1).
       2. אין ראיה– דעת תורה (סי' תרע"ה סעי' א'), שפת אמת (דף כב: ד"ה ת"ש), דברות משה (שבת פרק ב' הע' כ'), עי' הגרשז"א זצ"ל (מנחת שלמה ח"ב סי' נ"א אות ב' ד"ה ולפ"ז), חדושים ובאורים (שבת דף כא: ד"ה לשון), מנחת אשר (שבת סי' ל"ב אות ו' ד"ה ואפשר).
       3. מראי מקומות – ס' חנוכה (פרק י"א הע' א1), הלכות חג בחג (חנוכה פרק ה' הע' י"ב ד"ה ועי').
    4. **דומה לזה** **שבת** (דף כג:), ואפילו לאחד נמי אינה עולה.
       1. בבת אחת – רא"מ הורביץ (שבת דף כג:), הגריש"א זצ"ל (ס' זכרון נר שאול, עמ' תק"מ אות מ"ח, "איירי שהדליקו כולם בבת אחת, אבל בזה אחר זה לא יצא אף אחד ידי חובה"), פירות תאנה (שבת דף כג:).
       2. דעתו לכבות – חלקת יואב (ח"ב עמ' ק"ט הע' ד'), הגרשז"א זצ"ל (מעדני שלמה עמ' קי"ז, מנחת שלמה ח"ב סי' נ"א אות ב' ד"ה וגם, מבקשי תורה סי' ר' אות ד' ד"ה והנה), הגרח"ק זצ"ל (טעמא דקרא ריש חנוכה, אחר פר' וישב).
       3. מראי מקומות – מנחת אשר (בראשית סי' נ"ה אות ב'), [רבבות אפרים (ח"ה סי' תמ"א)], נטעי גבריאל (חנוכה בשו"ת סי' א' ד"ה ולא), מוריה (כסלו תשס"ד עמ' קל"ב ד"ה וצ"ע), ארץ צבי (ח"ב לשבת אות ל"ה).
    5. **כמה מהפוסקים שאמר שא"א להשתמש באור של נר חנוכה**, וראיה שנר שבת קודם נר חנוכה – רשב"א (דף כא: ד"ה והלכתא), פנ"י (שבת דף כג: ד"ה בגמרא), מג"א (סי' תרע"ג ס"ק ב'), חת"ס (שבת ריש דף כא:), גר"א (סי' תרע"ג ס"א ד"ה ואפי').
       1. מוכח שיוצא בפנים – הליכות שלמה (חנוכה פרק י"ד הע' י"ד), מעדני שלמה (עמ' ק"ד), הל' חג בחג (קונ' נר ישראל סי' ז' אות ד', אות י'), תורה המועדים.
       2. נ"ל אין ראיה, דאל"כ סתירת הגר"א סי' תרע"ג ס"א, לסי' תרע"ה ס"א - צ"ל שמקום דחוק, כמו שלום בית, נכלל בשעת סכנה. כמו רוח או גשם או הזיק. וכן עי' המחה"ש (סי' תרע"ג ס"ק ב'), "דעכ"פ אפילו מדליקה מבפנים גם בזמן הש"ס דהיה יוצא היכי דלא אפשר. דהא בשעת הסכנה אמרי' בש"ס דמניחה על שלחנו".
          1. דוחק גדול – מנחת אשר (שבת סי' ל"ב אות ו' ד"ה ושו"מ).
  1. **בזמן הזה**.
     1. **יוצא בפנים** – בעל העיטור (עשרת הדברות חנוכה קי"ד-ד', "ובשעת הסכנה מניחו על שלחנו ודיו **ואחר שנהגו על הסכנה נהגו** ומי שיכול להניחה מבחוץ מניחה מבחוץ ואם לאו על פתחו"), אהל המועד (ח"ב שער מועד קטן דרך א' נתיב ה'), [הליכות שלמה חנוכה פרק י"ד הע' נ"ה כתוב שהו"ד בב"י, ול"מ], שבולי הלקט (סי' קפ"ה, "כתב בעל הדברות ז"ל אחר שנהגו בשעת הסכנה נהגו ומי שיכול להניחה מבחוץ מניחה מבחוץ ואם לאו מניחה על שולחנו"), תניא רבתי (סי' ל"ה), ארחות רבינו (ח"ג עמ' י' ד"ה ודעת, אות כ"ט, אות ל'), מנחת יצחק (ח"ו סי' ס"ו, "סו"ד מכל הנ"ל מצינו טעמים מספיקים ונכונים להנוהגים להדליק בפנים"), מועדים וזמנים (ח"ח הוספות לח"ו סי' פ"ה, תשובות והנהגות ח"ה סי' רכ"ה אות א').
        1. מראי מקומות – או"ז (חנוכה סי' שכ"ג אות ב', "והאידנא דליכא סכנה לא ידענא מאי טעמא אין אנו מדליקין בחצירות").
     2. **לא יוצא בפנים** **באר"י**.
        1. גרי"ז (בקונטרס המועדים ריש עמ' מ"ב) – "שנשאל האם להדליק נר חנוכה בפנים. וענה דבודאי שלא משום דלא רק שלא יצא ידי המצוה, אלא **הויא ברכה לבטלה**".

גרי"ז (בקונטרס המועדים סוף עמ' מ') – "דדין שעת הסכנה הוא תקנה מיוחדת ... דאם הדליק מבפנים משום איזה אונס שהוא, ואח"כ נתאפשר לו להדליק מבחוץ, חייב להדליק מבחוץ פעם נוספת".

**אמנם** עי' מועדים וזמנים ח"ח הוספות לח"ו סי' פ"ה.

* + - 1. הגריש"א זצ"ל (פניני חנוכה עמ' מ"א, ס' חנוכה פרק י"א הע' א1) - לשונו מובא לקמן.
      2. עי' הגרח"ק זצ"ל (קונ' גם אני אודך, חנוכה אות כ"א) – "שאלה: שמעתי מגדול אחד שליט"א, שאלו שמדליקין נר חנוכה בפנים הבית לא יצאו כלל ידי חובתם, מה דעת הדר"ג שליט"א בזה. תשובה: **יתכן**".

עי' הגרח"ק זצ"ל (אסיפת יצחק, כ"ז כסליו תשס"ח) – שאלה: "בזמן הזה בארץ ישראל אם מדליק נר חנוכה על השלחן בתוך ביתו ומברך, האם זה נחשב ברכה לבטלה". תשובה: "אולי".

* + 1. **רק בשולחן י"א דאינו יוצא, אבל בחלון אפשר כולם מסכימים שיוצא**.
       1. כ"ע מיקל – דבר יהושע (ח"א סי' מ' אות ט'), הגר' מלצר שליט"א (שמעתי, "אפשר **חוץ** מאחד מגדולי הוראה").
       2. **לא יצא ידי חובתו –** הגריש"א זצ"ל (פניני חנוכה עמ' מ"א, ס' חנוכה פרק י"א הע' א1, "ומקום ההדלקה מעכב. וכמו מי שמדליק בפנים על שולחנו שלא בשעת הסכנה, צריך לחזור ולהדליק, מפני שלא קיים כתקנת חז"ל. כך מי **שהדליק בחלון** במקום שחייב להדליק בפתח החצר, ואע"פ שגם בחלון יש פרסומי ניסא").
          1. אולי, וכן דעת הגרי"ז, והגרח"ק זצ"ל, עי' לשונם לעיל.
       3. מראי מקומות – ארחות רבינו (ח"ג עמ' ד' אות י"א), שבות יצחק (פרק ג' אות ב'), תשובות והנהגות (ח"ב סי' שמ"ג אות ב' ד"ה ולענ"ד, מועדים וזמנים ח"ב סי' קמ"ג ד"ה אמנם שוב).
  1. **בזמן הזה, בחו"ל, שלא במקום הסכנה**.
     1. יכול להדליק בפנים – הגרשז"א זצ"ל (דברי חכמים או"ח שאלה ת"צ), הגריש"א זצ"ל (דברי חכמים או"ח שאלה ת"צ, שבות יצחק ח"ה עמ' מ"ו ד"ה וכן, פניני חנוכה עמ' ס"א, "גם **במקום שאין חשש סכנה אין חיוב להדליק בחוץ מ"מ מצוה יש בזה** ... ואיכא סרך סכנה ... אבל באר"י הדרינן לדינא דגמ' להדליק בחוץ ואפילו ... יצטרך לבטל כל הידור במצות הדלקה").
     2. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב ב***מייל***) -

Should someone living in a house in America light his menorah in a window facing the street or should he light in a glass box outside his front door. If he should light outside, should he do so even if his menorah is seen much more clearly to people on the road from his window than from his front door step. Should I light both outside my front door and in my window?

R' Y. Berkovits wrote: 1. The minhag in Chu"l is to light inside. Some tayna, that even nowadays you should bedavka not light outdoors, so as not to get too comfortable in Chu"l, as it might lead to becoming a shas sakana. [Rav Yaakov was known not to be happy with some of the residents in Monsey lighting outside.] You are allowed to light outside if you want, provided that you live in a private house (not an apartment building). 2. Doesn’t matter. First decide where you are lighting, inside or outside. Then if you have two equal places in halacha, you would give preference to the place that can be seen better. 3. I’m not into lighting in multiple places - pashtus it isn't right. [Rav Asher Arielli gave a sevarah, that it is not the door that has a chiyuv (and if you didn’t light by it then it is lacking), rather it is the person that has a chiyuv to light, just the shaila is where.]

* 1. מראי מקומות – חוט שני (יו"ט, עמ' של"ח), בירור הלכה (ח"ד או"ח סי' תרע"א), נטעי גבריאל (פרק י"ד הע' ג'), פסקי תשובות (סי' תרע"א אות ג'), עיונים בהלכה (ח"ב סי' מ"ב), מנחת אשר (בראשית סי' נ"ה), שבות יצחק (ח"ה פרק ג'), עי' תוס' (שבת דף כא: ד"ה דאי), גליון גבורת עקיבא (פר' וישב שנת תשע"א).
  2. **מי שגר בבנין משותפת, מקום הדלקה**.
     1. י"א בחלון למעלה [ר' ברקוביץ שליט"א] - משום שחושש לשיטת רש"י, וגם לשיטת החזו"א, [ואולי גם להדבר יהושע].
     2. י"א בפתח חצרה [ר' רובין שליט"א] - פסק כתוס', ועיקר תקנה הוי להדליק שם, וזה המהדרין.
  3. **פנימיה בישיבה: האם הוא כמו בית ומשפחה אחד או כמו מי שדר בעליה**.
     1. כמו בית ומשפחה אחד.
        1. הגרשז"א זצ"ל (ימי החנוכה עמ' ק"נ אות י"א) – "פנימיה בישיבה המחולקת לחדרים ובאחד מן החדרים יוצאת מרפסת, יכול בחור הישן בחדר הסמוך להדליק נרותיו במרפסת, כיון דהוי כשותפין דכל אחד רשאי לעבור בחדר חבירו, ונחשב כבית מגורים דזה ישן בחדר זה, וזה ישן בחדר הסמוך, ומ"מ הוי בית אחד".
        2. עי' ***הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות קכ"ב) – "***שאלה: האם בחור ישיבה יכול להדליק בחדר אחר בפנימיה, או שמא הוא צריך להדליק דוקא במקום שהוא ישן. תשובה:לכאורה יכול גם בחדר אחר".
     2. מראי מקומות – אג"מ (מסורת משה ח"א או"ח אות שס"ט).
  4. **מי שמדליק ב' מנורות, אחד בחוץ שהוא ספק יצא יד"ח אבל מהודר, ואחד בפנים שיוצא לכו"ע**.
     1. ידליק בחלון ואח"כ ידליק בחוץ.
        1. תשובות והנהגות (ח"ה סי' רכ"ה) – "אמנם כעת **חזרתי בי**, שלפי דברינו שזהו מצוה מיוחדת להדליק בחוץ (ואינו בגדר המצוה לכתחילה), א"כ אם הקדים והדליק בחלון ביתו אז לשי' התוס' יצא עיקר המצוה, אבל לא קיים כלל המצוה המיוחדת להדליק בחוץ, ושפיר חוזר ומדליק בחוץ לצאת המצוה המיוחדת להדליק בחוץ. ועוד דלפי"מ שהוכחתי במק"א (ח"ד סי' ק"ס) דאפי' אם כבר יצא עיקר המצוה מ"מ שייך לחזור ולקיים המצוה בשלימות, ה"נ כאן אף דיצא בדיעבד המצוה בהדלקה בחלון שפיר שייך לחזור ולהדליק למטה כדי לקיים המצוה כתיקונה. תבנא למעשה דלענ"ד נראה עיקר שהמהדר להדליק פעמיים יכול להדליק בביתו בלא תנאי, ואם רוצה לצאת המצוה בלי שום פקפוק אזי יאמר להדיא [תנאי] ... ונראה דכ"א יקדים להדליק היכן שתופס אצלו לעיקר שזהו מקום ההדלקה, דלכתחילה ראוי לחשוש לשיטת רש"י עירובין (נ.) דאם מפסיק במעשה בין הברכה למצוה הוי ברכתו לבטלה ... **ובשנה האחרונה שיניתי** להקדים להדליק למעלה בבית בברכה, ואני מתנה כהנ"ל ומיד אחר כך בלי הפסק שיחה אני יורד להדליק למטה בפתח הבנין לרה"ר".
           1. עי' מועדים וזמנים (ח"ב סוף סי' קמ"ג, ח"ו סי' פ"ז ד"ה ומעתה, תשובות והנהגות ח"ב סי' שמ"ב אות ב' ד"ה ולע"ד, ח"ג סי' רי"ט ד"ה בדברינו) – "קודם ידליק למטה ברה"ר ואח"כ למעלה ואז אם רה"ר עדיף קיים בה המצוה, שאם הדליק בתחילה למעלה בבית לכ"ע בדיעבד יצא בזה בזמננו ושוב אין הידור למטה".
     2. ידליק בחוץ ואח"כ בחלון.
        1. הגריש"א זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון צ"ט עמ' מ"ו ריש טור ב') – "דהמדליק בפתח חדר המדרגות ובחלון ביתו ובירך בחלון ביתו, יש צד שצריך לחזור ולברך על ההדלקה בפתח החדר מדרגות, לכן יש לברך בדוקא בפתח חדר המדרגות [והיינו לשיטתו דמקום ההדלקה העיקרית הוא בפתח חדר המדרגות]".
        2. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (שו"ת שומע ומוסיף כת"י, הו"ד באליבא דהלכתא גליון צ"ט עמ' מ"ו טור ב') – "מכיון דרוב הראשונים שבידנו ס"ל כרש"י [דכשיש חצר לפני הבית יש להדליק בפתח הבית הפתוח לחצר], ולדעת החזו"א זצ"ל בזמן הזה גם להתוס' מדליקין על פתח הבית [דנמסר משם מרן החזון איש זצ"ל, דדין פתח החצר היה דוקא בזמנם שהיה רוב תשמישם בחצר לכל צרכיהם, וכמו שכתב רש"י בריש בבא בתרא וכל חצירות ששנו חכמים לפני הבתים הן, ורוב תשמישן בחצר. אבל בזמן הזה שאין עושין רוב תשמישם בחצר, גם להתוס' אין מדליקין אלא על פתח הבית], והראינו פנים מסבירות דסברתו כמעט מוכרחת מהגמ', לכן יוצא להלכה מזה דיש לפסוק, דלמי שאפשר לו ידליק גם על פתח החצר לחוש לדעת הטוש"ע והראשונים דס"ל כהתוס', ושאולי הסברא המיוחסת להחזו"א זצ"ל אינה מוכרחת כל כך, ויחזור וידליק עוד חנוכיה על פתח הבית, והברכות יברך על פתח החצר ולא יפסיק בדיבור (גם לא באמירת 'הנרות הללו') עד שידליק על פתח הבית, ולא יעשה להיפך לברך על פתח הבית ולהדליק אח"כ בחצר, כיון דבחצר יוצא או לכתחילה או לגמרי לא, ובפתח הבית יוצא לכו"ע בדיעבד, ואם כן ידליק מקודם בחצר ויצא לכתחילה או לגמרי לא וידליק אח"כ על פתח הבית. אבל אם ידליק בבית מקודם יצא עכ"פ בדיעבד לכולי עלמא, וכבר לא יועיל לו בהדלקתו בחצר כלום, דומיא דמי שיש בידו אתרוג מהודר ספק מורכב ואתרוג ודאי בלתי מורכב שאינו הדר, שיטול מקודם הספק מורכב ויצא או לכתחילה בהידור או לגמרי לא, וכן ה"ה בכאן, ולאין מעבירין על המצות לא חיישינן, בצאתו מבית לחצר ואינו מדליק מקודם על פתח הבית, דממ"נ אי חיוב ההדלקה הוא בחצר הרי בבית אין כלל חיוב, ואי חיוב הדלקה בבית הרי במה שהקדים להדליק בחצר הוי כמדליק מדורה בעלמא".
        3. הגר"ע אויערבאך שליט"א (אליבא דהלכתא גליון צ"ט עמ' מ"ו סוף טור ב') – "דהמהדר להדליק נרות בב' מקומות בפתח חדר המדרגות ובחלון ביתו הפונה לרשות הרבים, ידליק בראשונה בפתח חדר המדרגות ויכוון בברכה אף על ההדלקה שמדליק בחלון ביתו, ואין לחשוש לשינוי מקום".
        4. שערי זבולון (חנוכה סי' ד' אות ג') – "והנה ידוע שיש נידון אם הדלקה בפתח חדר המדרגות נחשב לפתח חצר הסמוך לרה"ר, או דאין חדר מדרגות נחשב חצר רק מבוי ואין על ידי הדלקה על יד פתחו קיום נר חנוכה. ויש מהדרין לצאת ידי הכל שמשתתפין עם שכן שמדליק על יד פתח חדר מדרגות, והוא גם מדליק בבית על יד חלון סמוך לרה"ר, או שהוא גופא מדליק בב' מקומות. ונחזי באופן הא' שמשתתף עם שכן שמדליק בפתח חדר מדרגות מי ידליק קודם. דאם הוא ידליק קודם בברכה על יד החלון יש לדון אם יהא לו תוספת קיום במה שמדליק על יד פתח הבית אחרי שכבר קיים המצוה. ולא דמי למה שאומרים בשם הגר"ח זצ"ל דאחרי קיום מצוה לא שייך שוב שיקיים המצוה בהידור, וכגון בקיים מצות אתרוג באינו מהודר שוב אין ענין שיקח אח"כ מהודר, דכבר כתבו דיתכן דסברתו רק להידור של 'זה קלי ואנוהו' דאינו אלא יופי למצוה, ולא היכן דיש תוספת הידור בעצם הקיום. לכן גם בקיום של על יד פתח הבית דהוי תוספת בעצם קיום המצוה, שייך קיום שידליק שוב על יד פתח ביתו ... היוצא מדברינו באם משתתף בנר של שכן יש לדון שידליק מקודם על יד חלון הבית ויהא לו גם קיום של פתח הבית אח"כ, ואינו ברור. ואם השכן ידליק קודם לא יכול לברך על הנרות שבבית, ואולי במשתתף רק בנר אחד יכול להדליק בביתו על יד חלון שאר הנרות בשביל קיום מהדרין ותליא במחלוקת. ואם ישמע מהשכן את הברכות יש לדון מדין שינוי מקום וכדלהלן. ואם מדליק בעצמו בב' המקומות, לכאורה פשוט שעליו להדליק קודם על יד פתח חדר המדרגות ורק אח"כ על יד חלון בבית לצאת מידי ספק שכבר קיים המצוה על יד החלון ושוב אין לו קיום של פתח הבית, זולת בע"ש או באם מדליק בתחילת השקיעה וממשיך לדלוק עד חצי שעה שאחרי צאת הכוכבים יתכן שיש לו קיום גם של פתח הבית לפי הסוברים דזמן קיום הדלקה הוא רק מצאה"כ ואילך ...".
     3. מראי מקומות.
        1. לענין "יש ספק פסול מהודר ויש ודאי כשר, איזה תחילה" - עי' סוף הל' ד' מינים, לשיטות ומראי מקומות.

1. מקום בחוץ.
   1. **האם מדליק בחלל הפתח, או פתח החצר בחוץ** [ברה"ר].
      1. בחוץ – לשון השו"ע (סעי' ה'), החזקת התורה (סוף ספרו), זה השולחן (ח"ג עמ' ס"ד, העמק חכ"ז עמ' ע"ט, מוריה חט"ז עמ' ע"א), ס' חנוכה (פרק י"א סעי' א'), הגר"י רובין שליט"א (שמעתי).
      2. בחלל – הגריש"א זצ"ל (אור ישראל פרק ו' הע' ש"ד).
      3. מראי מקומות – אור ישראל (פרק ו' הע' ש"ד).
         1. ריטב"א (שבת דף כא: ד"ה מצוה) – "מצוה להניחה על פתח ביתו מבחוץ. פי' כי היכי דלעביד פרסומי ניסא בכולי עלמא, ומה שפירש"י ז"ל לא מבחוץ ברשות הרבים אלא מבפנים סמוך לרשות הרבים, לאו למיסר בחוץ ממש אתא, **כי מנהגם היה להדליק מבחוץ ממש** וכדמוכח ממתני' דגמל עובר ברשות הרבים דבנר חנוכה פטור, והתם ברשות הרבים ממש מיירי וכן פירש רש"י ז"ל לקמן, אלא הכי בעי למימר דלא סוף דבר מצותו בחוץ ממש, אלא ה"ה סמוך לחוץ מבפנים בענין שיכירו בני רשות הרבים".
         2. רבינו ירוחם (נתיב ט ח"א, סא:), הו"ד בפר"ח (ס"ק ה') – "נר חנוכה מצוה להניחה על פתח ביתו מבחו' בטפח הסמו' לפתח מצד שמאל כשנכנסין לבית ואם הוא דר בעלייה מניחה בחלון הסמוך לר"ה **מבחוץ** ובשעת הסכנה מניחה על שלחנו ודיו כך פשוט בשבת פרש"י מבחוץ בפתח החיצון הסמוך לר"ה אבל הנרות מבפנים וי"מ מבחוץ ממש בר"ה".
         3. הגריש"א זצ"ל (פניני חנוכה עמ' נ"ו) – "וכך הורה רבינו שליט"א [זצ"ל] לישיבה שהיה חסר להם מקומות הדלקה לכל התלמידים, שיעשו צורת הפתח רחבה פחות מד' טפחים ויוכלו להדליק בכל חלל הפתח, וגם טפח הסמוך מבחוץ, וגם מבפנים לפתח בטפח הסמוך".
      4. **בפתח מבפנים**.
         1. הגריש"א זצ"ל (שונה הלכות תורת המועדים ס"ק י"א, פניני חנוכה עמ' נ"ה) – "על חצר שיש לה שער סורגים שגם כשמדליק מעבר השער הפנימי, רואים מבחוץ. וחושש להדליק מבחוץ מפני גנבים. ת: יכול להדליק מבפנים לשער, ובלבד שיהיה בטפח הסמוך".
         2. חוט שני (חנוכה עמ' ש"ז אות ו') – "הא דאיתא 'על פתח ביתו מבחוץ', בפשטות הוא רק היכי תימצי שיראו את הנר בני רשות הרבים, ושמא מ"מ כיון שנזכר מבחוץ היינו דוקא מבחוץ. ועכ"פ בפתח עם דלת אלא שרואין את הנרות גם כשמדליקין את הנרות מבפנים, כגון שהדלת עשויה מזכוכית או מסורגים, ידליק מבחוץ, דמ"מ מבחוץ רואים יותר ואיכא יותר פירסומי ניסא".
         3. הגרח"ק זצ"ל (שונה הלכות תורת המועדים ס"ק י"א) – "ומי שיש לו דלת שקופה אעפ"כ יניח הנר חנוכה בחוץ שכך היה התקנה להדליק בחוץ שאז יש פירסומא ניסא ואם חושש שיגנבו לו את החנוכיה ישמור ע"ז חצי שעה".
   2. **מצד טפח הסמוך, מה עדיף**.
      1. עדיף בחלל – ח"א (כלל י"ג סעי' כ"ג), קיצור שו"ע (סי' קל"ט סעי' ז').
      2. אפילו בחלל צריך טפח הסמוך – ט"ז (ס"ק ו'), א"ר (ס"ק י"ד), עי' מ"ב (ס"ק ל"ו).
   3. **מנהגים**.
      1. בחוץ – הגרשז"א זצ"ל.
      2. בחלל – הגריש"א זצ"ל (אור ישראל פרק ו' הע' ש"ד).
2. גובה הנרות - סעיף ו'.
   1. **למטה מג' טפחים**.
      1. יוצא – מ"ב (ס"ק כ"ו, "ומ"מ בדיעבד יצא").
      2. לא יוצא – קיצור שו"ע (סי' קל"ט סעי' י"ג, "ובשעת ההדלקה צריכין להיות הנרות במקומן הראוי ובשיעור הראוי, לאפוקי אם הדליקן למטה מג' טפחים או למעלה מכ' אמה ואח"כ כשהן דולקות הניחם במקומן, פסולין").
      3. הגרח"ק זצ"ל (קונ' גם אני אודך, חנוכה אות ב') – "שאלה: באופן שיש לו אפשרות להניחו או למעלה מי' טפחים, או למטה מג' טפחים, מה עדיף שיעשה. תשובה: איפה שיהא ניכר יותר".
   2. **י' טפחים**.
      1. הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח פר' וישב שנת תשע"ח עמ' ב') – "באופן שיש יותר פירסומי ניסא באם ידליק מעל י' טפחים, האם ידליק מעל י' או בנמוך. תשובה: אם יש הרבה פרסומי ניסא ידליק שם".

הגרח"ק זצ"ל (עלי שי"ח חנוכה אות נ"ה, עמ' קצ"ט) – "שאלה: בשו"ע סי' תרע"א סעי' ו'- מה הדין כשיש ילדים קטנים בבית ופוחד שיהפכו לו את המנורה, האם יכול לכתחילה להדליק למעלה מעשרה טפחים. תשובה: אולי".

* 1. **האם הולך אחר מקום הלהב או אחר הנר**.
     1. הולך אחר מקום הלהב.
        1. שעה"צ (ס"ק ל"ג) – "ועיין בפמ"ג שכתב דאף בנרות שעוה ארוכים כל שמקום הלהב הוא למעלה מכ' אמה פסולה".
        2. שבט הלוי (מבית לוי ח"י עמ' ה' אות ז').
        3. חוט שני (חנוכה פרק י"ט ס"ק ג' אות ד', עמ' ש"ז).
        4. הגרח"ק זצ"ל (עלי שי"ח חנוכה אות נ"ח, עמ' קצ"ט) – "שו"ע בסי' תרע"א סעי' ו' שכתב מניחו למעלה מג', האם זה על המנורה או על השלהבת של נר. תשובה: על השלהבת".
     2. אחר הנר.
        1. לקט יושר (סוף עמ' ק"נ) – "גם אמר אם תחתון של נר תוך י' טפחים, אע"פ שעליון גבוה הרבה אין בכך כלום".
     3. מראי מקומות – כתבי קה"י (שבת סי' ט"ו), בית אבי (ח"ג סי' ע"ה), נשמת שבת (אור ישראל חי"ח עמ' צ"ב אות ה', מקדש ישראל סי' נ"ג), אור ישראל (פרק ח' סעי' ג'), וישמע משה (פר' מקץ שנת תשע"ט עמ' ג').
        1. תשובות והנהגות (ח"ב סי' שמ"ב אות י') – "מצוה להניחה פחות מעשרה טפחים. ולא נתבאר אם היינו הלהב או המנורה, וכבר נסתפק בזה הגר"י קניבסקי זצ"ל באגרותיו, ובלקט יושר משמע שתלוי במנורה, ולע"ד נראה שע"פ דין תלוי במנורה, שעיקר הדין שצריך למצוה למטה מעשרה מפורש בפוסקים שאז ניכר שהוא למצוה ולא לצרכיו (עיין מ"ב תרע"א ס"ק כ"ז), ולזה סגי שהמנורה למטה, אבל ע"פ סוד שכינה יורדת למטה מעשרה וראוי שהלהב שבו מקיימין המצוה למטה מעשרה".

1. מקום בתוך ביתו - סעיף ז'.
   1. **טפח הסמוך: האם הוא לכתחילה או בדיעבד**.
      1. לכתחילה.
         1. ערה"ש (סי' תרע"ו סוף סעי' י"א) – "וסמוך לפתח אינו מעכב".
         2. עי' הגרשז"א זצ"ל (מעדני שלמה עמ' ק"י, דפו"ח עמ' רכ"ג [לשונו מובא לקמן], שלמי מועד סוף עמ' ק"צ) – "דהדין טפח הסמוך אינו לעיכובא בעיקר ההדלקה ובכל כה"ג שניכר הדבר שלא הניח שם מפאת ריבוי המדליקין ליכא עליו חיוב זה כלל שידליק בטפח הסמוך".
         3. משנה הלכות (אליבא דהלכתא גליון צ"ט עמ' מ"ו סוף טור ג') – "דהא דאיתא דמצוה להדליק נרות חנוכה בטפח הסמוך לפתח אינו דין לעיכובא, ואם ניכר שזה שייך לבית די בכך".
         4. עי' הגרח"ק זצ"ל (שאלת רב ח"ב פרק ל"ח אות ד', קונ' גם אני אודך חנוכה אות ק"ט) – "לכאו' יצא וצ"ע".

עי' הגרח"ק זצ"ל (דולה ומשקה עמ' רל"ב, דפו"ח עמ' רס"ה) – "שאלה: נסתפקו בבי מדרשא, בדין שצריך הדלקת נר חנוכה 'טפח סמוך לפתח', ויותר מטפח בודאי אינו לכתחילה. האם הוא גם לעיכובא, (שיש סברא לומר שכל שיש היכר שזה הודלק מכח בעל הבית, גם כשהוא רחוק יותר מטפח, בדיעבד כשר). תשובה: כמדומה שהוא לכתחילה".

הגרח"ק זצ"ל (הנרות הללו קדש פרק ב' סעי' י"ב) – "יצא ידי חובה בדיעבד".

עי' הגרח"ק זצ"ל (אור ישראל פרק ו' הע' ש"י) – "ובתנאי שיהא ניכר שהנרות שייכים לו".

* + 1. מעכב.
       1. הגריש"א זצ"ל (פניני חנוכה עמ' ס"ד, ס' זכרון נר שאול עמ' תקל"ח אות י"ח, עי' שבות יצחק ח"ח עמ' קי"ב, עי' אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ל"ה אות י"ד) – "הטעם שמדליקים בטפח הסמוך לפתח הוא כדי שיהיה ניכר שהניחו שם לשם נר חנוכה. ודין זה הוא לעיכובא ... ואם אין לו אפשרות להדליק בטפח הסמוך לפתח ישכור בית אחר, ופשיטא שאינו יכול להדליק על שולחנו משום הא".

הגריש"א זצ"ל (עי' קונ' נרות חנוכה עמ' מ"ד אות ו') – "לא הדליק בטפח הסמוך לפתח יש לדון שלא יצא ידי חובתו כי אין ניכר שזה שלו וכמש"כ רש"י - שאינו ניכר שזה של בעה"ב".

הגריש"א זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון צ"ט עמ' מ"ז טור א') – "שמעתי דהא דאיתא דמצוה להדליק נרות חנוכה בטפח הסמוך לפתח הוי דין לעיכובא ... וכן כתב בס' פניני חנוכה (עמ' פ"ט צ') בשם מרן זצוק"ל דלהניח בטפח הסמוך הוא לעיכובא".

* + - 1. עי' זה השולחן (ח"ג עמ' ס"ד ד"ה אבל) – "יש לחשוש דהוי כמו דהדליק ברחוב שי"ל שאינו יוצא אף בדיעבד".
      2. הגר"ע אויערבאך שליט"א (אליבא דהלכתא גליון צ"ט עמ' מ"ז טור א') – "דנר חנוכה יש להדליק בטפח הסמוך לפתח והוי לעיכובא".
    1. מראי מקומות – אור ישראל (פרק ו' סעי' ה'), פסקי שמועות.
       1. חוט שני (חנוכה פרק י"ט ס"ק ה' אות א', עמ' שי"ג) – "יש מקום לדון אם שיעור טפח שצריך להיות סמוך לפתח, אם הוי לעיכובא כיון דאיתא לשון מצוה, אבל אם ירחיק הרבה ודאי מעכב, ומה שהקשה הגר"א ע"ד השו"ע אמאי מברכין על הנוסף הא אינו בטפח הסמוך, אע"פ דמ"מ מקיים בהם התוספת, ועל כרחך דהוי נמי מקום נר חנוכה, י"ל דכיון שהוא המשך של נרות עד הפתח שפיר דמי, אך מ"מ הקשה שאין להתחיל מהם".
  1. **סמוך למנורה אחרת**.
     1. מחמיר.
        1. הגריש"א זצ"ל (ס' זכרון נר שאול עמ' תקל"ח אות י"ח, עי' שבות יצחק ח"ה עמ' קי"ב ד"ה ולענין) – "ולכן אם מניחו בטפח הסמוך למנורה אחרת שהיא בתוך טפח הסמוך לפתח, לא מהני ויחזור וידליק בברכה".

הגריש"א זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון צ"ט עמ' מ"ז טור א') – "ואם אין די מקום בטפח הסמוך לפתח ידליקו גם מימין הפתח וגם למעלה מי' טפחים, ואם בכל זאת אין די מקום שישתתפו אלו שאין להם מקום להדליק עם המדליקים".

* + - 1. הגר"ע אויערבאך שליט"א (אליבא דהלכתא גליון צ"ט עמ' מ"ז טור א') – "ואף אם ניכר שזה המשך הפתח, כגון שמדליקין הרבה אנשים בפתח ואין מקום לכולם להדליק בתוך הטפח, מכל מקום אין להרחיק יותר מטפח מהפתח".
    1. מיקל.
       1. דברי מיעקב (שבת דף כא: 157).
       2. הגרשז"א זצ"ל (שלמי מועד סוף עמ' ק"צ) – "די בזה שהניח בקרוב למנורת חבירו וכן הלאה על פני כל הכותל".

הגרשז"א זצ"ל (מעדני שלמה עמ' ק"י, דפו"ח עמ' רכ"ג) – "בנוגע למה שנוהגים בישיבת 'קול תורה', שיש כותל ארוך ליד פתח הכניסה לישיבה, ומחמת חוסר מקום בטפח הסמוך לפתח, מפזרים את המנורות על פני כל הכותל אף רחוק מן הפתח, שלכאורה לא מקיימים בכך תקנת חז"ל להדליק בטפח הסמוך לפתח. וענה מרן, דכיון שמנורה אחת נמצאת בתוך טפח הסמוך, הדבר ניכר שהטעם שהשני הניח נרותיו רחוק מהפתח הוא משום שאין מקום להניח אף את שלו סמוך להפתח ממש, ולכן די בזה שהניח קרוב למנורת חבירו וכן הלאה על פני כל הכותל. והטעם, דדין טפח הסמוך אינו לעיכובא בעיקר ההדלקה (וכמו שביאר לעיל בענין חילוקי מקומות ההדלקה), ובכל כי האי שניכר הדבר שמפאת ריבוי המדליקין לא הניח שם, אין עליו חיוב להדליק בטפח הסמוך. והעיר חכ"א, שלכאורה יש לתמוה על דברי מרן בזה, ממש"כ הגר"א (סי' תרע"ו ס"ה) בדעת המחבר שם דסובר שלעולם מתחיל להדליק משמאל לימין לקיים הדין כל פינות וכו', ותמה שם הגר"א איך הניח עיקר הדין של טפח הסמוך לפתח ולהדליק נר שמאלי שרחוק טפי מפתחו לקיים דין כל פינות וכו'. ולכאורה לפי דברי מרן לא הקשה הגר"א מידי, דאף אם הנר השמאלי רחוק טפי מטפח פתחו, הלא כל מה שרחוק הוא משום ששאר נרותיו סמוכים לפתחו וזה הוי קיום של הדלקה בטפח הסמוך. וכאשר הצעתי את הדברים בפני מרן, ענה שתמיהת הגר"א היא אמאי מניח נר זה ומדליק דוקא נר אחר, דכיון שבאפשרותו להדליק אותו נר הסמוך טפי לפתחו ודאי שכך עדיף, משא"כ בנידון דידן שאי אפשר שכולם ידליקו בטפח הסמוך, יודה הגר"א דמחמת אונס ריבוי המנורות, יתקיים הדין טפח הסמוך על ידי סמיכות הנרות, וכנ"ל. ובעיקר קושית הגר"א, אמר מרן, דאין כוונת הגר"א במה שחולק על המחבר, שלא יצא ידי חובה אף לעיכובא, דבודאי כל עיקר דין זה אינו לעיכובא, אלא שנחלקו בענין הידור כיצד ראוי להדליק לכתחילה. וממילא פשיטא שאף בניד"ד כולם יוצאים ידי חובה, ואדרבה, ע"י כך נתרבה פירסום הנס נתרבה טפי על ידי ריבוי המנורות שם".

* + - 1. משנה הלכות (אליבא דהלכתא גליון צ"ט עמ' מ"ו סוף טור ג') – "ולכן אם כבר מונח מנורה בטפח הסמוך לפתח יכול להרחיק ולהניח את המנורה יותר רחוק, דמוכח דהא שהניח שם את המנורה שלו כיון שלא היה מקום בטפח הסמוך לפתח".
      2. הגר"א קופשיץ זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון צ"ט עמ' מ"ז טור א') – "דאם ניכר שזה המשך של הפתח, כיון שאין מקום בטפח הסמוך לפתח שכבר הדליקו שם יכול להרחיק ולהניח את נרותיו יותר רחוק בסמוך לנרותיהם של אלו שהדליקו בטפח הסמוך לפתח, **והיינו דוקא שהוא מדליק נרותיו אחרי שהמדליקים בטפח הסמוך כבר הדליקו נרותיהם**, אבל אם המדליקים בטפח הסמוך לפתח מדליקים בצאת הכוכבים והוא מדליק בשקיעה אינו יכול להדליק רחוק מהפתח, דצריך שבשעת ההדלקה יהא ניכר שהסיבה שהניח נרותיו רחוק מהפתח היינו משום שאין לו מקום בטפח הסמוך לפתח".
      3. רבבות אפרים (אליבא דהלכתא גליון צ"ט עמ' מ"ז טור א') – "דאם ניכר שזה המשך של הפתח, כיון שאין מקום בטפח הסמוך לפתח שכבר הדליקו שם יכול להרחיק ולהניח את נרותיו יותר רחוק בסמוך לנרותיהם של אלו שהדליקו בטפח הסמוך לפתח, **והיינו דוקא שהוא מדליק נרותיו אחרי שהמדליקים בטפח הסמוך כבר הדליקו נרותיהם**, אבל אם המדליקים בטפח הסמוך לפתח מדליקים בצאת הכוכבים והוא מדליק בשקיעה אינו יכול להדליק רחוק מהפתח, דצריך שבשעת ההדלקה יהא ניכר שהסיבה שהניח נרותיו רחוק מהפתח היינו משום שאין לו מקום בטפח הסמוך לפתח".
      4. חוט שני (חנוכה פרק י"ט ס"ק ה' אות ג', עמ' שי"ג) – "מ"מ אם ניכר שזה המשך של הפתח, כגון שמדליקין הרבה אנשים בפתח, ואין מקום לכולם להדליק בתוך הטפח, י"ל דכל שניכר שזה ההמשך, שפיר דמי".
      5. עי' הגר"ש דבליצקי זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון צ"ט עמ' מ"ז טור א') – "דפתח שהרבה מדליקים בו נרות חנוכה ואין די מקום בטפח הסמוך לפתח לכל המדליקים שם, אולי אפשר להקל להדליק צמוד לנרות שבטפח הסמוך לפתח, דניכר הדבר שהא שהדליק רחוק מהפתח הוא משום שאין מקום להניח אף את נרותיו בטפח הסמוך לפתח".
    1. בדיעבד יש להקל.
       1. תשובות והנהגות (ח"ה סי' רכ"ג אות י"א) – "נשאלתי היאך הדין כשרבים מדליקין על פתח הבית ואין מקום לכולם בטפח הסמוך לפתח, לע"ד נראה דכיון דעיקר הדין דבעינן טפח הסמוך לפתח היינו כדי שיהא ניכר שהמדליק הוא מבני הבית, א"כ כיון דבכה"ג שיש רצף של חנוכיות מהפתח, ניכר דכל המדליקים הם בני הבית, שפיר מהני בדיעבד, מיהו בודאי מצוה לכתחילה להדליק בטפח הסמוך לפתח וכמבואר מדעת הגר"א דס"ל שצריך להדליק תחילה בכל לילה הנר הראשון שבטפח הסמוך לפתח, דעיקר המצוה הוא בטפח הסמוך לפתח, ומבו' דאף שיש רצף של נרות מהפתח, מ"מ עיקר המצוה בטפח הסמוך לפתח, (וכן כתב המ"ב דלכתחילה ראוי ונכון לסדר כל הנרות בתוך חלל הפתח שיהיו כולם שוין בטפח הסמוך לפתח)".

תשובות והנהגות (אליבא דהלכתא גליון צ"ט עמ' מ"ז טור א') – "דבאופן שרבים מדליקים על פתח הבית מהני בדיעבד אף שאינו בטפח הסמוך לפתח, מ"מ **עדיף בכה"ג להדליק בצד ימין** בטפח הסמוך לפתח".

* + 1. מראי מקומות – הגרח"ק זצ"ל (אור ישראל פרק ו' הע' שי"ט), אור ישראל (פרק ו' סעי' ט').
       1. הגרשז"א זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון צ"ט עמ' מ"ו טור ג') – "ובעיקר הדבר מש"כ במעדני שלמה דין זה לגבי הפתח של ישיבת קול תורה, יש לציין שזכיתי לשאול למרן זצוק"ל כשהגיע לישיבת קול תורה 'איפה מקום ההדלקה פה', וענה לי **שאפשר להדליק פה לכל אורך הכותל** (ונראה שהטעם הוא כיון ששם ניכר שזה שייך לבני הישיבה דיש לפני זה מדרגות), וכשהגיע לפתח אמר לי 'ופה עדיף להדליק', ולפי זה בכניסה לישיבת קול תורה (ומקומות הדומים לשם) אין צריך להגיע לטעם הנ"ל דאין מקום בטפח הסמוך, ואפשר להדליק לכל אורך הכותל אף שזה לא סמוך למנורת חבירו".
  1. **הטפח או התיבה**.
     1. השלהבת – הגרח"ק זצ"ל (הנרות הללו קדש פרק ב' סעי' י"ב).
  2. **טפח הסמוך גבי חלון**.
     1. ה"ה גבי חלון.
        1. העמק שאלה (שאילתא כ"ו אות כ"ג) – "דקמ"ל דגם בחלון צריך להניחה בטפח הסמוך לחלון".
        2. ***הגרשז"א זצ"ל (דולה ומשקה עמ' רל"ט הע' תרל"ז) – "להדליק בימין החלון".***
        3. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש ח"ג פרק ל"ה אות ט"ז).
        4. אור ישראל (פרק ו' סעי' י"ד).
     2. רק בפתח.
        1. עי' שעה"צ (סי' תרע"ו ס"ק כ') – "[כשמדליק בחלון או בחלל הפתח או בבהכ"נ בליל ראשון ידליק בתחלה בנר היותר ימיני ובליל שני ביותר שמאלי] והטעם, כיון שבלאו הכי אינו סמוך לפתח, מוטב שיעשה כן כדי לקיים גם מה שאמרו כל פינות שאתה פונה וכו'".
        2. ***הגרח"ק זצ"ל (דולה ומשקה עמ' רל"ט***) – ***"כמדומה שבחלון אין קפידא"***.
  3. **למטה מכ': חלון לרה"ר או פתח ביתו**.
     1. חלון לרה"ר.
        1. ח"א (סי' קנ"ד סעי' ט"ז) – "הדר בעליה, יכול להניח בחלון, אף על פי שהוא גבוה למעלה מי' טפחים. ונראה לי דלדידן מצוה יותר בחלון מלהניח אצל הפתח, דבחלון יש היכר לבני רשות הרבים".
        2. מ"ב (ס"ק ל"ח) – "ומ"מ אם יש לו חלון הסמוך לר"ה נכון יותר שיניחנו שם כדי שיהיה היכר לבני ר"ה ויתפרסם הנס".
        3. אג"מ (או"ח ח"ד סי' קכ"ה) – "מה שאפשר לעשות ביותר פרסום ודאי יש לעשות, וכן אני נוהג שאני מדליק בחלון הנראה בחוץ להעוברים ושבים שם וכן נהג אדוני אבי הגאון זצ"ל והרבה גדולי דורות שלפנינו מהיום שנעשה א"א להדליק בחוץ וכן הוא הנכון לדינא וכן איתא במ"ב ס"ק ל"ח, וכן יש לכתר"ה להתנהג".
        4. הגרח"ק זצ"ל (גם אני אודך בעניינים שונים ח"ב אות קס"ב) – "שאלה: אותם הדרים בעלייה ופתחם פתוח לחדר המדריגות ומדליקים שם, האם יוצאים ידי חובתם לכתחילה, או לא. תשובה: אם אין להם חלון מרשות הרבים פחות מכ׳ אמה יעשו כן".
           1. **רק אם** יש יותר פירסום הנס [כלשון המ"ב] – הגרח"ק זצ"ל (קונ' גם אני אודך, חנוכה אות ע', "אם יש פירסומא ניסא בחלון יותר מפתח ביתו, ידליק שם, ואם זה אותו דבר ידליק בפתח ביתו כעיקר התקנה").
  4. **למעלה מכ': מה עדיף, החלון או פתח הבית**.
     1. חלון.
        1. אג"מ (שמעתתא דמשה שמעות משה סי' תרע"א אות ד', מקראי קודש עמ' קנ"ג אות ח').
        2. הגר"י קמנצקי זצ"ל (במחיצת רבינו עמ' קל"ט) – "רבינו צידד לזמר שאלו הדרים בבית משותף גבוה בתוך העיר, ויש עוד בתים גבוהים כאלו סביב ונגד לביתו, שאפילו אם דירתם היא למעלה מכ' אמה, מ"מ עליהם להדליק ליד החלון ולא על השולחן או בפתח הבית, כי מה שאפשר לראות את הנרות מהבתים סביב, אפשר שהוא יותר פרסום הנס ממה שרואין אותו בני ביתו. [ומ"מ גם בני ביתו צריכין לראות את הנרות]".
        3. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה פרק י"ד הל' ה') – "וכשאינו מדליק בפתח הבנין, ידליק בחלון דירתו, אף אם הוא גבוה למעלה מעשרים אמה".
        4. אבן ישראל (הל' חנוכה).
        5. עי' שבט הלוי (ח"ד סי' ס"ה, לשיטתיה).
        6. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (מקראי קודש עמ' קנ"א).
        7. מקדש ישראל (סי' נ"ו, לשיטתיה).
        8. אבני ישפה (ח"ה סי' צ"ד ענף ב').
     2. פתח הבית.
        1. ח"א (סי' קנ"ד סעי' ט"ז) – "ואם החלון גבוה מקרקע רשות הרבים למעלה מכ' אמה ואם כן אין היכר לבני רשות הרבים, אזי יותר טוב להניח בפתח (שם)".
        2. שעה"צ (ס"ק מ"ב) – "אם החלון גבוה מקרקע רשות הרבים למעלה מעשרים אמה ואין היכר לבני רשות הרבים, אז טוב יותר להניח בפתח [פתחי תשובה]".
        3. קהלות יעקב (ארחות רבינו ח"ג עמ' ט' אות כ"ו ד"ה היוצא) – "שאלתי את מו"ר ח"י כסלו בכתב: כ"ק מרן שליט"א דירתו של בני ר"י שליט"א בקומה הרביעית וע"ג עמודים דהיינו ה' קומות בקומה שגר הוא בודד כי עדיין אין לו שכנים בקומה שהוא גר, מול המרפסת יש בית והשכן משם יכול לראות אם ידליק וכן מהרחוב יכולים לראות אם ידליק במטבח אולם זה למעלה מכ' מהרחוב היכן ידליק נר חנוכה. מו"ר השיב בכה"ג שלמעלה מכ' שידליק למטה בפתח הבית בפתח הכניסה לחדר המדרגות כן כותב הרב שטרנבוך בספרו ע"ש וצריך לעיין שם בהלכה ... היוצא מכל הנ"ל דדעת מו"ר הגרים בקומות שחלונות דירותיהם פחות מכ' אמות עד קרקע הרחוב ידליקו בחלון והגרים בדירות שחלונותיהם למעלה מכ' אמה ידליקו בפתח חדר המדרגות אף שהחדר משותף להרבה דיירים, ודעת מרן החזו"א זצוק"ל בלמטה מכ' גם שוה לדעת מו"ר, אמנם בדירה למעלה מכ' אמה לפי פסקו של מרן לגרח"ק שליט"א דלהלן גם כאן ידליק בפתח דירתו וזה פשוט היכא שיש שכנים באותה קומה א"כ זה דומה ממש לנדון דר"ח, אבל היכא שאין שכנים באותה קומה יל"ע אבל אין עצה אחרת רק להדליק בפתח דירתו מאחר דלמרן המדליק בפתח חדר המדרגות כאילו מדליק באמצע החצר".
        4. הגרח"ק זצ"ל (מצות נר איש וביתו סי' ה' הע' י"ד, שאלת רב ח"ב פרק ל"ח ס"א, עלי שי"ח חנוכה אות י"ז [עמ' קצ"א], אות כ' [עמ' קצ"ב]).
        5. עי' תשובות והנהגות (ח"ב סי' שמ"ב אות י"ב).
     3. דעת החוט שני.
        1. חלון – פסקי שמועות (עמ' נ"ט).
        2. פתח הבית – פסקי הלכות (הגרנק"ש, פרק ב' אות ח', "עדיף שידליק בחלון ... דסו"ס יש גם ענין פרסומי ניסא לדיירים הגרים בבתים הסמוכים בקומות העליונות ... ואם אין באפשרותו ... ידליק לחדר המדרגות").
     4. דעת הגריש"א זצ"ל (מצות נר איש וביתו שם הע' ט"ז, ס' חנוכה פרק י"א הע' כ"ג, פניני חנוכה עמ' נ').
     5. מראי מקומות – ודברת בם (סי' קע"ט).
        1. ריטב"א (שבת דף כא. ד"ה ואם, עי' מגיה שם) – "ואם דר בעליה מניחה בחלון הסמוכה לרשות הרבים. פי' וסתמא קאמר אע"פ שהיא גבוהה לבני רשות הרבים למעלה מעשרים אמה, דבדידיה משערינן כיון דלא איפשר אלא בהכי וכדאמרינן".
        2. תשובות והנהגות (ח"ב סי' שמ"ב אות י"ב) – "אם החלון למעלה מעשרים כמו שמצוי כאן בשכונתינו נראה שעדיף להדליק בביתו בדלת, שההיכר לבני ביתו, ויקיים דין פחות מעשרה עם מזוזה בימין ונ"ח משמאל ויוצא בזה עיקר המצוה כהלכתה, וכן מפורש בפר"ח שכתב 'דבר ברור הוא שאם החלון למעלה מעשרים אמה שמניחה על פתח ביתו', ברם שוב מצאתי חידוש פלא בריטב"א החדשים שכתב ע"ד הגמרא שמדליק בחלון, וז"ל וסתמא קאמר אע"פ שהיא גבוהה לבני רה"ר למעלה מכ' אמה כיון דאי אפשר בלאו הכי, ע"כ".
  5. **אם יש פרסומי ניסא לחלונות שכנגדו**.
     1. אין פרסומי ניסא.
        1. קהלות יעקב (ארחות רבינו ח"ג אות כ"ו ד"ה היוצא).
        2. הגריש"א זצ"ל (נר מצוה איש וביתו סי' ה' הע' ט"ז, פניני חנוכה עמ' ס"ח).
        3. עי' הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה חנוכה פרק י"ד הע' כ"ב).
        4. חוט שני (חנוכה פרק י"ט ס"ק ג' אות י' [עמ' ש"ז], פסקי שמועות עמ' מ"ה) – "ולענין של למעלה מכ' אמה, בתים שממול לביתו אפילו ישנם שם עשרים בני אדם לא הוי רשות הרבים".
        5. הגרח"ק זצ"ל (דולה ומשקה עמ' רל"ג, שאלת רב ח"ב פרק ל"ח אות א', קונ' גם אני אודך חנוכה אות ק"ו).

הגרח"ק זצ"ל (בנתיבות ההלכה חכ"ו עמ' צ"ט אות ב') – "שאלה: מי שביתו למעלה מכ' אמה ויש ממולו בתים שמשם אפשר לראות הנרות האם זה מועיל. תשובה: זה לא מועיל".

הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח פר' וישב שנת תשע"ח עמ' ב', עלי שי"ח חנוכה אות י"ח [עמ' קצ"א], עי' אות י"ט) – "הדר בקומה גבוהה מעל לכ' אמה מהקרקע, האם ידליק בחלון ויסמוך על הפירסומי ניסא מהשכנים שדרים ממול, או שידליק במקום אחר. תשובה: ידליק בפתח ביתו".

הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח תשובה תר"ט, עמ' רפ"ב) – "מי שביתו גבוה למעלה מכ' אמה, ויש מולו בתים גבוהים שרואים הנרות אם מהני. תשובה: לא מהני".

* + - 1. תשובות והנהגות (ח"ב סי' שמ"ב אות י"ב) – "אם גר למעלה מעשרים אמה אין בזה היכר לבני רה"ר, ואף שיש שכנים ממול זה לא מספיק שחז"ל תיקנו ההיכר לבני רה"ר דוקא".
    1. נוטה להקל.
       1. הגרחפ"ש זצ"ל (חידושי בתרא [על פסחים] סי' תרע"א על רמ"א סעי' ז') – "בזמנינו שהבנינים גבוהים, יש להם מעלת רשות הרבים, דכל מעלתו שניכר לעוברים ושבים, וכן בחלון יש הרבה חלונות מהבנין שכנגד, ועדיף מלהניח בפתח ביתו לחדר המדרגות, דאין שם כ"כ רבים".
       2. שבט הלוי (ח"ד סי' ס"ה ד"ה ואשר, ח"ז סי' פ"ד, מבית לוי ח"י עמ' ד' אות ג').
       3. מקדש ישראל (סי' נ"ו).
       4. הגר"י קמנצקי זצ"ל (במחיצת רבינו עמ' קל"ט) - לשונו מובא לעיל.
       5. אבן ישראל (סי' תרע"א).
    2. יש פרסומי ניסא – עי' הגרנ"ק שליט"א (כת' לעיל, לפי הפסקי הלכות, ולא פסקי שמועות).
    3. מראי מקומות – הלכות חג בחג (פרק ה' הע' ה' ד"ה ומהי"ט), הגר"א נבנצל שליט"א (ביצחק יקרא סי' תרע"א סעיף ה'), הגר"י עדס שליט"א (הנרות הללו קדש פרק ב' סעי' כ"ג).
       1. ***הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות ק***י"ח) – "שאלה: מי שבא מחוץ לארץ לכמה ימים בחנוכה וישן בדירה בקומה חמישית ויש בנינים באותו גובה מולו איפה הוא צריך להדליק נרות חנוכה. תשובה: בחלון מול הבנינים".

1. בצד ימין.
   1. **דלת שאין בו מזוזה, יניחנו בימין: מה הדין אם כבר דולקים שם נרות חנוכה**.
      1. עדיין מדליק בימין.
         1. זכרון משה (סי' י"ב).
         2. הגרשז"א זצ"ל (מבקשי תורה סי' ר"ב אות ג', הליכות שלמה חנוכה פרק י"ד סעי' ג', אליבא דהלכתא גליון צ"ט עמ' מ"ז טור ב') – "עוד השיב מרן זצוק"ל לשואל דה"ה איפכא בכה"ג שאין מזוזה בפתח שמניח נרותיו בימין, הבא אחריו להדליק, גם יניח נרותיו בימין ולא אמרינן שידליק בשמאל הפתח בכדי שיהא מסובב במצות, דאין הדין משתנה אף בזה".
         3. הגריש"א זצ"ל (ס' זכרון נר שאול עמ' תקל"ח אות כ', עמ' תקמ"ב אות ב', אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ל"ה אות ט"ו) – "נר חנוכה מדליקו משמאל כדי שיהיה מסובב במצוות, ולכן אי אין לו מזוזה כגון שעדיין לא קבע, או בגוונא שפטור כמו השוכר בית בחוץ לארץ עד שלושים יום וכן הדר בפונדק עד שלושים יום, ודאי ידליק מימין שהיא עדיפה לכל מידי דחשיבות. וכולם מדליקים בשמאל אף שכבר מסובבים במצוות מהדלקת הראשון, אחר שכך נקבע הדין. אלא אם כן לא נותר מקום בטפח הסמוך".
         4. קובץ הלכות (חנוכה פרק ח' סעי' י"ב).
         5. ***הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל)*** -

If there is a mezuzah on right and menorah on left, and another household member wants to light. Should he put his on the right - since there is already one on the left? Similarly, if there is no mezuzah and one put his menorah on the right, should another put his on the left to surround the doorway with mitzvos?

R' Y. Berkovits wrote: 1. No - find some room on the left within a tefach, even if you have to go over the height of ten tefachim. The correct place for each person to light is opposite the mezuzah. That is what is noheg in the yeshivas, they would stack up the whole left side, until there is no more creative room, then they would put on the right (if there is no other pesach). 2. We don’t make up our own sevaros of what is called "misovev b’mitzvos", find room on the right.

* + 1. ידליק בשמאל, כדי להיות מסובב במצות.
       1. מקור חיים (על סעי' ז') – "אם אין מזוזה ויש שני מדליקין, מדליק אחד מזה ואחד מזה, זכרון משה [ליקוטי דינים] סימן י"א".
          1. אמנם עי' לשון הזכרון משה, לקמן.
    2. מראי מקומות.
       1. זכרון משה (הלפרין, סי' י"א) – "לדידן דמדליקין כל בני [ה]בית כדעת הרמב"ם, והדליקו קצתם בטפח הסמוך לפתח שאין בו מזוזה מימין, והאחרים אין להם מקום מצד ימין להדליק בטפח הסמוך לפתח רק צריכין להרחיק יותר מטפח, עדיף טפי שידלקו משמאל כדי שידליקו בטפח הסמוך לפתח. וגם כדי שילך בין שתי נרות דמצוה. וכן כשיש מזוזה בבית והדליקו קצתם משמאל ואחרים אין להם מקום מצד שמאל להדליק בטפח הסמוך לפתח, עדיף טפי שידליקו מימין בטפח הסמוך לפתח כיון שהדליקו כבר קצתם משמאל וכבר קיימו שילכו בין שתי מצות".
       2. הגרח"ק זצ"ל (עלי שי"ח חנוכה אות ל"ח, עמ' קצ"ה) – "שאלה: כשיש דלת שאין בה מזוזה שצריך להדליק בימין, ומה הדין אם כבר הדליקו שם. תשובה: צ"ע".
       3. שבות יצחק (חנוכה עמ' י"ז) – "והנה משמע מדברי הא"ר שמצדד דמי שפתח ביתו סמוך לפתח בית חברו ואין לו מזוזה בפתחו, אפילו הכי ידליק בשמאל כדי שיהיה מסובב במצוות, דהיינו נ"ח שלו ונ"ח של חברו. וכ"כ בשו"ת שבות יעקב ח"ב סי' מ"א בתשובה על דברי האלי' זוטא וז"ל, אגב רציתי להודיע מה שהקשה גיסי הגאון בעל המחבר אלי' זוטא על מש"כ תוס' בשבת כ"א ע"ב ד"ה מדליק בפתח בית מבחוץ, דהיכא דאיכא חצר צריך להדליק בפתח החצר מבחוץ, ודייק כן מהא דנר שיש לו שתי פיות עולה לשני בני אדם, ואי מיירי בפתח בתיהם יהיה לזה בימין ולזה בשמאל, ומקשה דילמא מיירי שבית אחד אין לו מזוזה שאז מדליק שפיר בימין עכ"ד, ולע"ד לא קשה מידי דהא דצריכין בשמאל הטעם כדי שיכנוס בין שני מצות, ואם כן כשפתח בתיהם הם זה אצל זה שמזוזה אמצעית, מדליק זה שיש לו מזוזה בימין נר חנוכה שלו בשמאל על מזוזה האמצעית, א"כ השני שאין לו מזוזה בביתו צריך להדליק בשמאלו כדי שיכנוס בין שני מצות, בין נר חנוכה שלו לנר חנוכה של שכינו, ודו"ק שהוא ברור. ע"כ. מבואר דס"ל לשבות יעקב דכשאין מזוזה מימין דאינו מוקף במצוה של עצמו, יניח הנר חנוכה באופן שיכנס בין נר חנוכה שלו לנר חנוכה של חבירו, וכאמור גם האליה רבה סיים שם כן. אך מצינו בספר פתחי תשובה [על או"ח] סי' תרע"א שכתב בשם תשובת שדה הארץ סי' מ' וז"ל, ראובן ושמעון הדרים יחד בחצר אחד ובתיהם פתוחים לחצר זה אצל זה ואין ביניהם רק עובי הכותל ולא' מהן אין לו מזוזה וחייב ליחן בימין באופן ששניהם חייבים להניח בכותל המפסיק, אם אין הכותל רחב לזה ולזה יניחו זה ע"ג זה ואם ירצו יכולים להשתתף בפריטי עכ"ל".
  1. **דלת שיש בו מזוזה, ויניחנו נרות חנוכה בשמאל: מה הדין אם כבר דולקים שם נרות חנוכה**.
     1. בצד שמאל.
        1. הגרשז"א זצ"ל (מבקשי תורה סי' ר"ב אות ג', הליכות שלמה חנוכה פרק י"ד סעי' ג', אליבא דהלכתא גליון צ"ט עמ' מ"ז טור ב') – "פתח שהדליקו בו נרות חנוכה בשמאל אף שכבר חשיב מוקף במצות [שמזוזה בימין ונ"ח בשמאל] הבא אח"כ להדליק נרותיו בפתח זה ידליקם לכתחילה בצד שמאל, ואף שלכאו' יש מקום לומר דכיון דנתקיים כבר הטעם דיהא מסובב במצות, טפי עדיף להדליק בימין, נראה **דלא פלוג רבנן** בזה ולכך גם לו יש להדליק בשמאל".
        2. הגריש"א זצ"ל (פניני חנוכה עמ' פ"ח, אליבא דהלכתא גליון צ"ט עמ' מ"ז טור ב') – "דכשאחד כבר הדליק נרות חנוכה בפתח בצד שמאל, אף הבא אחריו להדליק שם ידליק בצד שמאל אם יש מקום".
        3. רבבות אפרים (אליבא דהלכתא גליון צ"ט עמ' מ"ז טור ב') – "דהמדליק נרות חנוכה בפתח שכבר הדליקו שם נרות חנוכה, מכל מקום יש להדליק בצד שמאל, ולא אמרינן דידליק בצד ימין כיון דכבר מסובב במצוות בהדלקת הראשון, דכל אחד צריך להיות מסובב במצוות שלו".
        4. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון צ"ט עמ' מ"ז טור ב') – "דכשאחד כבר הדליק נרות חנוכה בפתח בצד שמאל, אף הבא אחריו להדליק שם ידליק בצד שמאל אם יש מקום".
        5. חוט שני (חנוכה פרק י"ט ס"ק ה' ד"ה בדינא, עמ' שי"ג) – "בדינא דמזוזה מימין ונר חנוכה משמאל, כדי שיהא מסובב במצוות, א"כ אם אחד כבר הדליק נר חנוכה בשמאל, צ"ע האם הבא אחריו להדליק שרי ליה לחזור ולהדליק מימין, שהרי לולי טעמא דמסובב במצוות היה צריך להדליק בימין, וכאן כבר מסובב בהדלקת הראשון. ומסתברא דטעמא דמסובב במצוות, **היינו במצוות שלו** שכל אחד יהיה מסובב במצוות של עצמו, ולא במצוות של אחרים, ולכן כל אחד צריך להדליק בשמאל".
        6. קובץ הלכות (חנוכה פרק ח' סעי' י"ב).
        7. תשובות והנהגות (אליבא דהלכתא גליון צ"ט עמ' מ"ז טור ב') – "דהמדליק נרות חנוכה בפתח שכבר הדליקו שם נרות חנוכה, מכל מקום יש להדליק בצד שמאל, ולא אמרינן דידליק בצד ימין כיון דכבר מסובב במצוות בהדלקת הראשון, דכל אחד צריך להיות מסובב במצוות שלו".
        8. הגר"ע אויערבאך שליט"א (אליבא דהלכתא גליון צ"ט עמ' מ"ז טור ב') – "דהמדליק נרות חנוכה בפתח שכבר הדליקו שם נרות חנוכה, מכל מקום יש להדליק בצד שמאל, ולא אמרינן דידליק בצד ימין כיון דכבר מסובב במצוות בהדלקת הראשון, דכל אחד צריך להיות מסובב במצוות שלו".
        9. שערי ימי החנוכה (שער ב' פרק ו' אות ח').
     2. בצד ימין, כיון דימין עדיף.
        1. עי' אבן ישראל (ח"ט סי' ס"ג על סי' תרע"א סעי' ז' [עמ' קכ"ח], מ"ב עם פירוש אבן ישראל אות ח') – "סעיף ז' במ"ב אות ל"ד על מש"כ בשו"ע דאם אין מזוזה בפתח ביתו מימין מניחו בימין, וכתב המ"ב דטעמא דכל מידי דמצוה ימין עדיף, ועוד דאיכא פרסומי ניסא טפי שהכל פונים לצד ימין, ע"כ. ולפי"ז גם אם יש מזוזה, אלא שאחר כבר הדליק מצד שמאל וכבר נכנס בין שתי מצוות, אפשר דהשני צריך להדליק בצד המזוזה כיון דימין עדיף ...".
        2. הגרח"ק זצ"ל (ספר חנוכה פרק י"א סעיף ג' ) – "ששנים הבאים להדליק נרות חנוכה בפתח שיש בו מזוזה, ידליק האחד מימין הפתח והשני משמאלו לפי שעדיף להדליק בימין, אך מעלת מוקף במצות מעולה יותר, ובכה"ג שתתקיים מעלה זו ע"י הדלקת האחד, ידליק השני בימין".
        3. הגר"א קופשיץ זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון צ"ט עמ' מ"ז טור ב') – "דמסתבר שאם הדליק כבר אחד מצד שמאל, הבא להדליק אחריו יש לו להדליק בצד ימין".
     3. איזה צד שרוצה.
        1. משנה הלכות (אליבא דהלכתא גליון צ"ט עמ' מ"ז טור ב') – "דכשמניח נרות חנוכה בדלת וכבר הניח אחד נרות חנוכה בצד שמאל, יכול להניח השני את נרותיו איפה שרוצה בין בימין הפתח ובין בשמאל הפתח".
  2. **מזוזה שקבועה רק מכח חומרא**.
     1. בשמאל.
        1. קנין תורה בהלכה (ח"ב סי' קי"ט אות ג').
        2. אז נדברו (ח"י סי' כ"ה).
        3. משנה הלכות (חט"ו סי' ר"ג אות ג') – "בהא דקיי"ל נר חנוכה משמאל כדי שיהא נר חנוכה בשמאל ומזוזה בימין, אם הניח גם במשקוף שמאל מזוזה מחומרא ולא מעיקר הדין באיזה צד מדליק. ולפענ"ד פשוט דמדליק מצד שמאל דהחומרא לא דחי הודאי חיוב ותקון חז"ל".
        4. שבט הלוי (מבית לוי ח"י עמ' ו' אות י').
        5. הגרח"ק זצ"ל (גם אני אודך בעניינים שונים ח"ב אות קס"ג, עלי שי"ח חנוכה אות ל"ז [עמ' קצ"ה]) – "שאלה: בשו"ע או"ח (סימן תרע"א סעיף ז') כתב, מצוה להניחו בטפח הסמוך לפתח משמאל כדי שתהא מזוזה מימין ונר חנוכה משמאל, ואם אין מזוזה בפתח מניח מימין. ע"כ. מה הדין במזוזה שקבועה רק מכח חומרא ולא מעיקר הדין, האם גם באופן זה מדליקין נ"ח בשמאל או שבכה"ג יש להדליקה בימין כאילו שלא היתה שם מזוזה. תשובה: בשמאל".
        6. פסקי תשובות (אות י').
     2. מראי מקומות.
        1. הגרשז"א זצ"ל (מבקשי תורה סי' ר"ב אות ה', אות ו') – "מי שדלת המרפסת בביתו הפונה לרה"ר נעולה ואין משתמשין בה כלל, מקום הדלקת הנרות בפתח זה הוא בימין הפתח ולא חשיב כפתח שיש בו מזוזה לענין זה שידליק בשמאל. אבל מי שמשתמש בדלת החצר אף לעיתים נדירות בלבד, סגי בזה לענין הדלקת נרות חנוכה שידליקם בשמאל, והוסיף מרן זצוק"ל דעל כגון דא נאמר אשרי השם דרכיו, שבמשך ימי השנה יראה להשתמש בפתח זה כדי שיוכל בימי החנוכה להדליק הנרות בשמאל ויהא מסובב במצות".
  3. **נתנו המזוזות לבדיקה**.
     1. בימין – עי' הגרח"ק זצ"ל (גם אני אודך בעניינים שונים ח"ג אות קל"ט, "שאלה: אם בשעת הדלקת נר חנוכה לא היה מזוזה בימין, [כגון שנתנו המזוזות לבדיקה וכדו'] האם ידליק הנר חנוכה בימין. [שאלתי, אם עוד זמן קצר כבר יניחו המזוזה בימין, דאם לא, פשיטא שידליק בימין, כשו"ע או"ח סימן תרע"א סעיף ז']. תשובה: לכאורה בימין").
  4. **המדליק בחלון: האם יש מעלה להדליק בצד ימין**.
     1. כן.
        1. הגרשז"א זצ"ל (מבקשי תורה סי' ר"ב אות ז') – "המדליק נרותיו בחלון ביתו לכתחילה ידליק בצד ימין [אם גם משם רואים הנרות כראוי] דבכל ענין ימין קודם וכפי שמצינו זאת לגבי נעילת המנעלים".
        2. חוט שני (בנתיבות ההלכה חל"ג עמ' ר"ו) – "המדליק בחלון יש מעלה להדליק בצד ימין, אמנם אם בצד שמאל החלון יש יותר פרסום עדיף להדליק בצד שמאל, ואי"ז כפתח שאעפ"כ ידליק בימין".
        3. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח תשובה תרי"ד, עמ' רפ"ד) – "מי שמדליק בחלון אם יש ענין להדליק בימין כמו בפתח. תשובה: כן".
        4. נטעי גבריאל (פרק ט"ו סעי' ז') – "כשמדליק בחלון ידליק בימין".
     2. לא.
        1. עי' בצל החכמה (ח"ב סי' נ' אות ו') – "עיי' שו"ע או"ח (סי' תרע"א סעי' ז'), היינו דוקא כשמדליק בטפח הסמוך לפתח אבל מדליק באמצע החדר אין נפק"מ בזה כנראה מדברי הפוסקים מפרשי השו"ע שם. אמנם מתשו' מהר"ם ב"ב שהעתקתי לעיל (אות א') לא משמע כן".
        2. משנה הלכות (בנתיבות ההלכה חל"ג עמ' קפ"ו) – "המדליק נרות חנוכה בחלון אין ענין להדליק בימין החלון".
     3. מראי מקומות – אור ישראל (פרק ו' סעי' ט"ז).
  5. מראי מקומות.
     1. הגרשז"א זצ"ל (מבקשי תורה סי' ר"ב אות ד') – "נראה שגם המדליק בפתח המרפסת כביתו הפונה לרה"ר מצוה להניחו בשמאל בכדי שיהא מזוזה בימין ונר חנוכה בשמאל דדין זה אינו בפתח הבית דוקא".

1. בית הכנסת.
   1. **קורונה: האם מדליקים נרות חנוכה במנייני החצרות**.
      1. מראי מקומות – וישמע משה (פר' וישב תשפ"א עמ' ב').
   2. **בני ישיבה אם יוצאים ידי חובתם בהדלקה נר חנוכה בבית המדרש של ישיבה**.
      1. מראי מקומות – הגר"י רובין שליט"א (חנוכה תשפ"ב).
   3. מראי מקומות.
      1. הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח פר' מקץ שנת תשע"ח עמ' ב') – "האם צריך לומר הנרות הללו כשמדליקים בביהכנ"ס. תשובה: פוק חזי מאי עמא דבר".
      2. ***הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל)*** -

Question: When lighting in shul at night (when making a bracha) must the candles of the menorah burn for 30 minutes?

R' Y. Berkovits wrote: No. They should preferably remain lit until after maariv, and then you can put it out after people leave.

1. הדלקה מפני החשד - סעיף ח'.
   1. **האם יש חשד למי שמדליק בחלון, אם יש עוד חלון בצד השני**.
      1. יש חשד.
         1. פסקי תשובות (אות י"ז).
         2. עי' חובת הדר (פרק א' הע' כ"ד) – "לכאורה נראה דצריך להדליק בשנים. ובהגהות מהגרב"פ ... נראה דהיה פשוט לו שאין צריך".
      2. אין חשד.
         1. הגרח"ק זצ"ל (קונ' גם אני אודך חנוכה אות ו', אות ז', עלי שי"ח חנוכה אות י"ד [עמ' קצ"א], אות ס"ב, [עמ' ר']) – "שאלה: בשו"ע או"ח (שם סעיף ח') כתב, חצר שיש לו ב' פתחים מב' רוחות צריך להדליק בשתיהן מפני החשד. ע"כ. רציתי לשאול מה הדין אם יש לו פתח מצד א', ומצד השני יש לו חלון, האם צריך ג"כ להדליק בחלון, או לא. תשובה: חלון אין צריך. שאלה: בשו"ע או"ח (שם) כתב, חצר שיש לו ב' פתחים מב' רוחות צריך להדליק בשתיהן מפני החשד. ע"כ. אם יש לו ב' חלונות מב' רוחות, האם צריך להדליק בשתיהן, או לא. תשובה: אין צריך".
         2. חוט שני (רבית עמ' קמ"ד אות ד', אות ה') – "מי שיש לו ב' צדדים בדירתו, וצד אחד הוא פתח, והצד השני הוא חלון הפונה לרשות הרבים, נראה דלא חשיב ב' צדדים שצריך להדליק בשניהם משום חשד, דחז"ל לא תיקנו מפני החשד אלא כששניהם הם ב' פתחים. ולפי"ז אם ב' הצדדים הם חלון [כשאין לו פתח להדלקה] אין צריך להדליק אלא רק בחלון אחד".
      3. מראי מקומות – אור ישראל (פרק כ"ג סוף סעי' א').
         1. הג' אמרי ברוך (סוף סי' תרע"א) – "לפ"ד המ"א בס"ק ה' באם חלון פתוח לר"ה דאיכא בהדלקה שם היכר לר"ה א"כ היכא שיש חלונות לרה"ר בב' רוחות **אמאי** לא יצריך להדליק בב' הרוחות".
   2. **האם יש חשד בזמן הזה**.
      1. מסתפק.
         1. חובת הדר (פרק א' הע' כ"ב) – "ויש לדון בזמננו שהרבה מדליקין בחוץ ולכה"פ בחלון הסמוך לרה"ר, אם חזר הדין של חשדא למקומו".
      2. אין חשד.
         1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה חנוכה פרק י"ג סעי' י"א, הע' נ"ב, מבקשי תורה סי' ר"ב אות ט"ז, סוף סי' ר"ד) – "בזמננו אין צריכים להדליק בפתח נוסף מפני החשד, גם אם מדליק בפתח כדין הגמ' [ומ"מ בביתו הדליק רבנו גם בפתח האחורי - שהיה פתוח לרה"ר ממש - בזמן שלא היו בביתו עוד מדליקין, משום מעשה שהיה שהקיש עובר אורח על אותה דלת ושאל מפני מה לא הדליקו נר חנוכה]".
         2. שבט הלוי (קובץ מבית לוי ח"י עמ' ה' אות ט', פסקי שמועות ריש עמ' ע', ס' חנוכה פרק י"א סעי' י').
         3. נטעי גבריאל (פרק י"ד הע' כ"ב).
         4. חוט שני (קופת חולים לאומית ב"ב עמ' ט"ו, ס' חנוכה פרק י"א סעי' י', ימי החנוכה עמ' קנ"ג אות ט') – "בזה"ז מי שיש לו דירה לשני כיוונים, (כגון שגר בפינת הרחוב, שיש חלון לרחוב זה, וחלון לרחוב השני), אין כאן חיוב להדליק בשני החלונות ומשום חשד, היות שבזה"ז יש הרבה מקומות שבני אדם מדליקין, זה מדליק בחלון, וזה מדליק בפתח לחדר מדרגות, וזה בחדר מדרגות למטה, וכן אין כולם מדליקים בזמן א', ממילא אין כאן חשד, ורק בזמן הגמ' שכולם הדליקו במקום א', ומיד היה ניכר שלא הדליקו כלל באותו בית".
         5. שבט הקהתי (ח"ג סי' ר"ז).
         6. הגר"א נבנצל שליט"א (ביצחק יקרא סי' תר"ע על סעי' א', סי' תרע"ז על רמ"א סעי' א', מ"ב ס"ק ט') – "הואיל ועדיין רבים מדליקין בפנים, לכן ליכא חשדא".
         7. הליכות ביתה (פרק כ"ג ס"ק י"ט).
         8. פסקי תשובות (אות י"ז).
      3. יש חשד.
         1. חזו"א (מעשה איש ח"ד עמ' קל"ב ד"ה לאחר).
         2. חוט שני (חנוכה פרק י"ט ס"ק ג' אות ט', עמ' ש"ז) – "מי שיש לו שני בתים ודר באחד מהם, חייב בשניהם בנר חנוכה מפני החשד, אבל לא מפני עיקר המצוה, דאע"פ דהחיוב הוא על הבית מ"מ רמיא חיובא אגברא".
         3. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח תשובה תר"א, עמ' רע"ט) – "שאלה: אם בזה"ז צריך להדליק נ"ח משום חשד. תשובה: כן".
         4. עי' הלכות חג בחג (חנוכה פרק ה' סעי' ז, ועי' פרק ד' סוף הע' כ"ב).
      4. דעת הגריש"א זצ"ל.
         1. אין חשד – קופת חולים לאומית (קופת חולים לאומית ב"ב עמ' ט"ו), הנרות הללו קדש (פרק ב' הע' מ"ו), ס' חנוכה (פרק י"א סעי' י').
         2. יש חשד –הליכות והנהגות (עמ' ה' אות ז'), דולה ומשקה (עמ' רל"ד הע' תרכ"ה), קונ' נרות חנוכה (עמ' מ"ד אות י', "מי שיש לו ב' פתחים צריך להדליק בשניהם משום חשדא, גם בזמנינו").
         3. הגריש"א זצ"ל (ס' זכרון נר שאול, עמ' תק"מ אות מ"ד) – "בזמנינו שיש המדליקים נר חנוכה בתוך הבית ויש המדליקים מאוחר, ממילא ליכא חשדא, דלא אשכחן כזה חשד שמא הדליק שלא כדין. ולפיכך מי שיש לו שני פתחים לא צריך להדליק בשניהם. ועלינו להחזיק טובה לאותם שמדליקים מאוחר שמחמתם איננו צריכים להדליק בכל הפתחים. אך מכל מקום עדיין יש סברא להדליק בשני הפתחים משום חשד, וכפי פשטות לשון הגמ'".
         4. מראי מקומות – הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ל"ה אות ו').
      5. מראי מקומות – ארחות רבינו (ח"ג חנוכה עמ' ד' ד"ה רוח, אות כ"ה, אות ל"ג), עי' אור לציון (ח"ד פרק מ"ב סעי' י"ז), קובץ הלכות (חנוכה פרק י"א סעי' ה', סעי' ו', סעי' ז'), הגרח"ק זצ"ל (דולה ומשקה עמ' רל"ד), אור ישראל (פרק כ"ג סעי' ט').
         1. הנרות הללו קדש (פרק ב' הע' מ"ו) – "אולם דעת מרן החזו"א והסטייפלר זצ"ל שחוששים לחשדא, ואמר מרן הגר"ח קנייבסקי שליט"א לדודי מרן ראש הישיבה שאינו יודע אם החזו"א ואביו החמירו רק לעצמם או שהתכוונו גם להורות כן לרבים, אולם החזו"א אמר למרן הגר"ח קנייבסקי שליט"א שאם נוסע לחמיו וכיוצא בזה וסוגר את התריסים באופן שניכר שאין איש בבית, אין צריך להדליק משום חשדא".
   3. **כבתה אין זקוק לה: אמאי לא אמרינן שידליק בשנית משום חשדא, וכדין חצר של ב' פתחים**.
      1. הגרשז"א זצ"ל (מבקשי תורה סי' ר"ב אות י"ז) – "שאלו לפניו דהלכה היא שכבתה אין זקוק לה, (סי' תרע"ג ס"ב) ולכאו' תיפו"ל מפני החשד שהרואים יאמרו שלא הדליק נ"ח, והשיב מרן זצוק"ל דהאי דינא שצריך להדליק מפני החשד הוא רק בעומד ורואה מתחילת זמן ההדלקה, ואינו רואה שמדליק בעל הבית נ"ח בהא חיישינן לחשדא, אבל מי שהגיע אחר זמן ההדלקה ואינו רואה שהדליקו הנרות עליו להעלות על דעת שנכבו הנרות ולא הוצרך בעל הבית להדליק נרותיו שוב דכבתה אין זקוק לה".
      2. הגרח"ק זצ"ל (קונ' גם אני אודך, חנוכה אות י"א) – "שאלה: קיי"ל כבתה אין זקוק לה (שו"ע או"ח שם סעיף ב'), ולמה אין חשש של חשדא שיחשדו אותו שלא הדליק, וכמו שחיישינן בחצר שיש לה ב' פתחים לחשדא, (שו"ע או"ח סימן תרע"א סעיף ח'). תשובה: כיון שהדליק אין חשדא".

הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח פר' וישב שנת תשע"ח עמ' ב') – "בהא דכבתה אין זקוק לה, אמאי לא אמרי' שידליק בשנית משום חשדא וכדין חצר של ב' פתחים. תשובה: מילתא דלא שכיחא לא גזרו בה רבנן".

* 1. **האם מותר להשתמש לאורו של נר שהודלק מפני החשד**.
     1. וישמע משה (פר' מקץ תשפ"א עמ' א') – "הגאון הגדול רבי חיים קניבסקי שליט"א ענה שאסור ליהנות מנר זה כמו מנר חנוכה עצמו. וכן הסכימו הגאונים רבי נפתלי נוסבוים, רבי יעקב מאיר שטרן, רבי משה שאול קליין שליט"א, דמכיון שתקנו חז"ל להדליקו עשאוהו כנר חנוכה לכל דבר. והגאון רבי מנדל שפרן שליט"א אמר לי שיש להסתפק בדין זה של הדלקה מפני החשד האם יש בזה דין מעשה הדלקה או שאת הנר השני יכול להדליק גם ע"י גוי או קוף וכדו'. ואם נאמר שיכול להדליקו ע"י גוי, א"כ מסתבר גם שמותר להשתמש לאורו ואין בו קדושה. ומבית דינו של בעל השבט הלוי זצוק"ל שמעתי כעין זה, דאם אפשר לברך על נר זה ברכת הרואה א"כ יש בו קדושה ואסור להשתמש בו, אבל אם אי אפשר לברך עליו ברכת הרואה מסתבר שמותר להשתמש לאורו. [א.ה. ומסתבר שאפשר לברך עליו ברכת הרואה, דאל"כ איך פסקו בגמ' בסתם שהרואה מברך "שעשה נסים", הרי צריך לחוש שמא אין זה נר של מצוה אלא נר שהודלק מפני החשד וברכתו לבטלה, וה"ל ספק ברכות, ועל כרחך שיכול לברך גם על נר שהודלק מפני החשד]. והגאון רבי שמאי גרוס שליט"א אמר, שאמנם בזמן הגמ' שהיה חיוב מעיקר הדין להדליק נר בשני הפתחים מפני החשד, היה אסור להשתמש כמו בכל נר של מצוה, אבל בזמנינו כבר הורה גאון ישראל הגרי"ש אלישיב זצוק"ל שלא שייך דין חשד כלל, שהרי הרבה מדליקים בזמנינו בתוך הבית, וגם הרבה מדליקים מאוחר ואינם חוששים להדליק מיד בצאת הכוכבים, ובשעה שהמאחרים מדליקים כבר עברה חצי שעה מהדלקת המקדימים וכבו נרותיהם, ותמיד אפשר לתלות שכבר הדליק או שעתיד להדליק. וא"כ בזמנינו מי שמחמיר על עצמו להדליק נר שני מפני החשד בודאי אין בנר זה קדושה כלל ומותר להשתמש לאורו מצד הדין. והסכים לסברא זו הגאון הגדול רבי נסים קרליץ זצוק"ל. אלא דמצד אחר דן הגר"ש גרוס, דיש לחוש שמא הרואה אותו משתמש לאור הנר יחשוד אותו שמשתמש בנר חנוכה ולא יידע שזהו הנר השני שהדליקו רק מפני החשד ואין בו קדושה. ולכן למעשה יש להחמיר בדבר".
  2. מראי מקומות.
     1. הגרח"ק זצ"ל (קונ' גם אני אודך, חנוכה אות צ"ד) – "שאלה: הנה הדין הוא 'העוסק במצוה פטור מן המצוה', מהו לענין מצות נר חנוכה, כגון המשמש את החולה בזמן מצות הדלקה, דלכאורה צריך להדליק 'מפני החשד' ומה פוטרו מה'חשד', אך מאידך גיסא י"ל שגם 'מפני החשד' הוא מצוה ככל המצוות, והוא משום מצות 'והייתם נקיים מה' ומישראל'. ואת"ל שאינו נפטר מפני החשד וחייב להדליק - שוב יברך, אף שעל הדלקה מפני החשד גרידא אינו מברך על המצוה, מ"מ ע"י שחייב להפסיק המצוה שוב אינו עוסק במצוה וחייב בעיקר המצוה. והנה בסימן תע"ר במ"ב סקי"ב כתב בשם הפמ"ג שאונן פטור מהדלקת נ"ח, ואם אין אחר בבית ידליק לפרסומי ניסא בלא ברכה, ע"ש. ולמה לא נימא דכשם שפטור מנ"ח כך פטור מפרסומי ניסא. ובשם מהרי"ל דיסקין מובא שמפני החשד חייב. ולכאו' הביאור כי חשד הוא 'איסור' ולא 'מצוה' ולכן גם 'אונן' אינו פטור ממנה, והמ"ב שלא כתב מפני החשד משמע שסובר שחשד הוא 'מצוה' גרידא, והנפק"מ בזה אם העוסק במצוה פטור מן החשד. תשובה: גם הדלקה מפני החשד זה מצוה, ומה שאונן חייב בפרסומי ניסא, כי מצאנו שמעלת פרסומי ניסא דוחה גם מצוה מן התורה, ואם כן ע"ז לא מצאנו שיש פטור של העוסק במצוה, ומה שמדליק בלא ברכה - כי לא ברור לן הך דינא".
     2. הגרח"ק זצ"ל (קונ' גם אני אודך, חנוכה אות צ"ה) – "שאלה: אם חשד הוא 'מצוה', למה אונן חייב בה, למהרי"ל דיסקין. תשובה: כי יש בה עניין של 'חשד', וכל שחיובו מטעם מסויים, השייך גם באונן, גם באונן אין את הפטור".

שבת (דף כב.), **נר למעלה מכ' אמה, והבור רק אין בו** **מים** – גר"א (כאן), משך חכמה (וישב פרק ל"ז פסוק כ"ד), תורה תמימה (שם אות כ'), פרדס יוסף (שם אות כ"ו), כלי חמדה (שם אות א'), קול רם (ח"א עמ' קצ"ב).

ספק פסול מהודר וודאי כשר, איזה תחילה. נ"מ, מי שמדליק ב' חנוכיה.

עי' הל' ד' מינים, לשיטות ומראי מקומות.

**זמן הדלקת נר חנוכה**

# סימן תרע"ב

1. זמן הדלקה - סעיף א'.
2. עד שתכלה רגל מן השוק - סעיף ב'.
3. הגיע זמנה: שלא לאכול וללמוד.
4. זמן הדלקה - סעיף א'.

**דור המלקטים** - halachically speaking (חי"א חוברת י"א).

* 1. **בין השמשות** - כלליות.
     1. עי' או"ח סימן רס"א, ערך תוספות שבת, לשיטות ומראי מקומות.
  2. שבת (דף כא:) - "**משתשקע החמה עד שתכלה רגל מן השוק**" – מה זמן משתשקע החמה.
     1. **צאת הכוכבים**.
        1. ראשונים.
           1. ר"ת (ס' הישר סי' רכ"א) – "ומשתשקע משמע שנכנס כבר ועדיין לא הגיע לאחורי כיפה מכל וכל. וראיה לדבר נר חנוכה דאמרי' מצותה משתשקע החמה עד שתכלה רגל מן השוק ריגלא דתרמודאי דההוא לילה הוא ... ועל כרחיך האי משתשקע היינו שכבר שקעה חמה מכל וכל וכבר יצאו כוכבים".
           2. רא"ש (תענית סי' י"ב).
           3. בעל העיטור (הל' מילה ח"ג גבי ס"ק ל"ט, שמסביר 'משתשקע' משמע שכבר שקעה).
           4. טור (סי' תרע"ב).
           5. עי' מרדכי (שבת סי' תנ"ה).
        2. פוסקים.
           1. מחבר (סעי' א').
           2. ב"ח (ס"ק א').
           3. ט"ז (סי' תרע"א ס"ק ה').
           4. מג"א (ס"ק א') – "סוף שקיעתה. היינו צ"ה כמ"ש סי' תקס"ב (ב"ח)".
           5. א"ר (ס"ק א') – "מסוף שקיעת וכו'. היינו צאת הכוכבים".
           6. דה"ח (זמן הדלקת חנוכה אות ב') – "זמן הדלקת נר חנוכה לכתחילה בשעת צ"ה".
           7. ח"א (כלל קנ"ד סעי' י"ח) – "זמן הדלקתה הוא עם סוף שקיעת החמה דהיינו צאת הכוכבים, ולא מאחרים".
           8. מאמר מרדכי (ס"ק א').
           9. קיצור שו"ע (סי' קל"ט סעי' י') – "זמן הדלקתן מיד בצאת הכוכבים".
           10. בן איש חי (שנה א' פר' וישב חנוכה אות ז') – "זמן ההדלקה הוא בצאת הכוכבים".
           11. כה"ח (ס"ק' ב').
           12. שבט הלוי (קובץ מבית לוי ח"י עמ' א' אות א').
     2. **תחילת שקיעה**.
        1. ראשונים.
           1. רשב"א (שבת דף כא: ד"ה הא) – "דעיקר מצותה לחייבו להדליק אינה אלא משתשקע החמה, והראיה הדלקת נר חנוכה בערב שבת דעל כרחין מקדים עם חשיכה".
           2. יראים (סי' רע"ד, דפוס ישן סי' ק"ב) – "פירש משתשקע החמה דר' יהודה ור' נחמיה משמתחלת לשקוע שנוטה מעט ומכירים העולם שרוצה להכנס בעובי הרקיע כשיעור ה' מילין שאמר עולא בפסחים דהיינו מעט קודם שקיעת החמה ולשון משתשקע משמע הקדמה ... וכן נראה לי עיקר דמשתשקע החמה הוא קודם שקיעת החמה דעולא ולא כדברי רבינו יעקב שפירש דשקיעת החמה [קודם] למשתשקע לפי פירוש רבותי שפירשו ג' חלקי מיל קודם הראות הכוכבים החוצה ולא משתשקע קודם לשקיעת החמה כדאמרינן בהשוכר את הפועלים [ב"מ פ"ח ב'] משיפסקו עד שיפסקו מיבעי ליה והא דתניא בנר חנוכה [שבת כ"א ב'] מצותה משתשקע החמה בעוד קצת יום קאמר דכיון שהחשיך קצת לא הוי שרגא בטיהרא ובאותו זמן מתחילין בני אדם לשוב לבתיהן ומתמיהין שרואים נר בעוד היום ויודעים שמחמת מצוה היא ואיכא פרסומי ניסא".
           3. ר"ן (שבת דף ט.) – "מצותה משתשקע החמה. לאו למימרא שלא יהא רשאי להדליק קודם זמן זה דשבת יוכיח שצריך להדליק קודם שקיעת החמה לרבה דאמר בשלהי פרקין (דף לד ב) דמשתשקע החמה הוי בין השמשות אלא עיקר מצותה קאמר ואם רצה להקדים מקדים אבל מדברי בעל הלכות ז"ל נראה דדוקא נקט משתשקע החמה ובערב שבת נמי מדליק אחר שקיעה וכרב יוסף דאמר דמשתשקע החמה עד שהכסיף העליון והשוה לתחתון יום".
           4. מאירי (שבת דף כא: סוף ד"ה אחר) – "ומ"מ קודם שקיעת החמה לא שהרי היא כשרגא בטיהרא ואין בה פרסום נס ומ"מ בשבת שאי אפשר להדליק אלא קודם שקיעה שהרי משתשקע עד שיראו ג' כוכבים בנוניים הוא בין השמשות כמו שיתבאר על כל פנים מדליקין בכדי שישלים הדלקתן עם שקיעתה או סמוך לזה וכלל גדול אמרו היכא דלא אפשר שאני".
        2. פוסקים.
           1. פר"ח (ס"ק א') – "עם סוף שקיעתה. פירוש, דהיינו צאת הכוכבים. וזהו לפירוש רבינו תם [שבת לה, א ד"ה תרי] דשקיעת החמה קודמת ל"משתשקע". ואינו עיקר, אלא היינו תחילת שקיעת החמה, כדאמרינן בפרק הפועלים [בבא מציעא פח, ב] "משיפקסו", מכי מתחלי פיקוסייהו. ושוב מצאתי כן במרדכי [שבת רמז תנו סוף פרק במה מדליקין] ועיין בסימן רס"א באורך בסייעתא דשמיא".
           2. מור וקציעה (ריש סי' תרע"ב) – "דמהתחלת שקיעת החמה יכול להדליקו, כי שיעור זמן השקיעה גדול שהוא מהלך ד' מילין (לכל הפחות) שהם שעה וחומש, והודיעך שאין כל זה הזמן כשר להדלקה".
           3. גר"א (על סעי' א') – "סוף שקיעה. כ"כ הטור וכ"כ הרא"ש בפ"א דתענית על מש"ש כל תענית שלא שקעה כו' וכמ"ש בברכות ואגב אורחא קמ"ל כהנים אימת כו' כדתניא ובא השמש וטהר ביאת שמשו כו'. אבל ברשב"א ור"ן משמע בהדיא שהוא תחילת השקיעה אלא דמשמע שם בשקיעה שניה עש"ו. וע' במרדכי ספ"ב דשבת שכ' דלשון משתשקע מוכח שהוא תחלת השקיעה כמ"ש בפ' הפועלים משיפקסו עד שיפקסו כו' **וכן עיקר** ועמש"ל בסי' רס"א ס"ב בארוכה".
        3. **לפ"ז**, תלוי במחלוקת, מה תחילת שקיעה, ר"ת כנגד הגאונים.
           1. שקיעה שניה – רשב"א, ר"ן, מאירי.
           2. שקיעה ראשונה – יראים, פר"ח, מור וקציעה, גר"א (על סעי' א', לשונו מובא לעיל).
     3. **ואת"ל לקיים כל השיטות**, ויהא דלוק משקיעה עד 126 דקות.
        1. י"ל הבה"ג (הל' חנוכה), רמב"ם (חנוכה פרק ד' הל' ה'), כל בו (סי' מ"ד) - "**אין מדליקין נרות חנוכה קודם שתשקע החמה אלא עם שקיעתה לא מאחרין ולא מקדימין**... עבר זמן זה אינו מדליק" - מחבר (סי' תרע"ב סעי' א').
        2. מקור שבת (דף כג:) - אמנם הרבה ראשונים פי' בשבת – רש"י, תוס', ר"ת, רא"ש, ר' יונה, מרדכי, הו"ד בבה"ל (סי' תרע"ב ס"א).
     4. מראי מקומות – ריטב"א (שבת דף כא: ד"ה ועיקר, "ועיקר מצותה משתשקע החמה. פי' היה נראה כי סוף השקיעה דהיינו בין השמשות קאמר, דהכי משמע האי לישנא כדפירש ר"ת ז"ל בסוף פרקין (ל"ה א'), ומיהו ודאי אם רצה להדליק מתחלת השקיעה מדליק, שאם לא כן נרות של שבת אימת מדליק להו, אלא ודאי כדאמרן דכל זמן שקיעת החמה שהנר אורו מבהיק זמנם להדליק בברכה ולאפוקי קודם לכן").
  3. **זמן הדלקה**.
     1. רצה לקיים כל הדעות שיכול.
        1. י' דקות אחר שקיעה, [ויהא דלוק 60 דקות] – אג"מ (או"ח ח"ד סי' ק"א אות ו', עי' בס' שירת שלמה קונ' תפלה למשה אות נ"ב, אות נ"ג, שבות יצחק ח"ה, [**הטעם**, לגאונים צאת הוי אחר י' דקות], עי' הגר"ש איידר זצ"ל פרק ג' הע' ה' **שנוהג בין י"ג-י"ח מינוט**, שמעתתא דמשה סי' תרע"ב אות א', "זמן הדלקת נר חנוכה שיותר עדיף הוא לע"ד עשרה מינוטן אחר תחלת השקיעה ויש לזה טעמים נכונים ויתן שמן שיהיה כדי להדליק שעה בערך כי תהיה הדלקתו בכאן ערך חצי שעה אחר צאת הכוכבים").
        2. ט"ו-כ' דקות אחר שקיעה – עי' אור לציון (ח"ד פרק מ"ג סעי' א', "שאלה. אימתי יש להדליק נרות חנוכה. תשובה. יש להדליק נרות חנוכה לכתחילה כרבע שעה - עשרים דקות לאחר שקיעת החמה. וראוי להזהר שלא לאחר יותר מחצי שעה לאחר השקיעה. ובכל אופן יש להזהר שלא לאחר יותר מחמישים דקות לאחר השקיעה").
        3. י"ח דקות אחר שקיעה, ויהא דלוק מ"ה דקות, ומהדרין יהא דלוק חד נר צ"ב דקות – שו"ת ארץ צבי (סי' קכ"א, [הטעם, לגאונים צאת הוי אחר י"ח דקות לשיטת שמיל הוי כ"ד דקות]).
        4. כ' דקות אחר שקיעה – אדמו"ר מגור (תשובות והנהגות ח"ב סי' של"ד, "וכן האדמו"ר מגור רבי ישראל אלתר זצ"ל נהג להדליק בשעה חמש בדיוק והיינו עשרים מינוט אחרי השקיעה וכמ"ש, והבנתי ממנו שכך נהג אביו הגרא"מ זצ"ל"), חזו"א (אז נדברו ח"ז סי' ע', שבות יצחק ח"ה עמ' ע"ב, שאלת רב ח"ב פרק ל"ח אות ז', "מרן הדליק עשרים דקות אחר שקיעה"), אמת ליעקב (סי' תר"ע הע' תקפ"ו, "הזמן הנכון ביותר להדליק [בארה"ב] הוא כעשרים דקות לאחר השקיעה, ועכ"פ לא יאחר מחצי שעה אחר השקיעה"), תשובות והנהגות (ח"ב סי' של"ד, סי' שמ"ב אות ג', "ולדידן עשרים מינוט בארץ ישראל הוא זמן מובחר").
           1. מקור של החזו"א, מנהג בקוסובה – אז נדברו (ח"ז סי' ע', "מפני מנהג אבות שהי' מדליקין כן בח"ל דלפי האופק שלהם היה מוקדם מראי תחילת השקיעה והוי כיום, וזכורני יש בזה כארבעים שנה שהתפללתי ביחד עם מרן ז"ל והי' בעל מקרא ביקש שיתקעו במעומד רק ג' תשר"ת הנזכר ברמ"א בניגוד להמנהג הותיק שבא"י והדגיש היות שהוא בעצמו המקרא אינו יכול לנהוג ההיפך ממה שנהגו אבותיו"), שבט הלוי (קובץ מבית לוי ח"י עמ' א' הע' ב'), שבות יצחק (ח"ה עמ' ע"ב, "ומהג"ח קנייבסקי שליט"א שמעתי דהחזו"א נהג להדליק נר חנוכה כעשרים דקות אחר שקיעה"ח ואמר שכך נהגו בעירו קוסובה").
           2. מקור של החזו"א, משום שרגא בטיהרא – הגרח"ק זצ"ל (דולה ומשקה עמ' רל"ה).
           3. לקיים כל הדעות – תשובות והנהגות (ח"ב סי' של"ד, "מנהג רבינו החזו"א להדליק כעשרים דקות מהשקיעה, וטעמו שאפילו אם הזמן הוא לכתחילה התחלת השקיעה, מ"מ עד חצי שעה יוצאים עכ"פ בדיעבד, והדליק רבינו החזו"א זצ"ל לערך עשרים מינוט אחרי השקיעה שאולי אז כבר צאת הכוכבים ואולי זמנה אז לכתחילה, ואפילו אם הזמן בהתחלת השקיעה מ"מ היינו עדיין תוך חצי שעה").
           4. קהלות יעקב (מעשה איש ח"א עמ' קל"ט, ח"ד עמ' ק"ל) – "אני לא דברתי הרבה עם החזו"א, כיון שלא שמעתי טוב וכשדיבר עמי היה צריך להתאמץ, וממה שכן דברתי עמו בנושא זה - שאלתיו למה נוהג כך. והשיב משום ד'שרגא בטיהרא מאי אהני', ומכיון שיש עדיין אור, אין הנרות עושות רושם. טענתי לו שזמן ההדלקה לדעת הגר"א ז"ל בתחילת השקיעה. וענה שהגר"א ז"ל לא אמר שאחר כך אין יוצאים ידי חובה, רק הוא טען שאז האור ניכר יותר). עוד שמענו שאמר שב'קוסבה' כך נהגו להדליק עשרים דקות אחר השקיעה".
        5. כ"ה-ל' דקות אחר שקיעה – הגר"א קוטלר זצ"ל (הגר"ש איידר זצ"ל פרק ג' הע' ו', עי' נטעי גבריאל פרק ג' הע' ז' שכתוב כ"ה דקות).
     2. פסק שקיעת החמה – הנהגות ופסקים (הגרי"ח זוננפלד, הל' והנהגות חנוכה אות ה', "רבינו הקפיד להדליק נרות חנוכה כמנהג ירושלים עם שקיעת החמה ממש"), גרי"ז (תשובות והנהגות ח"ב סי' של"ד, "והפרושים בירושלים עיה"ק נוהגין עם התחלת השקיעה, וכן נהג מרן הגריז"ס זצ"ל הגאב"ד דבריסק"), הגרשז"א זצ"ל, ***הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות קי"ט, "***שאלה: מתי הגאון שליט"א ממליץ להדליק נר חנוכה כאן בירושלים, ומתי הגאון בעצמו מדליק. תשובה: בשקיעה").
        1. עשר דקות אחר שקיעה – הגריש"א זצ"ל (שבות יצחק ח"ה עמ' ע"א ד"ה ומהגרי"ש, אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ל"ז אות ג', "לדעת הגר"א צריך להדליק בתחילת השקיעה, אך מכיון שזמן השקיעה האמיתי אינו ברור לנו, שהרי להגר"א עפ"י הגאונים זמן צאת הכוכבים הוא כשלש עשרה וחצי דקות אחר השקיעה, ובמציאות אצלינו לא נראים כוכבים כשלוש עשרה וחצי דקות אחר זמן השקיעה שבלוחות ומזה נראה דזמן השקיעה מאוחר יותר ולכן לא מתפללים מעריב בזמן זה, וכן לא עושים מלאכה במוצאי שבת לפי זמן זה אלא מאוחר יותר. וכיון דקיי"ל דאין מקדימים ההדלקה קודם שקיעת החמה משום שרגא בטיהרא, לכן יש מדליקים קרוב לעשר דקות אחר זמן השקיעה שבלוחות, דאז קרוב להניח דכבר הגיע זמן השקיעה, וגם נראה בחוש דלא הוי כשרגא בטיהרא").
     3. פסק צאת הכוכבים – מנהג חסידים ע"פ השו"ע ונו"כ.
        1. צאת הכוכבים של הגאונים, כרבע שעה אחר שקיעה – ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סי' תרע"ב סעי' א', "זמן הדלקת נרות החנוכה הוא בצאת הכוכבים, שהוא כרבע שעה אחר שקיעת החמה, לא מאחרים ולא מקדימים, ונמשך זמנה עד שתכלה הרגל מן השוק, דהיינו כמו חצי שעה אחר צאת הכוכבים. וצריך ליתן שמן בנרות שיעור שתדלוק חצי שעה אחר צאת הכוכבים. ומכל מקום אם לא הדליק בתחלת הלילה, מדליק והולך כל הלילה בברכה, כל זמן שלא עלה עמוד השחר. ואין לחוש בזה לספק ברכות, מאחר שכך המנהג להדליק בברכה גם אחר חצי שעה מצאת הכוכבים. ואם לא הדליק עד שעלה עמוד השחר, ידליק אז בלי ברכה. [ילקו"י מועדים עמו' רח. וז"ל מרן בש"ע (סי' תערב ס"א): אין מדליקים נר חנוכה קודם שתשקע החמה, אלא עם סוף שקיעתה, לא מאחרים ולא מקדימים. וכתבו האחרונים, שסוף שקיעה היינו צאה"כ, כמו שאמרו כיו"ב (תענית יב א) כל תענית שלא שקעה עליו חמה אינו תענית, והיינו צאה"כ. וכן פי' הרא"ש שם. וכ"כ התוס' מנחות (כ ב), וזבחים (נו א), וע"ז (לד א). וכ"כ בספר הישר (ס"ס רכא), דמשתשקע החמה היינו צאה"כ. וכ"כ המנהיג (סי' קמז), וכן פירש המג"א כאן דהיינו בצאה"כ. וכ"כ הב"ח, ושכנה"ג, ובתפלה לדוד, ובחמדת ימים, ומשחא דרבותא, ומאמר מרדכי, והחיי אדם, והבא"ח. וא"כ לכתחלה אין להדליק בביה"ש. [אף על פי שבביהכ"נ מדליקים בתחלת ביה"ש, משום דספקא דרבנן לקולא, התם לא אפשר בלא"ה. וכ"כ הב"ח סי' תערב]. ואף שהפר"ח והגר"א כתבו שפירוש משתשקע החמה, תחלת שקיעה. ושכן משמע מחי' הרשב"א והר"ן. אנן אתכא דמרן סמכינן]").
     4. מראי מקומות – הגר"ד פיינשטיין שליט"א (ודברת בם סי' קפ"ט אות ד').
  4. **ערב שבת: זמן הדלקה**.
     1. עי' סי' תרע"ט,לשיטות ומראי מקומות.
  5. **מנחה ערב שבת קודם נר חנוכה: האם תפילה בציבור עדיף**.
     1. עי' סי' תרע"ט, לשיטות ומראי מקומות.
  6. **מוצאי שבת: זמן הדלקה**.
     1. עי' סי' תרפ"א, לשיטות ומראי מקומות.
  7. **תלוי בזמן הזה, או ימי חז"ל**.
     1. מראי מקומות – גרי"ז(קונ' המועדים עמ' ל"ז, עמ' ל"ח), חוט שני (יו"ט עמ' שמ"א, ימי החנוכה עמ' קנ"ב אות ב'), שבט הלוי (קובץ מבית לוי ח"י עמ' ב' אות ה'), תכלה רגל מן השוק בזמננו (טיגרמן).
        1. הגרשז"א זצ"ל (ביצחק יקרא על סעי' א', הליכות שלמה חנוכה פרק ט"ו סעי' ח') – "הורה דדי מצד הדין להדליק כבזמן חז"ל. אמנם לכתחלה הורה להדליק ליותר זמן וכך נהג בעצמו".
        2. הגרח"ק זצ"ל (בנתיבות ההלכה חכ"ו עמ' צ"ט אות ג') – "שאלה: האם בזמנינו שמסתובבים אנשים ברחוב עד מאוחר נשתנה הדין עד שתכלה רגל מן השוק לפי הראשונים שסברו שעד הזמן שתכלה רגל מן השוק צריך להדליק. תשובה: החיוב כמו שהיתה התקנה חצי שעה ויותר אין חיוב".

הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח פר' וישב שנת תשע"ח עמ' ב', עלי שי"ח חנוכה אות ח' [עמ' קפ"ט]) – "האם בזמנינו שיש עוברים ושבים גם בשעות המאוחרות, האם יש ענין ליתן הרבה שמן בנ"ח שידלק כמה שעות לאחר צאה"כ, או דאין בו שום מצוה וכמש"כ במשנ"ב סי' תרע"ב סק"ד. תשובה: אין מצוה".

הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח פר' וישב שנת תשע"ח עמ' ב') – "איזה שעה בזמננו חשיב 'תכלה רגל מן השוק'. תשובה: חצי שעה אחר צה"כ".

הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח פר' וישב שנת תשע"ח עמ' ב') – "מי שיש לו ב' אפשרויות, או להדליק בעצמו מפלג המנחה (שכ' בשו"ע סי' תרע"ג דמי שטרוד יכול להקדים), או שיכול למנות שליח להדליק בזמנה, מה עדיף. תשובה: כרצונו".

הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח פר' וישב שנת תשע"ח עמ' ב') – "האם נכונה השמועה שמרן החזו"א זצוק"ל היה מכבה הנרות אחר מחצית השעה שדלקו, וא"כ מדוע היה עושה כן. תשובה: נכון (לפרסם הלכה)".

* 1. **אם אשתו מתאחרת לבוא**.
     1. ימתין עבורה.
        1. אמת ליעקב (סי' תרע"ב הע' תקפ"ו) – "שאלה: אם הבעל מתאחר לבוא הביתה ממקום עבודתו, האם כדאי שהאשה הנמצאת בבית תדליק במקומו. תשובה: אע"פ שבאמת מן הדין היה נראה שיש לעשות כן, אבל מטעמי שלום בית אין זה עצה טובה. וה"ה להיפך, כשהבעל נמצא בבית לפני אשתו [שנמצאת בעבודה], אף דמן הדין צריך להדליק ואינו חייב להמתין בעבורה, כי היא יוצאת יד"ח אף שאינה נמצאת שם, מכל מקום אין זה ראוי מצדו לעשות כן, וכש"כ אם היא עובדת בכדי שהוא יכול ללמוד תורה, שבודאי אין זה הנהגה נכונה".
        2. שבט הלוי (מבית לוי ח"י עמ' ג' אות ז', אות ח', עי' ח"ד סי' ס"ו) – "כשהבעל חוזר מאוחר לביתו, ידליק כשבא לבית ולא יצוה לאשתו להדליק עבורו. כשהאשה חוזרת מאוחר לבית לסיבה כל שהיא, **ימתין לה בעלה** בהדלקה אף אם הוא מהמדליקים בחוץ".
     2. שיש להדליק בזמן ולא ימתין.
        1. עי' אג"מ (הגר"ש איידר זצ"ל פרק ד' הע' ח') – "דכך יש לנהוג אם לא במקום חשש שלום בית".
        2. הגרח"ק זצ"ל (אור ישראל פרק ט' הע' תמ"ב, הע' תמ"ה, עלי שי"ח חנוכה אות ט' [עמ' קפ"ט]) – "שאלה: אם הגיע זמן ההדלקה ואשתו עדיין לא נמצאת האם ימתין לה. תשובה: לא".
     3. **ליל טבילה**.
        1. הולכת בזמן וממתין לה.
           1. שבט הלוי (מבית לוי ח"י עמ' ג' הע' י"א), הו"ד באור ישראל (פרק ט' הע' תמ"א) – "ואמר שבל"ט היה המנהג שהולכת בזמן וממתין לה".
        2. אחרי ההדלקה תלך למקוה.
           1. הגריש"א זצ"ל (מה טובו גליון ז' עמ' י"ז אות כ"ח) – "חל ליל טבילה בחנוכה תעשה את החפיפה בבית מבעוד יום ואחרי ההדלקה תלך למקוה".
     4. מראי מקומות – הגר"ש איידר זצ"ל (עמ' ל"ד), אור ישראל (פרק ט' סעי' ח', סעי' ט').
        1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה חנוכה פרק ט"ז סעי' ב') – "אם בעל הבית טרוד ויאחר לשוב לביתו, נכון שימתינו אשתו ובני ביתו כדי שידליק הוא את הנרות [שאם תדליק האשה בזמן הרי עלולה הנהגה זו לפגוע בשלום הבית, ולכן טוב להקל שתמתין לשובו]. אך ראוי שיתן הבעל רשות לאשתו ותדליק מיד בתחלת זמן ההדלקה".
        2. ***טובך יביעו (ח"א עמ' ע"ד, לשון שמרו ודרשו בתוך קונ' על חנוכה) -***

The Chofetz Chaim related that his Rebbe R’ Nochum’ke would wait for his wife to return home even though this would mean lighting the Neiros late at night. He explained that the Gemara says that one who cannot afford a Ner for both Shabbos and Chanukah, should purchase the Ner for Shabbos, since Neiros Shabbos enhance Shalom Bayis. Certainly, he concluded, the Neiros Chanukah which are pushed aside completely for Shalom Bayis should not be the cause for lack of Shalom Bayis!

* 1. ***קטן שנעשה בר מצוה בחנוכה****.*
     1. *להמתין להדליק עד צאת הכוכבים.*
        1. הגריש"א זצ"ל (מה טובו גליון ו' עמ' י"ג אות י"ג) – "בר מצוה בחנוכה ידליק בצאה"כ כיון שיש שיטות שלכתחי' יש להדליק בצאה"כ".
        2. שבט הלוי (קובץ מבית לוי ח"י עמ' ז' אות ד').
        3. *הגרא"ל שטיינמן זצ"ל (שלמי תודה חנוכה סי' ה' אות ב') – "דטוב יותר שלא ידליק בשקיעה ראשונה שעדיין קטן הוא, אלא ידליק כשלושים וחמש דקות אחר השקיעה, אף שבכל יום מדליק בשקיעה".*
     2. יכול להדליק בשקיעה.
        1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה חנוכה פרק ט"ז סעי' י"ד, מבקשי תורה סי' ר"ב אות י"ג) – "נער הנעשה בר מצוה בחנוכה אם מנהגו להדליק בכל יום מיד עם שקיעת החמה, אינו צריך להמתין ביום זה מלהדליק עד צאת הכוכבים, אף שהוא תוך חצי שעה לאחר השקיעה, אלא ידליק מיד עם תחלת הזמן".
        2. חוט שני (ימי החנוכה עמ' קנ"ה אות י"ט, בנתיבות ההלכה חכ"ו עמ' קי"ד אות ט', חל"ג עמ' ר"ה) – "קטן שהגדיל בימי חנוכה, יכול להדליק בשקיעת החמה מיד, ולא צריך לחכות עד צאת הכוכבים (לאלו שנוהגים להדליק מיד בשקה"ח), היות דבין השמשות הוא ספק לילה, ועוד שהרי מבואר בשו"ע ס' תרע"ה סעיף ג', דיש סוברים שקטן שהגיע לחינוך יכול להדליק עבור גדול".
        3. הגרח"ק זצ"ל (מראה כהן קונ' לבר מצוה עמ' ה' אות ה', בנתיבות ההלכה חכ"ו עמ' ק' אות י') – "קטן שנעשה בר מצוה בימי חנוכה והוא מהנוהגין להדליק בשקיעה, האם עדיף להדליק בשקיעה כמנהגו או דילמא ידליק בצאת הכוכבים בשעה שהוא גדול, ולענ"ד היה נראה שעדיף שידליק בשקיעה. תשובה: ידליק בשקיעה".

הגרח"ק זצ"ל (אשיחה סוף עמ' שמ"ו) – "אחד שנעשה בר מצוה בחנוכה ומנהג בית אבותיו להדליק לפני הלילה וכיון שחיוב הדלקה נמשך גם לאחר צאת הכוכבים נמצא שהחיוב מתחיל מזמן צאת הכוכבים אם כן כיצד יעשה. תשובה: יצא כי גם קטן חייב מדרבנן".

הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח פר' וישב שנת תשע"ח עמ' ב') – "קטן שמגדיל בחנוכה האם צריך להמתין עד צאה"כ ואז ידליק, או שיכול להדליק אף קודם לכן. תשובה: א"צ להמתין".

הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח פר' מקץ שנת תשע"ח עמ' א', עלי שי"ח חנוכה אות ז' [עמ' קפ"ט]) – "כיצד ינהג נער הנעשה בר מצוה בחנוכה ורגיל בכל יום להדליק עם השקיעה, האם בליל הבר מצוה ידליק בשקיעה כרגיל, או יחכה עד הלילה שהוא כבר גדול, ויקיים המצוה בגדלותו. תשובה: ידליק בשקיעה".

הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח תשובה תרמ"ב, עמ' רצ"ה) – "קטן שנעשה בר מצוה בחנוכה אם ימתין להדליק אחר השקיעה שיגדל, או שא"צ להמתין כשנוהגים בשקיעה. תשובה: א"צ".

* + - 1. תשובות והנהגות (ח"ב סי' של"ז) – "מדליק נר חנוכה כרגיל סמוך לשקיעה כמנהגו ואינו חושש".
    1. **לענין שהחיינו**.
       1. הגרשז"א זצ"ל (אשי ישראל פרק מ' הע' י', הליכות שלמה ראש חודש פרק א' הע' קי"א, חנוכה פרק ט"ז ס"ק כ"ח) – "וגם אין מחייבין אותו להמתין מלברך שהחיינו על הדלקת נרות חנוכה עד שיגדיל, אלא מברך מיד בהדלקה נר ראשון של חנוכה".
    2. מראי מקומות.
       1. קובץ הלכות (חנוכה פרק ג' סעי' י"ד) – "קטן שהגדיל ונעשה בר מצוה בימי חנוכה, ומנהגו להדליק בתחילת השקיעה, יש להסתפק אם ידחה ההדלקה של ליל הכנסו לעול המצות עד צאת הכוכבים".
       2. ילקוט יוסף (חנוכה עמ' תצ"ח) – "ומי שנעשה בר מצוה באמצע ימי החנוכה, למנהג האשכנזים מדליק בשאר הלילות, אף שבלילות הראשונים לא היה בו חיוב בהדלקה. ויכול להוציא הגדול בהדלקת הנר, דסמכינן אחזקה דרבא שהביא ב' שערות. וכן גר שנתגייר באמצע ימי החנוכה, מדליק בשאר הלילות בברכה".
  1. **יבטל תלמודו כדי להדליק בזמנו**.
     1. שלא לבטל סדריו.
        1. הגרחפ"ש זצ"ל (חידושי בתרא [על פסחים] סי' תרע"ב על רמ"א סעי' ב') – "משמע דמעיקר הדין יכול לסמוך על דעה זו להדליק לאחר זמן הדלקה, וא"כ ראוי בזה"ז שלא יבטל תלמודו לזמן ארוך כדי להדליק בזמנו, אלא יעשה שומר, וידליק כשחוזר לביתו אחר סדריו".
     2. ידליק בזמנו.
        1. הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח פר' וישב שנת תשע"ח עמ' ב') – "שמענו בשם גדול אחד זצ"ל שאברך שבשעת ההדלקה עוסק בתורה בביהמ"ד, עדיף שלא יפסיק תלמודו ואשתו תדליק במקומו בביתו, האם ראוי לנהוג הכי. תשובה: אין לנהוג כן".
  2. **קביעות מזוזה או הדלקת נרות חנוכה**.
     1. עי' יו"ד סי' רפ"ה, לשיטות ומראי מקומות.
  3. מראי מקומות.

הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח פר' וישב שנת תשע"ח עמ' ב') – "מי שיש לו ב' אפשרויות, או להדליק בעצמו שלא בזמנה אלא בשעה מאוחרת יותר, או להדליק ע"י שליח בזמנה, מה עדיף. תשובה: ע"י שליח בזמנה".

הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח פר' וישב שנת תשע"ח עמ' ב') – "מי שיש לו ב' אפשרויות, או להדליק בעצמו מפלג המנחה (שכ' בשו"ע סי' תרע"ג דמי שטרוד יכול להקדים), או שיכול למנות שליח להדליק בזמנה, מה עדיף. תשובה: כרצונו".

הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

Question: We wish to invite many guests over the Chanukah period for lighting, food and games. However, these are young families and the fathers/ breadwinners won't get back from work until at least 1 or 2 hrs after dark (it gets dark early here). Should I light earlier and then light again when they come, or wait and only light later when they come? If the answer is to light earlier, should I light in the window upstairs so that it is less conspicuous to my guests that I have already lit?

R' Y. Berkovits wrote: If you go with the minhag that the ikkur nowadays is for בני ביתו (which most in Chutz La’aretz are still noheg, as they did for many דורות), then the Rama says that you don’t have to be makpid to light on time (652:2). The Rama does say that it is better to be careful to light on time even nowadays, however you would have to decide in your case what is more important. Being that the ikkur is for the household, you should light in a place that is best for the house (and also by a window if you can). So don’t light upstairs if that is not best for the household.

1. עד שתכלה רגל מן השוק - סעיף ב'.
   1. **אם נתן בה יותר יכול לכבותה לאחר שעבר זה הזמן** – מחבר (סעי' ב').
      1. גליוני הש"ס (דף כא: ד"ה וא"נ) – "יל"ע אחרי שדלק הנר חנוכה שיעור זמנו אם אין חיוב לכבותו **שהרי הוא אסור בהנאה** משום מוקצה מחמת מצוה והרי נהנה ממנו ממה שמאיר לו בבית ואין יושב בחושך ואם יש נר בבית מלבד הנר חנוכה י"ל דהוי זוז"ג ומשא"כ אם אין נר אחר וגם ביש נר אחר הא זוז"ג מיהת לכתחלה אסור וכאן הוי כלכתחלה כיון שאפשר לכבותו וא"ל דכיון דגם בשעת מצוותו הרי נהנה מאורו וא"כ הרי לא הוקצה מהנאה זאת דז"א דבשעת מצוותו הוי לא אפשר ולא קמכוון ולא חשוב הנאה ומשא"כ עתה דאפשר לכבותו ה"ל הנאה ואולם אף דיש שיעור למצוותו מ"מ י"ל דאם דולק יותר ג"כ הוי מצוה ע' ס' יריאים סי' קי"ז וז"ל ובהארכת תקיעתו יותר מכשיעור אין בזה חילול יום טוב כ"ז שהוא עסוק ולא פירש מן התקיעה כדתני' בשבת כ"ז שהוא עסוק במילה חוזר אפי' על ציצין שאין מעכבין כו' עכ"ל וכזה גם בירושלמי פסחים פ"ו סוף ה"ה ועוד בכמה דוכתי ...".
2. הגיע זמנה: לאכול וללמוד קודם הדלקה.
   1. **אכילה קודם ההדלקה**.
      1. מחמיר.
         1. מהרש"ל (ריש סי' פ"ה) – "ומיד כשהתחיל זמנו לא לאכול ואף לא ללמוד עד שידליק **ואם התחיל פוסק**".
         2. כנה"ג (הג' הטור ס"ק א') – "ומיד כשהתחיל זמנה אין לו לאכול ולא ללמוד עד שידליק, ואם התחיל פוסק. רש"ל בתשובה סימן פ"ה".
         3. ט"ז (סוף ס"ק א') – "כתב שם רש"ל מיד כשהתחיל זמנו לא יאכל ולא ילמוד עד שידליק ואם התחיל פוסק".
         4. עולת שבת (ס"ק א') – "כתב מהרש"ל סי' פ"ה מיד שהתחיל הזמן אסור לאכול ולא ללמוד עד שידליק, ואם התחיל פוסק".
         5. מקור חיים (על סעי' ב' ד"ה כתב) – "כתב רש"ל [שו"ת סימן פה] וב"ח [עמוד תרכג ד"ה פסק] דאסור ללמוד עד שידליק ואפילו התחיל פוסק, ונראה לי דכל שכן לסעוד, ומיירי הכל בהגיע זמן הדלקה, ועיין מה שכתוב סימן פ"ט סעיף ו', וסוף סימן תל"א".
         6. פר"ח (על סעי' א') – "כתב רש"ל בתשובה סימן פ"ה, ומיד כשהתחיל זמנה אין לו לאכול ולא ללמוד עד שידליק, ואם התחיל פוסק. וכן כתב בספר ב"ח [עמוד תרכג ד"ה פסק]".
         7. א"ר (ס"ק א', א"ז ס"ק א') – "מיד כשמגיע זמנו לא יאכל ולא ילמד עד שידליק, ואם התחיל פוסק [מג"א סק"ה]".
         8. דה"ח (סי' ק"פ אות א') - לשונו מובא לקמן.
         9. ח"א (כלל קנ"ד סעי' כ') – "ומשהגיע זמנה, אסור אפילו ללמוד וכל שכן אכילה ושאר דברים. ואפילו התחיל, פוסק".
         10. קיצור שו"ע (סי' קל"ט סעי' י') – "ואסור לעשות שום דבר קודם הדלקה אפילו ללמוד".
         11. מועד לכל חי (סי' כ"ז סעי' נ"ז) – "כשהגיע זמן הדלקה אסור לאכול ואפילו ללמוד, וגם התחיל ללמוד פוסק, (רש"ל סימן פ"ה, ומגן אברהם, ובית עובד אות ב' דף ק"ע ע"א, ונוהג כצאן יוסף דף מ"ח ע"א, ועיין לקמן אות ע"ב), ובספר ערך השולחן כתב דללמוד שרי, יעויין שם, (ועיין אליהו רבה וזוטא, ומחצית השקל)".
         12. בן איש חי (שנה א' פר' וישב הל' חנוכה אות ז') – "וכשהגיע הזמן לא יאכל ולא ילמוד עד שידליק. ואם התחיל לאכול או ללמוד פוסק ומדליק".
         13. מ"ב (ס"ק י') – "ואפילו ללמוד אסור משהגיע זמנה וכ"ש אכילה **ושאר דברים** ואפילו התחיל פוסק".
         14. כה"ח (ס"ק ד').
         15. הגר"ש איידר זצ"ל (חנוכה סוף עמ' כ"ב).
         16. שבת הלוי (מבית לוי ח"י עמ' כ"ב אות א', בענייני חנוכה עמ' ג' אות א').
         17. חזון עובדיה (חנוכה עמ' ס"ד).
         18. קובץ הלכות (חנוכה פרק ב' סעי' א').
         19. ילקוט יוסף (סעי' ה', קיצור שו"ע סעי' ד').
         20. תורת המועדים (חנוכה סי' ו' סעי' א').
      2. טוב להדליק קודם אכילה.
         1. ספר המנהגים (טירנא, חנוכה) – "ומצותה מתחילת הלילה עד עמוד השחר, אבל טוב להדליק קודם אכילה ובעוד שבני הבית נעורין".
         2. דרכי משה (ס"ק ד') – "כבר כתבתי לעיל (סי' תרעא אות ט) דבזמן הזה אין לחוש וכן נהגו שלא לדקדק בשקיעת החמה וכן כתבו במנהגים (ר"א טירנא מנהג חנוכה עמ' קמד) מיהו כתבו דטוב להדליק קודם אכילה ובעוד שבני הבית נעורים עכ"ל".
         3. עי' מג"א (ס"ק ה') – "וטוב להדליק קודם אכילה (מנהגים) ורש"ל כתב דאפי' ללמוד אסור משהגיע זמנ' ואפי' התחיל פוסק כמ"ש סימן תל"א ס"ב וכ"פ ב"ח".
      3. מראי מקומות – עי' ערה"ש (של"מ הובא דין זה), מאורות נתן (חנוכה סי' ל"ו ענף א').
         1. שב יעקב (ח"א סוף סי' כ"ב) – "ואדרבה הלא מחמירין טפי' שלא יעבור התחלת הזמן הק"ש משלא יעבור הדלקת נירות דבזה מבואר בטור ובש"ע שלא יתחיל לאכול וכו' שעה סמוך לזמן ק"ש וכו' ובזמן הדלקה לא אשכחן; ואף דקצת אחרוני' החמירו ג"כ בהדלקתן שלא להתחיל לאכול מ"מ **לא מצינו בפוסקי' ראשוני' שכתבו בזה שום דבר** ובק"ש מחמירין אפי' אם התחיל לאכול מפסיק משא"כ אפי' במנחה מפני שהוא ק"ש דאוריית' ועוד מחמירין אפי' בתפילת ערבית מפני שזמנו כל הלילה חיישינן טפי דלמא אתא למיפשע מתפילת המנחה דזמנו קבוע וכל זה שכתבנו אפי' לדין ש"ס **ומכ"ש בזמן הזה שמדליקין בפנים** דאין לחוש כמו דפסק רי' בתוס' פ' במה מדליקין ד' כ"א בד"ה דאי לא אדליק כו' וה' יתן אמת ליעקב".
         2. הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח פר' מקץ שנת תשע"ח עמ' א') – "מי שמינה שליח שידליק במקומו, [האם] מותר לו לאכול סעודת קבע לפני ההדלקה. תשובה: מותר".

הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח תשובה תרי"א, עמ' רפ"ג) – "מ"ט לא הוזכר בשו"ע שאסור לאכול קודם שמדליק נ"ח כמו בהל' לולב ושופר. תשובה: לא בכל מצוה הזכיר זה".

* + - 1. פסקי תשובות (אות ז') – "ומש"כ המ"ב 'ושאר דברים' כוונתו על עיסוק במלאכה ובמסחר שאסור משהגיע זמן הדלקת הנרות, **ולכן תמוה** על מה שהעולם מתירים לעצמם לשהות בבתי מסחריהם ובמלאכתם כשהגיע זמן הדלקת הנרות ופעמים שמשתהים עד שעבר זמן שתכלה רגל מן השוק, ואפילו לאלו הנוהגים להדליק בביתם בפנים יש להם לכתחילה להגיע לביתם מוקדם ככל האפשר כדי שיהיו בני ביתו וילדיו נעורים ויתפרסם הנס".
  1. **לאכול חצי שעה לפני זמן הדלקה**.
     1. מיקל.
        1. מהרש"ל (ריש סי' פ"ה) - לשונו מובא לעיל.
        2. כנה"ג (הג' הטור ס"ק א') - לשונו מובא לעיל.
        3. ט"ז (סוף ס"ק א') - לשונו מובא לעיל.
        4. עולת שבת (ס"ק א') - לשונו מובא לעיל.
        5. מקור חיים (על סעי' ב' ד"ה כתב) - לשונו מובא לעיל.
        6. פר"ח (על סעי' א') - לשונו מובא לעיל.
        7. א"ר (ס"ק א', א"ז ס"ק א') - לשונו מובא לעיל.
        8. ח"א (כלל קנ"ד סעי' כ') - לשונו מובא לעיל.
        9. קיצור שו"ע (סי' קל"ט סעי' י') - לשונו מובא לעיל.
        10. מועד לכל חי (סי' כ"ז סעי' נ"ז) - לשונו מובא לעיל.
        11. בן איש חי (שנה א' פר' וישב הל' חנוכה אות ז') - לשונו מובא לעיל.
        12. עי' ערה"ש (סעי' ו').
     2. מחמיר.
        1. דה"ח (סי' ק"פ אות א') – "חצי שעה קודם זמן הדלקת נר חנוכה אסור לאכול יותר מכביצה פת או לשתות משקה המשכר יותר מכביצה וכן אפילו ללמוד אסור משיגיע זמנה ואם התחיל פוסק משיגיע זמנה (מ"א סי' תער"ב)".
        2. עי' מחה"ש (ס"ק ה') – "דאפילו ללמוד אסור משהגיע זמנה. ולא ידעתי למה לא יאסר חצי שעה קודם זמנה, ועיין לעיל סימן תפ"ט סעיף ד' לענין ספירה במ"א שם [ס"ק יא]. ואפשר מהרש"ל מיירי בבני אדם שמתפללים ערבית בזמנה, וא"כ חצי שעה קודם בלאו הכי אסור משום קריאת שמע, וכן כתב בספר חק יעקב לעיל סימן תפ"ט [ס"ק טז], ע"ש".
        3. שעה"צ (ס"ק י"ד) – "ובאמת **יש להחמיר בעוד חצי שעה קודם**, אלא הוא מיירי בבני אדם שמתפללים ערבית בזמנה, ואם כן חצי שעה קודם בלאו הכי אסור משום קריאת שמע [מחצית השקל]. ולפי דעת הפרי חדש והגר"א דיש להדליק אחר שקיעה, ממילא צריך להחמיר חצי שעה מקודם לכל הדברים הנ"ל, ואפילו אם כבר התפלל מנחה. **אכן לענין לימוד** נראה דאין להחמיר, דיש לסמוך אשארי פוסקים הסוברין דזמנה של הדלקה הוא עם סוף שקיעה, כנ"ל בריש הסעיף".
        4. כה"ח (ס"ק ד').
        5. הגר"ש איידר זצ"ל (חנוכה ריש עמ' כ"ג).
        6. שבת הלוי (מבית לוי ח"י עמ' כ"ב אות א', בענייני חנוכה עמ' ג' אות א').
        7. חזון עובדיה (חנוכה עמ' ס"ד).
        8. קובץ הלכות (חנוכה פרק ב' סעי' א') – "ויש להחמיר לאסור בכל זה בחצי שעה הסמוך לזמן ההדלקה".
        9. נטעי גבריאל (חנוכה פרק ד' סעי' א', פרק ה' סעי' א', פרק ו' סעי' א').
        10. ילקוט יוסף (סעי' ה', קיצור שו"ע סעי' ד').
        11. אור ישראל (פרק י"ג סעי' א').
     3. **הגדר של "חצי שעה"**.
        1. חצי שעה קודם שקיעה, ולא חצי שעה קודם הדלקה.
           1. חוט שני (חנוכה עמ' שי"ח אות א') – "שאלה: במ"ב כתב, אפילו ללמוד אסור משהגיע זמנה. ויש לעיין להנוהגים [עפ"י החזו"א] להדליק כעשרים דק' אחר שקיעת החמה, מאיזה זמן חשיב הגיע זמנה. תשובה: מהשקיעה חשיב זמנה ואסור ללמוד".
           2. הגרח"ק זצ"ל (דולה ומשקה סוף עמ' רל"ה) – "שאלה: מנהגינו שמדליקים נר חנוכה עשרים דקות אחרי השקיעה [כמנהג החזו"א] ושמענו שמרן החזו"א סבר בעצם שזמן ההדלקה הוא בשקיעה כהגר"א, שהביאו המ"ב (סי' תרע"ב סק"א) אלא שאיחר את ההדלקה משום שאצלינו עדיין יש אור בחוץ. ולפי"ז יש להסתפק ממתי מתחיל החצי שעה שלפני ההדלקה שאסור ללמוד, כמ"ש המ"ב (שם סק"י), האם חצי שעה לפני השקיעה, או חצי שעה לפני ההדלקה בפועל. תשובה: מחצי שעה שלפני השקיעה".
        2. חצי שעה קודם מזמן שהם מדליקין.
           1. הגר"ש מילר שליט"א (שושנת ישראל עמ' ל"ב ).
           2. תורת המועדים (חנוכה סי' ו' סעי' א') – "והיינו כרבע שעה קודם שקיעת החמה, למנהג שמדליקים לאותם הנרות בצאת הכוכבים, שהוא כרבע שעה אחר שקיעת החמה. אבל מהאשכנזים שנהגו להדליק מיד בשקיעת החמה, כנ"ל בסימן ד', צריכים להחמיר בזה מחצי שעה קודם שקיעת החמה".
        3. קובץ הלכות (חנוכה פרק ב' סעי' ב', הע' ו', הע' ז') – "הנוהגין להדליק בין כ' מינוטין לחצי שעה אחר השקיעה, מסתברא ודאי שאסורין לאכול ולישון ולעשות מלאכה כבר מחצי שעה קודם השקיעהו [דכיון שמדליקין סמוך לשקיעה כדי לצאת גם דעת הרמב"ם, יש להחשיב זמן הדלקה לדידהו משקיעה, וח"ש קודם השקיעה נאסרו באכילה], אבל מי שנוהג להדליק בצאת הכוכבים וכדעת המחבר, מסתברא שאינו נאסר אלא חצי שעה קודם צאת הכוכבים [דכיון שנוהגין לגמרי כדעת המחבר, לכן הוי זה זמן הדלקה דידהו, וא"כ מסתברא דח"ש קודם נמדד מצה"כ]".
  2. **אכילה: הגדר**.
     1. הגרשז"א זצ"ל (מבקשי תורה סי' ר"ב אות י"א) – "מה שהוזכר במ"ב (סי' תרע"ב ס"ק י') שאסור לאכול קודם הדלקת נרות חנוכה משהגיע זמן המצוה היינו דוקא בקביעות סעודה, אבל אכילת עראי ושתיית עראי מותרים, ומהאי טעמא מותר לשתות יין הבדלה להנוהגים להבדיל קודם הדלקת נ"ח, ובפרט דהוי יין של מצוה, וגם שמיד אח"כ מדליק הנרות אין בזה חשש כלל. זמן הדלקת הנרות".

* 1. **לימוד קודם ההדלקה**.
     1. אסור – מהרש"ל (ריש סי' פ"ה), כנה"ג (הג' הטור ס"ק א'), ט"ז (סוף ס"ק א'), עולת שבת (ס"ק א'), מקור חיים (על סעי' ב' ד"ה כתב, לשונו מובא לעיל), פר"ח (על סעי' א'), א"ר (ס"ק א', א"ז ס"ק א'), דה"ח (סי' ק"פ אות א'), ח"א (כלל קנ"ד סעי' כ'), קיצור שו"ע (סי' קל"ט סעי' י'), בן איש חי (שנה א' פר' וישב הל' חנוכה אות ז'), מ"ב (ס"ק י', לשונו מובא לעיל), כה"ח (ס"ק ד'), הגר"ש איידר זצ"ל (חנוכה סוף עמ' כ"ב), חזון עובדיה (חנוכה עמ' ס"ח), ילקוט יוסף (סעי' ז', קיצור שו"ע סעי' ה', לשונו מובא לקמן), תורת המועדים (חנוכה סי' ו' סעי' ד', לשונו מובא לקמן), פוסקים.
        1. ב"ח (ס"ק ב' ד"ה פסק) – "פסק נראה דאפילו ללמוד אסור משעה שהגיע זמן הדלקת הנרות שמא יטרד בלימודו וישכח מלהדליק וכדין בדיקת חמץ לעיל בסימן תל"א (עמ' ז) עיין שם ואפילו התחיל ללמוד פוסק ומדליק הנרות וכמו שקבעתי ההלכה לשם (ס"ד) ואפשר דאף לה"ר יונה דמיקל בחמץ מודה בנר חנוכה דצריך להפסיק דהא לחד לישנא אם יעבור הזמן דרגל מן השוק שוב אינו מדליק אם כן ה"ל מצוה עוברת ופשיטא דצריך להפסיק. ע"כ הפסק".
     2. מיקל.
        1. עי' ערך השלחן (סי' תרצ"ב ס"ק ו') – "כ' הרא"ם דלא אסרו ללמוד אורתא דתליסר כמו גבי חמץ משום דחביבא להו ע"ש נר' דס"ל דבדיקת חמץ אע"ג דהיא דבר חדש מזמן לזמן לא חביבה כמו מגילה משום חיבוב הנס וכ"כ מהר"ם ן' חביב בר"ה דף כ"ז ע"ש ברש"י ומה"ט לא אסרו ללמוד הדלקה גבי נ"ח כמו גבי חמץ ודלא כרש"ל והב"ח סי' תרע"ב והתימא מה' מ"א שם שהביא דבריהם וכאן הסכים עם הרא"ם ואפשר התם חיישי' טפי לזמן מועט חצי שעה משא"כ הכא דזמנה כל הלילה ואע"ג ...".
     3. מראי מקומות – מועד לכל חי (סי' כ"ז סעי' נ"ז, לשונו מובא לעיל).
        1. ערה"ש (סעי' ו') – "ויש מי שאומר דאפילו ללמוד אסור בהגיע הזמן".
  2. **ללמוד חצי שעה לפני זמן הדלקה**.
     1. מיקל.
        1. מקור חיים (על סעי' ב' ד"ה כתב) - לשונו מובא לעיל.
        2. דה"ח (סי' ק"פ אות א') - לשונו מובא לעיל.
        3. הגר"ש איידר זצ"ל (חנוכה ריש עמ' כ"ג).
        4. חזון עובדיה (חנוכה עמ' ס"ד).
        5. קובץ הלכות (חנוכה פרק ב' סוף סעי' א') – "ולימוד אסור רק משהגיע זמן ההדלקה, אבל בח"ש הסמוך לזמן ההדלקה נראה דשרי".
        6. ילקוט יוסף (סעי' ז', קיצור שו"ע סעי' ה') – "ואפילו ללמוד תורה אסור משיגיע זמנה. ובלימוד תורה אין להחמיר חצי שעה קודם שיגיע זמן ההדלקה, משום ביטול תורה".
        7. תורת המועדים (חנוכה סי' ו' סעי' ד') – "וכן אסור להתחיל בלימוד תורה משיגיע זמן הדלקת נרות. אבל קודם שיגיע זמן הדלקת נרות, אפילו בתוך חצי שעה קודם ההדלקה, מותר להתחיל בתלמוד תורה".
           1. **וכל שכן** הפוסקים שמקילים לענין אכילה קודם זמן הדלקה.
     2. מחמיר.
        1. מחה"ש (ס"ק ה') - לשונו מובא לעיל.
     3. המדליקין אחר השקיעה יש להקל [אבל המדליקים בצה"כ יש להחמיר].
        1. שעה"צ (ס"ק י"ד) - לשונו מובא לעיל.
     4. מראי מקומות – מקדש ישראל (חנוכה סי' כ"ג), נטעי גבריאל (חנוכה פרק ו' סעי' א', הע' ב'), מאורות נתן (חנוכה סי' ל"ו ענף ג'), אור ישראל (פרק י"ג סעי' א').
        1. חוט שני (חנוכה עמ' שי"ח אות א') – "שאלה: במ"ב כתב, אפילו ללמוד אסור משהגיע זמנה. ויש לעיין להנוהגים [עפ"י החזו"א] להדליק כעשרים דק' אחר שקיעת החמה, מאיזה זמן חשיב הגיע זמנה. תשובה: **מהשקיעה חשיב זמנה** ואסור ללמוד".
  3. **ללמוד הלכות חנוכה** [בלי עיון] **משהגיע זמן הדלקת נרות חנוכה**.
     1. מיקל.
        1. קהלות יעקב (ארחות רבנו ח"ג עמ' י"ז אות נ"א) – "מו"ר אמר לבנו הגרח"ק שליט"א [זצ"ל] שמסתבר שהל' חנוכה מותר ללמוד כמו במה מדליקין שמותר ללמוד לאור הנר. (וכן נוהג הגרח"ק שליט"א [זצ"ל] עד היום לומד הלכ' חנוכה עד ההדלקה כך אמר לי)".
        2. חוט שני (חנוכה עמ' שי"ח אות ב') – "שאלה: יש לעיין האם מותר ללמוד הלכות חנוכה משהגיע זמן הדלקת נרות חנוכה, וכדאיתא [בשבת] לגבי שמא יטה בשבת דמותר ללמוד פרק במה מדליקין, דכשלומד ענינים אלו אין חשש שיטה, או דיש לחלק דזה סיבה שיזכיר לו שלא יעבור איסור, אבל אין הכרח שזה יזכיר לו אח"כ להפסיק כדי לקיים המצוה. תשובה: מסתבר לדמות להנ"ל, דגם הכא כיון שלומד הלכות חנוכה יזכור שצריך להדליק".
        3. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (מה טובו גליון ו' עמ' י"ט אות ז') – "במ"ב סי' תרע"ב ס"ק י' כתב ואפילו ללמוד אסור משהגיע זמנה [של הדלקת נר חנוכה ]. אולם הלכות חנוכה מותר ללמוד".
        4. הגרח"ק זצ"ל (ארחות רבנו ח"ג עמ' י"ז אות נ"א [לשונו מובא לעיל], אשיחה ריש עמ' שמ"ז) – "אם הגיע זמן הדלקת נר חנוכה ולומד סוגיות בגמ' בשבת המדברים בעניני חנוכה או הלכות פסוקות בעניני חנוכה, האם צריך להפסיק מלימודו או דיזכר ע"י לימודו כמו שאנו אומרים בהלכות שבת בקריאה לאור הנר בשבת. תשובה: עניני חנוכה מותר ללמוד".

הגרח"ק זצ"ל (שונה הלכות תורת המועדים ס"ק ח') – "שללמוד הלכות חנוכה מותר לכו"ע ולפסוק שאלות בהלכה, אם אין הדבר צ"ע מותר, אבל אם הדבר צ"ע אסור משום שחיישינן שמא ימשך".

הגרח"ק זצ"ל (דרך שיחה ח"א עמ' רח"צ) – "שאלה: האם מותר ללמוד דיני חנוכה משהגיע זמן ההדלקה, וכדאיתא לגבי שמא יטה בשבת דמותר ללמוד פרק במה מדליקין כי כשלומד עניינים אלו אין חשש שמא יטה, או שמא זו סיבה רק שלא יעבור איסור, אבל אינו הכרח שג"כ יפסיק כדי לקיים המצוה. תשובה: יש לדמות ב' העניינים, דגם הכא כיון שלומד הל' חנוכה יזכור שצריך להדליק, **וגם אני עושה כן**".

* + - 1. נטעי גבריאל (חנוכה פרק ו' סעי' ד') – "אבל הלכות פסוקות בהל' חנוכה מותר".
      2. שערי ימי החנוכה (שער ב' פרק ג' אות ו') – "ומ"מ נראה שזה דוקא אם לומד הלכות פשוטות, או לימוד בלא עיון, **אבל בלימוד עמוק** צריך לחשוש שמא ימשך בעיונו וישכח מלהדליק עד לאחר זמן עיקר ההדלקה (חצי שעה)".
    1. מחמיר.
       1. מנחת איש (הל' חג ומועד פרק כ"ד הע' כ"ט) – "דעת הגר"נ קרליץ ... והדברים צע"ג ... ועפ"ז נראה שיש לאסור גם בלימוד הלכות חנוכה ואפילו בסמוך לזמן ההדלקה וכל שכן משהגיע זמנה".
    2. מראי מקומות.
       1. מקדש ישראל (חנוכה סי' כ"ג) – "ויש מתירים ללמוד עניני חנוכה".
  1. **שינה קודם ההדלקה**.
     1. מחמיר.
        1. קובץ הלכות (חנוכה פרק ב' סעי' א', סוף הע' ג') – "וכן אסור ללכת לישן משהגיע זמן ההדלקה".
        2. שערי ימי החנוכה (שער ב' פרק ג' אות ט') – "מעיקר הדין, אסור ללכת לישון רק תוך חצי שעה מתחילת זמן ההדלקה, דלא מצינו שאסרו חז"ל בזה יותר מבשאר מלאכות. **ומ"מ על האדם בעצמו לחשב דרכו**. כי אם הוא מאוד עייף והולך לישון, לדוגמא, כשעה לפני זמן הדלקת הנרות, הרי יתכן שיישן שעתיים, ויפסיד את עיקר זמן הדלקה שהוא חצי שעה, או שיישן כל הלילה ויפסיד המצוה לגמרי. ואם מוכרח לישון, צריך להעמיד שומר שיקיצנו כשיגיע הזמן, ולכה"פ לסדר לעצמו שעון מעורר, או למנות שליח להדליק עבורו אם אינו קם בזמן. וכל אחד מכיר את עצמו אם עלול לישון הרבה או מעט, וכן כשמעירים אותו האם הוא קם מיד או שקשה מאוד להעיר אותו, וכדומה. ולכן החכם עיניו בראשו, ויכלכל מעשיו שלא יפסיד מצוה יקרה זו, או שלא יגרע מאומה ממנה על ידי איחור זמן ההדלקה".
        3. תורת המועדים (חנוכה סי' ו' סעי' א') – "וכן אסור לישון, אפילו מעט, החל מחצי שעה קודם זמן הדלקת נרות חנוכה".
        4. אור ישראל (פרק י"ג סעי' א', סעי' ה').
        5. מנחת איש (הל' חג ומועד פרק כ"ד סעי' י').
  2. **נשים, במקום שאינה מדליקה נ"ח בעצמה אלא בעלה מדליק ומוציאה יד"ח**.
     1. מחמיר: אין לחלק בין אנשים לנשים.
        1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה חנוכה פרק ט"ז סעי' ג') – "האיסור לאכול ולעשות מלאכה חצי שעה לפני ההדלקה, נוהג גם בנשים".
        2. רבבות אפרים (ח"ד סי' קס"ג אות כ"ט, ח"ה סי' תל"ד אות ב').
        3. חוט שני (רבית עמ' קמ"ג, חנוכה עמ' שי"ח ד"ה ונראה) – "ונראה דאף אשה, אף שאינה מדליקה לבד אלא בעלה מדליק בשבילה, מ"מ אין לה לאכול קודם הדלקת בעלה כיון שהיא נמצאת במקום ההדלקה".
        4. הגרח"ק זצ"ל (עלי שי"ח חנוכה אות י' [עמ' ק"צ], אור ישראל פרק י"ג הע' תקע"ד) – "שאלה: איסור אכילה או מלאכה קודם ההדלקה (חצי שעה) האם הוא גם בנשים. תשובה: כן".
     2. מיקל.
        1. הגריש"א זצ"ל (פסקי הלכות קרול ***או"ח אות קפ"ט) – "מותר לאשה לעשות מלאכה בחנוכה לפני שהבעל מדליק"***.

הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ל"ג אות ה'***) – "אשה שאינה מדלקת נרות חנוכה בעצמה אלא יוצאת על ידי הדלקת בעלה או אביה, אין עליה את דינים אלו של איסור עשיית מלאכה קודם ההדלקה"***.

* + - 1. שבת הלוי (מבית לוי ח"י עמ' כ"ב אות ג', הע' ג') – "אשה שממתינה לבעלה שיבוא להדליק מותרת לאכול. [כיון שהבעל מדליק ולא היא, וא"צ שתהיה בשעת הדלקה]".
      2. קובץ הלכות (חנוכה פרק ב' סעי' ה') – "אשה שבעלה מדליק נר חנוכה ומקיימת מצותה בהכי, מותרת לאכול ולישן ולעשות מלאכתה אף משהגיע זמן ההדלקה".
      3. הגרח"י טויבער (המאור שנה ס"ב חוברת ג' עמ' י"א) – "ונראה דאין לאסור, משום דכשירצה הבעל להדליק ולברך, יקרא לאשתו ובנותיו בהכרח, ולא גרע מדין שומר ... בצל החכמה ... וכבר כתבנו בפנים דאין מקום לחוש, דלמה יגרע מדין שומר, וכן מה שכתב דכבר נהגו הנשים כן, לא ראינו אצל רבותינו שנהגו כן".
    1. במקום צורך יש להקל.
       1. בצל החכמה (ח"ד סי' נ"ח) – "העולה להלכה: א) אשה שאינה מדליקה נ"ח בעצמה אלא בעלה מדליק ומוציאה יד"ח, מותרת **במקום צורך** לאכול קודם הדלקת נ"ח (אות א'). - ב) הדליק נ"ח בביתו ועומד להדליק עבור אשה אחרת בביתה, נראה שמותר לאכול קודם שמדליק לה (אות ב')".
       2. חזון עובדיה (חנוכה עמ' ס"ח ד"ה אם) – "אם האיש מתאחר לבוא להדליק נר חנוכה שעה או יותר מזמן ההדלקה, נראה שאין לאסור לאשה ולבני הבית לאכול סעודת קבע קודם ההדלקה, שעיקר המצוה מוטלת על האיש בעל הבית. ובפרט כשהילדים רוצים לאכול ולישון, שרשאים לאכול קודם ההדלקה".

חזון עובדיה (הליכות עולם ח"א עמ' ס"ג אות י"ב) – "מכל מקום מותר לאשה לאכול קודם הדלקת נרות חנוכה. ובפרט אם בעלה מאחר לבוא להדליק את הנרות, ובלבד שיש צורך בדבר. ואם נהגה האשה להחמיר בזה, תמשיך במנהגה".

* + - 1. נטעי גבריאל (חנוכה פרק ד' סעי' ג', פרק ה' סעי' ה', פרק ו' סעי' ג') – "לכתחילה אסור לאשתו ולבני ביתו לעשות מלאכה לפני הדלקת בעל הבית, וכן המנהג, אכן במקום צורך קצת יש להקל".
      2. ילקוט יוסף (סעי' ה', קיצור שו"ע סעי' ד') – "איסור אכילה קודם ההדלקה הוא גם לאשה אלמנה או גרושה המדליקה לבדה. אולם אשה שבעלה מדליק עבור כל בני הבית, יכולה להקל לאכול סעודת קבע קודם הדלקת הנרות, ובפרט אם בעלה מאחר לבוא להדליק את הנרות, ובלבד שיש צורך בדבר. ואם נהגה האשה להחמיר בזה, תמשיך במנהגה".
      3. תורת המועדים (חנוכה סי' ו' סעי' א') – "וטוב להחמיר בזה בכל בני הבית, בין אנשים ובין נשים. ואפילו למנהג הספרדים שרק אחד מבני הבית מדליק, מכל מקום טוב שכל בני הבית יחמירו לענין אכילה ושינה קודם ההדלקה, ולא רק המדליק את הנרות".
      4. פסקי תשובות (אות ז') – "ובענין אכילה ועשיית מלאכה לנשים לפני הדלקת הנרות, המנהג הוא שאינם אוכלים ואינם עושים מלאכה לפני ששמעו הדלקת הנרות (אמנם אין איסור על מלאכות בית פשוטות) ואין לשנות המנהג, ובמקום צורך קצת יכולות להקל ולהסתמך על הפוסקים הסוברים שכיון שהיא אינה עושה המצוה אלא שליח עושה בשבילה אין עליה איסור אכילה ועשיית מלאכה".
    1. מראי מקומות – אור ישראל (פרק י"ג סעי' ז').
  1. **ילדים**.
     1. מיקל.
        1. עי' מהרש"ג (ח"ב סי' נ"ז) – "וכמו שכתבתי בענין קידוש נ"ל ג"כ בכל דכוותי' שהחיוב בא מחמת מ"ע כה"ג כגון לאכול בר"ה קודם תק"ש או בימי החג קודם נטילת לולב או בליל י"ג בניסן קודם בדיקת חמץ **או בחנוכה קודם הדלקת נר חנוכה** או בפורים קודם קריאת המגילה. דכל הני איסורים לא חשיבי איסורי אכילה אלא שהחיוב קיום המצוה גורם האיסור אכילה. וא"כ ממילא לא שייכו גבי קטן כלל כיון דליכא גביה החיוב של קיום המצוה. ואפילו גבי גדול כה"ג אם הוא במקום שא"א לו לקיים המצוה רשאי הוא לאכול בלא קיום המצוה. וראי' לדבר ...".
     2. מחמיר.
        1. אמת ליעקב (סי' תרע"ב סוף הע' תקפ"ו) – "שאלה: קטנים הבאים מישיבה ורעבים לאכול ארוחת ערב, אבל זמן ההדלקה בבית מתאחר עד שחוזר אביהם מהעבודה, האם מותר להם לאכול קודם ההדלקה. תשובה: אם האמא [או מבוגר אחר] נמצאת בבית יש להם להדליק לעצמם מיד בתחלת הזמן ואח"כ לאכול, ולא יאכלו קודם ההדלקה. אבל האשה תמתין לבעלה, כנ"ל".
        2. עי' הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח תשובה תרי"ב, עמ' רפ"ג) – "אם גם קטן יש להקפיד שלא יאכל קודם ההדלקה. תשובה: טוב ליזהר".
     3. מראי מקומות – אור ישראל (פרק י"ג סעי' ח').
        1. חזון עובדיה (חנוכה עמ' ס"ח ד"ה אם) – "אמת ליעקב ... וזהו לפי מנהגם שנהגו כמו מהדרין, שכל אחד ואחד מפני הבית מדליק נ"ח לעצמו, אבל לפי מנהגינו שבעל הבית בלבד מדליק לכל בני הבית, לא שייך לומר כן, לפיכך יוכלו לאכול כהרגלם, ואינם צריכים להמתין עד בוא אביהם להדליק נ"ח. וזה ברור".
  2. **שומר**.
     1. מהני.
        1. קהלות יעקב (ארחות רבנו ח"ג עמ' ט"ז אות נ') – "מו"ר (שליט"א) זצוק"ל אמר לבנו הגרח"ק שליט"א [זצ"ל] שמסתבר שמותר ללמוד עד זמן הדלקה אם קבע שומר שיזכירו, וכן נוהג מו"ר (שליט"א) זצוק"ל בעצמו".
        2. מאורות נתן (חנוכה סוף סי' ל"ו) – "לענין לימוד שפיר כו"ע מודים דמהני שומר".
        3. נטעי גבריאל (חנוכה פרק ד' סעי' ד', פרק ה' סעי' ו', פרק ו' סעי' ז') – "אם העמיד שומר שיזכירהו להדליק מותר לעשות מלאכה, אך יקח שומר שאינו עושה מלאכה".
        4. הגרח"י טויבער (המאור שנה ס"ב חוברת ג' עמ' י"א) - לשונו מובא לעיל.
        5. מקדש ישראל (חנוכה סי' כ"ג) – "מותר ללמוד ע"י שיעמיד ע"ע שומר".
        6. תורת המועדים (חנוכה סי' ו' סעי' ה') – "אם ביקש מחבירו שיזכירנו להדליק הנרות, רשאי לאכול אפילו יותר מכביצה פת או פת הבאה בכסנין קודם זמן ההדלקה. וכן רשאי לעשות מלאכה".
        7. אור ישראל (פרק י"ג סעי' ה').
     2. מראי מקומות.
        1. שערי ימי החנוכה (שער ב' פרק ג' אות ז') – "תוך חצי שעה לזמן ההדלקה, מועיל שומר כדי שבנתיים יוכל ללמוד או לאכול. ולגבי עשיית מלאכה, אם זו מלאכה קלה ג"כ יועיל שומר, אבל למלאכה מורכבת שקשה להפסיק באמצעה, לא מועיל שומר. אמנם, **אחר שהגיע זמן ההדלקה לא מועיל שומר לשום ענין**, אלא חייב להדליק מקודם ואח"כ יעשה מה שברצונו לעשות, וכנ"ל ס"ג. אכן, אם מתעכב מלהדליק מסיבות מוצדקות (וכגון שמחכה לאשתו שצריכה להגיע לבית בקרוב), וחבל לו להעביר את הזמן באפס מעש, לזה יועיל שומר, ובלבד שהוא שומר נאמן שאפשר לסמוך עליו. (ובמקרה הנ"ל יוכל למנות את אשתו לשומרת ויבקש ממנה שכשתגיע לבית תזכיר לו להדליק נר חנוכה מיד, ושאם הוא שקוע בלימוד וכדומה ולא ישים לב לתזכורת שלה, שתזכיר לו כמה פעמים עד שידליק)".
  3. מראי מקומות – סוכת חיים.

**שמנים ופתילות הכשרות לחנוכה**

# סימן תרע"ג

1. שמנים - סעיף א'.
2. שמן שאינו שלו: גזל, בב"ח, ערלה, וכד'.
3. שמן של שביעית.
4. שמן מאוס: הקריבהו נא לפחתך.
5. שמן או שעוה.
6. שמן זית.
7. שמן קרוש.
8. פתילות.
9. פתיל צף(floating wicks).
10. נרות חשמלי.
11. אסור להשתמש בנרות חנוכה.
12. שמש.
13. נתערב נר חנוכה בשאר נרות.
14. הדלקה עושה מצוה - סעיף ב'.
15. כבתה.
16. מנורה יפה - סעיף ג'.
17. להחליף הפתילות כל יום - סעיף ד'.

**דור המלקטים** - halachically speaking (ח"י חוברת י"א).

1. שמנים - סעיף א'.

"אמר רבי יהושע בן לוי: **כל השמנים כולן יפין לנר**".

* 1. **להדליק נר חנוכה על ידי פתילה ללא שמן, כגון גזרי עצים** [שאינם נעשים כמדורה].
     1. מראי מקומות – אור ישראל (פרק ד' סעי' ג').
        1. הגרשז"א זצ"ל (מאורי אש פרק ה' ענף ב', הליכות שלמה מועדים חנוכה פרק ט"ו סעי' א', שלמי מועד עמ' ר"י) – "הדליק גזרי עצים - באופן שאינם נעשים כמדורה ואינם כלים אלא לאחרי חצי שעה, וניכר שהדליקם לשם מצוה - יש להסתפק אם יצא ידי חובתו".
  2. **שמן שריחו רע: כגון עטרן**.
     1. מיקל.
        1. פמ"ג (מש"ז ס"ק ב') – "עיין סימן רס"ד סעיף ג' בעטרן, י"ל בחנוכה מותר".
        2. כה"ח (ס"ק ח') – "מש"ז".
     2. מחמיר.
        1. האלף לך שלמה (ח"א סי' שע"ו) – "והנה לדינא נראה דאף בחול אין להדליק בו כיון דהוי ריחו רע א"כ הקריבהו לפחתך ודומה לשמן שנמצא בו עכבר והנה בנר שבת לא מצינו שיהי' אסור להדליק בשמן המאוס דבנר שבת נהי דהוי מצוה מ"מ כיון דעיקר המצוה הוי להנאתו לכך לא שייך בי' הקריבהו וכו' ולכך פליגי בעטרן אבל בנר של בה"כ או נ"ח דלא הוי להנאתו רק למצוה לכך אסור בדבר המאוס מכח הקריבהו וכו' ולכך אסור גם בעטרן לכ"ע בין בחול בין בשבת ואין ענין לפלוגתא דשבת כלל כנ"ל לדינא".
        2. ערה"ש (סעי' ג') – "יראה לי דאע"ג דסתמא אמרו בגמ' דשמנים ופתילות שאין מדליקין בהם בשבת מדליקין בהם בחנוכה מ"מ לאו כללא הוא שהרי בע"כ יש דברים שאין מדליקין בהם בשבת ואין מדליקין בהם גם בחנוכה אף בחול והיינו דאין מדליקין בשבת בדבר שריחו רע דחיישינן שמא יניחנו ויצא כמ"ש לעיל סי' רס"ד ופשיטא שגם בחנוכה אין מדליקין מהאי טעמא ועיקר פרסומי ניסא הוא הראייה בהנרות".
        3. נטעי גבריאל (חנוכה פרק י"ח סעי' כ') – "אין מדליקין בדבר שריחו רע, כיון שעיקר פרסומי ניסא הוא ראיית הנרות וחיישינן שמא יניחנו ויצא".
        4. פסקי תשובות (אות ה') – "מ"ב סק"ג: אם נמצא עכבר בשמן מאוס הוא ואסור לנר חנוכה משום 'הקריבהו נא לפחתך', וכן הדין בשאר דברים הפוגמים את השמן או הגורמים שינדוף ממנו ריח רע וכדו', אבל אם השמן מר מאוד ואינו ראוי לאכילת בני אדם אין בזה כלל פסול ומותר לכתחילה להדליק בו נרות חנוכה ונרות שבת".
     3. נפט.
        1. בה"ל (סי' רס"ד סעי' ג' ד"ה בעטרן) – "בעטרן. הוא פסולתא דזיפתא [שבת כ' ע"ב] דהיינו לאחר שיוצא הזפת מן העץ זב ממנו ע"י האור פסולת צלול כשמן ונקרא עטרן והוא נמשך אחר הפתילה אלא מתוך שריחו רע ביותר לפיכך גזרו בו שמא יניחנו ויצא **אבל נפט והוא מין שמן שריחו רע אך אינו כמו עיטרן לא גזרו בו** לבד בנפט לבן אסרו חז"ל [בשבת כ"ו] להדליק בו אפילו בחול מפני שהוא עף ומבעיר את הבית ותמיה על התפארת ישראל דאוסר להדליק בסתם נפט שריחו רע וכתב דגם הטור סובר כן מה יעשה בסימן ער"ה סי"ב ע"ש וכן איתא להדיא בתוספות כ"ה ע"ב ד"ה מתוך ע"ש. ונמצא לפ"ז שהשמנים שלנו שדרך העולם להדליק בו [שקורין גאז] שריחו רע במקצת מדליקין בהם בשבת אף דבעת הכביה ריחו רע ביותר אעפ"כ אין לחוש לזה דשם לא שייך שמא יניחנו ויצא וכן איתא להדיא בירושלמי לענין קרבי דגים ע"ש".
        2. פסקי תשובות (סוף אות א') – "אבל יכול בשעת הדחק לצאת ידי חובת הדלקת נרות חנוכה בפתילית נפט, אם כי לכתחילה אין להדליק בנפט משום שריחו רע, וגם משום שהפתילה שלה רחבה ודומה לאבוקה".
  3. **שמן שריחו טוב: כגון צרי**.
     1. ימי חול.
        1. מיקל.
           1. פמ"ג (מש"ז ס"ק ב') - לשונו מובא לקמן.
           2. כה"ח (ס"ק ח') – "מש"ז".
        2. מחמיר.
           1. עי' ערה"ש (סעי' ג') - לשונו מובא לקמן.
     2. שבת חנוכה.
        1. מחמיר.
           1. פמ"ג (מש"ז ס"ק ב') – "וצרי, י"ל אסור בשבת חנוכה, שמא יסתפק ממנו. ואף דמוקצה, הא שבת יותר בדיל וחיישינן שמא יסתפק, כל שכן בנר חנוכה. ובחול י"ל דשרי, ולא חיישינן שיסתפק וימעט משיעור חצי שעה, וכל שכן אם נותן הרבה יותר משיעור".
           2. ערה"ש (סעי' ג') – "אמרו בגמ' דשמנים ופתילות שאין מדליקין בהם בשבת ... ועוד יש שם שאין מדליקין בדבר שריחו נודף דחיישינן שמא יסתפק ממנו כמבואר שם ופשיטא דחששא זו עצמה יש גם בנר חנוכה שהרי אסור להסתפק ממנו ואפילו אם נאמר דחשש הסתפקות אינו אלא בשבת שיבא עי"ז לידי חיוב סקילה משא"כ בחנוכה הוא איסור בעלמא מ"מ הא בשבת פשיטא שאסור ובגמ' אמרו בין בחול בין בשבת אלא וודאי דרק אעיקרי פסולי פתילות ושמנים שבפרק במה מדליקין קאי מטעם שאין האור יפה משא"כ אשארי דברים".
           3. כה"ח (ס"ק ח') – "מש"ז".
        2. מיקל.
           1. שואל ומשיב (מהדו"ת ח"ב סי' ע"א ד"ה ובגוף) – "ובגוף קושית הרב השואל למה לא יהי' אסור להדליק נר חנוכה בצרי דשייך החשש שמא יסתפק נלפענ"ד דבר נחמד דהנה גוף הגזירה שמא יסתפק הוא תימה דמה"ת ניחוש שיחלל שבת ויסתפק משמנו הדולק ואם נימא משאצל"ג היא מה"ת ודאי דאין לחוש כל כך שמא יחלל שבת שהוא איסור תורה אך גם אם נימא דאינו רק דרבנן מה"ת ניחוש שיסתפק משמנו ויבא לחלל שבת והרי משום חומרא דשבת מבדל בדיל מיניה וצריך לומר כיון דעדיין אינו מכבה רק שעי"ז הוא גורם כיבוי שאל"כ היה הנר דולק יותר ועכשיו כשיבא לאותו שיעור שכלה שמנו יכבה עי"ז א"כ בכה"ג לא שייך כיבוי לאינשי ולא חשוב מכבה לכך גזרו וכ"כ התוס' בדף מ"ז ע"ב ד"ה מפני ע"ש ומעתה באמת בנר חנוכה אף אם נימא דכבתה אין זקוק לה מ"מ בעוד שדולק בודאי זקוק לה ואסור לכבותה ולהשתמש לאורה ומכ"ש להנות בה ואם כן לא שייך גזירה שמא יסתפק דממנ"פ אי נחשב לההמון כמכבה בודאי לא יעשה זאת לחלל שבת ואי לא נחשב כמכבה והיינו מטעם שדולק עדן א"כ שוב למה יעשה זאת הא כל זמן שהוא דולק בודאי אסור להנות ממנו וא"כ מה"ת לחוש שמא יכבה וכל מה שנתן לתוכו אף יותר מהשיעור ולכל התירוצים שבב"י סי' תרע"ז והובא בט"ז סי' תרע"ב בעוד שדולק מה שצריך להשיעור אסור להנות ממנו וז"ב".
  4. **באיזה שמן ידליק הקטן**.
     1. עי' לקמן, סי' תרע"ה.

1. שמן שאינו שלו - שמן הגזול, שמן של בשר בחלב, שמן של ערלה.
   1. **האם השמן של נר חנוכה צריך 'לכם'**.
      1. מחמיר.
         1. בית שערים (או"ח סי' שס"א) – "נ"ח בעינן משלו".
         2. הר צבי (מקראי קודש חנוכה סי' כ"א ).
         3. הגריש"א זצ"ל (פניני חנוכה עמ' י"ז, שבות יצחק ח"ח עמ' צ"ג ד"ה וה"ה, עמ' ק').
      2. מיקל.
         1. בית יצחק (יו"ד ח"א סוף סי' קמ"ה) – "והנה יש להסתפק בנר חנוכה אי בעי לכם דהיינו שיהי' לו דין ממון ובש"ס משמע דבעי שיהי' השמן שלו דאמרינן שם דבעי להשתתף בפרוטה. אמנם אין שום סברא דבעי נר חנוכה שיהי' שוה פרוטה. וכבר הראיתי בספרי לא"ח סצ"ט אות ג' דברי תוס' רי"ד דערבה ל"ב שיהי' ש"פ וה"ה נר חנוכה ולענין לכם כיון שמצינו דלולב ביום טוב שני ל"ב לכם וה"ה נר חנוכה ובשערי אפרים נסתפק באיסור הנאה כגון בשר בחלב אי יוצא נר חנוכה הואיל דמצות לאו ליהנות ניתנו ואם בעי לכם וודאי אינו יוצא ומשמע דפשיטא לי' דל"ב דין ממון בנר חנוכה והיתר אכילה וודאי ל"ב מדיוצא בשמן שריפה לחד מ"ד אך גם דין ממון נראה דל"ב ויוצא בשמן של מעשר שני ודוק בכל זה".
         2. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה חנוכה פרק י"ג ס"ק י"ב) – "גם נראה דענין ההשתתפות אינו בתורת בעלות על השמן, דלענין נ"ח אין הבעלות מעלה או מורדת דאטו אתרוג הוא דבעי 'לכם', אלא ענין התקנה הוא שע"י השתתפותו נעשה כאחד מבני הבית ולכן נפטר בהדלקת בעל הבית".
         3. עי' חוט שני (חנוכה עמ' ד"ש) – "אך יש לעיין בלשון הר"ן ... אמנם אין זה מוכח ...".
         4. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח תשובה תרל"ד, עמ' רצ"ב) – "אם בנר חנוכה צריך לכם כמו באתרוג כנראה בר"ן פסחים ז' ובפרמ"ג ס' תרע"ט. תשובה: אין צריך".
      3. מראי מקומות – מקרא קודש (סי' כ"ב), דבר יהושע (ח"ב סי' קי"ב), משנה הלכות (ח"ו סי' קי"ח, בית שערים או"ח סי' שס"א בהג"ה), להורות נתן (ח"א סי' ל'), שבט הלוי (ח"ג סי' פ'), רבבות אפרים (ח"ז סי' קצ"ז אות ז'), מועדים וזמנים (ח"ט עמ' ק"ה, סי' צ"ב), אור ישראל (פרק ד' סעי' כ"א).
         1. שדי חמד (אסיפת דינים מע' חנוכה אות ט"ו) – "יש להסתפק ... בית יצחק ...".
         2. ***הגרח"ק זצ"ל (***אסיפת יצחק, כ"ט כסליו תשס"ז) ***–*** שאלה: "האם השמן של נר חנוכה צריך "לכם" או יכול להיות משל הפקר או משל אחרים. תשובה: **יש דעות בזה**".
   2. **שמן הגזול**.

מראי מקומות – אור ישראל (פרק ד' סעי' כ"ב).

מ"ב (סוף ס"ק ב') – "שמן הגזול צ"ע אי כשר לנר חנוכה [תשו' שואל ומשיב ח"א מהדורא תליתאה סי' שמ"ט]".

הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח פר' מקץ שנת תשע"ח עמ' ב') – "במה שנסתפק במשנ"ב סי' תרע"ג סק"ב לענין הגוזל שמן והדליק בו אם יצא יד"ח, נראה דלענין ברכת להדליק פשוט דלא יברך כמש"כ במשנ"ב סי' תרמ"ט סקל"א דאי"ז מברך אלא מנאץ, אלא דיש להסתפק לענין ברכת שהחיינו ושעשה ניסים אם יכול לברך, דלכאו' לא גרע מרואה. תשובה: לא מסתבר".

הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח תשובה תרל"ז, עמ' רצ"ג) – "בשו"ת פני מבין ס' רכ"ד חידש שבנ"ח לא איכפ"ל אם גזל, ול"ה מצוה הבאה בעבירה דסו"ס נתפרסם הנס אם זה להלכה. תשובה: חידוש".

* 1. **שמן של בשר בחלב: שיש בו איסור בישול, וגם איסורי הנאה**.
     1. מיקל.
        1. באה"ט (ס"ק א') – "עיין בתשובת שער אפרים סי' ל"ח אי שרי להדליק נר חנוכה בחמאה שנתבשלה בקדירה של בשר בן יומו שנאסרה מחמת שלא היה ס' ופסק דמותר".
           1. אמנם עי' שע"ת (ס"ק א', לשונו מובא לקמן) מש"כ על מה שכ' הבאה"ט בשם השער אפרים.
     2. מחמיר.
        1. מ"ב (ס"ק ב') – "שומן או חלב הנאסר מבב"ח אסור להדליק ממנו נר חנוכה וג"כ אסור לבטולי בששים להדליק ממנו [פמ"ג]".
        2. כה"ח (ס"ק ו').
     3. **בדיעבד, לכו"ע יצא**.
        1. מהרש"ם (ח"ד סוף סי' קכ"ב) – "ומה שנסתפק אם כבר הדליק בשמן בב"ח אם צריך להדליק עוד הפעם הנה כבר העיר בת' גוא"י חאו"ח סי' ק"כ שנעלם בזה מהאחרונים ד' הירו' ורמב"ם פי"א דתרומות דמפורש דמותר להדליק נ"ח בשמן שריפה אם אין לו חולין א"כ עכ"פ בדיעבד בודאי יצא ואני מצאתי במרה"פ שם על הירושלמי שביאר כן ד' הירו' ומ"ש הפמ"ג מהא דיש בישול אחר בישול בב"ח הנה בפי' רגמ"ה לחולין דף ק"ח ע"ב ד"ה לעולם מפורש דגם בבב"ח אין בישול אחר בישול ועוד דבנ"ד שהדליק בשוגג שלא ידע שהיא בב"ח הרי גם מצוה הבאה בעבירה בשוגג לדעת כמ"פ יצא לכן א"צ להדליק שנית".
        2. מנחת יצחק (ח"ז סי' מ"ז) – "שפיר יש מקום לסמוך ע"ז בדיעבד כנלענ"ד. וכה ראיתי אחרי כותבי הנ"ל גם בתשו' מהרש"ם (ח"ד סי' קכ"ב) ...".
     4. מראי מקומות – ברכי יוסף (ס"ק א', מחזיק ברכה ס"ק ב'), שד"ח (אסיפת דינים מע' חנוכה אות ג' ד"ה אך), אג"מ (או"ח ח"א סי' קצ"א, קדשים ח"א סי' כ"ו ענף א' ד"ה וניחא), נטעי גבריאל (חנוכה פרק י"ח סעי' ט"ו), אור ישראל (פרק ד' סעי' ט"ו), ישא יוסף (ח"א סי' קמ"ה).
        1. פמ"ג (פתיחה כוללת ח"א אות כ"ט) – "צ"ע בנר חנוכה שיש לו שמן היתר ושמן ערלה או חמאה מבושלת עם שומן דאסור בהנאה, אם נאמר דלאו טיגון הוא וכדומה, וודאי י"ל דאיסורי הנאה דהא מהני ליה דאי לאו שמן האסור היה צריך להדליק שמן כשר ומתהני מאיסורי הנאה, ודווקא כשאין לו כי אם זה האסור בהנאה י"ל מצות לאו להנות נתנו, ולא הוה מצוה הבאה בעבירה וכדאמרן".
        2. שע"ת (ס"ק א') – "עבה"ט מ"ש בשם שער אפרים והעתיק זה מלקט הקמח שכ"כ ובמ"כ מ"ש בשמו מותר אפי' הוא להפך דבאמת אוסר במסקנתו שם להדליק בהנר חנוכה שאסור להשתמש לאורה ואין כאן רק הנאת המצות ומצות לאו ליהנות ניתנו מכל מקום אסור להדליק בה אף על גב ...".
  2. **שמן של ערלה: שאין בו איסור בישול, אלא רק איסורי הנאה**.
     1. מחמיר.
        1. שער אפרים (סי' ל"ח ד"ה איברא) – "וא"כ מוכח מזה דערלה ותרומה טמאה פסולים משום דמכתית שיעורי'".
        2. שע"ת (ס"ק א') – "אסור להדליק בשמן של ערלה".
        3. אור לציון (ח"ד פרק מ"ד סעי' ג') – "שאלה. האם אפשר להדליק נרות חנוכה בשמן של ערלה. תשובה. אין להדליק נרות חנוכה בשמן של ערלה".
     2. מיקל.
        1. ערה"ש (סעי' ה') – "להדליק נר חנוכה בדברים של איסורי הנאה כמו בשמן של ערלה או בחמאה שנתבשל עם שומן בשר וכיוצא בהם מותר דכיון דאסור להשתמש בהם ואינו אלא למצוה קיי"ל דמצות לאו ליהנות ניתנו וכן הורה אחד מהגדולים [באה"ט סק"א בשם ש"א] ויש מי שחולק על זה מטעם כיון דצריכין שריפה או קבורה כתותי מיכתת שיעוריה ונר חנוכה צריכה שיעור [ש"ת סק"א] ואינו כן כבר כתבו התוס' בעירובין [פ': ד"ה אבל] דכתותי מיכתת אינו אלא בדבר שצריך גוש אחד אבל דבר שע"י דיבוקין כשר כמו לחי לא שייך בזה כתותי מיכתת וכ"ש בשמן שאין בזה שום התחברות גושי ותמיהני על האומר כן".
        2. קובץ הלכות (חנוכה פרק א' סעי' ד', הע' ו') – "שמן שיש בו תערובת שומן מהותך של בהמה טמאה, מדינא כשר להדלקת נר חנוכה, והוא הדין דשמן שיש בו איסור הנאה, כגון שמן של ערלה, כשר לנר חנוכה, אבל מהיות טוב להמנע מלהדליק נר חנוכה בשמן של איסור. [ובשע"ת ... דלא נראה כן, דהא דבעינן שיתן בו שמן כשיעור, אין זה דין שיעור בעצם הנר, שהנר יש בו דין שיעור, אלא היינו שידליק נר שיש בו להדליק כל משך זמן ההדלקה, וכיון שאינו דין שיעור בעצם, לא שייך בזה כתותי מיכתת שיעורי']".
     3. מראי מקומות – אג"מ (או"ח ח"א קדשים סי' כ"ו ענף א' ד"ה וניחא), נטעי גבריאל (חנוכה פרק י"ח סעי' ט"ו), אור ישראל (פרק ד' סעי' ט"ו).
        1. פמ"ג (א"א ס"ק א', פתיחה כוללת ח"א אות כ"ט [לשונו מובא לעיל]) – "שמן ערלה ותרומה טמאה צ"ע אם נימא כתותי שיעוריה דבעי חצי שעה, או דילמא כל להדליק שרי. ועיין בסימן (שס"ה) [שסג] [סעיף ח] בלחי, ובתוספות עירובין [פ, ב ד"ה אבל]. ואיסור הנאה שריין במצות אף דרבנן, דלאו להנות נתנו, דלא קיימא לן בזה כהרז"ה ז"ל ראש השנה כ"ח [המאור ז, א ד"ה אמר] דווקא מצות דין תורה, הוא הדין דרבנן לאו להנות נתנו, ושופר ולולב ביום ב' בנדר הנאה יוצא בו (שמנים האסורים בשבת מדליקין בחנוכה, אמשנה שבת כ, ב קאי, ואיסורי הנאה לא הוזכרו במשנה)".
        2. שע"ת (ס"ק א') – "וכיון דבב"ח אסור בהנאה כתותי מיכתת שיעורא ולכן אסור להדליק בשמן של ערלה גם כן וא"ל דדווקא בשל ערלה שהוא מהנשרפים (וע') [אבל] בב"ח שהוא מנקברים לא אמרי' כתותי".
        3. בה"ל (סי' רס"ד סעי' ו' ד"ה חוץ) – "ושמן של איסור הנאה כגון של ערלה וכדומה אסור לנר שבת דלא שייך מצות לאו ליהנות ניתנו דעיקר המצוה משום עונג הוא ודמי לישיבת סוכה כ"כ הפמ"ג".
        4. פסקי תשובות (אות ג') – "והנה גדולי האחרונים נשאו ונתנו באם שייך לומר בנר חנוכה כתותי מיכתת שיעורא, ומסקנת רבים מהם שלמעשה אכן יש להקפיד ולא להדליק נרות חנוכה בשומן הנאסר מבשר בחלב או בשמן של ערלה, אבל בדיעבד שאין לו שמן אחר להדליק או שכבר הדליק יצא ידי חובתו, וא"צ לחזור ולהדליק ... ויש לזכור כי בכל הדברים שהתרנו לעיל הוא מטעם מצוות לאו ליהנות ניתנו, **ולכן את ה'שמש' שאינו אסור בהנאה אסור להדליק משמן של ערלה** או שנאסר מבשר בחלב ושמן של שריפה".
  3. **שמן של טבל**.
     1. מחמיר.
        1. אג"מ (או"ח ח"א סי' קצ"א ד"ה ומה) – "וכן יהיה אסור להדליק נר חנוכה בטבל שג"כ נאסר בקרא גם בטמאה אלא משעת הרמה ואילך כדאיתא בתוס' פסחים דף ט' וכמו שאסור בהנאה של כילוי כ"כ אסור בתשמיש מצוה של כילוי".
        2. מנחת יצחק (ח"ז סי' מ"ז) – "דבודאי אסור לכתחילה להדליק נר חנוכה בטבל".
        3. עי' הגריש"א זצ"ל (אבני ישפה ח"א סוף סי' קכ"ח, אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ל"ד אות י"א) – "אין להדליק נרות חנוכה אם לא הפריש מהשמן תרומות ומעשרות, ורק אם יש לו מעט ויחסר משיעור ההדלקה, מותר".
        4. אבני ישפה (ח"א סי' קכ"ח) – "אסור להדליק בזה נרות חנוכה".
        5. נטעי גבריאל (חנוכה פרק י"ח סעי' י"ב) – "שמן של טבל לכתחלה לא ידליק בו".
     2. מיקל.
        1. תורת הארץ (ח"א פרק ב' אות ח') – "ולפי"ז נראה דמותר להדליק נר חנוכה בטבל בגוונא דליכא משום גזל הכהן דהא מצות לאו ליהנות נתנו ואסור להשתמש לאורה ולא דמי לנר של שבת ...".
     3. מראי מקומות – אור ישראל (פרק ד' סעי' ט"ז).
  4. **שמן שריפה** [תרומה טמאה].
     1. כהן.
        1. מיקל.
           1. עי' מנחת יצחק (ח"ט סי' קי"ט אות ב') – "סו"ד דבנוגע למעשה הרי מבואר ג"כ בדברי הגאון הגדול מוהר"פ זצ"ל ראב"ד פעהקת"ו דבנוגע לכהן פשיטא לי' דמדליק נ"ח בשמן שריפה, ואנחנו כתבנו רק להצדיק המנהג כנ"ל".
     2. ישראל.
        1. מחמיר.
           1. עי' אג"מ (או"ח ח"א סי' קצ"א ד"ה ומה) – "וזהו טעם גדול למה שאסור להדליק נר חנוכה בשמן שרפה לזר".
        2. מראי מקומות – כה"ח (ס"ק ז'), אור ישראל (פרק ד' סעי' י"ט).
           1. משנה הלכות (חט"ו סי' ר"ג אות ח') – "מי שיש שמן זית שריפה שבדיעבד מותר להדליק בו, ומיהו אורו צלול, ויש לו שמן של היתר שאינו יפה כ"כ באיזה בהן ידליק, יפה כיון דידליק בשמן של היתר כי בשמן של היתר ההדלקה היא לכתחילה אלא שאם יש לו שמן מהודר מצוה מן המובחר להדליק בשמן זית זך אבל בשמן שרפה עצם ההדלקה הוא רק בדיעבד כמבואר בירושלמי והארכתי בזה בתשובה ואין לעשות לכתחילה מדיעבד".

שמן של שביעית.

**מחמיר**.

רידב"ז (פאת השלחן הל' שביעית פרק ה' הל' ט' בהג"ה) – "וכן אסור להדליק שמן של שביעית על נר חנוכה דאסור להשתמש לאורה".

שערי דעה (ליטווין, ח"ב סי' ט') – "דיש למנוע מזה".

אמרי יושר (ח"א סי' ק') – "כיון דקיי"ל אסור להשתמש לאורה ודאי אסור מטעם דלאכלה ולא לשריפה ואף דרוב שמנים הבא מא"י הם של עכו"ם יש לחוש להמבי"ט ודעימי' דנוהג שביעית בשל גוי ובשנה שלאחר שנת השביעית אין להדליק לנ"ח משמן זית הבא מא"י בלתי שנדע בברור שאינו משנת השביעית".

חזו"א (דרך אמונה הל' שמיטה ויובל פרק ה' הע' ק"ב, מעשה איש ח"ג ריש עמ' קל"ג, ח"ה עמ' ק"ה ד"ה אין, ח"ז סוף עמ' קצ"ז).

תורת הארץ (ח"א פרק ח' אות מ"ז) – "ונר של חנוכה בודאי דאסור להדליק משמן של שביעית דהא אסור ליהנות ולהשתמש לאורה ואף דעושה בזה מצוה מ"מ חשיב הפסד ואף אין לו שמן אחר לקיים מצות נ"ח אסור להדליק נ"ח משמן ש"ש כמש"ל אות מ"א אחר כתבי זאת ראיתי שכ"כ הרידב"ז ...".

הליכות אבן ישראל (ח"ב פרק מ"ג סעי' ז') – "שמן זית של שביעית אף שהופקר כדין, אין להדליק בו נר חנוכה".

שבט הלוי (ח"א סי' קפ"ד אות א', עי' מבית לוי ח"ה עמ' נ"ה אות ד', וחט"ז עמ' מ"ט אות ג') – "ולהלכה כיון דג' גדולי הוראה הנ"ל מחמירים אנו נמי נמשוך אבתרייהו אעפ"י שאין טעמם ברור לנו כ"כ".

קובץ הלכות (חנוכה פרק א' סעי' ה') – "אסור להדליק נרות חנוכה משמן של שביעית, דכיון שאסור ליהנות לאורה קרינן בי' לאכלה ולא להפסד".

הגרח"ק זצ"ל (דרך אמונה הל' שמיטה ויובל פרק ה' הל' ח' ס"ק מ"ט) – "ואין להדליק נרות חנוכה בשמן שביעית".

הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח פר' מקץ שנת תשע"ח עמ' ב') – "האם מותר להדליק נ"ח בשמן של שביעית או לאו. תשובה: אסור".

הגרח"ק זצ"ל (דרך שיחה גליון שע"א, פר' וארא שנה תש"פ) – "האם מותר להדליק נר חנוכה שאין עשוי להנאה בשמן של ספיחים - אסור".

משנת יוסף (ח"א סי' כ"ו) – "סיומא דמילתא דאסור להדליק נר חנוכה משמן של שביעית".

נטעי גבריאל (חנוכה פרק י"ח סעי' י"ג) – "אסור להדליק נר חנוכה בשמן של שביעית".

פסקי ההלכות (ח"ו עמ' רי"ז אות ה').

נר חנוכה (פרק ו' סעי' י') – "אין להדליק נר חנוכה בשמן של שביעית, משום ששביעית אינו ניתן אלא לאכילה והנאת אורה, ונר חנוכה אסור להשתמש לאורה".

**מיקל**.

* + 1. מהר"ש ענגיל (ח"ב סי' ד' ד"ה אך באמת) – "י"ל דכשמדליקו לצורך מצוה ל"ח כמפסיד ...".
    2. הגרשז"א זצ"ל (מנחת שלמה ח"א סי' מ"ב, תניינא (ב - ג) סי' קכ"ב), הליכות שלמה חנוכה פרק ט"ו סעי' ז', שלמי מועד עמ' ר"ח) – "שמן של שביעית, אף על פי שאסור להשתמש בו אלא להנאה, כדין פירות שביעית, מותר להדליק בו נרות חנוכה, אף שאסור להשתמש לאורן, לפי שגם השימוש בשמן לפרסם את הנס על ידי הארת הנרות, הריהו נחשב שימוש להנאה, וגם אין זה נחשב כהפסד וכילוי השמן, הואיל ושימוש זה הוא בדרך הדלקה רגילה".

אור לציון (ח"ד פרק מ"ד סעי' ד', שביעית פרק ב' אות ז') – "מותר להשתמש בשמן של שביעית להדלקת נרות חנוכה".

**תלוי אם מדליק בחוץ או בפנים**.

עי' הגריש"א זצ"ל (ישא יוסף או"ח ח"א סי' קמ"ג) – "דלמעשה אותם הנוהגים כדין שמדליקין בחוץ אין להדליק נר חנוכה בשמן של שביעית, דבכה"ג ודאי לא ישתמש לאורו - וה"ז דומה למי שמדליק נר שביעית לאור היום או במקום שלא ישתמש בו - וה"ז הפסד שביעית. אולם אם מדליקים בבית - היה מקום לדון להתיר ההדלקה, אע"פ שחששו האחרונים שמכיון שאינו יכול להשתמש בשמן הנותר לצרכיו מכיון שהוקצה למצותו - חשיב כמפסיד פירות שביעית. שמעתי מפי מרן שליט"א [זצ"ל] דדבר זה לא מוכרח. וכאותה סברא ששמענו ממרן שליט"א [זצ"ל] לגבי תליית אתרוגי שביעית בסוכה שיש שחששו לכך מחמת דמקצה האתרוג של שביעית וא"א לקיים בו דיני שביעית. ולדעת רבינו לא ברירא ליה סברא זו, דאפשר שאין בכוחו להקצות פרי שביעית, דכל מה שיכול להקצות הוא רק בפירות חולין שקובען למצוה, אבל בפירות שביעית שהתורה קבעה את יעודי השימושין והתורה נתנה לו את זה לאכילה או לשימושים נוספים הנכללים בלכם לכל צרכיכם אפשר שאין בכוחו להקצות למצוה. וכמו כן שמן שביעית למצוות חנוכה אין לו רשות להקצות למצותו דאינו יכול לבטל ממנו דיני שביעית".

אמנם עי' הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ל"ד אות י"ב) – "ולמעשה אסור להדליק נר חנוכה בשמן של שביעית, כיון שאסור להשתמש לאורה".

**הדליק בשוגג** - למחמירים לעיל.

חוט שני (פסח עמ' שכ"ז אות ד') – "יש לעיין מי שהדליק בשגגה נר חנוכה בשמן של שביעית אם יצא, או דהוא מצוה הבאה בעבירה, ואת"ל דיצא האם מחויב מיד לכבותו כדי שלא יופסד, ואפשר דכיון שהשמן נאסר בהנאה א"כ כבר הופסד, ואפשר דאין ביד האדם להקצות שמן זה למצוה ולאוסרו דהרי קדוש בקדושת שביעית ולא נאסר, וצ"ע".

הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א תשובה תרל"ד, עמ' רצ"ב) – "אם הדליק בטעות בשמן שביעית בשוגג אם יצא יד"ח. תשובה: מצוה הבאה בעבירה בשוגג".

מראי מקומות – מצות נר איש וביתו (סי' ז' סעי' ט'), הרי"צ אושינסקי (חמ"ב עמ' מ"ח), ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סי' של"א פרק ט"ו סעי' ס"ב), תורת המועדים (סי' ה' סעי' י"א), אור ישראל (פרק ד' סעי' י"ט).

מאמר מרדכי (שביעית פסקי הלכות י"ד, מאמרים סי' י"ב ד"ה ובענין השתמשות) – "יש האוסרים להדליק נר חנוכה בשמן שביעית מפני שאסור להנות מאורם ושמן ניתן להנאה, ולפי שיטתם אסור גם להדליק את נר השמש, אולם להלכה מותר להדליק נרות חנוכה אם אין לו שמן אחר".

פסקי תשובות (אות ג') – "ובענין שמן של שביעית - כל גאוני ארץ ישראל בדורות האחרונים נשאו ונתנו בדבר, הללו אוסרים אף על פי ששביעית ניתנה להדלקת הנר, מ"מ כיון שאסור להשתמש וליהנות לאור נרות חנוכה עובר על ציווי התורה ד'לאכלה (או שאר הנאות) ולא להפסד', והללו מתירים כיון שיש עדיין הנאה שאינו יושב בחדר חשוך והנאה זו מותרת בנר חנוכה (מ"א תרע"ח סק"ב שעה"צ שם סק"ה), ועוד שיש לו הנאת המצוה שמפרסם הנס ע"י הדלקת הנרות ... ויש שכתבו שגם בשמן של שביעית יש להחמיר (לאוסרים הנ"ל) ולא להדליק בו את ה'שמש'".

1. שמן מאוס: "הקריבהו נא לפחתך" - עי' סי' ק"ד סעי' ב', לשיטות ומראי מקומות.
   1. **שמן שריחו רע: כגון עטרן**.
      1. עי' לעיל.
   2. **בדיעבד: במקום שיש חסרון של "הקריבהו נא לפחתך"**.
      1. מחמיר – שד"ח (אסיפת דינים מע' חנוכה סוף אות ד', "בכתב סופר הנ"ל כתב להוכיח דבדבר שיש בו משום הקריבהו לפחתיך אפילו בדיעבד לא יצא ידי חובת המצוה וביאר ...").
   3. **שמן שטעמו מר**.
      1. עדיין שרי לחנוכה.
         1. בן איש חי (שנה א' חנוכה אות י"ב) – "אבל אם השמן הוא מר, דאינו בר אכילה, אינה שורה עליו רוח רעה ושרי".
         2. כה"ח (ס"ק י"א).
         3. קובץ הלכות (חנוכה פרק א' סעי' ו') – "שמן שטעמו מר שא"א לאכלו, כשר לכתחילה להדליק בו וא"צ שיהא ראוי לאכילה ממש".
         4. חשוקי חמד (פסחים דף קיב.) - לשונו מובא לקמן.
         5. פסקי תשובות (אות ה') – "אם השמן מר מאוד ואינו ראוי לאכילת בני אדם אין בזה כלל פסול ומותר לכתחילה להדליק בו נרות חנוכה ונרות שבת".
         6. הל' חג בחג (חנוכה פרק ח' סעי' ט') – "ואם השמן מר ואינו ראוי לאכילת אדם מותר להדליק בו".
         7. עפ"י החזו"א (דמאי סי' ט"ו ס"ק א' ד"ה ועל).
         8. הנרות הללו קדש (פרק ד' סעי' ז').
         9. פסקי תשובות (אות ה') – "אבל אם השמן מר מאוד ואינו ראוי לאכילת בני אדם אין בזה כלל פסול ומותר לכתחילה להדליק בו נרות חנוכה ונרות שבת".
   4. **שמן של נרות מצוה** (חנוכה, שבת) **שהיה תחת המטה****: במקום שהשמן ראוי לאכילה**.
      1. מחמיר, משום הקריבהו נא לפחתך.
         1. תורה לשמה (סי' ק"ח, בן איש חי שנה א' חנוכה אות י"ב, שנה ב' פר' נח אות י"ז) – "שאלה אם הניח שמן זית תחת המטה שישנים עליה מה דינו להדלקת נר שבת ויו"ט. יורינו ושכמ"ה. תשובה כל הראוי לאכילה אם הניחו תחת המטה שורה עליו רוח רעה ונפסל לאכילה ומאחר שנפסל לאכילה ממילא נפסל להדליק ממנו נר מצוה של שבת ויו"ט וכיוצא משום דהקריבהו לפחתיך על כן ידליק ממנו בחול לצרכו דוקא **וגדולה מזו אמינא שאם הניח מים** תחת המטה אין ראוי להניח אותם המים בעששית של נר שבת ויו"ט להגביה השמן כנודע ואף על פי שאין המים עצמם נדלקין ורק נותנם שם כדי להגביה השמן עכ"ז לצורך נר שבת נתנו ומאחר דרוח רעה שורה עליהם הרחק מהם **אבל מידי דלאו בר אכילה** ושתיה הוא אין רוח רעה שורה עליו ודי בזה".
         2. כה"ח (סי' תרע"ג ס"ק י"א) – "ואם הניח השמן תחת המטה, לא ידליקו בו נר חנוכה ולא נר שבת, משום דכל מידי דאכילה שורה עליו רוח רעה תחת המטה, וכיון דנמאס לאכילה, נמאס למצוה משום הקריבהו נא לפחתך, אבל אם השמן הוא מר דאינו בר אכילה, אינה שורה עליו רוח רעה ושרי".
         3. חמד שלמה (ח"ב סי' צ"ט סוף אות א') – "הנני בזה לעורר שרבים אין מקפידין ליתן שמן זית בצלוחית תחת המטה, ליהוי ידוע שהוא **איסור גמור** אחר כך להדליק נר חנוכה מזה מטעם הקריבהו נא לפחתך וגנאי להשתמש בשמן כזה להדלקת נר חנוכה כיון דנרות הללו קודש הן, ואיך נוכל להשתמש בה כשרוח רעה שורה עליהן, וזה ברור".
         4. משנה הלכות (מרשימות הגר"י שוב בעניני סכנה אות ה', הו"ד ***במציון תצא תורה ח"א או"ח הע' ק***כ"ח, בנתיבות ההלכה חמ"ו עמ' תקע"ה) – "שמן שהיה תחת המטה וישנו על המטה אין להשתמש בו להדלקת נר חנוכה".
         5. עי' הגרח"ק זצ"ל (אהל יעקב) – "האם מותר להדליק נר חנוכה עם שמן שהיה מתחת המטה. תשובה: אין ראוי".

עי' הגרח"ק זצ"ל (בנתיבות ההלכה חכ"ו עמ' צ"ט אות ז') – "שאלה: מה הדין שמן שהיה תחת מיטה שישנו עליה. תשובה: זה כמו שמן למאור שעדיף להחמיר".

***עי' הגרח"ק זצ"ל (פרדס יוסף החדש חנוכה אות תקנ"ד) – "להסוברים שצריך להיות ראוי לאכילה ודאי שאין ראוי להדליק בזה".***

***עי'*** הגרח"ק זצ"ל (קונ' גם אני אודך, חנוכה אות נ') – "שאלה: שמן זית שהיה מונח תחת המיטה, האם מותר להדליק בו נר חנוכה, והאם יש חילוק בין ישנו על המיטה בעוד השמן תחתיה, ללא ישנו עליה בעוד השמן תחתיה. תשובה: להסוברים שצריך להיות ראוי לאכילה ודאי שאין ראוי להדליק בזה".

הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח תשובה תרכ"ט, עמ' ר"צ) – "שאלה: שמן שהונח וישנו ע"ז אם אפשר להדליק בזה נ"ח. תשובה: ביזיון מצוה".

הגרח"ק זצ"ל (תורת המועדים ס"ק י' אות ו') – "שיש להחמיר בזה משום שאין ראוי להשתמש לנר חנוכה בדבר ששורה עליו רוח רעה".

* + - 1. חשוקי חמד (פסחים דף קיב.) – "ויעוין כף החיים (סימן תרעג ס"ק יא) שכתב שאם הניח שמן תחת המטה, לא ידליקו בו נר חנוכה ולא נר שבת, משום דכל מידי דאכילה שורה עליו רוח רעה תחת המטה, וכיון דנמאס לאכילה, נמאס למצוה משום הקריבהו נא לפחתך, אבל אם השמן מר ואינו בר אכילה, אינה שורה עליו רוח רעה ושרי".
      2. עי' ילקוט יוסף (קיצור שו"ע או"ח סי' רס"ג סעי' ע"ב) – "שמן שהונח תחת המטה וישנו עליה בלילה, אף על פי כן מעיקר הדין כשר להדלקת נרות חנוכה ונרות שבת, ובפרט בזמנינו שהקרקע של בתינו מרוצפת באבנים או בקורות. שאפילו לענין אכילה, מותר לאכול מאכלים שהונחו תחת המטה, ובפרט במקום שיש הפסד מרובה. ומכל מקום אם יש לו שמן אחר, ידליק בשמן אחר. ומותר להדליק נר שבת בשמן מר שאינו ראוי לאכילה. [חזון עובדיה חנוכה. ומ"ש בילקו"י שבת א' עמוד תקסח, כשיש לו שמן אחר]".
         1. אמנם עי' ילקוט יוסף (קיצור שו"ע או"ח סי' תרע"ג סעי' י') – "שמן שהונח תחת המטה וישנו עליה בלילה, אף על פי כן כשר הוא להדלקת נרות חנוכה ונרות שבת, ובפרט בזמנינו שהקרקע של בתינו מרוצפת באבנים או בקורות. שאפילו לענין אכילה, מותר לאכול מאכלים שהונחו תחת המטה, ובפרט במקום שיש הפסד מרובה. [ילקו"י מועדים (עמ' רטז). ובבן איש חי (פר' וישב אות יב) פסל שמן זה לנרות חנוכה ושבת, שרוח רעה שורה עליו, וכיון שנמאס לאכילה נמאס למצוה משום הקריבהו נא לפחתך. ע"כ. אולם רבים מן האחרונים כתבו שאוכלים ומשקים ששהו תחת המטה לא נאסרו לאכילה בדיעבד. וראה בשו"ת יביע אומר ח"א (חיו"ד סי' ט) והעלה שם שעכ"פ בהפסד מרובה יש להתיר בדיעבד. ומלבד זה יש לצרף מ"ש במזמור לדוד (דף קיא:) שאין להחמיר כשהאוכל היה מונח תחת המטה בקרקע מרוצפת. (וע"ע בשו"ת יביע אומר ח"ח חאו"ח סי' נא ד']".
      3. נטעי גבריאל (חנוכה פרק י"ח סעי' י"ז) – "לכתחילה אין יוצאין בשמן או בנר שהיה מונח תחת המטה".
    1. מיקל.
       1. הליכות אבן ישראל (ח"ב פרק מ"ג סעי' ד') – "שמן זית שהיה מונח תחת המיטה וישנו על המיטה, מותר להדליק בו נרות חנוכה".
       2. הגריש"א זצ"ל (נר חנוכה פרק ו' הע' כ"א).
       3. קובץ הלכות (שבת ח"א פרק ז' סעי' ד', הע' ח') – "שמן שאסור באכילה, אפילו יש בו תערובת שומן מהותך של בהמה טמאה, כשר להדליק בו, וה"ה דשמן שאין ראוי לאכילה כשר להדליק בו, וכ"ש שיכול להדליק נר שבת בשמן ששהה תחת המטה. [דנרא' דלא מקרי מאוס וכשר להדלקה, ובפרט לפמ"ש בפ"ת (יו"ד סי' קטז ס"ק ד-ה) בשם הפוסקים דמאכלים תחת המטה מותרים באכילה בדיעבד]".

קובץ הלכות (חנוכה פרק א' סעי' ז', הע' י') – "שמן זית ששהה תחת המטה כשישן בה כשר לכתחילה להדלקה. [דנרא' דאין זה חשיב מאוס וכשר להדליק בו, ובפרט כי מבואר בפתחי תשובה (יו"ד סי' קטז ס"ק ד-ה) דדעת האחרונים דבדיעבד אם שהו מאכלים תחת המטה מותרים באכילה]".

* + - 1. חוט שני (בנתיבות ההלכה חל"ג עמ' ר"ה, דיני הדלקת נרות חנוכה פרק י' סעי' ג') – "שמן שהיה תחת המיטה מותר להדליק בו, כיון שמעיקר הדין אפשר לאוכלו וא"כ זה לא חסרון במצוה".
      2. ***הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות ק***כ"ח) – "האם מותר להדליק נר חנוכה עם שמן שהיה מתחת המטה. תשובה: כן".
    1. מראי מקומות – פאת שדך (ח"ב ס' קמ"ח אות א'), דברי יציב (יו"ד סי' ל"א אות י"ז), אור ישראל (פרק ד' סעי' כ"ג), פרדס יוסף החדש (חנוכה סי' תרע"ג אות תקנ"ד, עמ' רע"ט).
       1. יביע אומר (ח"א יו"ד סי' י' אות ט') – "וע' בבן איש חי (פ' וישב אות יב) שיש להתיר שמן מר, שהונח תחת המטה, כל שאינו ראוי לאכילה. ע"ש. וכ"כ בבא"ח ש"ב (פ' נח אות יז). ע"ש. ודוחק לחלק דתבלין חזו עם תערובת אוכלים, משא"כ בשמן מר".

חזון עובדיה (חנוכה עמ' פ"ח) – "שמן שהונח תחת המטה וישנו עליה בלילה, אף על פי כן כשר הוא להדלקת נרות חנוכה ונרות שבת, ובפרט בזמנינו שהקרקע של בתינו מרוצפת באבנים או בקורות. שאפילו לענין אכילה, מותר לאכול מאכלים שהונחו תחת המטה, ובפרט במקום שיש הפסד מרובה".

* + - 1. פסקי תשובות (אות ה') – "ומטעם 'הקריבהו נא לפחתך' יש האוסרים להדליק בשמן שהיה תחת המטה שאסור באכילה משום רוח רעה ששורה עליו, ויש מתירים בדבר שייחד אותו לדבר מצוה משום 'שומר מצוה לא ידע רע' ולכן בדיעבד כשאין לו שמן אחר ודאי יש להקל וא"צ משום כך להדליק בשעוה או בחלב, ובפרט אם בקבוק השמן היה סגור או אם לא ישנו על המטה כשהיה השמן תחתיו".
      2. **בכלליות: אוכלים תחת המטה** - עי' סי' קט"ז (ערך סכנה), לשיטות ומראי מקומות.
  1. **שמן שהיה מגולה**.
     1. מיקל.
        1. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח תשובה תר"ל [עמ' ר"צ], מצות נר איש וביתו סי' ז' הע' כ"ו) – "שאלה: שמן שהיה בגילוי אם אפשר להדליק בו נ"ח למחמירים בגילוי. תשובה: שמן אין בו משום גילוי".

הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח תשובה תרל"א, עמ' רצ"א) – "שאלה: צ"ע ממש"כ התוס' ב"ק קט"ו ע"ב שבשמן יש גילוי. תשובה: אולי כוונתם שמן בתערובת".

* + - 1. עמק התשובה (ח"ו סוף סי' רנ"ז) – "להדליק ... וראוי לדעת כי דין גילוי אינו נוהג בשמן, דנקטינן כרבנן דס"ל דאינו נוהג וכדאיתא בחולין מ"ט ע"ב".
      2. עי' שבט הקהתי (ח"ג סי' ר', וישמע משה פר' מקץ שנת תשע"ט עמ' ב') – "העולה להלכה: א) אם נפל בתוך השמן דברים מאוסים והוא מאוס אין להדליק בו נר מצוה, ב) ואם אינו מאוס מותר להדליק בו. [ועי בטור (סי' תרע"ז) דהנותר מן השמן בליל א' מוסיף בליל ב' והיינו אם אינו מאוס]".
      3. נטעי גבריאל (חנוכה פרק י"ח סעי' י"ח) – "אין קפידא להדליק בשמן שהיה מגולה".
      4. קונ' שמן המאור (פרק ח' סעי' כ"ג) – "שמן מגולה מותר להדליק בו".
      5. הגר"נ נוסבוים (וישמע משה פר' מקץ שנת תשע"ט עמ' ב').
      6. הגש"א שטרן (וישמע משה פר' מקץ שנת תשע"ט עמ' ב').
    1. מראי מקומות – שמירת נפש (סי' י"א).
       1. לפי גילוי בשמן: בכלליות - עי' יו"ד סי' קט"ז סעי' א', לשיטות ומראי מקומות.

1. שמן או שעוה.
   1. **שמן עדיף, דע"י השמן נעשה הנס**.
      1. מאירי (שבת דף כא. ד"ה ממה) – "ממה שכתבנו למדת שנרות של שעוה מותרות לנר חנוכה ומ"מ נויי מצוה הוא לעשות בשמן אחר שהנס היה בשמן והוא שאמרו למטה כל השמנים יפים לנר ושמן זית מן המובחר ואף על פי שקצת מפרשים פירשוה לענין שבת בתוספות פירשוה לענין חנוכה ומטעם שכתבנו".
      2. מהר"י מברונא (סי' ל"ט) – "וכשמדליק בנרו' של שמן ... ומצוה בזה טפי מבנר של שעוה דע"י השמן נעשה הנס".
      3. מהרש"ל (סי' פ"ה) – "שמן זית מצוה מן המובחר היכא דשכיח וא"ל דנמצא שמן זית יקח שאר שמנים אבל משומן וחלב נראה דיותר יש הידור מצוה בשעוה וכן המנהג".
      4. כנה"ג (הג' ב"י ס"ק א') – "רש"ל".
      5. פר"ח (על סעי' א') – "ומה שכתב [הגה] [ונוהגין במדינות אלו] להדליק בנרות של שעוה וכו'. ומיהו עיקר מצוה בשמן, זכר לנס שנעשה בשמן".
      6. מ"ב (ס"ק ד', שעה"צ ס"ק ד') – "ומ"מ מצוה **בשל שמן** טפי מנרות של שעוה דע"י השמן נעשה הנס. [תשובת מהר"י ברונא סימן ל"ט. והנה דעת מהר"ל מפרא"ג בספרו נר מצוה שלא להדליק כלל בנר שעוה וחלב אלא דוקא בשמן מפני שהנס נעשה בשמן, אבל אין נוהגין כוותיה. מחצית השקל]".
      7. מנחת פתים (על רמ"א סעי' א') – "מאירי".
      8. שד"ח (אסיפת דינים מע' חנוכה אות ה' ד"ה ובעיקר) – "המאירי ... ולפי זה כמעט בטלה הדלקה בנרות שעוה בזמן הזה שלפי הנראה אף ששמן זית אינו מצוי בכל עיר ובכל מדינה או שמצוי ביוקר שאר השמנים נמצאים לרוב ובזול ומנהג הרבה בני אדם הן עוד היום להדליק בנרות של שעוה **נראה שהיא לפי נתפשטו דברי רבינו המאירי בעולם שדבריו טובים ונכוחים מילתא בטעמא** ... שעל כל פנים כשאין שמן זית מצוי אם יש שאר שמנים ונר שעוה עדיפי שאר שמנים מנר שעוה לפי שהנס נעשה בשמן".
      9. אור ישראל (פרק ד' סעי' ח').
   2. **ליכא מעליותא בשאר שמנים יותר מבשעוה, והעיקר הוא להדליק במידי דאורו זך וצלול**.
      1. ח"א (כלל קנ"ד סעי' ח') – "ומכל מקום מצוה מן המובחר ליקח שמן זית, דומיא דנס שבמקדש שהיה בשמן זית. ואם אין מצוי, יקח שמנים שאורם זך ונקי או נר של שעוה שגם כן אורו זך".
      2. קיצור שו"ע (סי' קל"ט סעי' ד') – "כל השמנים כשרים לנר חנוכה, ומכל - מקום מצוה מן המובחר ליקח שמן זית, דומיא דנס שבמקדש שהיה בשמן זית, ואם אינו מצוי יברור שאר שמן שאורו זך ונקי, או נרות של שעוה שגם כן אורו זך".
      3. קובץ הלכות (חנוכה פרק א' סעי' א') – "ואינו תלוי כלל אם הוא שמן או שעוה, שאין מצוה מן המובחר בשאר שמנים יותר מבשעוה, ודוקא בשמן זית איכא מצוה מן המובחר".
   3. מראי מקומות – ימי הלל והודאה (פאק, פרק י"ד הע' י"ז).
   4. **מי שיש לו נר שעוה בתחילת זמן הדלקה, ועתיד להיות לו שמן זית בתוך חצי שעה - מה עדיף**.
      1. שמן זית.
         1. פרי השדה (ח"ג סי' ק"ט אות א') – "הנה הדבר פשוט שימתין מעט לקיים מצוה מן המובחר דשמן זית ודאי מן המובחר שהנס היה ג"כ בשמן, ואם יראה שהזמן בהול ולא יוכל להדליק בברכה הרי אז יהיה בידו להדליק קודם שיעבור הזמן, אבל עכ"פ צריך להמתין מעט לקיים מצוה מן המובחר, ואם כבר התחיל לעשות שלא מן המובחר ואח"כ הביאו לו לקיים מן המובחר כבר ראה בבאה"ט סימן תרע"ג שהביא שם דברי השבות יעקב ושו"ת ח"צ שנחלקו בזה".
      2. נר שעוה.
         1. קובץ הלכות (חנוכה פרק ג' סעי' י"ב) – "אם היה לו נר שעוה או שאר שמנים בתחלת זמן ההדלקה, ועתיד להיות לו שמן זית בתוך חצי שעה, לא ימתין בשביל שמן זית, אלא ידליק מיד".
      3. מראי מקומות – אור ישראל (פרק ד' סעי' י"ג).
         1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה חנוכה פרק ט"ו סעי' ו') – "היה לו נר שעוה או שאר שמנים בתחלת זמן ההדלקה, ועתיד להיות לו שמן זית בתוך חצי שעה, יש להסתפק אם ימתין כדי להדליק בו או ידליק מיד".
         2. נטעי גבריאל (חנוכה פרק י"ח סעי' כ"ב) – "מי שיש לו רק נר שעוה ומחכה שיביאו לו שמן זית, אם אינו צריך לחכות הרבה זמן ימתין עליו כדי לקיים המצוה בהידור".
   5. **אם הכין כבר את נרות השעוה כדי להדליקם, ובתוך כך הובא לו שמן זית**.
      1. יכול להדליק בנרות של שעוה.
         1. שבות יעקב (ח"א סי' ל"ז, ח"ב סי' ל') – "שאין צריך לבזות מצוה ראשונה ולעשות מצוה מן המובחר דוקא וכמ"ש מהאי דפ"ק דשבת אם התחילו אין מפסיקין אבל אם רצ' להחמיר על עצמו ולהפסיק רשאי ...".
         2. חכמת שלמה (על סעי' א' ד"ה ונוהגים) – "העיקר כדעת השבות יעקב, בפרט במלתא דרבנן".
      2. ידליק שמן זית.
         1. חכם צבי (סי' מ"ה) – "במדביק נרות של שעוה שאין שם התחלת מצוה כלל שאם הביאו לו שמן זית שמחויב הוא למשוך ידו מהשעוה ולהדליק בשמן זית".
         2. ברכי יוסף (ס"ק ג') – "ואנא בריה קלה בימי חורפי כמעט שעברתי לדבריהם דרבנן בספרי הקטן שער יוסף סי' ח', ושם העליתי בעניותי דכל שלא התחיל במצוה אף שכבר הכין הדבר לעשות המצוה, אם נזדמן לו לעשות מצוה מן המובחר כה יעשה מצוה מן המובחר. עש"ב".
         3. ערה"ש (סעי' ו') – "אבל קודם שהתחיל בברכה אם הביאו לו שמן זית יניח הנרות של שעוה וידליק בשמן זית דע"י ההכנה לא נתקדשו [שם בשם חכ"צ] ויש מי שאומר דגם כשדיבקן לכותל ולא התחיל לברך לא יניחם בשביל שמן זית [שם בשם שבו"י] ואינו עיקר".
         4. פסקי תשובות (אות ו') – "ומסקנת האחרונים כהחכם צבי שיניח נרות השעוה וידליק בשמן זית".
      3. **אם כבר התחיל לברך על השעוה, ידליק השעוה**.
         1. שע"ת (ס"ק א') – "ונראה דאם כבר התחיל הברכה אף על פי שכבר מוכן לפניו השמן זית עם הפתילה וא"צ לעסוק בה מכל מקום כיון שהתחיל לברך ע"ז גומר וגם יש בזה ספק אם צריך לברך מחדש כמבואר סי' ר"ו עיין שם".
         2. ערה"ש (סעי' ו') – "כבר נתבאר דעיקר המצוה היא שמן זית ולכן מי שבא לביתו ולא מצא שמן זית ולקח נרות שעוה לנר חנוכה ודיבקם לכותל והתחיל לברך ובתוך כך הביאו לו שמן זית אף שלא אמר עדיין השם אלא ברוך אתה יגמור עליהם ולא ישליכם ליקח שמן זית כי זהו בזיון להנרות של שעוה שגם הם נתקדשו בהתחלת הברכה ולכן אין לביישם בשביל הידור מצוה".
         3. פסקי תשובות (אות ו') – "אמנם אם כבר התחיל לברך על השעוה אף שלא אמר עדיין 'השם' והגיע לידו שמן זית לא ירחיקם כדי לקחת שמן זית כי כבר נתקדשו נרות השעוה בתחילת הברכה ובזיון להרחיקם מפני הידור מצוה".
      4. מראי מקומות – יד אליהו (סי' מ"ב ד"ה אך), באה"ט (ס"ק א'), שע"ת (ס"ק א'), שבט הלוי (ח"ג סי' ע"ט), אור ישראל (פרק ד' סעי' י"ב).
   6. **פתיל צף: המדליק בשמן זית שבו פתיל צף שפתילתו עטופה בשעוה**.
      1. עי' לקמן.
   7. **נר לשמש: שמן או שעוה**.
      1. אור לציון (ח"ד פרק מ"ד סוף סעי' ה') – "והמדליק נרות חנוכה בשמן, רשאי להדליק את נר השמש בנר שעוה וכדומה".
      2. הגרח"ק זצ"ל (עלי שי"ח חנוכה אות צ"א, עמ' ר"ו) – "שאלה: במה חייב להשתמש לנר השמש שמן או שעוה. תשובה: כרצונו".

הגרח"ק זצ"ל (דולה ומשקה עמ' רל"ח) – "שאלה: האם יש להדליק גם השמש משמן זית, או שמספיק שידליק את הנרות העקריים משמן זית, 'ואת השמש' יוכל להדליק גם מנרות שעוה. תשובה: בשמש אי"צ שמן זית".

* + 1. נטעי גבריאל (חנוכה פרק כ' סעי' ה') – "הרבה נהגו שהשמש יהא מנר של שעוה, ויש נהגו שהשמש ג"כ משמן זית".
    2. מראי מקומות – אור ישראל (פרק כ"א הע' תתל"ג).
  1. **חינוך קטן להידור: האם יש ענין לתת לקטן דוקא שמן זית, או שאפשר לכתחילה לתת לו שעוה**.
     1. עי' לקמן, סי' תרע"ה.

1. שמן זית.
   1. שבת (דף כג.) – "אמר רבי יהושע בן לוי: **כל השמנים כולן יפין לנר, ושמן זית מן המובחר**. אמר אביי: מריש הוה מהדר מר אמשחא דשומשמי, אמר: האי משך נהורי טפי. כיון דשמע לה להא דרבי יהושע בן לוי מהדר אמשחא דזיתא, אמר: האי צליל נהוריה טפי".
      1. דאנר חנוכה [ג"כ] קאי – תוס' (שבת דף כג. ד"ה מריש), תוס' הרא"ש (שבת דף כג. ד"ה מריש), מאירי (שבת דף כא. ד"ה ממה, דף כג. ד"ה כל, לשונו מובא לעיל), הג' מיימוניות (חנוכה פרק ד' הל' ו' אות ה', "מכאן ראיה דלא קאי הא דריב"ל אלא אנר חנוכה ודלא כי"מ הא דריב"ל אנר שבת שהרי בנר שבת לא היה אומר כל השמנים יפין לנר ועוד דמשמע דקאזא היינו שמן קיק ותנן בפ' במה מדליקין בפירוש שאין מדליקין בו בשבת ולא הוה מהדר עלה אלא ודאי לא קאי אלא אנר חנוכה, ע"כ").
      2. מראי מקומות – מחבר (סי' רס"ד סעי' ו').

* 1. **פסק: שמן זית מן המובחר**.
     1. ראשונים.
        1. רוקח (הל' חנוכה סי' רכ"ו), הו"ד בב"י (ס"ק א') – "כל השמנים יפין לנר חנוכה ושמן זית מן המובחר".
        2. כל בו (סי' מ"ד), הו"ד בדר"מ (סוף ס"ק א') - לשונו מובא לקמן.
        3. ארחות חיים (הל' חנוכה אות ז') - לשונו מובא לקמן.
     2. פוסקים.
        1. רמ"א (סעי' א') – "ומיהו שמן זית מצוה מן המובחר (מרדכי וכל בו ומהרי"ל)".
        2. מהרש"ל (סי' פ"ה), הו"ד בכנה"ג (הג' ב"י ס"ק א') - לשונו מובא לעיל.
        3. לבוש (ריש סעי' ב') - לשונו מובא לקמן.
        4. ושאר פוסקים.
  2. **שמן זית מן המובחר: הטעם**. [נ"מ: האם עדיף שמן זית מסתם שמן במקום ששניהם יפה וצליל נהוריה טובא].
     1. משום דצליל נהורי' טפי - עי' שבת (דף כג., לשונו מובא לעיל).
        1. בנין עולם (או"ח סי' ל"ד) – "ואף שכתבו הפוסקים דמצוה מן המובחר בשמ"ז משום שהנס הוי בשמ"ז א"כ גם בזה שייך פרסומא ניסא טפי מ"מ לענ"ד בש"ס לא משמע הכי דא"כ מה דקאמר שם אמר אביי מריש הוה מהדר מר אמשח' דשומשמי כו' כיון דשמיה ליה לריב"ל כו' מהדר אמשחא דזיתא אמר האי צליל נהוריה טפי למה לא הזכיר הטעם משום דהנס נעשה ע"י שמ"ז, דליכא למימר דקאמר הכי משום דבנר שבת לא שייך טעמא דפירסומא ניסא דהא התוס' ד"ה מריש כו' כתבו דלא קאי אנר שבת אלא אנר חנוכה יעו"ש בדבריהם, ועיין במנהגים הובא בד"מ (סי' תרע"ג) דס"ל דשעוה הוא מצוה מן המובחר כמו ש"ז".
        2. אג"מ (או"ח ח"ו סי' מ"ט אות ו', דברות משה שבת סי' כ"ו הע' כ"ג) – "מפורש בסוגיא דשבת דף כ"ג ע"א דמעלת שמן זית אף לנר חנוכה אינו משום שהנס נעשה בנרות המקדש שהיה משמן זית אלא משום דצליל נהוריה טפי כדאמר אביי משמיה דמר דהוא רבה בטעמא דריב"ל, ודוחק לומר ... ובנר חנוכה אם יש מעלה בשמן זית מטעם שהנס הא היה בשמן זית ... ולכאורה תמוה מ"ט לא יהיה זה טעם לעשות המצוה דנר חנוכה בשמן זית. ונראה שהטעם הוא משום דשמן זית שהוכשר למנורה שהוא כתית כמעט שליכא עתה בזמננו שבנ"א אין משתמשין בזה, והיה זה עשיה מיוחדת למנורה לכן אין לנו השמן זית דהוכשר למנורה, ולכן סובר רבה דאין בסתם שמן זית חשיבות ומעלה לנר חנוכה. ועיין בעט"ז ריש סימן תרע"ג שכתב בשם מהר"ל מפראג דמאחר שהנס נעשה ע"י שמן צריך לקיים המצוה ע"י נרות של שמן, צריך לומר למה שבארתי שכוונתו מטעם זה **הוא שוה לכל מיני שמן**, ולמעט נרות של שעוה או חלב שהזכיר שם, ולא שמטעם זה יהיה דוקא בשמן זית, משום דגם בשמן זית המצוי אצלנו לא הדליקו במנורה שבמקדש כדכתבתי ושוה הוא לכל השמנים, וכמפורש בגמרא **שליכא שום מעלה בשמן זית** ... ועיין במ"ב שם סק"ד דג"כ כתב ומ"מ מצוה בשל שמן טפי מנרות של שעוה דע"י השמן נעשה הנס, ולא כתב שמטעם זה מצוה בשמן זית, ובשעה"צ ציין לתשובת מהר"י ברין ולמהר"ל מפראג שהביא בעט"ז, אלמא דמפרש ג"כ שהמעלה מטעם זה אינו על שמן זית דוקא אלא כל השמנים שוין למעלה זו. אבל בערוך השלחן כתב מטעם זה שמצוה מן המובחר בשמן זית לבד הטעם שנמשך אחר הפתילה יפה וצליל נהוריה טובא גם שהנס נעשה בשמן זית, והוא תמוה קצת דהוא דלא כדמשמע מגמרא, ולמה שבארתי הוא גם כמפורש בגמרא שליכא שום מעלה בשמן זית בשביל טעם זה וצ"ע".
     2. **שהנס נעשה בשמן זית**.
        1. כל בו (סי' מ"ד), הו"ד בדר"מ (סוף ס"ק א') – "אמנם המצוה המובחרת בשמן זית לפי שבו היה הנס".
        2. ארחות חיים (הל' חנוכה אות ז') – "והמצוה המובחר' להדליק בשמן זית לפי שבו היה הנס והמדליק בנרות של שעוה צריך לעשותן ארוכות".
        3. לבוש (ריש סעי' ב') – "מצוה מן המובחר להדליק בשמן זית שבו נעשה הנס".
        4. עי' ערה"ש (סעי' א') – "מצוה מן המובחר להדליק נרות חנוכה בשמן זית לפי שהוא נמשך אחר הפתילה יפה וצליל נהוריה טובא [שבת כ"ג.] ועוד שהנס נעשה בשמן זית ואם אין שמן זית מצוי מצוה בשארי שמנים שאורן זך ונקי ונוהגים במדינות אלו להדליק בנרות של שעוה כי אורן צלול כמו שמן [רמ"א] ועכשיו יש נרות של חלב שנתקשה שקורין סטרי"ן ליכ"ט שאורן עוד הרבה יותר צלול משעוה והרבה נוהגין להדליק באלו והנה מי שהוא בביתו וודאי יש לו לקיים מצוה מהודרת בשמן זית אך בדרך שא"א להוליך עמו פמוט ושמן ידליק או בשעוה או בחלב שנתקשה".
        5. כה"ח (ס"ק י"ב) – "ומיהו שמן זית מצוה מן המובחר. שבו נעשה הנס. לבוש. פר"ח. ועוד שבו היו מדליקין את המנורה".
     3. דומיא דנס שבמקדש שהיה בשמן זית.
        1. ח"א (כלל קנ"ד סעי' ח') – "ומכל מקום מצוה מן המובחר ליקח שמן זית, דומיא דנס שבמקדש שהיה בשמן זית. ואם אין מצוי, יקח שמנים שאורם זך ונקי או נר של שעוה שגם כן אורו זך. ואם אין לו, יקח של חלב או שומן".
        2. קיצור שו"ע (סי' קל"ט סעי' ד') – "כל השמנים כשרים לנר חנוכה, ומכל - מקום מצוה מן המובחר ליקח שמן זית, דומיא דנס שבמקדש שהיה בשמן זית, ואם אינו מצוי יברור שאר שמן שאורו זך ונקי, או נרות של שעוה שגם כן אורו זך".
     4. מראי מקומות.
        1. הגרשז"א זצ"ל (מבקשי תורה סי' ר"ב אות כ"ט) – "אף שישנם בזמן הזה שמנים מזוככים מאוד, מ"מ יש הידור מיוחד להדליק בשמן זית דיש עוד טעמים אחרים להדלקה בשמן זית. [א. ה. עי' בערה"ש סי' תרע"ג ס"א שכתב הטעם שהנס נעשה בשמן זית]".
  3. **אם הכין כבר שמן סתם כדי להדליקם, ובתוך כך הובא לו שמן זית**.
     1. ידליק שמן זית [כמו הפוסקים לעיל, אם הכין כבר את נרות השעוה כדי להדליקם, ובתוך כך הובא לו שמן זית].
        1. פסקי תשובות (הע' ל"ד) – "ונראה דכן הדין בהניח שמן סתם והגיע אליו שמן זית שהיא מצוה מן המובחר שע"י נעשה הנס".
  4. **האם יש ענין להדר ולהדליק בשמן זית הראוי לאכילה**.
     1. מחמיר: יש הידור.
        1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ל"ד אות י"ג, פסקי שמועות ריש סי' תרע"ג, דולה ומשקה עמ' רל"ז הע' תרל"ב) – "יש ענין להדר ולהדליק בשמן זית הראוי לאכילה כמו שהיה בהדלקת המנורה בבית המקדש".

הגריש"א זצ"ל (קונ' נרות חנוכה עמ' מ"ג אות ד') – "יש הידור לקחת לנר חנוכה שמן הראוי למאכל כי הוא הכשר לנסכים ולמנורה ובו היה הנס".

הגריש"א זצ"ל (פניני חנוכה עמ' ק"מ) – "שאלה: שמן זית שאינו ראוי לאכילה אלא להדלקה בלבד. תשובה: הרי הוא כשאר שמנים, ומ"מ לגבי נר חנוכה יש לו עדיפות על שאר שמנים, כיון שיש לו שם של שמן זית. והתחבט רבינו בשמן המשווק 'להדלקה בלבד', דיש להניח שכמות מועטת ממנו ראויה לאכילה, ורק כמות מרובה מזיקה. ולא דומה לנפט שאין ראוי לאכילה בכלל, וא"כ יש לו גם חשיבות של שמן זית".

* + - 1. הגרח"ק זצ"ל (שאלת רב ח"ב פרק ל"ח אות י') – "ראוי שיהא כשר לביהמ"ק".

הגרח"ק זצ"ל (בנתיבות ההלכה חכ"ו עמ' צ"ט אות ו', אות ז' [לשונו מובא לקמן]) – "שאלה: האם אפשר להדליק בשמן זית למאור שאינו ראוי לאכילה. תשובה: יש משמעות באוה"ח שמחמיר ולכן עדיף להחמיר".

הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח תשובה תרל"ג, עמ' רצ"א) – "אם צריך להקפיד להדליק בשמן זית שראוי לאכילה. תשובה: אם יכול".

עי' הגרח"ק זצ"ל (דולה ומשקה עמ' רל"ז) – "י"א שלכתחילה צריך שיהא ראוי לאכילה ... יש מחמירין".

עי' הגרח"ק זצ"ל (עלי שי"ח חנוכה אות ס"ז, עמ' ר"א) – "שאלה: האם יש הידור מצוה להדליק בשמן שראוי לאכילה. תשובה: יש הידור בשמן הראוי להדליק בביהמ"ק".

עי' הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח פר' מקץ שנת תשע"ח עמ' ב') – "האם יש ענין להדליק נ"ח בשמן הראוי לאכילה. תשובה: יש אומרים כן".

* + - 1. תשובות והנהגות (חנוכה עמ' ב') – "השמן תהא ראוי ויפה לאכילה ובזמן האחרון מפיצים שמן עם הכשר שראוי להדלקה לבד אבל נראה שאף שאינו אלא להדלקה כיון שנדחה לאכילה הוה כמאוס וגרע ואינו ראוי להדליק בו, וזהו **מעין דין הקריבהו לפחתך הירצך אלקים**, אף שבלאו הכי השמן בשוק היום לא דמי לשמן זית שבמקדש, דשמן כתית היום כתית עם הגרעינים ומעורב בו גפת, ושמן זית זך מוציא ממנו חלקים ובודאי לא דמי למקדש ומ"מ כשר, כאן שמו עליו כמאוס וגרע, ואינו מקיים בזה המצוה מן המובחר ובהידור".
      2. ***הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל)*** -

Is there any hiddur in using edible shemen zayis, as opposed to whats on the market know as "Shemen Lamoar"?

R' Y. Berkovits wrote: The more pure it is the more the hiddur. Depends if you can afford it. [Also part of the cheshbon are how many household members are lighting.] The ones that say "not edible" are simply less refined than the edible ones. I’ve heard that they market it that way because there is a major tax difference if labeled as a non-food item. That’s why the significant difference in price.

* + 1. מיקל: אין הידור.
       1. קנה בושם (היכל הוראה ח"א הוראה צ"א) – "והוריתי לו שעצם ההדלקה בשמן זית היא מצוה מן המובחר, ואף אם הוא ראוי רק למאור ואינו ראוי לאכילה וכן מורה אאמו"ר מרן ה'קנה בשם' (שליט"א) [זצוק"ל]. והטעם דבאמת השמן זית שהיה במקדש גם הוא לא היה ראוי לאכילה, וכמו שמצינו ...".
       2. קובץ הלכות (חנוכה פרק א' סעי' ו' [לשונו מובא לעיל], הע' ו') – "שהוא כשר למצוה מן המובחר שאין דין ראוי לאכילה בשמן זית להדלקה".
       3. חוט שני (חנוכה עמ' שי"ט) – "שמן שמיועד למאור ולא לאכילה, אפשר להדליק בו נר חנוכה לכתחילה, דאף שאינו כל כך טוב לאכילה, והרי שמן מר בדיעבד כשר במקדש, ואטו בנר חנוכה צריך יותר מזה".

חוט שני (בנתיבות ההלכה חל"ג עמ' ר"ה, עי' פסקי ההלכות סי' תרע"ג הע' א' [עמ' רט"ו]) – "שמן למאור, אמר מרן הגר"נ קרליץ: שאין שום חשש להדליק בו. כיון שאין צריך שהשמן יהיה דומיא דמקדש, ורק שמן זית כתוב בכל בו שזה זכר למקדש אבל בפרטי דיני שמן לא מצינו".

* + - 1. מנותר קנקנים ( ).
    1. מראי מקומות – הליכות אבן ישראל (ח"ב פרק מ"ג סעי' ב'), הגרח"ק זצ"ל (קונ' גם אני אודך חנוכה אות נ', לשונו מובא לקמן).
       1. שבט הלוי (מבית לוי בענייני חנוכה עמ' ט"ו אות א') – "שמן למאור - [שמן שאינו מומלץ לאכילה] - כשר לנר חנוכה".
  1. **שמן זית העשוי מגרעינים**.
     1. מחמיר, אינו שמן זית.
        1. הגריש"א זצ"ל (פניני חנוכה עמ' קמ"ה, עי' מלאכת שמואל עמ' ק"ב) – "שאלה: שמן שעשוי מגרעיני הזית. תשובה: אין זה שמן זית כלל, הגרעינים אינם זית. שאלה: האם שמן כזה שעשוי רק מגרעינים פסול למנחות (שאינו צריך להיות 'זך'). תשובה: כן, זה לא שמן זית. כסלו תשס"ז: שוב דן בזה רבינו שליט"א [זצ"ל] דדלמא כמו שלנזיר אסור לאכול את היוצא מהחרצן, אלמא דיש לזה דין של הענבים. וכך גם לגרעינים של הזית יש דין של הזית. אך צידד שאינו נחשב שמן זית. חשון תש"ע. הנ"ל - **כשמעורב בשמן זית**. שאלה: שמן שסוחטים מגרעין הזית, האם יש לו מעלת שמן זית. תשובה: ודאי שלא. שאלה: אומרים שכל השמן-זית שבזמנינו טוחנים הזית עם הגרעינים, ואף מציינים זאת בפירוש. ת זה תערובת, במקדש לא היה אפשר להדליק בו. שאלה: גם אצלנו חסר במעלת שמן זית. תשובה: מי שרוצה להדר, לא ידליק בו. שאלה: האם שייך בזה ביטול ברוב, כיון שהרוב הוא מהשמן זית. תשובה: רוב אז מה".
        2. עי' הגרח"ק זצ"ל (מלאכת שמואל עמ' ק"ב) – "דנקטינן כדברי העונג יו"ט דלא מהני ביטול בחוטי ציצית, ואין עצה להשתמש אפיי במקצת מהחוטים [וכן מבואר באו"ש פ"א מציצית הי"א], וכמו"כ בנידון שמן זית עם גרעינים לא יועיל ביטול ברוב ליתן למיעוט מעלה של שמן זית".
        3. תשובות והנהגות (ח"ו סי' קנ"ג) – "וראיתי בספר 'פניני חנוכה' ... עיקר היסוד דשמן היוצא מהגרעין אינו שמן זית ופסול להדלקת המנורה במקדש וכן למנחות (דגם בהו בעינן דוקא שמן זית), דבר זה צ"ע, דהא במתני' (מנחות פו) וכן ברמב"ם (פ"ז מהל' איסורי מזבח) כשכתבו ... ולמעשה נלענ"ד דהמדליקין בשמן זית שמצוי בשוק ג"כ מקיימים המצוה מן המובחר להדליק בשמן זית, דכשהאור דולק ע"י שני השמנים והיינו שמן מזית שמעורב בשמן מגרעין, כיון שדולק גם ע"י שמן זית ... א"א להשיג שמן כזה מאחר שכל השמן זית שבשוק היום בין בא"י ובין בחו"ל זהו ע"י שטחנו הזית עם הגרעין והשמן מעורב בשמן היוצא מהגרעין. אבל השנה בא אלי יהודי אחד וסיפר לי שהוא מייצר שמן מזתים בלא גרעינים לאלו שרוצים להדר להדליק בשמן בלא תערובת שמן מגרעין, ועולה ביוקר גדול, אבל מצוות ה' ראוי לקיימה בהידור, וקניתי אצלו השמן וזכיתי השנה להדר להדליק בשמן זה ולקיים המצוה מן המובחר מאוד".
     2. מראי מקומות – ישא יוסף (ח"א סי' קמ"ד).
        1. אשל אברהם (תנינא, ריש סי' תרע"ג), הו"ד בפסקי תשובות (הע' ל"ה) – "כשבידו שמן זית לנרות חנוכה בצמצום **יכול לערב בשמן פשתן שיהיה שמן זית מרובה בכל דהו מהשמן פשתן, והוה ליה על ידי זה כמו כולו שמן זית**, שבו מצוה מהמובחר לנרות חנוכה. ועל כל פנים אם נר אחד בכל לילה ידליק בשמן זית לבד בלא תערובות בנרות הנוספים בכל לילה נראה שאין שום צד חשש קפידא בתערובות כנ"ל, שהרי לא שייך בזה משום אין מבטלין איסור לכתחילה, ואין בזה דררא דמניעה מלבטל, ואחר שנתבטל אין בו שום צד גרעון מכפי שמנים שאין בהם תערובות. וכנראה דהגם דקיימא לן [עבודה זרה סו, א] דלגבי מין במינו אזלינן בתר טעמא ולא בתר שמא, מכל מקום לגבי נרות חנוכה דלא עביד לגלויי שנוי הטעם אולי לכולי עלמא הוה ליה מין במינו ובטל ברוב גם מדרבנן. ואולי אין הטעם משונה כל כך בין שמן זית לשמן פשתן או שארי שמנים, הגם שבלא ספק יש היכר בטעם משונה לכל שמן מעין מה שנעשה ממנו השמן, מ"מ אולי אין הרגש גדול להפליג בין הטעמים ולגבי הדלקה אולי הוה ליה כמו מין במינו, וצלע"ע היטב".
  2. **האם עדיף כתית כבישה קרה משמן זית מבושל**.
     1. מחמיר, יש להשתמש עם כתית כבישה קרה.
        1. הגריש"א זצ"ל (פניני חנוכה ריש עמ' ק"מ) – "שמן זית שבישלו אותו (ובכלל זה כל השמנים שלא בכבישה קרה), מה דינו לנר חנוכה. תשובה: חסר לו במעלה ד'דומיא דמנורה', אבל הוא עדיף משמן זית שאינו ראוי לאכילה".
        2. הגר"י בעלסקי זצ"ל (halachically speaking ח"י חוברת י"א הע' ל"ט).
        3. תשובות והנהגות (ח"ג סי' רי"ח, חנוכה עמ' ב') – "ומיהו לע"ד נראה לעורר דבר חדש, שבזמן האחרון מצוי בשוק שמן זית טהור זך, ויסודה שמבשלים אותה בחמין, והשמן צף ונראה למעלה וקולטים אותו, וזהו שמן זית זך או 'טהור' והוא צלול ובטעם טוב ומזקקין אותו במלח לימון וכדו', וכמדומני שרוב השמן בשוק היום מאלו, אבל יש גם להשיג שמן זית זך כתית, והיינו בכתישה לבד, וגם הוא צלול ונאכל, ובשוק מצוי שניהם, ונראה שהידור הוא להדליק בכתית שלא נתבשל, שעם בישול משתנה, ולא דמי כלל למקדש, ואף ששמו שמן זית, מ"מ בישול הוא פעולה חשובה דשנוי, עד שאינו דומה בזה למקדש, משא"כ בכתית אף שאינו ראשון דראשון שצריך להדלקה, מ"מ לא נשתנה בו גופא ולכן מצוה מן המובחר להדליק בה בחנוכה (ולנר שבת אין חילוק ביניהם ושניהם כשרים לכתחילה)".
     2. מיקל.
        1. קובץ הלכות (חנוכה, פרק א' סעי' ג', הע' ד') – "שמן זית מבושל כשר להדלקת נר חנוכה לכתחילה למצוה מן המובחר. [דאע"ג דשנינו (מנחות פו.) 'שמן זית כבוש שלוק וכו' לא יביא ואם הביא פסול' ע"כ, וכ"כ הרמב"ם (פ"ו מהל' איסורי מזבח הי"ד), אפ"ה עיקר מצוה מן המובחר בשמן זית היינו שהנס הי' בשמן זית, שלכן יש להדליק באותו מין שבו נעשה הנס, ואין ההידור במה שהשמן הוא כשר להדלקה שבמקדש]".

1. שמן קרוש (congealed oil).
   1. **מיקל: כמו שהדליק בשמן נוזל**.
      1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ל"ד אות ט"ז, לקט הלכות חנוכה עמ' ל"ג) – "מה ששמים חומר הקרשה בשמן שיהיה קצת מוקשה, כיון שכמות החומר הינה פחות משישים בשמן, שפיר הוא בטל, ויש לו שם שמן זית זך".
      2. שבט הלוי (ח"ט סי' קמ"ג, בית אהרן וישראל חס"ב עמ' ס"ה, מבית לוי ח"י עמ' נ"ו, בענייני חנוכה עמ' ט"ו אות א') – "אשר שאל שבאחרונה מוכרים שמן זית קרוש כעין צורת נרות שעוה לנרות חנוכה אם מותר לכתחלה להשתמש בהם להידור, וספיקא דמר כיון דנקרש בטל שם משקה ולא הוי שמן או"ד מאחר שהאש יוצא ממה שנימוס ונהפך שוב לנוזל שפיר דמי, וכן נסתפקתם אם כשר לכתחלה גם בביהמ"ק למנורה. הנה לענין ביהמ"ק יראה לי דפסול דכיון דנקרש בטל מהות השמן, ועיין רמב"ם פ"א מטומאת אוכלין הי"ט דשמן שנקרש אינו לא אוכל ולא משקה, ועיין תוספתא פ"ב דטהרות וחצי לוג הוא מכלי הלח לקדש שמן המנורה כמבואר מנחות פ"ח ופ"ט, ואם נקרש אחרי שקדשו בכלי שרת ואחרי ששמו במנורה לפני ההדלקה הדבר ספק בידי כיון דבאמת ע"י הדלקה שוב נימוס והי' שמן רגיל ודולק השיעור כהלכה, י"ל דכשר. ולענין נ"ח אין בידינו לדחותו אפילו מהידור כיון דסו"ס השמן הנוזל הוא הדולק ע"י אש ההדלקה שנימוס על ידה, וכיון שיש לו טבע השמן ואיכותו הוא עדיף משאר שמנים ושעוה כמבואר בש"ס שבת כ"ג ע"א דצליל נהורא טפי וכמבואר או"ח סי' תרע"ג, ואי משום דאינו דומה לגמרי לביהמ"ק למש"כ הכל בו ובד"מ שם דליקח שמן זית דומיא מנורת המקדש, נראה דאפילו לדבריהם פשוט דאין עושים דמיון שלם ממש בין שמן חנוכה לשמן המקדש, ועצם דמיון חנוכה למנורה עיין פלוגתת הרז"ה והרמב"ן בזה [בדין אסור להשתמש לאורה]. ואם משום מש"כ בעטרת זקנים דנר שעוה הוא בגדר אבוקה דפסול, וא"כ הה"ד אם נעשה שמן זית קרוש כעין נר שעוה כאשר יוצא מסברת המהר"ל בס' נר מצוה שם וא"כ פסול גמור יהי', מכל מקום כבר חלק ע"ז באלי' רבא שם בזרוע ואסיק דכשר לכתחלה כמבואר בכל הפוסקים ואין זה בגדר אבוקה כלל. לענין ביה"מ שיש לו ב' מנינים זה שלא בפני זה אם להדליק בשניהם בברכה לענ"ד פשיטא דאין להוסיף על המנהג להדליק פ"א בברכה דגם ע"ז נו"נ גדולי הפוסקים, אבל לא להוסיף לברך פעמיים באותו מקום, ואם רוצים ידליקו עו"פ בלי ברכה".
      3. קובץ הלכות (חנוכה, פרק א' סעי' ב') – "שמן זית קרוש כשר להדלקת נר חנוכה לכתחילה למצוה מן המובחר".
      4. בירור הלכה (ח"ו סי' תרע"ג, עמ' רכ"ו) – "אך לענ"ד נראה להכשירו למהדרין, כיון שיש צד ששמן הנס היה נקרש, וכמש"כ בדעת תורה הל' חנוכה סימן תר"ע ...".
      5. מקדש ישראל (חנוכה, סי' קס"ה) – "שפיר דמי".
      6. הגריא"ה דינר (בית אהרן וישראל ח"ע עמ' קמ"ז, לקט הלכות חנוכה עמ' ל"ג) – "שוב הראוני מה שכתוב בספר דעת תורה מהרש"ם. (או"ח ס' תר"ע) בשם ספר 'תשובה מאהבה', שהפך שמן שמצאו החשמונאים חתום בחותמו של כהן גדול בבית המקדש היה שמן שנקרש והיה לו דין אוכל עי' שם. ולפ"ז **יש מקום לומר שיש הידור יותר בשימוש בשמן קרוש לנרות חנוכה**. כי הוא ממש דומה לשמן שהיה בנס. וצ"ע".
      7. ילקוט יוסף (סעי' ב') – "שמן זית קרוש, כעין צורת נרות שעוה, אפשר לכתחלה להשתמש בהם להידור מצות נר חנוכה, דאף שנקרש, מאחר שהאש יוצאת ממה שהשמן הקרוש נימוח, ונהפך שוב לנוזל, שפיר דמי, וגם בשמן כזה יש הידור של הדלקה בשמן זית".
      8. פסקי תשובות (הע' ל"ב) – "ובענין שמן זית מוצק שנתחדש לאחרונה כתב בשבה"ל בתשובה בכת"י שאין בזה חשש כלל, וע"ע בדברי הדע"ת סי' תר"ע בשם שו"ת תשובה מאהבה שהשמן שמצאו החשמונאים היה קרוש והיה לו דין אוכל, עיין שם".
      9. פסקי ההלכות (סי' תרע"ג סעי' ג', עמ' רט"ז).
   2. **מחמיר**.
      1. עי' תשובות והנהגות (ח"ג סי' רי"ח ד"ה והנה) – "והנה בזמן האחרון המציאו שמן קרוש, שלאחר הדלקה נעשה צלול, וצ"ע שהרי הלכה היא הדלקה עושה מצוה ובשעת ההדלקה צ"ל למצוה מן המובחר כל השמן ראוי להדלקה, והיינו בשמן שלח ויש בילה וכאילו כולו דולק וכמבואר בראשונים בסוגיא דהמסתפק מהשמן חייב משום מכבה ע"ש, והכא הרי קרוש ואינו ראוי, ואשר ע"כ בנר שעוה או בנר שמן זית קרוש, ההדלקה היא במה שקרוב בסמוך דוקא ולא בכולו, ולכן לא מועיל למצוה לכתחילה בהידור, ועוד שבנ"ח צריך למצוה מן המובחר דומיא דמקדש וכאן בשעת הדלקה עוד קרוש דהוה כמאכל ואין בו תורת שמן כלל וע"כ יש לצדד בזה, ועוד שבמשנה רפ"ג דטהרות מבואר ששמן קרוש פנים חדשות באו לכאן, ואפילו אם היה השמן טמא נטהר בכך, ועל כן אפילו שלאחר ההדלקה חוזר ונימוח י"ל דאינו חוזר ומתכשר בכך, ועוד שאינו זך שנעשה קרוש רק בהוספת חומר שגורם לכך ואינו דומיא דמקדש, ועכ"פ כשר הוא בכל אופן דלא גרע מנר שעוה, אלא שיש לצדד דאינו למצוה מן המובחר כשמן זית, וכמ"ש".
      2. אבני ישפה (ח"ו סי' ק"ג ענף ב') – "מצד עדיפות ודאי שעדיף שמן נוזלי אף שאינו משמן זית על שמן זית מוקשה".
   3. **תלוי באם שמן מוקשה כשר למנורת ביהמ"ק**.
      1. חוט שני (פסקי הלכות חנוכה פרק ט' אות א', הו"ד במקראי קודש חנוכה פרק ה' הע' ד' ד"ה ובענין) – "שהשמן שמצאו החשמונאים היה קרוש והיה לו דין אוכל ע"כ וע"ע בפסקי הלכות מהגר"נ קרליץ שליט"א [זצ"ל] (פ"ט ה"א) שנסתפק גבי שמן קרוש, ותלה זאת אם שמן זה כשר למנורת ביהמ"ק".
      2. עי' דיני הדלקת נרות חנוכה (פרק י' סעי' א', עמ' ע"ג) – "ולכאורה זה תלוי באם שמן מוקשה יהיה כשר למנורה או לא".
   4. מראי מקומות – הגריש"א זצ"ל (בית אהרן וישראל חס"ב ריש עמ' פ"ז), הר"י טננבוים (בית אהרן וישראל חס"ב עמ' פ"א), הגר"י וינר (בית אהרן וישראל חס"ח עמ' נ"ב, ח"ע עמ' קמ"ח, חע"א עמ' קמ"ד), הרא"י קונשטט (בית אהרן וישראל חס"ט עמ' קי"ב), הרממ"ה קצבורג (בית אהרן וישראל חס"ט עמ' קי"ג), הרא"י בריזל (בית אהרן וישראל חע"ד עמ' קמ"ג), חשוקי חמד (נדה דף ד:, עמ' ס'), הגר"מ גרוס (תל תלפיות חס"ה סי' י', עמ' נ"ח), אבני דרך (ח"א סי' ק"ט אות א'), הר"ש בוסו (בית הלל חי"ז עמ' ל'), אור ישראל (פרק ד' סעי' כ'), נר חנוכה (פרק ו' סעי' ז').
      1. הגרחפ"ש זצ"ל (אבני ישפה ח"ו סי' ק"ג סוף ענף ב') – "שיתכן שדברינו נכונים על פי קבלה כי עיקר דברי המהר"ל הם על פי קבלה, אבל בדרך הפשט הנר המוקשה דולק טוב מאד ועדיף אף משמן וכמ"ש חמ"ב סי' רס"ד ס"ק כ"ג ע"ש".
      2. הגרח"ק זצ"ל (בית אהרן וישראל חע"א עמ' קמ"ו) – "שאלתי מרא דכולא תלמודא כרכא דכולא ביה הגר"ח קניבסקי שליט"א אם יש מקור מפורש לפסול שמן קרוש למנורה בבית המקדש ואולי נ"מ לענין חנוכה וענה שלא ידוע לו אבל לענין חנוכה ודאי כשר".

הגרח"ק זצ"ל (חנוכה אות ע"ג, עמ' ר"ג) – "שאלה: במה עדיף להדליק נר חנוכה בנרות של שעוה או שמן זית קרוש או להשתתף בפריטי עם מי שמדליק בשמן זית ממש. תשובה: כרצונך".

פתילות.

* 1. **האם הדלקת נר חנוכה צריכה להיות דוקא בפתילה**.
     1. מצוה מן המבחר.
        1. בית יצחק (יו"ד ח"ב סי' ל"א) – "כיון דלא בעי דומיא דמנורה ממש דהרי כל השמנים כשרים על כן גם בלא פתילה יוצאין אם דולק יפה אך כיון דאמרינן דשמן זית מצוה מן המובחר ה"ה דמצוה מן המובחר שיהי' בשמן ופתיל' ...".
        2. שד"ח (אסיפת דינים מע' חנוכה אות טו"ב, "בית יצחק ...".

1. פתיל צף(floating wicks).
   1. **שאלות**:
      1. בזמן שהם עטופים בשעוה, אם נאבד המעלה של הדלקה עם שמן זית.
      2. אם זה חסרון שלא הדליק במקומו.
      3. אם יש חסרון של שיעור.
   2. **המדליק בשמן זית שבו פתיל צף שפתילתו עטופה בשעוה**.
      1. מיקל: כמו שהדליק בשמן ולא בשעוה.
         1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה חנוכה פרק ט"ו סעי' ד', שלמי מועד עמ' רי"ב, ימי החנוכה עמ' קמ"ט אות ז', מבקשי תורה סי' ר"א אות ה') – "מותר להדליק בפתיל צף, ואין צורך להדליקו לפני קיום המצוה אע"פ שמכוסה שעוה, דהשעוה אינה דולקת אלא נמסה מיד".
         2. אור לציון (ח"ד פרק מ"ד סעי' ח') – "שאלה. מצויים כיום סוגי פתילות העשויים מפתיל מוקף שעוה הנתון בתוך מצוף שעם (פתיל צף), ונותנים פתיל זה על גבי השמן זית, האם מקיימים בהם הדלקת נרות חנוכה כמצוה מן המובחר בשמן זית. תשובה. אף שהפתיל מוקף שעוה, נחשב שהדליק נרות חנוכה בשמן זית וקיים את המצוה בהידור".
         3. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ל"ד אות כ"ג) – "ישנם סוגי פתילות שנקראים 'פתיל צף' והם עטופים בשעוה. והנה אחר שקיימא לן הדלקה עושה מצוה, אם כן ברגע שמדליקו הרי מדליק את השעוה ולא את השמן, ורבינו לא חשש לכך, והורה דלכתחילה אפשר להשתמש בפתיל זה".
         4. מגדנות אליהו (ח"ד סי' קי"ד) – "דינו כשמן זית בפשיטות".
         5. שבט הלוי (ח"ח סוף סי' קנ"ז, מבית לוי ח"י עמ' י"ד אות ג', מבית לוי בענייני חנוכה עמ' ט"ו אות ג') – "ובספק של פתילות צף שהם מצופים שכבת שעוה כל דהו וא"כ כיון דקיי"ל הדלקה עושה מצוה וא"כ ברגע ראשונה נדלק רק השעוה הזאת והדלקת הפתילה רק בהמשך אח"כ לדידי אין ספק בזה שזה צורת פתילה הזאת שראוי להדליק עכ"פ שיעור המשך הדלקה ויוצא עם הדלקה ראשונה בגדר הדלקה עושה מצוה ר"ל עד שתתפוס הפתילה שהוא זמן קצר מאד, ודו"ק".
         6. קובץ הלכות (חנוכה פרק א' סעי' י"א) – "פתילה בתוך שמן זית המצופה שעוה, חשיב הדלקה בשמן".
         7. חוט שני (חנוכה עמ' ש"ג אות א') – "פתילות המרוחות בשעוה ומדליקן בתוך נר שמן, אין לומר דכיון דהדלקה עושה מצוה לא מיקרי שהדליק בשמן, דזה אינו, דהדלקתו מתייחסת לכל זמן ההדלקה, אלא דמיקרי דהדלקת רגע הראשון היה בשעוה. ואם ירצה להחמיר, יוכל קודם שמדליק נרות חנוכה להדליק את הפתילה עד שתיגמר השעוה ויכבה, ואח"כ ידליק לשם מצות חנוכה".

חוט שני (בנתיבות ההלכה חל"ג עמ' ר"ה) – "פתיל צף שמכוסה בשעוה אין צריך לטובלו בשמן ואף שכשמדליק מבעיר את השעוה ורק אח"כ נדלקת הפתילה, מ"מ כיון שהן כרוכים יחד נחשב הדלקה אחת".

* + - 1. הגרח"ק זצ"ל (הנרות הללו קדש פרק ד' סעי' ד', ***דולה ומשקה עמ' רל"ז***) – "המדליק בשמן זית שבו פתיל צף שפתילתו עטופה בשעוה, הרי זה נקרא שמדליק בשמן ולא בשעוה, אע"פ שהדלקה עושה מצוה, ובשעת ההדלקה מדליק שעוה, מ"מ היות ועיקר בעירת הפתילה היא ע"י השמן, הרי זה נקרא שהדליק בשמן ולא בשעוה".

הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח פר' מקץ שנת תשע"ח עמ' ב', עלי שי"ח חנוכה אות ס"ה [עמ' ר"א], עי' אות ס"ו) – "בפתיל צף שיש בזמננו שהפתילה מצופה בשעוה, האם זה מוריד המעלה של להדליק בשמן זית כיון שבשעת ההדלקה עצמה דולק מחמת השעוה, ורק אח"כ דולק מחמת השמן, וההדלקה היא העיקר, או דאין חשש. תשובה: לא מוריד".

* + - 1. אבני ישפה (ח"ו סי' ק"ג ענף ח').
      2. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סעי' ג') – "'פתיל – צף' הנתון על השמן, אף על פי שהפתילה מצופה בשעוה, ובתחלה נדלקת רק השעוה, ורק אחר כך נדלקת הפתילה, וקיימא לן הדלקה עושה מצוה, מכל מקום הכל נחשב להדלקה אחת, וכשר להדלקת נר חנוכה לכתחלה. [כן כתבו בשו"ת שבט הלוי חלק ח (ס"ס קנז), ובשו"ת להורות נתן חלק ו' (סי' מה), ובספר הליכות שלמה עמוד רפה. ע"ש]".
      3. פסקי ההלכות (סי' תרע"ג אות ד').
    1. מחמיר.
       1. אבן ישראל (על מ"ב אות ב', הליכות אבן ישראל ח"ב פרק מ"ג סעי' ג') – "הרוצה לקיים מצוה מן המובחר להדליק בשמן, יש להזהר שלא להשתמש בפתילות המצופות בשעוה".
       2. להורות נתן (ח"ו סי' מ"ה) – "הרי מבואר דכל מה שדולק מתייחס אליו אלא שנחשב כאלו כבר גמר מעשהו מהשתא משעה שהדליק. ונמצא דמה שדולק אחר כך השמן, הרי זה כאלו הדליקו הוא עצמו, ונמצא שקיים מצוות הדלקה בשמן זית. ומ"מ אין סברא זו ברורה, דהא התחלת המצוה היא בשעת ההדלקה ואז הוא עיקר מצוותה דהא אם כבתה אין זקוק לה, לכן מן הנכון שאם משתמשים בפתילה המצופה בשעוה, שטרם שידלקוהו יטבול אותה בשמן, ונמצא שהתחלת ההדלקה היא ג"כ בשמן, או שיחרוך אותה קודם ההדלקה ונמצא שהשעוה כלתה לפני הדלקת המצוה, ועפ"ז אין שום פקפוק ואדרבה מעליותא יש בה כי פתילה כזו אורה יפה".
       3. נטעי גבריאל (חנוכה פרק י"ח סעי' ח') – "פתילות המצופות בחלב וכדומה, יש להטביל אותם בשמן קודם הדלקתם, כדי שתחילת הדלקה תהיה בשמן".
       4. פסקי תשובות (אות ב') – "ופתילות המצופות שעוה (פתיל צף) שברגעים הראשונים דולקת האש מכח השעוה ולא מכח השמן, אף שמעיקר הדין נראה שאין בזה חשש, כי כל ההדלקה מתייחסת אל המדליק, ומה שדולק אח"כ מהשמן הרי זה כאילו הדליקו בעצמו, מכל מקום הסברא גם נותנת לומר שתחילת ההדלקה היא עיקר המצוה, דהא פסקינן כבתה אין זקוק לה, לכן מן הנכון טרם שמדליקים להטביל הפתילה בשמן ונמצא שהתחלת ההדלקה היא ג"כ בשמן, או שיחרוך אותה קודם ההדלקה, ונמצא שהשעוה כלתה לפני הדלקת המצוה וע"י כך אין שום פקפוק, ואדרבה מעלה יש בה כי פתילה זו אורה יפה".
       5. ***הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל)*** -

Is there any issue whatsoever with using the wax-covered wicks for mitzvas hadlakas neiros? Meaning, is it still considered that I have lit with oil and been mekayem the mitzvah lemehadrin?

R' Y. Berkovits wrote: Yes, you are missing out a little bit. The first moments or so when the wax is burning.

* + 1. מראי מקומות – אור ישראל (פרק ד' סעי' י"א).
  1. **במקום שכנגד הפתיל אין שמן בשיעור מספיק לחצי שעה**.
     1. מחמיר, דחשיב כהוסיף שמן אח"כ.
        1. עי' קובץ הלכות (חנוכה פרק א' סעי' י"ב) – "פתיל צף בשמן, שבשעת ההדלקה אין תחתית הפתילה בתוך שיעור השמן הנצרך למשך זמן ההדלקה, לכתחילה טוב שלא להדליק בו, דאע"ג דבמשך הדלקתו יורד הפתילה ושואב יתר השמן, יש לחוש דחשיב כהוסיף שמן אח"כ, דקיימ"ל דלא יצא משום דהדלקה עושה מצוה, אבל אם אין לו פתילות אחרות, מותר להדליק בו ולברך על ההדלקה".
     2. מיקל.
        1. הגרשז"א זצ"ל (שלמי מועד עמ' רי"ב, מבקשי תורה סי' ר"א אות ל') – "שמותר להשתמש בפתיל צף, ואפי' שכנגד הפתיל אין שמן בשיעור מספיק לחצי שעה, מ"מ כיון שבאופן טבעי הפתיל יורד יחד עם השמן חשיבא הדלקה ראויה ולכך שרי להשתמש בזה".
     3. מראי מקומות – מגדנות אליהו (ח"ד סי' ק"ח ד"ה ןלפי"ד).
  2. **האם יש חסרון שאין זו הדלקה במקומו**.
     1. מיקל, נחשב באותו מקום ממש.
        1. הגריש"א זצ"ל (אשאי האיש ח"ג פרק ל"ד אות כ"ד) – "יש שהעירו שבפתיל צף הנהוג בימינו השמן יורד והפתיל יורד עמו, והרי לפי ההלכה חייב הנר לעמוד באותו מקום שהדליקוהו, ואסור להזיזו ממקומו. אך אין לחוש לזה כלל, כיון שהוא בתוך הכוסית נחשב באותו מקום ממש".
        2. מאמר מרדכי (כרך א' או"ח סי' כ"ה) – "נראה שאין הדין כך, כיון שגם בפתילה עם שמן הפתילה נודדת אל השמן. ועוד שאם המרחק בין הפתילה לשמן הוא פחות מטפח נקרא המקום כמקום אחד".
        3. פסקי ההלכות (סי' תרע"ג אות ד').

1. נרות חשמלי (electric lights).
   1. **מחמיר**.
      1. בית יצחק (יו"ד ח"א ס' ק"כ אות ה') – "לענין הדלקת נר חנוכה אינו יוצא".
      2. פקודת אלעזר (סי' כ"ג) – "דאינו ראוי לנר חנוכה דבגמ' שבת דף כ"א ע"ב וכן בשו"ע או"ח סי' תרע"ב אי' דצריך שיעור שמן ועיין במג"א שם דגם לאחר זמן צריך שמן לשיעור מיל ובהאי גאאס שהלוח בכל רגע כנהר ממקום המלאכה. בשעת ההדלקה אין שיעור ואין לומר משום דיש להחזיק שיבוא, הוי כאלו שם, ז"א כיון דבעינן בשעת מצות ההדלקה שיהי' שם שיעור. וגם אפשר שיסגרו הכלים ולא יבוא הרוח שמה".
      3. משמיע שלום (סי' י"ב, נדפסה בשו"ת ירושת פליטה סי' ו') – "במצות נר חנוכה א"א לצאת בו דהוי כנר שהדליקו אינו יהודי ...".
      4. דבר אליהו (סי' ס"ג) – "הדלקת נ"ח ... וגם אין שייך לשון הברכה להדליק על מה שמסובב ומניע הבית יד של המוכינה ...".
      5. לבושי מרדכי (מהדו"ג או"ח סי' נ"ט, עי' ח"ד סי' י"ט אות ב') – "ראיתי פלפולך הנעים במו"מ של הלכה אם יוצאין ידי נר חנוכה ע"י אור של עלעקטע"ר, והבאת משו"ת בית יצחק (יו"ד ח"א סי' ק"כ) מ"ש בזה, ולענ"ד דבר פשוט שאינו יוצא, דאם כי יוצא בכל השמנים, ורק שמן זית מצוה מן המובחר בין לנר שבת ובין לנר חנוכה, אך עכ"פ צריך להיות דומיא דשמן, דהיינו שיש בו שמנונית, דהשמנונית עצמו גורם שידלק, ואפילו נר שעוה וחלב ידוע דרק השמנונית גורם הדלק והאורה, אבל דבר שהוא דולק אפי' יפה אבל לא מכח שמנונית, וכי ס"ד מי שמדליק עצים דקים וקסמין שיוצא ידי נר שבת או חנוכה, וכמוה העלעקטע"ר שאינו רק כח האש הנטמן בתוכה אבל אין בו שמנונית אם אין זכר לשמן כלל ולא שום רמז ... על כן אינו יוצא בו".
      6. מהרש"ג (ח"ב סי' ק"ז) – "דרק שמנים ופתילות אמרו חכמז"ל להדליק ולא אבנים ולא עצים".
      7. כה"ח (ס"ק י"ט).
      8. הר צבי (או"ח ח"ב סי' קי"ד, מקראי קודש חנוכה סי' כ') – "ובתשובות בית יצחק (יו"ד סי' קכ) כ' שאין יוצאין י"ח נר חנוכה בעלעקטריק. ונראה דיש להוסיף על דבריו, דכאן אין אור של שמן דולק אלא מתכות שמתחמם ע"י כח אלעקטרי והמתכות כשהוא בתוך כלי זכוכית חתום מאיר לעיניים, אבל באמת אין כאן שמן וגם אש לוהטת אין כאן, רק שהוא נראה לעיניים כמאיר ונראה כמו אבן טובה שמאירה בחושך שאין בזה דמיון לנר דולק, ולכן אין סברא לצאת על ידו במקום שצריך להדליק נר וכאן אין דולק אור מאיר אלא מתכות המאיר כשהוא מחומם הרבה".
      9. דברי ישראל (או"ח סוף סי' ע"ג).
      10. משפטי עוזיאל (כרך א' או"ח סי' ז') – "ולענין חנוכה הואיל ולדברי הכל הדלקה עושה מצוה אין נר החשמל מוציא ידי חובת מצות הדלקה".
      11. כוכבי יצחק (ח"א סי' ה', סי' ו')
      12. הגרי"א הענקין זצ"ל (עדות לישראל אות כ', עמ' קכ"ב) – "בחנוכה צריך שמן ופתילה דומיא דמקדש".
      13. באר משה (ח"ו קונ' עלעקטריק סי' נ"ח, סי' נ"ט, סי' ס' אות י"ד) – "אינני אוסר, אבל בשום אופן אינני יכול להסכים לברך לכתחילה על אור עלעקטרי, וקרוב הדבר אפילו לאסור, ע"כ כשא"א להדליק נר שבת או נר חנוכה בשום אופן, אך ורק על נר עלעקטרי הניכרין שנדלקו לשבת או לחנוכה, כמו בבית החולים וכיוצ"ב, ידליקו בלא ברכה".
      14. שערים מצויינים בהלכה (סי' קל"ט ס"ק ה') – "בבית יצחק (יו"ד סי' קכ) דאין יוצאין בנר עלקטרי ולא בנר גאז דלא מקרי נר, לצורך חנוכה, ובשו"ת פקודת אלעזר (סי' כג) כתוב נמי דאין יוצאין בנר עלקטרי, משום שיהא השיעור לפניו בשעת הדלקה ... וכן בשו"ת לבושי מרדכי (ח"ג סי' נט) כתוב נמי שאין יוצאין בנר עלקטרי, וטעמו משום דצריך שיהא דבר שיש בו שמנונית ...".
      15. דברי יציב (או"ח סי' קי"ט אות ה') – "שבפשיטות י"ל כיון דבעי שיעור כמ"ש בשבת כ"א ע"ב וא"נ לשיעורא, והכי איפסק באו"ח בסימן תרע"ב ס"א, והכא מדליק רק לרגע ודו"ק".
      16. אור לציון (ח"ד פרק מ"ד סעי' ב') – "שאלה. האם אפשר לצאת ידי חובת הדלקת נרות חנוכה על ידי נר חשמל או גז. תשובה. נר חשמל הפועל על ידי סוללה (בטריה) או מצבר, יוצאים בו ידי חובת הדלקת נרות חנוכה, אבל אם פועל על ידי זרם החשמל הכללי, אין יוצאים בו ידי חובה. ונר גז העשוי להבה אחת בלבד, יוצאים בו ידי חובת הדלקה. ועל כן, מי שאין לו שמן או נרות, רשאי להשתמש בנר חשמל הפועל על ידי מצבר או סוללה (כגון פנס), או בנר גז בעל להבה אחת (כגון מצת גז), ובלבד שיש בהם שיעור הדלקה של חצי שעה, ויכול גם לברך עליהם".
      17. עי' יביע אומר (ח"ג או"ח סי' ל"ה) – "המורם מכל האמור שדעת רבים וכן שלמים מאחרוני דורינו שאין יוצאים ידי חובת נר חנוכה בהדלקת נרות חשמל. ויש פנים הנראים בהלכה לדבריהם. ולא יהא אלא ספק, אין להכנס בספק ברכה לבטלה".
      18. קובץ הלכות (חנוכה פרק א' סעי' י"ג) – "אין יוצאים ידי חובת הדלקת נר חנוכה בנר חשמל, משום דבנר חנוכה בעינן הדלקה וליכא".
      19. חוט שני (שבת ח"ד עמ' ס"ו שעה"צ ס"ק נ"ז, פסקי שמועות חנוכה עמ' ק"ז) – "מסתברא דלא מהני".
      20. נטעי גבריאל (חנוכה פרק י"ח סעי' כ"ג) – "אין יוצאים הדלקת נ"ח במנורת עלעקטרי"ק, וה"ה הרואה מנורה עלעקטרי"ק דולקת לשם חנוכה, אינו מברך שעשה נסים ושהחיינו".
      21. ***הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל)*** -

Last year someone asked: I am going away to a hotel for Shabbos Chanukah. The hotel does not let anyone light a menorah in their rooms. They only allow people to light in the lobby. Can I light in the lobby? Rebbe answered: If you have no choice, you could light in the lobby without a bracha. When you see a menorah that was lit k'halacha (excluding the ones in the lobby), you should make the beracha '***שעשה ניסים***'. Why wouldn't we suggest to light an electric (incandescent bulb) menorah in the room?

R' Y. Berkovits wrote: Because, unlike Ner Shabbos, Ner Chanuka requires a burning fuel, similar to the menorah. Therefore, we don’t know if an electric light, even a battery powered one, works at all, and I certainly wouldn't make a beracha on it. Ner Shabbos is different, in that the requirement is to have light. Even though Chazal talk about types of fuel and wicks, still we don’t see it’s l’ikuvah, it is simply what they had available in their time.

* 1. **מיקל**.
     1. עי' הגריש"א זצ"ל (פניני חנוכה סוף עמ' קמ"ו) – "כשאי-אפשר להדליק נר כנהוג, יכול להדליק פנס חשמלי או מנורה המחוברת לחשמל ויכול גם לברך".
  2. **פנס חשמלי עם** מצבר (batteries).
     1. עם ברכה.
        1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה חנוכה פרק ט"ו סעי' ג') – "מאור החשמל, - כשניכר שהוא לשם נר חנוכה - יש צדדים להסתפק אם כשר למצותו, אבל מי שאין לו ברירה אחרת, רשאי להדליק פנס - של מנורת ליבון - ולברך עליו, ובלבד שיש בו כדי לדלוק חצי שעה".
        2. אור לציון (ח"ד פרק מ"ד סעי' ב') - לשונו מובא לעיל.
        3. הגריש"א זצ"ל (הליכות שלמה חנוכה פרק ט"ו הע' י"א, פניני חנוכה סוף עמ' קמ"ו, אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ל"ט אות ט"ו).
        4. הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח פר' מקץ שנת תשע"ח עמ' ב') – "נתפרסם בשם מרן שליט"א דמי שמאושפז בבי"ח בימי החנוכה רח"ל, ורוצה להדליק נרות במקום שהותו, אך הנהלת הבי"ח אינה מסכמת בדבר, שידליק ע"י פנס חשמלי ויברך, האם נכונה שמועה זו שאפשר לברך ע"י הדלקה בחשמל. תשובה: כך אומרים בשם מרן החזו"א זצ"ל".
        5. ***הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות ק***כ"ד) – "שאלה: האם מי שנמצא בבית חולים וכדומה יכול להדליק נר חנוכה ולברך על אור מפנס. תשובה: כן".
        6. אור ישראל (פרק ד' סעי' כ"ד).
     2. בלי ברכה.
        1. ***הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) - לשונו מובא לעיל***.
     3. מראי מקומות.
        1. הגרח"ק זצ"ל (גם אני אודך בעניינים שונים ח"ג אות קנ"א) – "שאלה: אדם שצריך לשהות ל"ע כל השבוע של חנוכה בבית החולים, עם אשתו שם, ולא מרשים להדליק בחדרי האוכל או בחדרי השינה, אלא בפרוזדור, האם ידליק שם בברכה. תשובה: ידליק פנס (שיש אומרים דמהני)".
  3. מראי מקומות – אחיעזר (ח"ד סי' ו'), הגרשז"א זצ"ל (מאור אש פרק ה' ענף ב', שלמי מועד עמ' רי"ד, הליכות שלמה מועדים חנוכה פרק ט"ו סעי' ג' [לשונו מובא לעיל]), ציץ אליעזר (ח"א סי' כ' פרק י"ב), להורות נתן (חי"א סי' י"ז), אור ישראל (פרק ד' סעי' כ"ד), RJJ Journal (חכ"ה עמ' ק"ח).
     1. הגריש"א זצ"ל (קובץ תשובות ח"ג סי' ק"ג) – "בית יצחק יו"ד חלק א' סימן ק"כ, הדלקת נר חנוכה בעלעקטרישעס - ליכט (נר חשמל) אינו יוצא ידי חובתו אף ששמן זית מצוה מן המובחר כי כאן שנעשה להדליק בכל ימות השנה לא הוה פרסום ניסא ע"ש. לפי זה במקום הדחק ובאופן שיסדר שיהיה לזה היכר של נר חנוכה שפיר דמי".

1. אסור להשתמש בנרות חנוכה.
   1. **איסור השתמשות מנרות חנוכה**.
      1. בכלליות - עי' או"ח סי' כ"א, לשיטות ומראי מקומות.
   2. **בדיעבד: שעבר והשתמש בנר חנוכה**.
      1. יצא ידי חובתו.
         1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה חנוכה פרק י"ד סוף ס"ק ל"א) – "אם הדליק בפתח הבית כדין ונטל ספר וקרא בו לאור הנר כל זמן ההדלקה אע"ג דעשה עבירה ונהנה מנר חנוכה מ"מ יצא ידי מצוה, אע"פ שהרואה ודאי יאמר שלצרכו הוא דהדליק".
         2. הגריש"א זצ"ל (קובץ תשובות ח"ג סי' ק"ב ד"ה לכאורה) – "לכאורה יש לדון דהנה זה פשוט אף דקיימא לן דאסור להשתמש לאור נר חנוכה, זה פשוט אף אם עבר והשתמש עבר על איסור דבריהם, מ"מ מצות נר חנוכה שפיר קיים".
   3. **חנוכיה של קטנים**.
      1. מחמיר, אם הגיע לחינוך.
         1. הגרשז"א זצ"ל (מנחת שלמה ח"ב סי' נ"ח אות מ"ב, הליכות שלמה חנוכה פרק ט"ו סעי' י"א, ס"ק ט"ז) – "נר חנוכה שהדליק לעצמו קטן שהגיע לחנוך, אסור להשתמש לאורו. [**ברור** הדבר דמה שהדליק לעצמו ודאי חשיב נר של מצוה ואסור להשתמש לאורו ... ודברי הגאון בעל עמודי אור צע"ג]".
         2. הגרח"ק זצ"ל (קונ' גם אני אודך חנוכה אות כ"ח-ל"א, אור ישראל חל"ח עמ' ק"ג אות י"ח-כ"א) – "אם **לא** הגיע לחינוך אין במעשה כלום, ומ"מ צריך בירור שמא הגיע לחינוך בזה".

הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח תשובה תרמ"ד, עמ' רצ"ו) – "שמן של קטן שהגיע לחינוך אם הוקצה למצוותו. תשובה: כן".

* + - 1. שבט הקהתי (ח"ג סי' ר"ד) – "אסור ליהנות בחנוכה מנר שהדליק קטן **שכבר הגיע לחינוך**".
      2. הו"ד בפסקי תשובות (סי' תרע"ז אות ח').
    1. מראי מקומות – הגר"ש קלוגר זצ"ל (ס' החיים ריש סי' תרס"ה), התעוררות תשובה (ח"ב סי' תכ"ב), זכרון שמואל (סי' כ"ט אות י"א), אור ישראל (פרק כ"ו סעי' ג').
       1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ל"ד סוף אות י"ז) – "קטן שהגיע לחינוך שהדליק, ונותר שמן מהדלקתו, לא הוקצה שמן זה למצותו, אלא אם כן אביו הקצהו. אך אם הקטן הגיע לעונת נדרים, גם הוא יכול להקצות את השמן".
       2. חשוקי חמד (סוכה דף מו:) – "לסיכום: לשיטת תוס' נוי סוכה ונר חנוכה של קטן אסור, ולשיטת רש"י לטעם העונג יום טוב וההתעוררות תשובה קטנים שעשו מצוה לא הוקצו מצוותן, וכן הוא דעת התפארת ישראל משום שזה לא שלהן, אינם יכולים להקצותן, אולם לדעת החת"ס והישועות יעקב הוא דין מיוחד בלולב".
       3. הגר"מ גרוס שליט"א (וישמע משה פר' מקץ תשפ"א עמ' ב') – "ענה שדין זה תלוי במחלוקת הראשונים בטעם שהשמן של נרות חנוכה נאסר בהנאה, דמדברי הרשב"א והר"ן בשבת ועוד מבואר שהטעם משום שהמדליק מקצה את השמן למצוותו שלא ליהנות ממנו, ולכאורה זה לא שייך בקטן המדליק וא"כ השמן של הקטן מותר בהנאה, [אא"כ הקצהו אביו למצוותו של הקטן]. אבל האבודרהם כתב שהשמן נאסר מחמת המצוה אף אם לא היתה דעתו לזה, ולפ"ז גם שמן של קטן אסור בהנאה".
  1. **האם מותר לקחת תמונה של מנורה עם הנרות של מצוה דלוק**.
     1. מחמיר.
        1. שבט הלוי (חי"א סוף סי' קס"ד) – "ואשר שאל אם מותר לצלם נרות חנוכה או ח"ו נרות מנורת המקדש. היות כי כתבו הפוסקים דאסור לרצות מעות נגד נר חנוכה והוא תשמיש קל מאד ואפ"ה אסור וכן תשמיש מצוה אפילו לראות בספר, וסגרו השער לגמרי, וכמבואר מפלוגתת הרמב"ן עם הרז"ה ריש פ"ב דשבת, וכאן סו"ס משתמש לעשות צלום וכה"ג, ודאי דאסור לכתחלה מלבד הבזיון שבדבר".
     2. מיקל.
        1. הגרח"ק זצ"ל (פסקי שמועות חנוכה עמ' קי"ג, קונ' גם אני אודך חנוכה אות ס"ח) – "שאלה: האם מותר להצטלם בסמוך לנרות חנוכה, או שאסור משום משתמש בנרות חנוכה. תשובה: מותר".
        2. ילקוט יוסף (מהדורה תשע"ג, סי' תרע"ג אסור להשתמש לאורה סעי' ג') – "יש מי שאומר שרצה לאסור לצלם נרות חנוכה, או להתחמם בנרות חנוכה, כי איסור השתמשות בנרות חנוכה כולל גם שאר השתמשויות, ולא רק להשתמש לאורה. ולדינא מותר לצלם נרות חנוכה וכדומה, ואינו בכלל השתמשות בנרות חנוכה".
        3. ***הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל)*** -

R' Y. Berkovits wrote: There is a machlokes what "אין לנו רשות להשתמש בהם" means. The Ran holds that there is an issur הנאה, while Rashi holds that it is only an issur השתמשות. According to the Ran you can maybe hear such a chumrah. However we go with Rashi, so there wouldn't be a problem.

* + 1. מראי מקומות.
       1. עלינו לשבח (ח"ב תשובה ג') – "להצטלם על רקע הכותל המערבי אין בזה דבר ישר ... וצ"ע האם מותר להצטלם על רקע נרות חנוכה, ובפרט כשהנר עצמו מועיל לתמונה הרי נהנה מהנרות ובודאי שאסור".
  1. **לחמם עצמו נגד הנרות של חנוכה**.
     1. מיקל.
        1. משנת יוסף (חי"א סי' קכ"א אות א') – "מסתבר שאם נוצר חום ע"י כמה מנורות חנוכה שבחדר, מותר להנות מהחום, דהנאה דממילא היא, כמו כללות האור".
        2. ילקוט יוסף (מהדורה תשע"ג, סי' תרע"ג אסור להשתמש לאורה סעי' ג') - לשונו מובא לעיל.
     2. מחמיר.
        1. שבט הלוי (לקט שאלות המצויות ח"ב עמ' ע"א, פסקי שמועות חנוכה עמ' קי"ב) – "שאלה. האם האיסור הוא להשתמש לאורה בלבד, או שמא האיסור כולל אף שאר תשמישים כגון להתחמם מאור הנרות. תשובה. פשיטא שכל התשמישים נאסרו, דלפי שיטת המאור ריש פ"ב דשבת שנאסר דומיא דנרות המקדש בודאי אסור כל תשמיש. ואפי' להרמב"ן במלחמות שם שחולק בזה, אבל מ"מ אסרו כל סוגי הנאות, ולכן אסור".
        2. הגרח"ק זצ"ל (קונ' גם אני אודך, חנוכה אות ט') – "שאלה: בשו"ע או"ח (סימן תרע"ג סעיף א') קיי"ל שאסור להשתמש לאור נר חנוכה, ויש לעיין האם זה דוקא שימוש ראיה שזה עיקר תשמיש נר, אבל שאר תשמישים לא אסרו, או שגם אסור לחמם עצמו נגד הנרות משום שהוקצו למצותן, ואסרו כל הנאות. תשובה: כל הנאות".
  2. **לחמם אוכל על בית חנוכיה**.
     1. מחמיר.
        1. חוט שני (פסקי שמועות חנוכה עמ' קי"ב) – "שאלה. האם מותר לחמם אוכל על גבי בית החנוכיה, אם זה נחשב שמשתמש בנרות. תשובה. אסור לחמם אוכל ע"ז, משום שאסור להשתמש לאורה".
        2. לקט שאלות המצויות (ח"ב עמ' ע"א).

* 1. **להנות מריח של נרות חנוכה**.
     1. מחמיר.
        1. משנת יוסף (חי"א סי' קכ"א אות א') – "שהריח נודף רק כאשר הנר דולק, שאם השמן בלבד הוא בעל ריח, אז לא נר חנוכה גורם את הריח, אלא ודאי שרק חום הנר מוליד ומפזר את הריח, כעין מוגמר שע"י האש מוליד ומפזר הריח. - ואם כן הוא שהנר הוא הגורם ריח מסתבר שאסור להנות ממנו דנ"ח אסור בהנאה".
     2. מיקל.
        1. שבט הלוי (חי"א סי' קס"ד, קול התורה חוברת נ"ז עמ' נ') – "נרות שערבו בהם כנראה מיני בושם **ומריחים** בשעה שדולקים אם נחשב הנאה, דעתי כיון שאין הנר עצמו עומד לשייכות ריח, לא נכלל באיסור להשתמש לאורה ...".
        2. הגרח"ק זצ"ל (קונ' גם אני אודך חנוכה אות י', פסקי שמועות חנוכה עמ' קי"א, דרך שיחה ח"א עמ' קפ"ג [לשונו מובא לקמן]) – "שאלה היום מוכרים נרות שיש בהם ריח וכשמדליקין אותם יש ריח טוב בכל החדר, האם מותר להשתמש באלו לנרות חנוכה, או שמא כיון דאסרו להשתמש לאורם אסור גם ליהנות מהריח של נרות חנוכה. תשובה: דבר שאינו מתכוין מותר".

הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח תשובה תרל"ב, עמ' רצ"א) – "מובא ממרן שליט"א דמותר להדליק בנ"ח שמפיצים ריח טוב דאין מתכוון ליהנות, וצ"ע משו"ע ס' רי"ז הנכנס לחנות שיש בה בשמים מברך, אע"פ שאין מתכוון להריח כמש"כ המשנ"ב סק"ב שע"צ סק"ד. תשובה: שם עומד ליהנות".

* + - 1. חשוקי חמד (ר"ה דף יח:) – "שאלה: בעל תשובה טרי שאשתו עדיין לא חזרה בתשובה, כשהגיע חנוכה התכונן להדליק נרות חנוכה בזמן, אמרה לו אשתו, מה זה המנהג הזה, וגם זה מסוכן להדליק נרות בבית, זה יכול לגרום לשריפה וכל מיני טענות שונות ומשונות, שהיצר הרע שם בפיה. בעלה אמר לה, אני לא מדליק נרות רגילים, אני רוצה להדליק נרות ריחניים, שיפיצו ריח טוב בבית, כדי שנוכל ליהנות מהריח, להדלקת נרות אלו הסכימה האשה. כעת שואל הבעל, האם מותר להדליק נרות אלו עם ברכה, שהרי מבואר בשו"ע (סימן תרעג ס"ג) שאסור להשתמש בנר חנוכה בין בשבת ובין בחול. ועוד שהרי מבואר בשו"ע (סימן תרעז ס"ד) שהנותר מהשמן אסור להשתמש בו, שהרי הוקצה למצוותו, ואם כן אולי כל שכן שאסור להשתמש בו כל זמן שהנרות דולקות. תשובה: כתב במשנה ברורה (סימן תרעג סק"ח) שני טעמים למה אסור להשתמש לאורה, האחד, כדי שיהא ניכר שהוא נר מצוה לפרסם הנס, ועוד, כיון שעל ידי נס שנעשה במנורה תקנוה, עשאוה כמנורה שאין משתמשין בה כלל ... והנה לגבי הטעם השני, שלכן אסור להשתמש לאורה, דומיא דמנורה, נראה שדווקא ההשתמשות אסורה ולא ההנאה. וכך כתב המשנ"ב (סימן תרעג ס"ק יא) וז"ל: ודוקא בזה [כגון לבדוק מעות, או למנותן לאורה אסור] שהוא עכ"פ תשמיש עראי, אבל כל שאינו משמש כלום רשאי לישב בביתו, בשעה שנר חנוכה דולקת, כלומר אעפ"י שנהנה מהנר שאינו יושב בחושך והאור גורם לשמחה, בכל זאת מותר, והוא משום שאין הנר חנוכה איסור הנאה כגון ערלה וכלאי הכרם, אלא מותר להנות ממנו, ורק לעשות מעשה, זהו אסור כי המעשה הוא השתמשות, משא"כ לישב ולהנות מהאור מותר, כיון שאין בזה מעשה. ויעוין מסכת שבת דף כב ע"א אסור להרצות מעות כנגד נר חנוכה. וכך כתב בשער הציון (שם אות יא) דלילך לאור הנר לראות שלא יכשל שרי דלא מחויב להעצים עיניו דלא מיקרי תשמיש. עכ"ל. וביאור דבריו דעצם ההליכה יכולה להיות גם בחושך וממילא מה שנהנה מהנר שיכול לילך אין זה תשמיש. ובפרט בעניננו שאין נהנה מהנר עצמו, אלא נהנה מהבשמים שהניחום בתוך הנרות ... אמנם לגבי הטעם הראשון יש לעיין, שאם הדרך להדליק נרות כאלו להפצת ריח, ואין מקום מיוחד שמניחים את הנרות, אלא כל מקום שמניחים אותם הרי הם מפיצים ריח, לכאורה אין ניכר לאנשי בית שהודלק לשם חנוכה, אלא שיאמרו שהודלק לשם ריח, ואמנם לעוברים ושבים ברשות הרבים הרי זה ניכר, אך לתושבי הבית אין זה ניכר. ונראה שכיון שהנרות נמצאים בחנוכיה, ויש שם שמש, הרי כולם מבינים, שזה נרות חנוכה, והבשמים אינם אלא בשביל שלום בית".
      2. ילקוט יוסף (מהדורה תשע"ג, סי' תרע"ג אסור להשתמש לאורה סעי' ב') – "מה שמצוי כיום שיש נרות שבעת שמדליקין אותן הם מפיצים ריח טוב עם ההדלקה. וכן יש נרות שבעת הדלקתן משמיעין קול נגינה, אין בזה שום חשש להשתמש בהם לצורך נרות חנוכה, ואינו בכלל האיסור להשתמש לאורה".
    1. מראי מקומות – אבני דרך (ח"ו סי' צ"ב), תשובת הגר"מ גבאי שליט"א (גם אני אודך ח"א סי' ט').
       1. ברכת ראובן שלמה (ח"ב סי' ס"ג) – "דבר זה תלוי מה היה כוונתו בשעה שהדליק נר חנוכה עם שמן שנודף ממנו ריח טוב, אם כוונתו היה לכתחילה להדליק עם שמן מבושם כדי ליהנות מן הריח הנודף, א"כ מילתא דפשיטא היא דאסור ליהנות מן הריח משום ביזוי מצוה. אבל אם אין כוונתו להדליק בשמן מבושם כדי ליהנות מן הריח הנודף, אלא שאין לו שמן אחר להדליק רק שמן מבושם, מותר לו להדליק עם שמן מבושם ואין עליו חיוב לעצור אפו שלא יריח מן הריח שנודף השמן, משום ...".
       2. שמן אפרסמון (ח"ב סי' ס"ג) – "מסקנה המילתא. א') נרות או שמן שהודלקו לנרות חנוכה המפיצים ריח טוב, אם לא קנאם לשם הריח, או שנמצא ליד נרות או שמן כאלו שאחרים הדליקו, והריח מגיע מאליו ואינו מתכוין לכך, מותר לכתחילה, ואינו צריך לצאת מהחדר, או לסגור החוטם. ב') אם קנה הנרות או השמן לשם כך וכן אם מתכוין להריח, אם עושה כן סמוך לנרות, אף שמעיקר הדין המיקל בזה יש לו על מה שיסמוך, מכל מקום טוב ונכון להחמיר בזה. ג') אם מריח (בכוונה) רחוק מהנרות, מותר. והמחמיר תבא עליו ברכה".
  1. **נרות שמזמר: מעות צור, וכדו'**.
     1. מותר להדליק.
        1. הגרח"ק זצ"ל (דרך שיחה ח"א עמ' קפ"ג, קונ' גם אני אודך חנוכה אות פ"ז) – "שאלה: יש היום בשוק המצאה מחודשת של נרות חנוכה, נר מנגן, והשאלה היות ונפסק (או"ח סימן תרע"ג ס"א) שאסור להשתמש באורו של נר חנוכה, א"כ בודאי אסור לחמם בו את הידים, שזה נחשב להשתמשות, וגם כאן זה שהנר מחמם את חוטי המתכת בכדי להפעיל על ידם מנגינה, אולי נחשב לשימוש אסור. תשובה: קול מראה וריח אין בהם משום מעילה (פסחים כ"ו, א'), וכיון שכל תכלית שימושו הוא ל'קול', גם מה שהוא משתמש בשמן להפעילו, אין בו משום הנאה".
        2. חשוקי חמד (חשוקי חמד שבת דף כב.) – "מותר להנות מהנרות ומה ש'אין לנו רשות להשתמש בהם' ההשתמשות אסורה ולא ההנאה".
        3. ילקוט יוסף (מהדורה תשע"ג, סי' תרע"ג אסור להשתמש לאורה סעי' ב') - לשונו מובא לעיל.
     2. מראי מקומות – תשובת הגר"מ גבאי שליט"א (גם אני אודך ח"א סי' ט' ד"ה וראיתי, עמ' נ"ג).

**לישון בחושך עם נרות חנוכה בכדי לינצל מלילית**.

הגרח"ק זצ"ל (פסקי שמועות חנוכה עמ' קי"ד, קונ' גם אני אודך חנוכה אות י"ט) – "שאלה. במ"ב רל"ט כתב, אמרו חז"ל (בשבת קנא:) הישן יחידי בבית והיינו בלילה אוחזתו לילית, ונוהגים להשאיר אור בחדר, (עיין בכף החיים סימן רל"ט ס"ק י"ז שכתב שאור מועיל בלילה), האם כשמה שמאיר זה נר חנוכה נחשב שמשתמש לאורו. תשובה. על פי דין לא מהני נר למנוע לילית, ורק ביום יש היתר להיות בבית יחידי, כך אמר לי החזון איש. (ולפי"ז לא נקרא שמשתמש לאורה)".

**כשהנר מרגיעו מפחד מהחושך**.

מיקל.

הגרח"ק זצ"ל (פסקי שמועות חנוכה עמ' קט"ו) – "שאלה. כשהנר מרגיעו מפחד מהחושך, האם נחשב שימוש בנר. תשובה. לא נחשב שמשתמש בנר".

* + 1. **אם מותר לישון יחידי לאור נר חנוכה**, על הצד שהוא מציל מסכנה - אי חשיב כמשתמש לאורה.
       1. מיקל.
          1. תשו' הגרח"ש סגל (גם אני אודך ח"א סי' צ"ה) – "אם מותר לישון יחידי לאור נר חנוכה ... העולה מהדברים: שרי לישון יחידי לאור נר חנוכה, דזה אינו חשיב משתמש לאורו".
  1. **האם מותר להשתמש לאורו של נר שהודלק מפני החשד**.
     1. עי' סי' תרע"א סעי' ח', לשיטות ומראי מקומות.

1. שמש.
   1. **יכול לעמוד השמש גבוה קצת משאר נרות** - מ"ב (ס"ק כ').
      1. ה"ה יכול ליתן את השמש נמוך משאר נרות [אם המנורה למעלה מעשרה טפחים] – לבושי שרד (על מג"א ס"ק ז', "והוא הדין אם הוא גבוה משאר הנרות יהיה לו היכר. ומה שלא אמרו גם אם יהיה נמוך מהם, היינו לפי שהנר חנוכה למטה מעשרה, ושם אין דרך תשמיש אדם, לכן יניח השמש גבוה, דאז כשיבוא להשתמש ודאי ישתמש לאור השמש").
         1. נטעי גבריאל (חנוכה פרק כ' סעי' ד') – "לעולם מניחים השמש למעלה".
         2. מראי מקומות – כה"ח (ס"ק מ"א).
   2. **נר לשמש: שמן או שעוה**.
      1. עי' לעיל.
   3. **להדליק נר נוסף [חוץ מהשמש]**.
      1. נוהגים להדליק נר נוסף – מחבר (סעי' א').
         1. וגם בני אשכנז – פרדס אלעזר (חנוכה ח"א עמ' קי"ט הע' י"ז).
      2. אין נוהגין להוסיף, רק מניח אצלן השמש שבו מדליק הנרות – רמ"א (סעי' א').
   4. מראי מקומות – אור ישראל (פרק כ"א).
      1. אור לציון (ח"ד פרק מ"ד סעי' ה') – "שאלה. האם צריך להניח נר שמש עם נרות חנוכה בכל אופן. תשובה. המנהג להניח נר השמש בכל אופן, אף אם מדליק בפתח הבית, ואף אם אין בדעתו להשתמש בנרות. ומנהג בני ספרד שאין מדליקים שאר הנרות בנר השמש אלא בנר אחר".
      2. הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח פר' וישב שנת תשע"ח עמ' ב') – "האם אפשר להדליק ביום הראשון נר אחד במקום שנמצא השמש, כי לרואה זה נראה שמדליק שם שמש ולא נר אמיתי. תשובה: א"כ כל השבוע זה לא טוב".

הגרח"ק זצ"ל (עלי שי"ח חנוכה אות צ', עמ' ר"ו) – "שאלה: איפה חייב להניח את נר השמש, בתוך הבית מנורה או בחוץ. תשובה: כרצונו".

הגרח"ק זצ"ל (עלי שי"ח חנוכה אות צ"ב, עמ' ר"ז) – "שאלה: מתי חייב להדליק נר השמש לפני ברכה או לאחר שסיים להדליק הנרות. תשובה: כרצונו".

נתערב נר חנוכה האסור בהנאה בשאר נרות.

**האם נרות חנוכה "דבר שבמנין"** - רמ"א (סעי' א').

עי' יו"ד סי' ק"י סעי' א', לשיטות ומראי מקומות.

**בנרות חנוכה שנתערב, מספיק אחד יותר של היתר** – מג"א (ס"ק י'), מ"ב (ס"ק כ"ג), ערה"ש (סעי' י"ד).

עי' יו"ד סי' ק"י סעי' ז', לשיטות ומראי מקומות.

* 1. **מבטלין איסור לכתחלה: נרות חנוכה**.
     1. עי' יו"ד סי' צ"ט סעי' ה'.
  2. **להוסיף עליו כדי לבטלו: נרות חנוכה** - מחבר (סי' תרע"ז סעי' ד').
     1. עי' יו"ד סי' צ"ט סעי' ו'.

1. הדלקה עושה מצוה - סעיף ב'.
   1. **אם הדליקה במקום הרוח ולא כבתה**.
      1. מיקל.
         1. עי' הר צבי (או"ח ח"ב סי' קי"ד אות א' ד"ה אולם) – "דלכאורה י"ל שדברי השלטי גבורים אמורים רק בכה"ג שבאמת שלטה הרוח ונכבית, אבל בשלא נכבה לא מיבעיא אם לא פסקה הרוח ובכל זאת לא נכבה הרי אגלאי מילתא למפרע שההדלקה היתה באופן שתהא הדלקתה קיימת, אלא אפילו אם פסקה הרוח מאיליה די"ל שאם לא נפסקה הרוח שמא היתה נכבית, מ"מ כיון שלמעשה לא נכבית אפשר דאין לפסול את ההדלקה".
         2. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה חנוכה פרק ט"ז ס"ק י"א, מנחת שלמה ח"ב סי' נ"א אות ב' ד"ה ומסופקני, תניינא (ב - ג) סימן נח אות ב' ד"ה ומסופקני) – "ומיהו נראה דהמדליק במקום שיש רוח מצויה שיכולה לכבותו ולבסוף לא כיבתה יצא, דהרי איגלאי מילתא שלא עמדה להכבות מתחילה".
      2. מחמיר.
         1. עי' הגרח"ק זצ"ל (פסקי שמועות חנוכה עמ' קכ"א) – "כיון שבשעת ההדלקה לא היה ראוי לעמוד ברוח מצויה, יתכן ולא יצא וידליקו בלא ברכה".
         2. עי' חוט שני (פסקי שמועות חנוכה עמ' קכ"א) – "כיון שבשעת ההדלקה לא היה ראוי לעמוד ברוח מצויה, יתכן ולא יצא וידליקו בלא ברכה".
   2. **הדלקה בתיבת זכוכית**.
      1. אין חסרון.
         1. שלמת חיים (סי' שפ"ג) – "נר חנוכה שמדליק בחוץ בתוך תיבת זכוכית, ומוכרח אחר ההדלקה לסגור הדלת כדי שלא יכבנה הרוח. ולכאורה יש לאסור, משום דבעת ההדלקה לא יוכל להתקיים שלא יכבה כי אם כשסוגר, והוי כמדליק במקום רוח ואח"כ מניחה היכא דלא תכבה, וכיון דקיי"ל הדלקה עושה מצוה נמצא דלא יצא, עיין או"ח (סימן תרע"ה סעיף א'). אולם יש לחלק מאחר דאינו עושה מעשה בגוף הנר להעמיד במקום אחר, ומה שעושה פעולה מצד אחר שלא תכבה, לית לן בה, דהרי עכ"פ באותו מקום גופא שהדליק עומדת כל הזמן. תשובה: לענין נר חנוכה פשיטא שמותר כה"ג כיון דבידו לסגור הדלת".
         2. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה חנוכה פרק ט"ז סעי' ו', ביצחק יקרא מ"ב ס"ק כ"ה, מנחת שלמה ח"ב סי' נ"א אות ב', תנינא (ב - ג) סי' נ"ח אות ב') – "ומה שאנו נוהגים להדליק בחוץ גם במקום שהרוח יכולה לכבות כבר או עד שיגמור להדליק את כל הנרות, היינו מפני שעומד בשעת ההדלקה על דעת לחזור ולהדליק ולא יסלק ידו עד שידלק טוב והרוח לא תכבנו להכי שפיר חשיב כהדלקה כשרה".
         3. אור לציון (ח"ד פרק מ"ה סעי' א') – "שאלה. המדליקים נרות חנוכה בפתח הבית מבחוץ בתוך תיבת זכוכית, האם צריכים להשאיר את התיבה סגורה בזמן ההדלקה, ולהדליק את הנרות דרך תחתית התיבה, בכדי שבשעת ההדלקה יהיו הנרות ראויים לדלוק כשיעור ולא יכבו מפני הרוח. תשובה. אין צריך לחוש לכך, ורשאים להדליק את הנרות דרך הדלת הפתוחה, ובעיקר כאשר גופו מגין מפני הרוח בשעת ההדלקה".
         4. עי' הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ל"ד אות כ"א, ישא יוסף ח"א סי' קמ"ב) – "ואלו שמדליקים בחוץ בתוך תיבת זכוכית ובשעת ההדלקה הדלת פתוחה, עדיין נחשב שמדליק במקום שאין הרוח שולטת בו, מכיון שסוגרו מיד לאחר ההדלקה. ומן הראוי שיקח שמש ארוך להדליק בו, ויפתח רק מעט את דלת בית החנוכיה, כדי שלא יכבה הנר בעת ההדלקה".
         5. חוט שני (חנוכה סוף עמ' שי"ח) – "המדליק נרות חנוכה בתיבת זכוכית, במקום הרוח, ועתיד לסגור את הקופסא מיד לאחר ההדלקה, ואם היה משאירה פתוח היה הנר ודאי נכבה, מ"מ שפיר מיקרי הדלקה ראויה, כיון שהחסרון הוא צדדי, והא דבמקום הרוח לא אמרינן כבתה אין זקוק לה אה"נ אם ידליק במקום הרוח ואפשר לסגור הדלת יהיה דין דכבתה אין זקוק לה, כיון שבאמת אין החסרון בנר, אלא החסרון שכיון שלא יתקיים האור לא מיקרי שהדליק הנר, וכיון ששייך שיתקיים האור בנר תו הוי הדלקה, אלא צריך לידע באמת שיהיה שייך כזו מציאות דלפעמים אי אפשר לסגור קודם שיכבה. במקום שמנשבת הרוח בזמן הדלקת הנרות, אין איסור להפסיק בגופו שלא יגיע הרוח לנרות עד אחר שיסגור את קופסת הזכוכית, כיון שההדלקה קיימת וכיון שבידו לסגור שפיר מיקרי הדלקה".
      2. חושש.
         1. מהרי"ל דיסקין (הר צבי או"ח ח"ב סי' קי"ד אות א', מקראי קודש חנוכה סי' י"ז ) – "ומטו בה בשם הגאון החסיד מהרי"ל דיסקין זצ"ל בענין הדלקת נרות חנוכה שמהדרין מדליקים בחוץ לפתח הבית בעששית שיש בה פתח בצד, ובשעה שמדליקים פותחים את הדלת שבעששית ומיד עם גמר הדלקה סוגרים אותה, ובזמן שיש רוח גדולה אין הנרות יכולים להיות דלוקים ועומדים הם להכבות, וא"כ האיך יוצאים ידי חובה בהדלקה כזאת, ואעפ"י שהוא סוגר אח"כ את העששית הרי קיי"ל דהדלקה עושה מצוה ובשעת ההדלקה הרי הם עומדים להכבות ובסתימת דלת העששית אח"כ הרי אין זה הדלקה. והגר"א ראם הגיד לי שהגאון מהריל"ד היה מהדר משום כך שתהא העששית תלויה ופתוחה בשוליה למטה כדי שבשעת ההדלקה ג"כ יכולים הנרות לדלוק אף בלי סתימה".
      3. מראי מקומות – האלף לך שלמה (או"ח סי' שע"ח), הר צבי (או"ח ח"ב סי' קי"ד אות א', מקראי קודש חנוכה סי' י"ז), אור ישראל (פרק י"ט הע' תשס"א).
         1. הגרח"ק זצ"ל (טעמא דקרא עמ' ל"ט) – "נ' דהא דקי"ל כבתה אין זקוק לה ואפי' כבה במזיד לדעת הרבה פוסקים, דוקא שלא הי' דעתו תחלה לכבות ... וראי' ממ"ש מילא קערה והקיפה פתילות לא כפה עלי' כלי עשאה כמדורה ואפי' לא' אין עולה ולא אמרי' מיד שהדליק הראשונה יצא ואח"כ הוי ככבה. ולפ"ז ה"ה לקולא שמדליקין ופותחין הדלת של המנורה ודעתו מיד אח"כ לסגור דיצא, אע"ג דבשעת הדלקה לא הי' ראוי לדלוק חצי שעה מפני הרוח ... ולמעשה צ"ע".

הגרח"ק זצ"ל (שערי שיח עמ' קכ"ד תשובה רצ"ג) – "שאלה: המדליק נרות חנוכה במקום שיש חשש מועט שיכבו תוך חצי שעה, האם מחוייב להוציא ממון ולקנות תיבה מזכוכית [וכדומה] כדי שלא יכבו הנרות. תשובה: בודאי".

* 1. מראי מקומות.
     1. הגרח"ק זצ"ל (שערי שיח עמ' קכ"ד תשובה רצ"ד) – "שאלה: (סי' תרעג) האם יש עדיפות לכבות המאור באותו חדר שמדליקין בו נר חנוכה [כדי שיהא ניכר ההדלקה טפי]. תשובה: אין מנהגנו כך".

1. כבתה.
   1. **כבתה אין זקוק לה: למה - המעשה או יגיעה**.
      1. עי' לקמן, סוף הקובץ.
   2. **במזיד**.
      1. זקוק לה, ובלי ברכה.
         1. פמ"ג (מש"ז ס"ק ב') – "וכבתה אין זקוק לה היינו שוגג, עיין ב"י [עמוד תרכה ד"ה וכתב] ובב"ח [שם ד"ה כתב], הא כבתה מזיד תוך שיעור חצי שעה פשיטא זקוק לה להדליקה, ופשיטא שלא יברך שנית אף כהאי גוונא".
         2. שעה"צ (ס"ק ל"ב) – "ואפילו כשכבה במזיד דבודאי מחוייב לחזור ולהדליק, מכל מקום לא יברך [פרי מגדים]".
   3. **כבתה אין זקוק לה: אמאי לא אמרינן שידליק בשנית משום חשדא, וכדין חצר של ב' פתחים**.
      1. עי' סי' תרע"א סעי' ח', לשיטות ומראי מקומות.
2. מנורה יפה - סעיף ג'.

מ"ב (ס"ק כ"ח) – "כתבו הספרים שטוב כל אחד שיטריח **לעשות לו מנורה יפה לפי כחו וכן הנרות יעשה יפה**".

* 1. כה"ח (ס"ק ס') – "**ט"ו מיני כלים** ראויים לנר חנוכה להדלקה וכל הקודם משובח, הא' כלי זהב, הב' כלי כסף, הג' נחושת קלל דומה לזהב, ד' נחושת אדום, ה' של ברזל, ו' של בדיל, ז' עופרת, ח' כלי זכוכית, ט' כלי עץ, יו"ד כלי עצם, י"א כלי חרס מצופה מאבר, י"ב כלי חרס בלתי מצופה וצריך שיהיה חדש, י"ג קליפות רמון, י"ד קליפות אגוז הנדי, ט"ו קליפות האלון, ואלו קליפות צריך לעשותם כלי כמו כף מאזנים או שראוי למוד בהם פלפל וכיוצא, אבל קליפות בצלים וביצים וכיוצא אינם ראויים להדלקה, וכל הט"ו כלים הנזכרים שאינם יכולים לעמוד מאליו בלא סמיכה אינם ראויין לנר חנוכה".
  2. **מנורה העשויה מכסף שמכניסין בתוך גביעיה כוסיות של זכוכית**.
     1. שפיר מיקרי שמשתמשין בכסף, ומקיים בזה ההידור של 'זה קלי ואנוהו'.
        1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה חנוכה פרק ט"ו הע' י"ז) – "ולענין כוסיות זכוכית המונחות במנורת כסף, אמר רבנו שמעלתן כמעלת כלי כסף לענין חמשה עשר סוגי הכלים המנויים בס' חסד לאברהם והביאם בשו"ת אבני נזר בחאו"ח סי' ת"ק, דהואיל ואינם עשויים לעמוד בפני עצמן אלא בתוך מנורה, בטלי לענין זה לגבי המנורה".
        2. אור לציון (ח"ד פרק מ"ד סעי' ז') – "שאלה. המשתמש בהדלקת נרות חנוכה במנורה מכסף, ונותן בראשי הקנים כוסות זכוכית להחזיק את השמן, האם נחשב שהדליק במנורה של כסף שהוא הידור יותר משל זכוכית או לא. תשובה. אף שנתן כוסות זכוכית בראשי הקנים, נחשב שהדליק בהידור של מנורה מכסף".
        3. שבט הלוי (ח"ח סי' קנ"ז) – "ואחרי כל הנ"ל אם נחליט לגמרי כהחס"ל וכאבני נזר הנ"ל דהוא ממש דבר המעכב בנ"ח א"כ כיון שהשמן בזכוכית הזה על המנורה וא"כ מתקיים עיקר המצוה בכלי זכוכית לא בכסף וזהב של המנורה. אבל אם העיקר שאין דין כלי מעכב, והעיקר שיהיו נרות דולקים, ואין הכלי בכלל המצוה וצורת המנורה רק הכשר ונוי, מה שנראה שכ"ה סתימת הפוסקים, קרוב לומר שזכוכית הזה בטל לעיקר המנורה שהיא כסף או זהב ושפיר דמי בגדר מעלות של זה אלי ואנוהו".
        4. קובץ הלכות (חנוכה פרק א' סעי' י"ח) – "המדליק בכוסיות זכוכית המונחות במנורה של כסף, מעלתו כמדליק בכלי כסף, דכיון שאין הכוסיות עשויים לעמוד בפנ"ע אלא בתוך המנורה, בטלי לגבי המנורה".
        5. חוט שני (פסקי הלכות פרק ט' אות ח' ).
        6. נטעי גבריאל (חנוכה פרק כ"א סעי' י"א [לשונו מובא לקמן], הע' י"ד ד"ה ועוד) – "יש להעיר דלכאורה יש סברא שעדיף להדליק בגביעי המנורה שהוא של כסף משום זה קלי ואנוהו ולא להדליק בכוסות של זכוכית, ולפע"ד אינו, כיון שעיקר עשייתו הוא כדי שלא תתקלקל המנורה ואם ישימו כמה ימים שמן במנורה וכ"ש כמה שנים תשתחר המנורה, א"כ עצם הזכוכית נעשית בשביל כבוד המנורה שתשאר נאה ויפה ושפיר הו"ל בכלל זה קלי ואנוהו, ועוד המציאות יגיד שאין הזכוכית גורעת מיופי המנורה של כסף ע"י העמדת הכנסיות כידוע לכל בר דעת. ועוד שע"י שרואין מתוכו השמן ושלהבת שדולק יפה, זה יותר חשיבות מלהדליק בנרות של כסף ולא יראה השמן, וע"ד שהבאתי בנט"ג נשואין ח"ב פצ"א ס"ט בשם סידור יעב"ץ מעלה לקדש בכלי זכוכית שע"י יכולין לראות היין עיי"ש, וכ"ש בזה. וכ"כ בסידור תפלה לדוד עמוד תקע"ג שכן נהג הרה"ק מלעלוב זצ"ל".
        7. אור ישראל (פרק ג' סעי' ג') – "מנורה העשויה מכסף שמכניסין בתוך גביעיה כוסיות של זכוכית (שבתוכם נותנים השמן והפתילה), שפיר מיקרי שמשתמשין בכסף ומקיים בזה ההידור של 'זה קלי ואנוהו'".
  3. **האם צריך כלי**.
     1. מחמיר.
        1. שד"ח (מערכת חנוכה אות ז' ).
        2. עי' קובץ הלכות (חנוכה פרק א' סעי' ט"ו) – "כתבו כמה פוסקים דנר חנוכה צריך להיות בתוך כלי, ולכן יש להזהר שהנר שמחזיק השמן יהא עליו תורת כלי, ומפורש בדבריהם דאפילו כשמדליק נר חנוכה בנרות שעוה יש להזהר להעמיד הנרות בתוך כלי".
        3. עי' נטעי גבריאל (חנוכה פרק כ"א סעי' ה', סעי' ו') – "צריך להעמיד הנרות בתוך כלי, לכן המדליקים בנרות שעוה לא ידביקם בקרקע או בכותל רק בתוך כלי, וכן לא ישים הנר בתוך תפוחי אדמה ... וי"א שאין קפידא בזה דלא בעינן להעמיד אותם בתוך כלי".
     2. מיקל.
        1. אור לציון (ח"ד פרק מ"ד סעי' א') – "שאלה. המשתמש בנרות שעוה או פרפין וכדומה להדלקת נרות חנוכה, האם חייב ליתנם בתוך כלי כגון מנורת חנוכה וכדומה, או רשאי להעמידם כמות שהם בלא שיהיו בתוך כלי. תשובה. יש הידור מצוה ליתן הנרות בכלי נאה, אך מן הדין מקיימים מצות ההדלקה גם כשאינם נתונים בתוך כלי".
        2. עי' הגרא"ל שטיינמן זצ"ל (שלמי תודה חנוכה סי' י' אות ב', עמ' צ"ח) - לשונו מובא לקמן.
        3. חוט שני (שלמי תודה חנוכה סי' י' אות ב', עמ' צ"ח) - לשונו מובא לקמן.
        4. אור ישראל (פרק ג' סעי' ד') – "לדעת רוב פוסקים".
     3. מראי מקומות – שבט הלוי (ח"ח סי' קנ"ז).
        1. אבני נזר (או"ח סי' ת"ק) – "בספר חסד לאברהם נהר נ"ח ממעין שני הנקרא עין הקורא אחר שמנה ט"ו כלים הראויים לנר חנוכה ובאחרונה מנה קליפת רימון קליפת אגוז קליפת האלון כתב ואלו קליפות צריך לעשותם כלי כמו כף מאזנים או שראוי למוד בהם פלפל וכיוצא. אבל קליפת בצלים וביצים וכיוצא אינם ראויים להדלקה. וכל הט"ו כלים הנזכרים שאין ראויים לעמוד מאליו בלא סמיכה אינם ראויים לנר חנוכה עד כאן לשונו. נראה דעתו דכל שאינו כלי לא נקרא נר: אמנם נראה שדין זה תלוי במה שעשה לספק שספר נתיבות עולם ... על כן נראה לדינא דהכלי מכלל נר. ואותן המדבקים נרות של שעוה או חֵלב ואין משימין אותם בכלי לא יצאו ידי חובתם לפי דברי ספר חסד לאברהם הנ"ל. וכן אותם שעושין נרות מתפוחי ארץ דלא חשיב כלי ... אך יש להביא ראי' דאין הכלי מכלל המצוה מהא דכתב הרשב"א והר"ן ... הנה ביארנו שדין זה אם הכלי מכלל הנר **במחלוקת שנוי'** מערכה מול מערכה. משמעות הש"ס יומא ומשמעות הקרבן אהרן ומשמעות הרמב"ם והראב"ד [ראי' גמורה אין מהרמב"ם וראב"ד. דיש לומר אף שאין הכלי מכלל הנר. מכל מקום לא נקרא ערך ותיקן בחוץ אלא אם כן סידרן על גבי המנורה בחוץ כשם שהמצוה בפנים] דהכלי מכלל הנר כדעת בעל חסד לאברהם. ואם הדליק נר חנוכה במה שאינו כלי לא יצא. לעומת זה נוסחת הר"ש שבידינו כפי מה שהגיה הרב מהרי"ד. ועוד הוכחה מרשב"א ור"ן. ועוד דעת רדב"ז בספר טעמי המצוות דהכלי אינו מכלל הנר מצוה. ועיקר המצוה בשמן ופתילה שמדליקין עליהם. ממילא אין נפקא מינה במה מדליקין אם יש תורת כלי עליו או לא. ולדעת מהר"ל ז"ל בסוף נתיב התורה הוא תיקו בגמרא".
  4. **כלי זכוכית שאינו יכול לעמוד בפני עצמו, אלא מניחים אותו בקנה שבמנורה**.
     1. מיקל.
        1. חוט שני (שלמי תודה חנוכה סי' י' אות ב', עמ' צ"ח [לשונו מובא לקמן], נר חנוכה פרק פרק ו' הע' ט') – "דבמנורות המצויות היום שיש להם ח' פיות ומושיבים בהם זכוכיות לקבל השמן, אע"פ שאותן זכוכיות אין יכולים לעמוד בפני עצמן מ"מ כשרים לנר חנוכה אף לדעת החסד לאברהם, דכיון שנעשה מתחלה לכך שיקבל באופן זה שפיר חשיב כלי וכמ"ש באו"ח סי קנ"ט ס"ה".
        2. עי' קובץ הלכות (חנוכה פרק א' סעי' ט"ז) – "כוסיות של זכוכית שבתחתיתם יש בליטה צרה מאד ואינם יכולים לעמוד בעצמם, יש מקום לצדד שאין עליהם תורת כלי לענין הדלקת נר חנוכה, אך לדינא מסתברא דשפיר דמי להדליק בהם כיון שנתקנו מתחילה לעמוד ע"י סמיכה".
        3. נטעי גבריאל (חנוכה פרק כ"א סעי' ו', סעי' י"א) – "מה שנתפשט שעושים כוסיות מזכוכית שפיהן רחב ושוליהן צרות ושמים במנורה כדי שיכנסו בגביעים של המנורה שפיהם צר, והטעם שעושים כן כדי שלא תתקלקל המנורה שעשיה מכסף, ועוד שכמה פעמים הקנים או הגביעים של המנורה יש להן בית קיבול קטן, מותר להשתמש בזה ואין בזה שום חשש".
     2. מראי מקומות – שלמי תודה (חנוכה סי' י' אות ב').
  5. **כוסות זכוכית חד פעמיים** (disposable cups with olive oil): כלי זכוכית מלאים בשמן ופתילה בתוכו, ושוברים ראש הזכוכית ומדליקין בו, ואח"כ משליכים הכלי ואינו עומד אלא לשימוש של פעם אחד.
     1. מיקל.
        1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה חנוכה פרק ט"ו סעי' ה', שלמי מועד סוף עמ' רי"ב) – "כלי זכוכית אטום העשוי לשימוש חד פעמי - ע"י שבירת חלקו העליון - כשר לנר חנוכה לכתחלה".
        2. עי' הגרא"ל שטיינמן זצ"ל (שלמי תודה חנוכה סי' י' אות ב', עמ' צ"ח) – "דלדעת המ"ב ושאר פוסקים שהתירו להדליק בנר שעוה אף בלא כלי וכנ"ל, ודאי דאף בזה שרי".
        3. הגר"י בעלסקי זצ"ל (halachically speaking ח"י חוברת י"א הע' ס"ז).
        4. קובץ הלכות (חנוכה פרק א' סעי' י"ז) – "כוסיות של זכוכית חד פעמיים, שהדרך להשתמש בהם לילה אחד ולזורקם אח"כ, חשיבי ככלי גמור, דהא סו"ס יכול להשתמש בהם הרבה, ושפיר דמי להדליק בהם לכתחילה".
        5. חוט שני (שלמי תודה חנוכה סי' י' אות ב', עמ' צ"ח) – "דכיון דענין זה דבעינן תורת כלי לא הובא בפוסקים להלכה, שפיר דמי להדליק בזה".
     2. מראי מקומות – שלמי תודה (חנוכה סי' י' אות ב').
  6. **כוסית זכוכית שנעשית שחורה מהפיח**.
     1. קובץ הלכות (חנוכה פרק א' סעי' כ') – "נר של זכוכית שהדליק בו לילה אחת מדליקין בו לילה אחרת, ואין צריך לנקותו מלכלוך הדלקת לילה שעברה".
     2. הגרח"ק זצ"ל (פסקי שמועות חנוכה עמ' קי"ח) – "שאלה: מבואר בסעיף ג' שכלי חרס נעשה ישן לאחר ההשתמשות, ובמ"ב הביא דהוה ביזוי מצוה, האם כוסית שאנו מדליקים אם נעשית שחורה מהפיח גם יש בזה בעיה. תשובה. אם זה מלוכלך צריך לנקותה".
     3. פניני חנוכה (הע' קנ"ד) – "לכן ראוי לנקות את כוסית השמן מהשירים המפוחמים שנפלו מהפתילה של אתמול".
  7. מראי מקומות.
     1. הגרח"ק זצ"ל (פסקי שמועות חנוכה עמ' קי"ז) – "שאלה. בסעיף ג' מבואר שאין להדליק בנר של חרס שהדליק בו משום שנעשה ישן, אלא לוקחים חדש כל לילה, לכאורה יש להבין מדוע מה שבא ע"י מצוותו פוגם, שהרי הח"ס (סוכה לו:) כתב לגבי אתרוג שע"י הנענועים נעשה בו נימורים נימורים וגם נקלף קצת מהעור העליון של הקליפה ונעשה כמנומר, שזה הדר כיון שבאו ע"י מצוה וזה הודו והדרו, וכו' עי"ש, ולמה שלא לאמר כן גם, ואף לגבי נר חרס נאמר כן. תשובה. כאן (בנר חרס) ההשתמשות אוסרתו, וכאן (לגבי אתרוג) המראה אוסרו והמראה ניכר שהוא מראה מצוה, וכן אומרים בשם הח"ס שבאתרוג מנומר ע"י שימוש זה נקרא שם של מראה אתרוג".

1. להחליף הפתילות כל יום - סעיף ד'.
   1. **אינו צריך בכל לילה פתילות חדשות, אלא מדליק בהם עד שיכלו**.
      1. מחבר (סעי' ד') – "אין חוששין לפתילות להחליפם, עד שתכלה.
      2. לבוש (סעי' ד') – "ופתילות אין חוששין להחליפם עד שתכלה שאין בהם בזיון מצוה, **דאדרבה** הם נוחים להדליק יותר כשהן מודלקין כבר".
      3. פרי חדש (על סעי' ד') – "אין חוששין [לפתילות להחליפם עד שתכלה]. כן פסק בבית יוסף [עמוד תרכו ד"ה וכתוב] בשם שבלי הלקט [סימן קפה], והכי איתא במסכת סופרים [פרק כ הלכה ד]".
      4. ח"א (כלל קנ"ד סעי' ח') – "ואין צריך להחליף הפתילות בכל לילה, אלא מדליק בהם עד שיכלו".
      5. קיצור שו"ע (סי' קל"ט סעי'' ד') – "ואינו צריך בכל לילה פתילות חדשות אלא מדליק גם בראשונות עד שיכלו".
      6. קובץ הלכות (חנוכה פרק א' סעי' כ"א) – "אין חוששין לפתילות להחליפן עד שתכלה, ולכתחילה שפיר דמי להדליק בפתילות של לילה שעברה".
   2. **מנהג [הדור] להחליף**.
      1. תרה"ד (לקט יושר או"ח עמ' קנ"ב ענין ב') – "וזכורני שלקח בכל לילה פתילות חדשות".
      2. מאירי (שבת דף כא. ד"ה ולמדת) – "חידוש הפתילות בכל לילה אינו מן הדין אלא דרך הדור ומדמיון נרות של מקדש".
      3. א"ר (ס"ק ט"ז) – "אין חוששין וכו'. וכן משמע בסי' תרע"ה סעיף א' בדין עששית שדולק מערב שבת למצות חנוכה ומכבה ומדליקה ואין צריך להחליף. ובספר תניא [סי' לה] כתב מנהגינו להחליף, וכ"כ הכלבו [סי' מד], לפי שבכל לילה היה הנס מתחדש(ות). ועוד זכר למקדש שהיו מחדשין אותו בלילה".
      4. כה"ח (ס"ק ע"ב) – "שם אין חוששין לפתילות להחליפם וכו'. ובספר תניא כתב מנהגינו להחליף. וכן כתב הכלבו סימן מ"ד דנהגו לחדש הפתילות בכל לילה ולברך על התוספת, והטעם לפי שבכל לילה היה הנס מתחדש, ועוד טעם אחר לחדש הפתילות זכר למקדש שהיו מחדשין אותן בלילה אל מנורת המאור עכ"ל. והביא דבריהם אליה רבה אות ט"ז, שלחן גבוה אות י"ד".
   3. מראי מקומות – אור ישראל (פרק ד' סעי' ל').
      1. פסקי תשובות (אות י"ב) – "ובדרכי משה (סק"ו) בשם הכלבו ואבודרהם שאף כי מדינא א"צ להחליף הפתילות, מ"מ נהגו להחליפם, ואכן רבים נוהגים כן להחליף כל לילה את כל הפתילות לחדשות זכר למקדש שהיו מחליפים הפתילות בכל יום (מנחות פ"ה א), ובפרט בימינו שהחומר ממנו עושים הפתילות כצמר גפן וכיו"ב מעובד כהוגן ואין שייך הטעם שכתב המ"ב שפתילות שכבר דלקו מאתמול נוחים יותר לידלק".

**שהדלקה עושה מצוה ולא הנחה**

# סימן תרע"ה

1. קטנים - סעיף ג'.
2. קטנים - סעיף ג'.
   1. **זמן חינוך קטן למצוה דנר חנוכה**.
      1. שמבין ענין חנוכה.
         1. חוט שני (ס' חנוכה, הו"ד בפסקי שמועות עמ' ל"ג) – "שאלה. ממתי זמן החיוב לחנך קטן להדלקה (איזה גיל נחשב הגיע לחינוך לענין זה). תשובה: מגיל שמבין ענין חנוכה, ויודע להדליק בעצמו, (בן שש שבע)".
      2. כשיודע להדליק.
         1. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח תשובה תרמ"א [עמ' רצ"ה], בית מתתיהו ח"א סי' י' אות י"ד ד"ה ואשר) – "מאימתי יש לחנך קטן בנ"ח, כשיודע להדליק, או כשמבין ענין חנוכה. תשובה: המנהג כשיודע להדליק".
   2. **חנוכיה של קטנים**.
      1. עי' סי' תרע"ג סעי' א', לשיטות ומראי מקומות.
   3. ***קטן שנעשה בר מצוה בחנוכה****.*
      1. *עי' לעיל, סי' תרע"ב.*
   4. **חינוך קטן להידור: מנין הנרות**.
      1. יש ענין.
         1. משנה הלכות (חט"ו סי' ר"ג אות ז') – "בענין חיוב לחנך הבנים אי יש מצוה גם לחנכם בהידור מצוה, ולפענ"ד כבר הארכתי דיש שני מיני הידור יש הידור בעצם ובגוף המצוה כגון אתרוג הדר שהוא בגוף המצוה שיהי' מהודר יותר ויש הידור מחוץ למצוה כגון להדליק שתי נרות למהדרין מן המהדרין וכן עד לשמונה והנה בסתם מצות הידור קיי"ל דאין דין חינוך על קטן עיין מג"א סי' תרע"ז סק"ח ובמחצה"ש שם ופמ"ג במש"ז סק"א סי' תרע"א דבמהדרין לא שייך חינוך כלל ובש"ע שם מבואר דקטן חייב להדליק ולכן בעצם הידור שיהי' שמן זית יפה ומהודר אינו חייב ללמדו אבל להוסיף נר חייב ללמדו".
         2. חוט שני (בטאון מים חיים, הו"ד בפסקי שמועות עמ' ל"ד) – "שאלה. מדינא אפשר לחנך קטן בנר אחד ללילה, (כמבואר במ"ב סי' תרע"ה סקי"ד) האם יש בזמננו איזה ענין לחנך קטן להדליק נרות לפי מספר הימים. תשובה. המנהג אם אפשר לחנכם בהדלקת כל הנרות".
         3. הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח פר' מקץ שנת תשע"ח עמ' א', עי' עלי שי"ח חנוכה אות ע"ו [עמ' ר"ג]) – "כשמחנכים קטן בהדלקת נר חנוכה, יש ענין לחנך אותו להיות מוסיף והולך כל יום עוד נר או שידליק רק נר אחד כל יום (עי' משנ"ב תרע"ה י"ג). תשובה: יש ענין".

הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח תשובה תר"מ, עמ' רצ"ה) – "בביהו"ל ס' תרע"ה דא"צ לחנך הקטן כי אם בנר אחד. וצ"ע הא צריך לחנך קטן בהכשר גמור כגדול שמדליק לפי הימים. תשובה: אם יודע להדליק נר אחד יודע להדליק כולם".

* + - 1. תשובות והנהגות (ח"ג סי' רי"ט) – "מיהו במ"ב שם ס"ס תרע"ה מבואר שאין צורך לקטן אלא לנר אחד, ואין בו מהדרין או מהדרין מן המהדרין, ונראה שאין דבריו מוכרחין, שבערכין (ב ב) איתא דקטן חייב בציצית רק כשיכול להתעטף, ותמה מרן הגריז"ס זצ"ל (הגאב"ד דבריסק) הלוא מקיימין המצוה בלי עיטוף, ולמה לן שיעורא דעיטוף, אבל נראה דמצות חינוך היא שיתרגל כן כשיגדיל, וכיון שעיקר מצות ציצית היא בעיטוף, החינוך הוא להרגילו כעיקר המצוה דוקא, וה"נ במצות 'נר חנוכה' כיון שחז"ל הקפידו על מהדרין מן המהדרין שראוי לכל אחד לעשות כן, ובמיוחד עכשיו שחובת גברא, וכן מנהג ישראל להקפיד על כך מאוד, חייבין שפיר מדין חינוך לחנכו כמצותה לכתחילה דוקא בהידור ומן המובחר, אבל שמן זית אף שמבואר ברמ"א ר"ס תרע"ג בשם המרדכי שמצוה מן המובחר, אין לזה שורש בש"ס אלא שצלול האור, ומועיל נמי בנר שעוה שצלול כמו שמן וכמבואר ברמ"א שם ע"ש, ויש לומר שבקטן אין צורך לקנות לו שמן זית דוקא וכנלע"ד עיקר".
    1. מראי מקומות – רבבות אפרים (ח"ח סי' ש"צ אות ב'), בית מתתיהו (ח"א סי' י').
  1. **חינוך קטן להידור: האם יש ענין לתת לקטן דוקא שמן זית, או שאפשר לכתחילה לתת לו שעוה**.
     1. מיקל.
        1. משנה הלכות (חט"ו סי' ר"ג אות ז') - לשונו מובא לעיל.
        2. הגריש"א זצ"ל (לקנות חכמה, הו"ד בפסקי שמועות עמ' ל"ג) – "יכול ליתן לו להדליק בנרות, מכיון שזה רק הידור להדליק בשמן".
        3. חוט שני (פסקי שמועות עמ' ל"ד) – "שאלה. האם צריך לחנך קטן להדליק בשמן זית, שיש בזה הידור. תשובה. לא חייבים".
        4. הגרח"ק זצ"ל (גם אני אודך בעניינים שונים ח"ב אות קס"ה, פסקי שמועות עמ' ל"ד) – "שאלה: במשנה ברורה (סימן תרע"ה ס"ק י"ד) כתב וז"ל, נ"ל דלקטן א"צ להחמיר כולי האי ודי שידליק בכל לילה רק נר אחד לכו"ע. עכ"ל. רציתי לשאול, האם יש ענין לתת לקטן דוקא שמן זית, או שאפשר לכתחילה לתת לו שאר שמנים או שעוה. תשובה: אפשר".

הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח תשובה תר"מ, עמ' רצ"ה) – "אם צריך לחנך קטן להדליק בשמן זית שיש בזה הידור. תשובה: אין צריך".

הגרח"ק זצ"ל (דולה ומשקה סוף עמ' רל"ז) – "שאלה: האם צריך לחנך ילדים שידליקו בשמן זית, או מספיק שידליקו בנרות שעוה. תשובה: כרצונך".

* + - 1. תשובות והנהגות (ח"ג סי' רי"ט [לשונו מובא לעיל], סיכום אות י') – "בזה"ז חייבין לחנך הקטנים להדליק, אבל נראה דלא צריך להחמיר בשמן זית. (מיהו בנרות שעוה שיש מחמירים בנ"ח שאין יוצאין בו, ראוי למנוע מהם להדליק כבר קודם כשהם קרוב לבני י"ג)".
      2. שבט הקהתי (ח"ו סי' רמ"ו אות א') – "ונראה שאין צריך להקפיד".
      3. אור ישראל (פרק ד' סעי' ט') – "לכתחילה יכול לתת לקטן להדליק בנרות שעוה (באופן שיכולים לדלוק לכה"פ חצי שעה) ולא בשמן שזה רק הידור".
    1. יש להדר בשמן.
       1. פסקי תשובות (סי' תרע"ג הע' ל"ג) – "ובקטנים מנהג רבים לתת להם להדליק בנרות חלב ולא בשמן זית עקב יקרותו, ולאמור יש להעדיף לתת לקטן (שהגיע לגיל חינוך שחייב בהדלקת נרות חנוכה - שו"ע תרע"ז סעי' ב') שמנים ביתיים הזולים ושוים לכל נפש מאשר שידליק בנרות חלב (גם מפני שהנס בביהמ"ק נעשה בשמן, וגם כי בודאי נכון לחשוש לשיטת המהר"ל מפראג זי"ע (הו"ד בעט"ז ובשעה"צ סק"ד) דס"ל שאין לברך כלל על נרות שעוה וחלב) זולת אם כוונת ההורים להימנע מלתת לילד שמן עקב טינוף או חשש דליקה".
  1. **חינוך קטן להידור: שיעור זמן הדלקה**.
     1. הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח פר' מקץ שנת תשע"ח עמ' א') – "כשמחנכים הקטן להדליק נר חנוכה, [האם] אפשר לתת לו להדליק בנרות שדולקים חצי שעה בלבד. כי בערב שבת הנרות ייכבו עוד לפני צאת הכוכבים. תשובה: אפשר".
  2. מראי מקומות.

הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח פר' מקץ שנת תשע"ח עמ' א') – "מנהג בני ספרד שבעל הבית לבדו מדליק נרות ולא הבנים. ויש שכתבו שכדי לחנכם למצוות ראוי שאחרי שבירך והדליק, יתן לבנו להדליק שאר הנרות (הגר"ח פלאג'י מועד לכל חי סי' כ"ז הל' ל"ו) מה דעת מרן שליט"א. תשובה: עצה טובה".

**סדר הברכות וההדלקה**

# סימן תרע"ו

1. הברכות - סעיף א'.
2. ברכת הרואה - סעיף ג'.
3. סדר הדלקה - סעיף ה'.
4. הברכות - סעיף א'.
   1. **נשפך השמן אחר שבירך קודם שהדליק**.
      1. חוזר ומברך.
         1. הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח פר' מקץ שנת תשע"ח עמ' ב') – "האם בנשפך לו השמן שהכין להדליק בע"ש אחר שבירך קודם שהדליק, ונשאר הכוסיות שהכין למוצ"ש, האם יברך שוב. תשובה: לכאו' מברך".

הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח פר' מקץ שנת תשע"ח עמ' ב') – "בנשפך השמן שחוזר ומברך, האם גם על ברכת שעשה נסים חוזר. תשובה: לכאו'".

* + 1. מראי מקומות.
       1. מ"ב (סי' תקפ"ה ס"ק ד') – "אם נטלו השופר באמצע התקיעות והביאו לו שופר אחר א"צ לברך אבל בין ברכה לתחילת התקיעות צריך לברך".

מ"ב (סי' תקפ"ה ס"ק י"ח) – "פעם אחת לא היו יכולין לתקוע והפך השופר וקרא לתוכו ויהי נועם ושוב יכלו לתקוע [מ"א בשם מהרי"ל] ועיין בדגול מרבבה שזהו דוקא בתקיעות דמעומד אבל בתקיעות מיושב הוי הפסק גמור בין ברכה לתקיעה ועיין בשע"ת שמיישב קצת ד"ז ומ"מ לכתחלה נראה לענ"ד שאינו כדאי לעשות כן ואם הוצרך ליקח שופר אחר א"צ לחזור ולברך כיון שהיה מונח לפניו על השולחן מסתמא דעתו היה על כולם".

1. ברכת הרואה - סעיף ג'.
   1. **האם אפשר לברך ברכת הרואה על נרות שדלקו כבר הזמן של חצי שעה**.
      1. אינו מברך.

הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח פר' וישב שנת תשע"ח עמ' ב') – "האם אפשר לברך ברכת הרואה על נרות שדלקו כבר הזמן של חצי שעה. תשובה: לא".

שבט הקהתי (ח"ב סי' רל"א אות א').

אפשר לברך.

שרגא המאיר (ח"ה סי' י"ט) – "שנכון עם אלו שסוברים שאפשר לברך עוד".

עי' פסקי תשובות (אות ד') – "יש אומרים, שאם רואה נרות חנוכה לאחר שכבר דלקו חצי שעה, שכבר נעשית מצוותו, אינו מברך, אמנם רבים חולקים וסוברים שאף לאחר שדולקים חצי שעה אפשר לברך על ראייתם, ובפרט לפי המנהג הפשוט שאף לאחר חצי שעה ממשיכים לשמור על קדושת הנרות ואין משתמשים לאורם ואין מכבים אותם (וכדלעיל סי' תרע"ב אות ה')".

מראי מקומות – קנין תורה בהלכה (ח"ז סי' נ"א-ב').

* 1. **הרואה נר חנוכה שהודלק ע"י קטן האם יכול לברך ע"ז ברכת הרואה**.
     1. אפשר לברך.
        1. עי' הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח פר' וישב שנת תשע"ח עמ' ב') – "הרואה נר חנוכה שהודלק ע"י קטן האם יכול לברך ע"ז ברכת הרואה. תשובה: יתכן".
     2. מראי מקומות.
        1. פסקי תשובות (הע' י"ז) – "יש שהסתפקו לענין נרות שהדליק קטן וכנראה שגם זה תלוי במחלוקת הנ"ל".
  2. **הרואה נ"ח בע"ש קודם השקיעה האם יכול לברך ברכת הרואה**.
     1. מברך.
        1. עי' קנין תורה בהלכה (ח"ז סוף סי' נ"א-ב') – "שמעתי עוד בענין זה להסחפק בשם בעל אמרי אמת מגור זצ"ל אם מי רואה נ"ח דולק קודם השקיעה נמי יכול לברך אז כיון שהוא עוד מבע"י דכאן א"א לכבוחו דעדיין לא ייד"ח ולא ראיתי מזה בפנים, ופשוט י"ל דלפי"מ שכ' המחבר בתרע"ג ס"ב דאפי' כבתה בע"ש קודם קבלת שבת מבע"י אינו זקוק לה מטעם דנחשב שקיים מצותו במה שדלק קצת ואפי' לרמ"א ורש"ל בטו"ז שמחמירים להדליקו אבל לא יברך מטעם שכבר ייד"ח א"כ שפיר י"ל דמי שראה אז בשעה שדלק יוכל לברך כמו ברואה בלילה ולמעשה ילע"ע".
        2. הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח פר' וישב שנת תשע"ח עמ' ב') – "הרואה נ"ח בע"ש קודם השקיעה האם יכול לברך ברכת הרואה, או דילמא כיון דהוי קודם זמנו אין לברך עליו עד הלילה. תשובה: יכול לברך".
  3. **הרואה נרות חנוכה בליל שבת האם מברך ברכת הרואה**.
     1. מברך.
        1. שרגא המאיר (ח"ה סי' י"ט).
        2. הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח פר' וישב שנת תשע"ח עמ' ב', עלי שי"ח חנוכה אות פ' [עמ' ר"ד]) – "הרואה נרות חנוכה בליל שבת האם מברך ברכת הרואה, או לאו משום דהוי זמן שאינו יכול להדליק. תשובה: מברך".
     2. מראי מקומות.
        1. פסקי תשובות (הע' י"ז) – "וע"ע שו"ת פני מבין סי' רמ"ז שלאחר כניסת השבת אין לברך על הראיה כשם שאסור להדליק אז, ועיין מש"כ לחלוק עליו בשו"ת שרהג"מ שם ומסיק דיכול לברך".
  4. **באופן שכבה נר החייב ונשארו נרות ההידור בלבד, האם אפשר לברך עליו ברכת הרואה**.
     1. יברך.
        1. עי' הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח פר' וישב שנת תשע"ח עמ' ב') – "באופן שכבה נר החייב ונשארו נרות ההידור בלבד, האם אפשר לברך עליו ברכת הרואה. תשובה: יתכן שכן".
     2. לא יברך.
        1. שבט הקהתי (ח"ב סי' רל"א אות ב').
  5. **הרואה נר שהודלק אחר שכבה, האם יכול לברך עליו ברכת הרואה**.
     1. לא יברך.
        1. הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח פר' וישב שנת תשע"ח עמ' ב') – "הרואה נר שהודלק אחר שכבה (וכמש"כ במשנ"ב סי' תרע"ג סקכ"ז שאע"ג שכבתה אין זקוק לה מ"מ ראוי להחמיר ולחזור ולהדליקה), האם יכול לברך עליו ברכת הרואה. תשובה: לא יברך".
        2. שבט הקהתי (ח"ב סוף סי' רל"א) – "ואם מברך על נר שכבה והדליקה מסתבר כיון דמדינא אין זקוק לה, אלא דיש שכתבו להחמיר, מ"מ לא מיקרי הנר רואה נר חנוכה ואינו מכרך כשרואם".

1. הנרות הללו - סעיף ד'.
   1. **הזמן**.
      1. אחר הדלקת נר הראשון – שו"ת מהרש"ל (סי' פ"ה), ט"ז (ס"ק ה'), מג"א (ס"ק ג'), א"ר (ס"ק ז', א"ז ס"ק ה'), שלחן שלמה (סעי' ה'), דרה"ח (סי' קפ"ג סעי' ד'), קיצור שו"ע (סי' קל"ט סעי' י"ב), ערה"ש (סעי' ח'), מ"ב (ס"ק ח'), כה"ח (ס"ק כ"ח), אור לציון (ח"ד פרק מ"ו סעי' ח').
         1. מי שנוהג לומר הנרות הללו לאחר שהדליק הכל נמי שפיר דמי – מ"ב (ס"ק ח'), כה"ח (ס"ק כ"ח).
      2. אחר כל ההדלקה – חזו"א ( ), הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ל"ח סעי' א').
      3. מראי מקומות – פמ"ג (מש"ז ס"ק ה', א"א ס"ק ג', "וצ"ע"), אור ישראל (פרק י"ח סעי' ב').
   2. **אמירת "הנרות הללו" בין הדלקת נרות חנוכה, אם נחשב הפסק**.
      1. מראי מקומות – מנחת יצחק (ח"ו סי' ס"ד).
   3. **בית הכנסת**.
      1. הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח פר' מקץ שנת תשע"ח עמ' ב') – "האם צריך לומר הנרות הללו כשמדליקים בביהכנ"ס. תשובה: פוק חזי מאי עמא דבר".
2. סדר הדלקה - סעיף ה'.
   1. **מתחיל מימין**.
      1. לבוש (סעי' ה').
      2. ט"ז (ס"ק ו').
      3. פמ"ג (מש"ז ס"ק ו') – "ואני העני נהגתי כט"ז".
      4. דרה"ח (סי' קפ"ד סעי' א') – "ט"ז סי' תרע"ו (עי' ש"ע וט"ז שם) וכ"כ הפ"מ במ"ז".
   2. **פונה לימין**.
      1. מחבר (סעי' ה') – "ובליל ב' כשיוסיף נר אחד סמוך לו יתחיל ויברך על הנוסף, שהוא יותר שמאלי, כדי להפנות לימין".
      2. רמ"א (דר"מ ס"ק ב') – "וכן כתב מהרי"ל (שם עמ' תב אות ב, שו"ת סי' מ) להתחיל כל לילה בשמאל ולפנות לימין וכן נוהגים".
      3. פר"ח (על סעי' ה') – "וכך הוא מנהגנו".
      4. א"ר (ס"ק ט', ס"ק י"ב) – "ושכן המנהג".
      5. חת"ס (או"ח סי' קפ"ז) – "אין ספק דהלכה כוותיהו".
      6. קיצור שו"ע (סי' קל"ט סעי' י"א) – "סדר הדלקתן כפי מנהגנו: בלילה הראשונה מדליק הנר שכנגד ימינו, ובלילה שניה מוסיף עליו נר כנגד שמאלו, וכן בכל לילה מוסיף כנגד שמאלו וזה שהוא מוסיף מדליק בראשונה ופונה והולך לימינו".
      7. ערה"ש (סעי' י"א) – "וכן אנו עושין".
      8. כה"ח (ס"ק ל"א) – "כיון שכ"ה דעת מרן ומור"ם והאר"י ז"ל הכי נקטינן וא"צ להאריך בדברי האחרונים".
      9. אור לציון (ח"ד פרק מ"ו סעי' ח') – "שאלה. כיצד הוא סדר הדלקת נרות חנוכה. תשובה. בלילה הראשון יש להדליק את הנר היותר ימיני. ובלילה השני ידליק תחילה את הנר הנוסף, ויפנה לימין. וכן בכל לילה יתחיל בנר הנוסף השמאלי ויפנה משמאל לימין. ואין חילוק בין אם הנרות מימין הפתח או משמאל".
      10. פסקי תשובות (אות ו') – "ומנהג העולם".
   3. **טפח הסמוך**.
      1. תרה"ד (ח"א סי' ק"ו) – "נראה ליישב המנהג. דמשום דהאידנא ברוב מקומות ורובא דרובא דעלמא, אפילו ת"ח אין להם המזוזות בבתי חורף שבהן מדליקין. א"כ צריכין להדליקן בימין הכניסה בצד הטפח הסמוך לפתח, אף לדידן דמדליקין בפנים, כדאיתא במרדכי. וא"כ אותו נר שהוא כנגד ימינו הוא הסמוך לפתח לעולם. וכן צריך להתחיל שהוא עיקר המצות דבדידיה לחוד הוי סגי, אי לא הוי בעיא למיהוי מן המהדרין. אבל מהר"ם מזוזה היה לו בפתחו, וא"כ היה צריך להדליק בשמאל הכניסה, וא"כ נר הסמוך לפתח לעולם כנגד שמאלו".
      2. מהרש"ל (סי' פ"ה) – "[ואם] הנרות מונחין לרוחבן צריך להתחיל בנר הימיני בסמוך לפתח והוא נר הראשון ולא כמהררי"ק וא"כ נמצא שלא יהא פונה לימין אלא מימין לשמאל ע"כ המדקדק יניח לאורכן בטפח הסמוך לפתח שאז כולן שוין בעניין טפח הסמוך לפתח שכולן סמוכין בכניסת הפתח ואז ידליק משמאל לימין ויתחיל לברך לעולם בנר השמאלי ויפנה ויוסיף לימין ודו"ק".
      3. גר"א (על סעי' ה') – "העיקר שיתחיל בנר הסמוך לפתח בין מדליק בימין הפתח או בשמאל ויברך כל הלילות עליו ובזה מדליק ומברך תמיד על סמוך לפתח ועל עיקר המצוה".
      4. שלחן שלמה (סעי' ו').
   4. מראי מקומות – מ"ב (ס"ק ט').

**דין אכסנאי בחנוכה**

# סימן תרע"ז

1. אכסנאי - סעיף א'.
2. חתן ביום חופתו.
3. להשתתף בפרוטה.
4. אשתו.
5. בני ספרד.
6. מותר שמן - סעיף ד'.
7. אכסנאי - סעיף א'.

שבת (דף כג.) – "אמר רב ששת: **אכסנאי חייב בנר חנוכה**. אמר רבי זירא: מריש כי הוינא בי רב משתתפנא בפריטי בהדי אושפיזא. בתר דנסיבי איתתא אמינא: השתא ודאי לא צריכנא, דקא מדליקי עלי בגו ביתאי".

* 1. **חידוש, נר חנוכה אינו דומה למזוזה** – ר"ן (שבת דף י. ד"ה אמר רב ששת, "אמר רב ששת אכסניא. אורח אע"פ שאין לו בית דלא תימא דין נר חנוכה כדין מזוזה דכל מי שאין לו בית פטור מן המזוזה"), כל בו (סי' מ"ד) בשם הרמב"ם, [ע"ע הרא"ש (סי' ח', שחידוש שלא הוי בכלל איש וביתו)].
  2. **חקירה: האם נר חנוכה חובת גברא או חובת הבית** – שפת אמת (שבת דף כא: ד"ה ת"ר, "ויש לעיין אי המצוה נר א' בבית כמו מזוזה וכמו נר שבת דכל שהדליק לשם שבת אף שהדליק מי שיהי' די ... או נימא דהמצוה על כל אדם אלא דבעה"ב מוציא כל ב"ב"), תאריך ישראל (סי' כ"ב סוף אות א').
  3. **קמ"ל כהר"ן, שהוי חובת גברא** – אורך ישראל (סי' כ"ז אות ד').
  4. **נ"מ אם צריך להדליק גם בשדה**.
     1. יש מצוה להדליק נרות.
        1. אז נדברו (ח"ו סי' ע"ה, חי"א סי' ל"ד אות ב').
        2. ציץ אליעזר (חט"ו סי' כ"ט) – "שחייבים להדליק נ"ח כשישנים בחוץ על פני השדה".
        3. פסקי תשובות (סי' תרע"ז אות ג') – "ואין לדייק כלל מהאמור בסימן זה שיצטרכו דווקא 'בית' לצורך הדלקת נר חנוכה, כי האמת שאין צריך בית כלל, ואף הנמצאים במדבר ויושבי אהלים חייבים בהדלקת נרות חנוכה. ומדינא, אם מדליקים עליהם בביתם נפטרים בכך, אבל כיון שיש עליהם חיוב לראות נרות חנוכה (כדלקמן בשו"ע סעי' ג'), לכן ידליקו בעצמם נרות חנוכה ובברכה, ודווקא אם יש להם עששית וכדו' שלא יכבו הנרות ע"י הרוח שאל"כ המדליק במקום הרוח אסור לו לברך (מ"ב לעיל סי' תרע"ג סקכ"ה). וכן הדין במי שנוסע ברכבת או במטוס או באניה מתחילת הלילה ולא יגיע עד אחר עלות השחר שיש לו חיוב להדליק נרות חנוכה, ואם אין מניחים לו להדליק נרות מחמת בטיחות וכדו' ידליק לכל הפחות נר אחד ואם אח"כ יבוא איש בטחון ויכבנו - לית לן בה, ואם משער שהוא עצמו יצטרך לכבותו תוך חצי שעה להדלקתו ידליק בלי ברכה".
        4. הגר"נ אבראהאם שליט"א (אור ישראל חמ"ו עמ' קכ"ב).
     2. בלי בית, אין מצוה הדלקה בשדה.
        1. אג"מ (יו"ד ח"ג סי' י"ד אות ה', שמעתתא דמשה סי' תרע"ז אות ב') – "מי שאין לו בית כלל וישן בחוץ כגון שנמצא במדבר וגם כשאירע שלא היה בביתו ויהיה בדרך כל הלילה ואין לו מי שידליק בביתו ... ליכא חיוב שלא בבית".
        2. מקראי קודש (חנוכה סי' י"ח והע' ג').
        3. הגרשז"א זצ"ל (מבקשי תורה סי' ר' אות א').
        4. הגריש"א זצ"ל (מצות נר איש וביתו עמ' צ"א ד"ה דומני, ס' זכרון נר שאול עמ' תקמ"ב אות ג', אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ל"ט אות י').
        5. מגילת ספר (שבת סי' ל"ח אות ח').
        6. עי' הט"ז (סי' תרע"ז ס"ק ב') – "בזה שיאכל כאן שעה או שתים וישוב למקומו אין שום סברא לו' שידליק שם ולא בביתו דזה הוה **כאלו עומד בשעת הדלק' על רחוב העיר** **דאין שייך לו שם הדלקה**".
        7. עי' תאריך ישראל (סי' כ"ב הע' ט').
        8. הגר"ח אבערלאנדער שליט"א (אור ישראל חי"ח עמ' ע"ח) – "**דלא** כמו שכתב בשו"ת צי"א".
     3. מראי מקומות.
        1. הגר"ד פיינשטיין שליט"א (ודברת בם סי' ק"פ אות ג', סי' קפ"ט אות ח') – "שלא לברך".
  5. **יש כמה ראיות שצריך בית להדליק נר חנוכה**.
     1. **רש"י כג. ד"ה הרואה, יושב בספינה** – מהרש"ם (ח"ד סי' קמ"ו), מקראי קודש (סי' י"ח), אג"מ (יו"ד ח"ג סי' י"ד אות ה', "משמע מרש"י שבת דף כ"ג ע"א ד"ה הרואה שכתב שברכת הראיה הוא כשהוא יושב בספינה והט"ז בסימן תרע"ו סק"ג שהוא דוקא כשלא ידליק כל הלילה ואם היה חייב להדליק אף בחוץ ובספינה מ"ט אינו מדליק שם ואם כוונת רש"י דאין להם בספינה נר להדליק הו"ל להזכיר זה, וגם אם הכוונה שאין שם נרות לא הי"ל לומר אלא מי שאין לו נרות, שלכן משמע שאינו מצד האונס אלא משום שאף שאיכא נרות ליכא חיוב שלא בבית").
        1. **אין ראיה**, כגון אין בספינה נר– ציץ אליעזר (חט"ו סי' כ"ט אות ו', "ולפענ"ד נראה דאין כל ראיה מרש"י על כך, כי יש לפרש בכוונת רש"י בפשיטות דר"ל, מפני שבספינה אין לו נרות להדליק או מפני שמקפידים על כך ולא נותנים לו רשות"), שבות יצחק (ח"ח עמ' קע"ג מראשונים), [מעשה הגאונים (סי' נ"ה), שבלי הלקט (סי' קפ"ו), ר' יהונתן (שבת דף י.), ס' הפרדס].
     2. **תוס' סוכה דף מו. ד"ה הרואה** – הגרשז"א זצ"ל (מנחת שלמה ח"ב סי' נ"א), מקראי קודש (סי' י"ח), מגילת ספר (שבת סי' ל"ח אות ח').
     3. **מדליקין ומברכין בבה"כ**, צריך לחזור ולהדליק ולברך בביתו, מ"ב (סי' תרע"א ס"ק מ"ה) – הגרשז"א זצ"ל (מבקשי תורה י"ח סי' ר' אות א').
     4. **לשון הרמב"ם** (פרק ד' הל' א'), מצותה שיהיה כל "בית ובית" מדליק – הגרשז"א זצ"ל (מבקשי תורה סי' ר' סוף אות א', הליכות שלמה חנוכה פרק י"ג דבר הלכה א'), מנחת אלימלך (סי' ח' אות ג').
        1. **אין ראיה** מהרמב"ם שם – אז נדברו (חי"א סי' ל"ד אות ג'), הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח תשובה תקצ"א [עמ' ער"ה], לשונו מובא לקמן).
  6. **חייב להשתדל ולרדוף עד שישיג בית** (ה"ה למכור כסותו) – הגריש"א זצ"ל (פניני חנוכה ריש עמ' י"ג, אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ל"ט אות י', "שחייב לחזר על הפתחים בשביל שיוכל לקיים חובתו. כך חייב לחזר על הפתחים בשביל שיהיה לו בית ויוכל לקיים חיובו"), הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח תשובה תקצ"א [עמ' ער"ה], "שאלה: מובא ממרן שליט"א להוכיח מהרמב"ם פי"א מברכות שנ"ח הוי חובת גברא ולא חובה בית. וצ"ע ממש"כ הרמב"ם פ"ד מחנוכה מצוותה שיהא כל בית ובית מדליק נ"ח, הרי שהוי חובת בית. תשובה: חובת גברא לקנות בית ולהניח בבית"), מנחת אלימלך (סי' ח' אות ג').
     1. עי' הרמב"ם (ברכות פרק י"א הל' ב', הל' ג') – "יש מצות עשה שאדם חייב להשתדל ולרדוף עד שיעשה אותה כגון תפילין וסוכה ולולב ושופר ואלו **הן הנקראין חובה, לפי שאדם חייב על כל פנים לעשות**, ויש מצוה שאינה חובה אלא דומין לרשות כגון מזוזה ומעקה שאין אדם חייב לשכון בבית החייב מזוזה כדי שיעשה מזוזה אלא אם רצה לשכון כל ימיו באהל או בספינה ישב, וכן אינו חייב לבנות בית כדי לעשות מעקה, וכל מצות עשה שבין אדם למקום בין מצוה שאינה חובה בין מצוה שהיא חובה מברך עליה קודם לעשייתה. [הלכה ג] וכן כל המצות שהן מדברי סופרים בין מצוה **שהיא חובה** **מדבריהם כגון** מקרא מגילה והדלקת נר בשבת **והדלקת נר חנוכה**, בין מצות שאינן חובה כגון עירוב ונטילת ידים מברך על הכל קודם לעשייתן אשר קדשנו במצותיו וצונו לעשות, והיכן צונו בתורה, שכתוב בה אשר יאמרו לך תעשה, נמצא ענין הדברים והצען כך הוא אשר קדשנו במצותיו שציוה בהן לשמוע מאלו שצונו להדליק נר של חנוכה או לקרות את המגילה וכן שאר כל המצות שמדברי סופרים".
     2. מראי מקומות – הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח הגרי"ש אלישיב עמ' י"א).
  7. **צ"ל חנוכה הוי שניהם, חובת גברא על חובת הבית**.
     1. הגרשז"א זצ"ל (מנחת שלמה ח"ב סי' נ"א אות ג', תנינא (ב - ג) סימן נ"ח אות א' ס"ק ג') – "שמצות נר חנוכה עשאוה כחובת הבית מ"מ יש בה גם חובת גברא, ואינו דומה למזוזה שלאחר שקבעו בבית את המזוזה ממילא נפטרים לגמרי כל דיירי הבית, ואף אם קבעה אדם שאינו מבני הבית ושלא בשליחות בעה"ב יצאו בני הבית ידי חובתן והבית נפטר מחובת המזוזה, ואילו בנר חנוכה שהדליקו אחד שלא מבני הבית שלא בשליחות בעה"ב פשיטא דלא עשה כלום ולא יצאו, וזהו משום דחכמים הטילו המצוה גם כחובת גברא על האדם שזה מוטל אקרקפתא דגברא".
     2. הגריש"א זצ"ל (פניני חנוכה עמ' י"ב) – "חובת גברא ... רק שמקום ההדלקה הוא בפתח הבית".
     3. עי' פנ"י (שבת דף כא: ד"ה תנו) – "נראה דמה שנשתנה מצוה זו משאר מצות שהן חובת הגוף שהיה חיוב על כל יחיד ויחיד דקיימא לן נמי [קדושין מ"א ע"א] מצוה בו יותר מבשלוחו אלא דשאני הכא שאין הכא עיקר המצוה אלא בסמוך לרה"ר שהוא משום פרסומי ניסא משום כך הטילו חובת מצוה זו **כאילו היא חובת הבית** ועדיין צ"ע".
  8. **אם צריך בית של ד' אמות על ד'**.
     1. לא: ואפילו עם ברכה – הגרשז"א זצ"ל (מנחת שלמה ח"ב סי' נ"א, הליכות שלמה חנוכה פרק י"ג הל' ד'), עי' הגרח"ק זצ"ל (דולה ומשקה עמ' רל"ב).
     2. לא: אבל בלי ברכה – הגריש"א זצ"ל (שבות יצחק ח"ח עמ' קע"ד, אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ל"ט אות כ"ה).
     3. מראי מקומות [נ"מ מכונית] – הגר"ח אבערלאנדער שליט"א (אור ישראל חי"ח עמ' ע"ט).
  9. **בנה חדר שנבנה שלא כדין** [כמו גזלן, או בונה חלל בלי רשות].
     1. מחמיר.
        1. הגרח"ק זצ"ל (מוריה כסליו תש"ס גליון רס"ה ריש עמ' ס"ד, טוביך יבעו תשובה מ"א) - לשונו מובא לקמן.
        2. הגר"י זילברשטיין שליט"א (מוריה כסליו תש"ס גליון רס"ה סוף עמ' ס"ג, טוביך יבעו תשובה מ"א) – "אחד בנה חדר בבית משותף בלי רשות השכנים, אסור לו לברך על המזוזה בחדר זה כי זה עומד להריסה והדיור בו הוא גזילה. וכמו כן אין לברך על נר חנוכה במקום זה שאסור לו לעמוד שם דהוי גזל שכנים, וגם הוי מצוה הבאה בעבירה. והסכים להנ"ל גיסי הגר"ח קנייבסקי שליט"א, והביא סמך לזה מהגמ' בערכין לד, א והא למסתריינהו קיימי ע"ש, כ"כ בעניננו אין לו דין בית כי חייבים לסותרו ולהרסו".
        3. הגר' יואל מור שליט"א (MDTorah Weekly vol 3 no 8, ל' כסליו תשס"ב).
        4. הגר"ח אבערלאנדער שליט"א (קובץ אור ישראל חוברת י"ח עמ' ע"ט) – "דמי שאין לו בית והוא נכנס לאיזה בית שלא ברשות, דאסור להדליק שם נ"ח, ומסתבר דאפי' אם הוא במקום רבים כגון בשדה התעופה שיש לו רשות להיות שם, אם אין לו רשות לאכול שם, לא מהני".
     2. מיקל.
        1. הגר"ש שפירא (שמעתי מאבי מורי) - מעשה שהיה.
        2. עי' אגור באהליך (פרק ל' סעי' י"ז) – "בנה חדר בחצר בנין משותף ללא רשות השכנים, נראה שחייב במזוזה. וכן פתח שבינו לחצר חבירו, וכדי להיכנס בו עובר בקביעות בחצר ללא רשות, נראה שחייב. אך לא יברך".
  10. **מה קובע מקום, אכילה או שינה**.
      1. אכילה – רמ"א (סעי' א', "**ידליק במקום שאוכל**"), ט"ז (ס"ק ב', "בתשו' רשב"א ... מזה יליף רמ"א דלא אזלינן בתר מקום השינה ... ולע"ד דברי הרשב"א עיקר בזה וראיה מעירוב חצירות"), מ"ב (ס"ק י"ב, "**דמקום אכילתו עיקר**"), עי' צפנת פענח (סוכה פרק ו'), הגר"ד פיינשטיין שליט"א (ודברת בם סי' ק"פ אות ג' ס"ק ג').
  11. **בחורי ישיבה, המדליק במקום אכילה או במקום שינה**.
      1. מקום אכילה.
         1. הגר"א קוטלר זצ"ל (ר' איידר פרק ד' הל' י"ב).
         2. חזו"א (מעשה איש ח"ד עמ' קל"ב).
         3. קהלות יעקב.
         4. אבן ישראל (קונ' נרות חנוכה עמ' א').
         5. הגרחפ"ש זצ"ל (דברי חכמים או"ח שאלה תצ"א).
         6. הגרח"ק זצ"ל (ארחות רבינו ח"ג חנוכה אות צ"ב אות צ"ג, שבות יצחק ח"ה עמ' קי"ג, שאלת רב ח"ב פרק ל"ח אות ב', קונ' גם אני אודך חנוכה אות ק"ז) – "חייבים להדליק במקום אכילה אא"כ אוכלין בחדרן".
         7. חובת הדר (פרק א' הע' נ"ט).
            1. הגרח"ק זצ"ל (קונ' גם אני אודך, חנוכה אות מ"ד) – "שאלה: ... מה דינם של בחורי ישיבות שאוכלים בישיבה אך אינם ישנים בישיבה אלא בביתם, היכן ידליקו נרות חנוכה. תשובה: ג"כ במקום אכילתם, אך יותר טוב שיאכלו בחנוכה בביתם עכ"פ רוב הסעודות".
            2. הגרח"ק זצ"ל (קונ' גם אני אודך, חנוכה אות ע"ח) – "שאלה: לדעת החזון איש שהבחורים ידליקו במקום אכילתם, האם מזונות חשיב סעודה לענין זה. תשובה: רק אם קובעים עליו סעודה שמברכים המוציא אבל בלא"ה לא, אבל מי שרגיל תמיד לאכול סעודה בלי פת, [כגון סעודת צהריים] גם עתה אין צריך פת וחשיב סעודה".
            3. מראי מקומות – ***הגרח"ק זצ"ל (קובץ ניצוצי אש, עמ' תתנ"ט).***
      2. מקום שינה.
         1. אג"מ (או"ח ח"ד סי' ע' אות ג', יו"ד ח"ג סי' י"ד אות ה', שמעתתא דמשה סי' תרע"ז אות א', תורה והוראה ח"א עמ' י') – "לבחורים הנמצאים בהישיבה גם ללינה שיש מקום מיוחד ללינה חדר אחד לאיזה בחורים ומקום האכילה הוא אחד לכל בני הישיבה צריכים להדליק נר חנוכה בחדר השינה שהוא **מיוחד** לאלו שניתן להם חדר זה וגם איכא **קצת בעלות** להו ולא בחדר האוכל שהוא לכולם ואין שם מקום מיוחד כלל וזה פשוט".
         2. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה חנוכה פרק י"ד הל' ח', שלמי מועד, מעדני שלמה).
         3. מנחת יצחק (ח"ז סי' מ"ח).
         4. להורות נתן (ח"ו סי' מ"ד).
         5. הגריש"א זצ"ל (פניני חנוכה עמ' ס"ט, פסקי הלכות קרול ***או"ח אות קצ"א***) – ***"אם ישן בקביעות בחדר אחד, ידליק נרות חנוכה שם, ואם רוצה להדר - יאכל שם פעם אחת ביום מזונות".***

הגריש"א זצ"ל (קונ' נרות חנוכה עמ' מ"ג אות א') – "בחור ישיבה ידליק נרות חנוכה היכן שישן ששם עיקר קביעותו וחדר האוכל הוא כמסעדה בתשלום שאין יכול להדליק שם כי אין זה קביעות".

עי' הגריש"א זצ"ל (שבות יצחק ח"ה עמ' קי"ב, אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ל"ט אות ל"ו, ראויה לאכול שם סעודה אחת. אמנם עי' דברי חכמים או"ח תצ"א, ס' זכרון נר שאול עמ' תקמ"ב סוף אות ד').

* + - 1. מועדים וזמנים (ח"ו סי' פ"ח, עי' תשובות והנהגות ח"ב סי' שמ"ב אות י"א) – "העיקר להדליק בחדרו שמיוחד לו ודומה לביתו, שבחדר אוכל הוא כאכסנאי ... ולע"ד נראה דהא דפיתא גורם היינו כששני המקומות הם שלו ממש, אבל בבחור ישיבה שלומד, עיקר התשמיש להדירה הוא בחדר השינה, וכן נהגו בכמה ישיבות".
    1. מראי מקומות – באריכות בס' מצוה נר איש וביתו (סי' ה' הע' ל"ד), אז נדברו (ח"ה סי' ל"ח), שבט הלוי (ח"ג סי' פ"ג, קובץ מבית לוי ח"י עמ' ט' אות ד'), פסקי תשובות (סי' תרע"ז אות ו' ד"ה אלא).
       1. ***הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל)*** -

My son is in yeshiva and most of the nights he comes home - late. However, he does have a room in yeshivah and sometimes stays there. On Chanuka he wants to stay in yeshiva and learn until late and then come home at night. Where should he light?

R' Y. Berkovits wrote: Pashtus he has two homes, and can light at either one, wherever he happens to be by the zman hadlakah.

* + 1. **בני ישיבה אם יוצאים ידי חובתם בהדלקה נר חנוכה בבית המדרש של ישיבה** – הגר"י רובין שליט"א (חנוכה תשפ"ב).
  1. **במלון**.
     1. אור לציון (ח"ד פרק מ"ז סעי' ח') – "שאלה. השוהה בבית מלון בימי חנוכה, כיצד ינהג לענין הדלקת נרות חנוכה. תשובה. השוהה במלון בימי חנוכה וישן שם, צריך להדליק נרות חנוכה בחדרו בברכה, ואינו יוצא ידי חובתו אם ידליק בחדר האוכל של המלון".
     2. ***הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל)*** -

When staying in hotel for Chanuka, where should one light the Menorah?

R' Y. Berkovits wrote: If they allow you to light in the dining room, and you at least eat breakfast there, then you can light there with a beracha.

***הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל)*** -

In hotel in NYC where you won't be eating breakfast in the dining room, what are your options to light the Chanuka lights? Thanks.

R' Y. Berkovits wrote: No real options. You could light in the lobby, if they let, without a beracha, and then make a ברכת הרואה when you see a menorah lit k’halacha.

***הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל)*** -

Last year someone asked: I am going away to a hotel for Shabbos Chanuka, the hotel does not let anyone light a menorah in their rooms, they only allow people to light in the lobby. Can I light in the lobby? Rebbe answered: If you have no choice, you could light in the lobby without a beracha. When you see a menorah that was lit k'halacha (excluding the ones in the lobby), you should make the beracha 'שעשה ניסים'. Why wouldn't we suggest to light an electric (incandescent bulb) menorah in the room?

R' Y. Berkovits wrote: Because, unlike Ner Shabbos, Ner Chanuka requires a burning fuel, similar to the menorah. Therefore, we don’t know if an electric light, even a battery powered one, works at all, and I certainly wouldn't make a beracha on it. Ner Shabbos is different, in that the requirement is to have light. Even though Chazal talk about types of fuel and wicks, still we don’t see it’s l’ikuvah, it is simply what they had available in their time.

* + 1. **האם מותר לעבור על הוראת בעל המלון ולהדליק נר חנוכה בחדר**.
       1. וישמע משה (פר' מקץ תש"פ עמ' א') – "שאלה: מי שנמצא בחנוכה בבית מלון, ולפי הוראות בית המלון אסור לגמרי להדליק אש בחדרים מחשש לשריפה, האם יכול לעבור על הוראת בעל המלון ולהדליק בצנעה בחדרו? והאם יש לו עצה אחרת לקיים מצות הדלקת נר חנוכה?

תשובה: הגאון הגדול רבי חיים קניבסקי שליט"א השיב שאם אינו מתירא מפני בעל המלון, ואינו חושש לנזק בגופו או בממונו אם יעבור על ההוראה, מותר לו להדליק בצנעה בחדרו נרות, ואין בזה חשש מצוה הבאה בעבירה.

וגם הגאון רבי נפתלי נוסבוים שליט"א הסכים שאין כאן חשש גזל או חמס כלל, ואע"פ שעובר על תקנות המלון, דאין גדר התקנה שלתשמיש זה לא השכירו לו את המלון והרי הוא מדליק נרות בבית חבירו שלא ברשותו שזה בודאי אסור, אלא תקנה זו היא בגדר חוק שחקקו להם, ואע"פ שהעובר על התקנה נקרא עבריין לפי חוקיהם לא אכפת לן שייקרא עבריין לפי חוקיהם ובלבד שלא ייחשב גזלן. ודוקא אם נזהר באמת שלא יהיה כל חשש סכנה בדבר, וכמו בבתי המנורה המצויים כיום שאין בהם חשש דליקה כלל, ובתנאי שאין חשש שייגרם חילול השם על ידי מעשיו, אבל בלאו הכי לא ידליק. וראוי שיכבה הנרות מיד לאחר שעברה מחצית השעה ויצא ידי חובתו.

והגאון רבי יצחק זילברשטיין שליט"א הורה שלכתחילה יקיים את המצוה בהדלקת נורת חשמל שפועלת על חוט להט שנעשה אדום מרוב חום, שזה נחשב אש גמורה שאפשר לברך עליה להדליק נר חנוכה. [אבל לא על נורה פלואורוסצנטית או נורת לד]. וכן הסכימו הגאונים רבי שמאי גרוס ורבי יעקב מאיר שטרן שליט"א שזו העצה הטובה ביותר.

ומ"מ הסכימו הפוסקים הללו שאם עבר על הוראות המלון והדליק נר חנוכה, הגם דלא עשה כראוי לדעתם, מכל מקום יצא ידי חובתו ולא חשיב מצוה הבאה בעבירה מכיון שאין איסור עצמי בהדלקה מצד עצמה. אמנם בפניני חנוכה עמוד עא הביא שהגרי"ש אלישיב זצוק"ל נשאל על כך והשיב שאם מדליק במקום שבעל המלון אינו מרשה להדליק בו זה גזל ואינו יוצא ידי חובה. וכששאלוהו כיצד יעשה השיב שיחפש מקום אחר להיות בו בימי חנוכה.

וכ"כ הגר"ד יוסף שליט"א בספרו הלכה ברורה (סימן רסג עמוד דש) שיש חשש איסור גזל להדליק נרות שבת בחדרים נגד רצון בעלי המלון, ואסרו להדליק שם משום מצוה הבאה בעבירה, אלא יברך על הדלקת אור החשמל, ע"ש. וכן שמעתי מתלמידו של הגאון רבי אשר וייס שליט"א שאמר בשם רבו שאסור לעבור על הוראת בעלי בית המלון ולהדליק בחדר נגד רצונם.

ואם יכול להדליק בפתח המלון בטפח הסמוך לפתח, הורה הגר"ש גרוס שזו העצה הטובה ביותר, אבל אם לא יוכל להדליק בטפח הסמוך לפתח ממש לא יצא ידי חובתו בהדלקה שם. ונסתפק הגר"ש גרוס באופן שיכול להדליק נר גמור בחדרו ויודע בודאות שהדבר לא יתגלה ע"י בעל המלון אם ראוי לעשות כן לכתחילה".

* 1. **כמה זמן צריך להיות בבית בחנוכה**.
     1. אם רק לכמה שעות: לא להדליק שם.
        1. לקט יושר (או"ח עמ' קנ"ב ענין ב') – "ואמר מי שרוצה לאכול סעודתו בבית אחר ידליק בביתו ולא במקום סעודה, כיון שאכל שם באקראי".
        2. ט"ז (ס"ק ב') – "ואפי' למ"ש בסמוך דאכסנאי רשאי להדליק גם במקום שהוא שם היינו שעכשיו תהיה גם שכיבתו שם משא"כ בזה שיאכל כאן שעה או שתים וישוב למקומו אין שום סברא לו' שידליק שם ולא בביתו דזה הוה כאלו עומד בשעת הדלק' על רחוב העיר דאין שייך לו שם הדלקה הגם שראיתי קצת בני אדם בשע' שאוכלי' בסעוד' אצל אדם אחר שולחים אחר נרותיהם ודולקים שם וסומכים על הג"ה זו וטעות הוא בידם ואינם מבינים דבר זה".
        3. אור ישראל (פרק כ"ד סעי' ט"ז).
        4. ***הגר"י רובין שליט"א (היכלא גליון ח' עמ' רנ"ז אות ו'***).
        5. מראי מקומות.
           1. הגר"נ קופשיץ (מכתב) – "נראה להלכה ולמעשה שמי שנמצא בשעת ההדלקה בבית אחר, ואין לו אפשרות לחזור לביתו, עליו להדליק באותו הבית אף אם הוא לא אוכל ולא ישן שם. ודוגמא לדבר, מי ששוהה בזמן הדלקת הנרות בבית החולים ליד חולה, ואינו יכול לחזור לביתו במשך כל זמן ההדלקה, וגם אשתו אינה נמצאת בביתו, ידליק בבית החולים אף שאינו אוכל ואינו ישן שם".
     2. **אפילו יום אחד**.
        1. אג"מ (יו"ד ח"ג סי' י"ד אות ה') – "אם כולן הלכו מביתם על איזה לילה ולא יהיו שם ליכא חיוב עליהם מצד הבית כיון שלא ידורו שם".
        2. אמת ליעקב (דברי חכמים או"ח אות תצ"ג).
        3. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה חנוכה פרק י"ד סעי' י"ח, ימי החנוכה עמ' ק"נ אות ח') – "אם מתכונן לשהות אפי' יום אחד מחוץ לביתו, חשיב מקום קביעותו, וידליק במקום שבו נמצא".

הגרשז"א זצ"ל (מבקשי תורה סי' ר"ב אות כ"ה) – "יש מפוסקי זמננו דס"ל דמ"ש שמי שעזב את ביתו בימי החנוכה א"צ להדליק נ"ח בביתו אלא במקום בו שוהה בימי החנוכה, הוא דוקא במי שנמצא כל ח' ימי החנוכה במק"א אבל אם עזב את ביתו ליום אחד עליו למנות שליח שידליק עבורו בביתו הקבוע, והוכיחו כן מדברי הפר"ח (סי' תרע"ז ס"ק א') והו"ד בבה"ל (שם) שכתב להאי דינא דהעוזב את ביתו א"צ להדליק נרות בביתו בכה"ג שאינו נמצא בביתו כל ח' ימי החנוכה. אמנם מרן זצוק"ל הורה דשפיר שייך האי דינא גם במי שעזב את ביתו רק לאחד מימי החנוכה, שעליו להדליק רק במקום ששוהה בו באותו יום. וא"צ למנות שליח שידליק עבורו בביתו הקבוע וכפי הנהוג ומקובל, ואין כוונת הפר"ח לאפוקי מי שעוזב את ביתו ליום אחד, דלאו בדוקא נקט ח' ימים, אלא שאז כנראה לא היה מצוי דבר זה שיעזוב את ביתו רק ליום אחד ולכך נקט שעזב את ביתו לכל ח' ימי החנוכה".

* + - 1. שבט הלוי (מבית לוי ח"י עמ' י' אות ו', פסקי שמועות סוף עמ' קל"ג).
      2. עי' חובת הדר (פרק א' הע' נ"ו).
    1. רוב ימי חנוכה בין ימי חול בין ימי שבת [**רק** אם חיוב הדלקה בחוץ, כמו אר"י].
       1. הגריש"א זצ"ל (קונ' נרות חנוכה עמ' מ"ד אות ה') – "בחור ישיבה שהדליק רוב חנוכה בישיבה ואח"כ נוסע לביתו צריך למנות שליח שידליק עליו בישיבה שלפי הרוב נקבעת קביעותו בחנוכה".

הגריש"א זצ"ל (פניני חנוכה עמ' ע"ב, אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ל"ט אות כ', שבות יצחק ח"ה עמ' ק"י) - **אא"כ** הולך לחוץ לארץ.

* + 1. ימי החול אינו נחשב עקירת דירתו, משא"כ שבת – חוט שני (בקופת חולים לאומית ב"ב עמ' ט"ז).
       1. חוט שני (ימי החנוכה עמ' קנ"ד אות י') – "מי שהולך להוריו בתוך העיר שהוא גר שם, כתב הביאור הלכה (סי' תרע"ז) בשם הפר"ח, שאם הולך לכל ח' ימי חנוכה, אינו מדליק אלא בבית שאוכל וישן, והיינו היות שזהו **באותו עיר**, וגם חוזר שם באמצע כמש"כ שם, לפיכך לא נחשב לקביעות רק אם הולך שם לכל ימי חנוכה, ומסתבר שעיקר כוונתו שלא מספיק בכה"ג יום או יומים, אבל ודאי אם נמצא שם **רוב הימים**, אפילו הוריו נמצאים תוך העיר, נחשב לקביעות ויכול לברך שם".

חוט שני (ימי החנוכה עמ' קנ"ד אות י"א) – "מי שנוסע [מבני ברק] לירושלים באמצע השבוע ליום א', וכגון שיש להם חופש יום א' ונוסעים לירושלים בצהרים וחוזרים למחרת בבוקר, ה"ז ספק אם שהיית יום אחד נחשב לקביעות, וע"כ אין להדליק שם בברכה, ולכתחילה ישהה בביתו עד לאחר הדלקת נרות ואז יסעו, או יעשה שליח כאן שידליק בברכה בשבילו בחדרו".

חוט שני (ימי החנוכה עמ' קנ"ד אות י"ב) – "מי שנוסע [מבני ברק] לירושלים **למשך שבת**, שפיר נחשב קביעות שם, וידליק בירושלים ערב שבת ומוצאי ש"ק, ויזהר **לכתחילה** לישאר שם אחר הדלקה, או כגון לאכול סעודת מלוה מלכה".

* + 1. מראי מקומות – הגר"א נבנצל שליט"א (ביצחק יקרא סי' תרע"ז בה"ל ד"ה במקום).
       1. הגרח"ק זצ"ל (ויכתוב מרדכי עמ' שס"ה אות ר"צ) – "א' היה אוכל אצל חבירו בשעת הדלקת נר חנוכה, והשתתף עם חבירו בפרוטה, ואח"כ הגיע לביתו בלילה, האם חייב לחזור ולהדליק שוב בביתו. תשובה: חייב".

הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח פר' וישב שנת תשע"ח עמ' ב') – "האם יש ענין שהאדם ימנע מלצאת מביתו בימים אלו של חנוכה ליום שלם, כגון בשבת חנוכה לילך לבית חמיו וכדו', בכדי שידליק בביתו נר חנוכה ולא מדין אכסנאי. תשובה: מותר רק ימנה שליח להדליק ג"כ בביתו משום מראית העין".

* 1. **ערב שבת איך להדליק**.
     1. בבית הראשון – הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ל"ט אות י"ט, סעי' כ"ב).
     2. בבית השני – חזו"א, הגרשז"א זצ"ל (מבקשי תורה סי' ר"ב אות כ"ד, "מי שנוסע לשבת חנוכה מביתו למק"א ויחזור לביתו במוצ"ש, ידליק בער"ש ובמוצ"ש במקום ששוהה שם בשבת וא"צ למנות שליח שידליק עבורו בביתו הקבוע, וה"ה לבן ישיבה החוזר לשבת לבית הוריו, וחשיב כעזב את ביתו מלפני זמן ההדלקה בער"ש עד אחר זמן ההדלקה במוצ"ש, וחיוב הדלקת הנרות נקבע לפי המקום ששוהה שם בזמן החיוב"), הגרח"ק זצ"ל (קונ' גם אני אודך, חנוכה אות מ"ה, "בשבת בביתם"), הגר"א נבנצל שליט"א.
  2. **מוצאי שבת**.
     1. בבית הראשון.
        1. הגריש"א זצ"ל.
     2. בית השני.
        1. קהלות יעקב (ארחות רבנו דפו"ח ח"ג עמ' קנ"ה אות י') – "שאלתי את מו"ר (שליט"א) זצוק"ל בנוסע לירושלים לשבת וחוזר במוצש"ק, במוצש"ק היכן מדליק וענה לי מו"ר היושב בב"ב ודעתו לנסוע בערב ודאי דמחויב להדליק בב"ב ה"ה כאן עתה הוא דיורו בירושלים ודעתו לחזור בערב אין זה משנה ולכא' ידליק בירושלים, ואמרתי למו"ר את פסקו של מרן זצוק"ל לגרח"ק שליט"א [זצ"ל] שבמוצש"ק מחויב להדליק בפ"ת אף שעדיין משתהה בב"ב כנ"ל באות ה', ואמר לי שצ"ע בשו"ע ונו"כ".
     3. יכול בבית השני, וצריך להיות שם אחר ההדלקה **חצי שעה**.
        1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה חנוכה פרק י"ד סעי' י"ט).
        2. הגר"א נבנצל שליט"א (ביצחק יקרא סי' תרע"ז בה"ל ד"ה במקום).
     4. "ידליק בביתו במוצ"ש ולא בבית האכסניא, **חוץ** אם אוכל שם סעודת מלוה מלכה ולן שם ואוכל פת שחרית" – חזו"א (מעשה איש ח"ד עמ' קל"ב, שאלת רב ח"ב פרק ל"ח אות י"א), הגרח"ק זצ"ל (שאלת רב ח"ב פרק ל"ח אות י"ג, קונ' גם אני אודך חנוכה אות מ"ה, אות קט"ז).
        1. ואם פת שחרית יש קפידה – הגרח"ק זצ"ל (שאלת רב ח"ב פרק ל"ח אות י"ב, קונ' גם אני אודך חנוכה אות קי"ז, "שאלה: ... האם כוונתו שיש קפידה לאכול שם פת שחרית ג"כ או איה"נ גם אם אוכל בכולל או בנסיעה גם מועיל, ורק בא לאפוקי אם חוזר לאכול פת שחרית בביתו ובעירו. תשובה: **יתכן שיש קפידא**").
     5. מראי מקומות – חוט שני (ימי החכונה עמ' קנ"ד אות י"ב, לשונו מובא לעיל), הגר"ד פיינשטיין שליט"א (ודברת בם סי' ק"פ אות ג' ס"ק ד').
        1. אמת ליעקב (דברי חכמים שאלה תצ"ג) – "שמעתי בשם הגרי"ק שפסק בזה, שצריך להדליק בבית שאכל בו בשבת, היות וזה נחשב דירתו עד שיעזוב. (ואפי' אם הוא אורח רק ללילה אחת, יוכל להדליק שם ולומר ב' ברכות)".

אמת ליקב (או"ח הע' תק"צ) – "מי שהתארח אצל חמיו [או אצל אחרים] בש"ק וחוזר לביתו במוש"ק, צריך להדליק במקום שהיה שם בשבת, דזה נחשב כביתו, דהא הדליק שס בע"ש, וכשם שמהני לו שיחשב ביתו לע"ש ה"ה דמהני לו למו"ש, עד שילך משם [**אבל יש לו להחמיר** לשהות שם שעה או שעתים ואם אפשר לו לסעוד שם גס סעודת מלוה מלכה.] ואין צריך להדליק עוד בביתו ממש כשחוזר, דהא כבר יצא יד"ח מקודם, ועיקר חיוב נ"ח חל בתחלת הלילה. וה"ה נמי בא' שהיה בביתו בשעת חיוב ההדלקה ואח"כ הולך למק"א וישאר שם בלילה ההוא, שצריך להדליק בביתו, דעיקר החיוב הוי בתחילת הלילה, ונמצא שצריך להדליק מיד בתחלת הלילה ויוצא יד"ח - מפי השמועה".

* + - 1. שלהי דקייטא (סי' פ"ט אות מ"ג) – "הנוסע למדינה אחרת מיד לאחר זמן הדלקת נרות חנוכה יכול להדליק בביתו שבא"י כיון דבשעת חלות ההדלקה הוא בביתו (הגר"נ קרליץ, וכ"כ בשו"ת שבט הלוי ח"ח קנ"ח).
  1. **מה הוי בגדר בית**.
     1. **ספינה** (boat).
        1. מראי מקומות.
           1. הגריש"א זצ"ל (ס' זכרון נר שאול עמ' תקל"ט אות ל"ט) – "הגם שמשמע שבספינה אין חיוב הדלקת נר חנוכה, מכל מקום בספינות של זמנינו שיש להן גג יתכן שחשובות כבית ממש וחייבים בהן בהדלקה, מה שאין כן בזמנם בדרך כלל לא היה גג לספינה".

הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ל"ט אות ז') – "בספינה המקורה מדליק בברכה".

* + 1. **רכבת** (train).
       1. יכול להיות בית.
          1. מהרש"ם (ח"ד סי' קמ"ו).
          2. ערה"ש (סעי' ה') – "ונראה לענ"ד דעתה שרוב הנסיעות במסילות הברזל וקשה להדליק שם כידוע יכול לסמוך בפשיטות על ביתו שמדליקין שם אמנם הלא לא יראה נרות חנוכה ולכן טוב שידליק נר אחד בהעגלה שיושב שם ולברך עליו דבנר אחד יכול לעשות שלא יקפידו הנוסעים ומוטב שלא להיות מהמהדרין ולקיים עיקר המצוה משלא יראה נר חנוכה כלל וכ"ש מי שאין לו בית שמחוייב מדינא להדליק שם אם לא יבא באותה לילה באיזה מקום".
          3. ציץ אליעזר (חט"ו סי' כ"ט).
          4. הגרח"ק זצ"ל (עי' עלי שי"ח חנוכה אות נ"ג [עמ' קצ"ח], מועדי הגר"ח תשובה תקצ"ב [עמ' ער"ה]) – "שאלה: בזמן שכל המשפחה נוסעים במטוס או ברכבת כל הלילה, האם יכול להדליק שם. תשובה: לכאו' יכול".
       2. א"א להיות בית.
          1. עי' הגריש"א זצ"ל (מבקשי תורה י"ח עמ' ל', נר איש וביתו סי' ח' הע' מ"ט, אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ל"ט אות ו').
       3. מראי מקומות – חובת הדר (עמ' קי"ב בהערה), מקראי קודש (סי' י"ח), מקראי קודש (הררי, פרק ט' סעי' כ"ב), הגר"ח אבערלאנדער שליט"א (אור ישראל חי"ח עמ' פ"ז).
          1. אור לציון (ח"ד פרק מ"ז סעי' ז') – "והנוסע ברכבת ידליק בלא ברכה".
    2. **מטוס** (plane).
       1. יכול להיות בית.
          1. בצל החכמה (ח"ד סי' קכ"ז).
          2. באר משה (ח"ו דיני עלעטריק סי' נ"ח).
          3. הגרשז"א זצ"ל (מנחת שלמה ח"ב סי' נ"א סוף אות א', שלמי מועד סוף פרק מ"ד, הליכות שלמה מועדים, מעשה איש ח"ה עמ' קע"ט הע' ג') – "במטוס ידליק ... לא יברך".
          4. שערים מצויינים בהלכה (סי' קל"ט ס"ק י"ג).
          5. הגר"ש איידר זצ"ל (חנוכה פרק ד' הל' ט"ז).
          6. הגרח"ק זצ"ל (ויכתוב מרדכי עמ' שס"ה אות רצ"ב, עי' עלי שי"ח חנוכה אות נ"ג [עמ' קצ"ח] [לשונו מובא לעיל], מועדי הגר"ח תשובה תקצ"ב [עמ' ער"ה]) – "הנוסע באוירון כל הלילה, האם חייב להדליק שם נר חנוכה. תשובה: ידליק שם אם אפשר".
          7. באר שרים (ח"ב סי' ה').
          8. נטע גבריאל (בשו"ת סי' א').
          9. ובלכתך בדרך (פרק י"א הל' ב').
          10. מקדש ישראל (חנוכה, סי' צ"ב).
          11. ילקוט יוסף (מועדים עמ' 207).
       2. א"א להיות בית.
          1. קהלות יעקב (מעשה איש ח"ה עמ' קע"ח אות י"ג) – "שלא ידליק".
          2. אמת ליעקב (מעשה איש ח"ה עמ' קע"ט הע' ג') – "שלא ידליק".
          3. אור לציון (ח"ד פרק מ"ז סעי' ז', הע' ז') – "שאלה. הנוסע במטוס או ברכבת בזמן הדלקת נרות חנוכה, כיצד ינהג לענין הדלקת נרות חנוכה. תשובה. הנוסע במטוס בזמן הדלקת נרות חנוכה, אינו מדליק כלל נרות חנוכה. וראוי שימנה שליח שידליק בביתו בזמן הדלקת הנרות. [ולכן במטוס, כיון שאינו נחשב בית, אין מדליקים בו נר חנוכה, והנמצא במטוס בזמן הדלקת נרות חנוכה, הרי הוא כמי שאין לו בית, שאינו יכול לקיים מצות הדלקת נרות חנוכה. (וראה בספר אור לציון תשובות ח"ג פרק ל' בבאורים לתשובה ד' ובתוס' חגיגה דף כ"ה ע"א ד"ה אוהל). ועל כל פנים, הטוב ביותר, שימנה שליח שידליק נרות חנוכה בביתו, ויצא בזה ידי חובתו]".
          4. הגריש"א זצ"ל (פניני חנוכה עמ' ס"ה, אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ל"ט אות ה', עי' שבות יצחק ח"ח עמ' קע"ד).
       3. מראי מקומות – קנין תורה בהלכה (ח"י השלמה סי' כ"ה), הגרח"ק זצ"ל (מעשה איש ח"ה עמ' קע"ט אות י"ג), הגר"ח אבערלאנדער שליט"א (אור ישראל חוברת י"ח עמ' פ"ז), הגר"ד פיינשטיין שליט"א (ודברת בם סי' ק"פ אות ג').
          1. אם אין רשות להדליק שם, אסור מצד גזלה – מנחת אשר (קובץ דרכי הוראה עמ' צ"א, "וללא רשותם לא ידליק").
    3. **טריילורים** (trailer).
       1. יכול להיות בית.
          1. תשובות והנהגות (ח"ב סוף סי' תקמ"ב) – "ונשאלתי מיהודי כאן שבימי החנוכה יש לו חופשת קיץ והוא נמצא בבית נייד (קראוון) לחופש, אם יכול להדליק שמה נ"ח, וברש"י שבת כג. (ד"ה הרואה) איתא שבספינה אינו מדליק ומברך אלא ברכת הראיה ע"ש, ונראה הכוונה שתיקנו נ"ח בבית דוקא ולא בספינה שאינו כבית (ולא מפני שהרוח יכבהו), ואם כן בקראוון לא נקרא בית ואין לברך שם על ההדלקה, מיהו דעתי שבחנוכה תלוי אם זהו ביתו לחנוכה וכיון שגר שם כל ימי החנוכה יכול להדליק ולברך, דהפטור דבית עראי לא פוטר בחנוכה, משא"כ בספינה שאינו בית כלל פטור בחנוכה".
    4. **מכונית** (car).
       1. מראי מקומות – אג"מ (מסורת משה ח"א או"ח אות שס"ט), אהלך באמיתך (פרק ל"ט), אז נדברו (ח"ז סי' ס"ז), משנה הלכות (ח"ז סי' פ"ו), מקדש ישראל (חנוכה, סי' ע"ד), מקראי קודש (הררי, פרק ט' סעי' כ"ב), הגר"ח אבערלאנדער שליט"א (אור ישראל חוברת י"ח עמ' פ"ט).
          1. קובץ הלכות (חנוכה פרק י"א סעי' ח') – "הנוסע במכונית מתחילת זמן ההדלקה עד הבוקר, אם אין מדליקין עליו בביתו, יש לו לעצור בצד הרחוב ולהדליק נר חנוכה בחלון המכונית בברכה, שהמכונית נחשב עתה כביתו לענין נר חנוכה. וכן אם נוסע במקום שלא יראה נרות חנוכה כלל באותו לילה, יש להדליק בעצמו בתוך המכונית, אף אם מדליקין עליו בביתו, ובכה"ג טוב לכוון בתחילת זמן ההדלקה שלא לצאת בהדלקתם, כדי שיוכל לברך על הדלקתו, ואם לא כוון שלא לצאת בהדלקה שמדליקין עליו בביתו, לא יברך על הדלקתו".
          2. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב ב***מייל***) -

Someone driving to Meron Thursday night through Shabbos Chanuka and possibly motsai Shabbos. He’s sleeping in his car, and will remove the cables from his battery for Shabbos (as is commonly done there). Can he light outside his car door?

R' Y. Berkovits wrote: The whole family is sleeping in the car? He probably left some of his family at home. They can light for him, and he should make a ברכת הרואין when he sees a menorah lit k'halacha. Regarding lighting by a car, he shouldn't do it - it's not pashut that a car works. Tosafas says that someone without a house, can't light, though it's not clear his maskana, and also not clear the guidelines of a "house" regarding lighting. They do talk about a train.

* 1. **אכסנאי שמדליקין עליו בביתו, אם נמצא במדינא אחרת שזמן שקיעה"ח הרבה יותר מאוחר, אם יוצא יד"ח** - לכאורה תלוי אם העיקר חובת גברא, או העיקר חובת הבית.
     1. מחמיר.
        1. אג"מ (שמעתתא דמשה שמעות משה סי' תרע"ז אות ו').
        2. מנחת יצחק (ח"ז סי' מ"ו) – "למעשה יש לכוון שלא לצאת בהדלקת אשתו, ולהדליק בפ"ע או להשתתף בפריטי, כמו מי שאין לו בית".
        3. בצל החכמה (ח"ה סי' ק"ב אות ה', אהלך באמיתך פרק ל"ט סעי' ט"ו) – "גם אם מדליקין עליו בביתו לא מהני שהרי בשעה שמדליקין במעלבארן הוא עדיין יום זמן רב בוואנקווער ולא חלה עליו עדיין חיוב הדלקה באותה שעה וממילא שאינו יוצא יד"ח באותה הדלקה".
        4. באר משה (ח"ז עמ' רכ"ג אות ב').
        5. אבן ישראל (תאריך ישראל סי' כ"ב אות ט"ז) – "והנה שאלתי את הגרי"י פישר שליט"א [זצ"ל] לענין נר חנוכה, אם בני המשפחה נשארו בא"י ואחד מהם נמצא באמריקא, והם מדליקים למשל בשעה חמש, האם יכול לצאת עמהם, שהרי בזמן ההדלקה בא"י הוא בקר באמריקא. והשיב דאינו יוצא עמהם וצריך להשתתף בפריטי עכת"ד".
        6. הגרחפ"ש זצ"ל (תאריך ישראל סי' כ"ב אות י"ח) – "שאלתי את הגרח"פ שיינברג שליט"א [זצ"ל] בענין זה ע"ד מי שיש לו בית בא"י והוא נמצא באמריקא, אם יכולים להדליק שם בשבילו, שהרי כשנכנסה חנוכה בא"י הוא רק בקר באמריקא שהוא ערב חנוכה. והשיב דחנוכה תלויה בחיוב האיש וע"כ אינו יוצא במה שמדליקים עליו בא"י כיון שאינו בר חיובא במקומו באמריקא. ואפילו אי נימא דהחיוב מוטל על הבית, מ"מ תלוי בחיוב של עצמו כלפי ביתו, דהחיוב מתחיל ממנו עכת"ד".
        7. הגרח"ק זצ"ל (תאריך ישראל סי' כ"ב אות ט"ז) – "וכן נשאל להגר"ח קניבסקי שליט"א אודות מי שיש לו בית עם משפחתו בא"י, ונמצא בימי חנוכה באמריקא, האם יכולים להדליק בשבילו בא"י ולפוטרו מחיובו בהדלקתם שם, די"ל דלא מהני שהרי בא"י הם מדליקים אחר שקיעה ובאמריקא הוא בקר ועדיין לא בא לו זמן החיוב, א"ד יכול לצאת כיון דבביתו שם היה לו הדלקה וגם הוא נתכוין לצאת עמהם. והשיב וז"ל זו שאלה ישנה, וראוי שיתכוין לא לצאת וידליק בעצמו".
        8. הגר"ד פיינשטיין שליט"א (ודברת בם סי' קפ"ט אות ז').
     2. מיקל.
        1. הגרשז"א זצ"ל (מבקשי תורה סי' ר' אות ב', סי' ר"ב אות כ"ג, הליכות שלמה חנוכה פרק י"ג סעי' ד') – "נסע אחד מבני הבית למדינה אחרת, יוצא ידי חובתו בהדלקה שמדליקין בביתו, אע"פ שבמקום שהותו אין עתה זמן ההדלקה כלל".

הגרשז"א זצ"ל (מנחת שלמה תניינא (ב - ג) סי' נ"ח אות ד' ס"ק ג') – "ומ"מ בני ביתו של אדם שפיר נפטרים ויוצאין בהדלקת בעה"ב ולא מפני שליחות רק מפני שמעיקרא החיוב חל רק על אחד מבני הבית והשאר נפטרים ממילא, ולכן חושבני שאפילו אם האשה או האיש שוהים במדינה אחרת בזמן שלא נכנס עדיין חנוכה, וכמו"כ בשאר הימים אף על גב שההדלקה היא בזמן שאצלו עדיין הוא בוקר ג"כ מקיימים את המצוה ויוצאים ידי חובתם בהדלקה של הבית".

* + - 1. קנין תורה בהלכה (ח"ד סי' פ"ב).
      2. חוט שני (ובלכתך בדרך פרק י"א הל' ה').
      3. עי' משנה הלכות (ח"ו סי' קי"ט, עי' חי"א או"ח סי' תקל"ט) – "דכל שיודע שאשתו מדלקת עליו אפילו במקום שאין הזמנים שוים נראה דיצא בזה".
    1. דעת הגריש"א זצ"ל.
       1. אין חיוב להדליק.
          1. תאריך ישראל (סי' כ"ב אות י"ז) – "וכן השיב הגרי"ש אלישיב שליט"א [זצ"ל], שהרי שאלתיו היכא דהבני משפחה נמצאים בא"י והאב נסע למשל לאמריקא, אם יכולים להוציאו בהדלקתם בביתו בא"י, די"ל דאינו יוצא עמהם כיון שבשעה שהם מדליקים עדיין הוא בקר באמריקא שהוא ערב חנוכה. והשיב דיוכל לצאת עמהם משום דהחיוב דהדלקת נ"ח מוטל על הבית ולא על הגברא, והיינו דכשבא זמן הדלקה במקום ביתו, אז הוא מחויב לראות ולהשגיח שתתקיים שם הדלקה. ואשר ע"כ היכא שהם מדליקים בתוך ביתו, ממילא נתקיים חיובו ויצא בעצמו יד"ח. ועוד אמר, דבמקום שהאב שם יש לו דין אכסנאי עכת"ד".
          2. פסקי הלכות (קרול, ***או"ח אות ק"צ) – "הנמצא בא"י ובני ביתו באמריקה וכדו' (או להיפך) פוטר אותם בהדלקת נרות חנוכה, אף שבמקום ההוא אין כעת זמן חיוב"***.
       2. מדליק עם ברכה.
          1. שבות יצחק (ח"ח עמ' קע"ו ד"ה וכן).
       3. מדליק בלא ברכה.
          1. עי' פניני חנוכה (עמ' פ"ה, אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ל"ט אות ל"א, עי' הע' קע"ט) – "תדליק בלא ברכה".
    2. מראי מקומות – וישמע משה (פר' בשלח תשע"ח עמ' ב').
       1. רבבות אפרים (ח"ז סי' שצ"ג, עמ' תל"א) – "נראה לי שיאמר לאשתו שלא תכוין בשבילו וידליק בא"י אפ' עם ברכה, כפי הזמן של א"י, שבחו"ל עדיין לא זמן ההדלקה וכוין שבמקומו הזמן להדליק ואצל אשתו לא הזמן א"כ לא שייך שהוציאה אותו, וידליק מיד בא"י בברכה או ישמע הברכה מאחר".
  1. **אם אשתו מדליקה, אם הבעל האכסנאי יכול להדליק**.
     1. מחמיר – ב"י, מהרש"ל, פר"ח, ח"א (כלל קנ"ד סעי' ל"ג).
     2. מיקל – תרה"ד (סי' ק"א, "מטעם מהדרין אפשר ויתכן שפיר דמי להדליק בברכה כה"ג, דכי היכא דיש הידור בנר לכל אחד ואחד בבית אחד, ה"נ יש הידור בנר לאיש ונר לאשתו בשני מקומות. והתנא לא פסיקא ליה למיתני הך מהדרין, דלא שכיחא כולי האי. וכיון דאשכחן בתלמוד מהדרין, ומהדרין מן המהדרין, אין זה כמוסיף על התלמוד שהוא גורע"), מהרי"ל (סי' קמ"ה, "נהוג בכל דוכתי' שכל אורחים ובחורים מדליקין אע"ג דמדליקין על כל אחד ואחד בביתו ושמא בימי ר' זירא דלא היו מדליקין אלא על פתחי חצירות והבתים אין לחוש, אבל השתא דהיכירא לבני הבית מי מפיס להכיר אם הוא נשאוי או לא, ולהאי דנהוג האידנא להדליק נר כל אחד ואחד ... א"כ אתו למחשדי' ומשום ברכה לבטלה אין כאן כיון דאין רוצה לצאת בשל אשתו ממילא חל חיובא עלי' ומר' זירא אין ראיה דהא קמן הוא משתתף מעיקרא והאידנא רובא דעלמא אין משתתפין"), רמ"א (סי' תרע"ז סעי' ג', "ואפי' אם הוא אצל יהודים ורואה הנרות, אם רוצה להחמיר על עצמו ולהדליק בפני עצמו, מדליק ומברך עליהם, וכן נוהגין"), ט"ז (ס"ק א'), מג"א (ס"ק ט'), פמ"ג (מש"ז ס"ק א'), ערה"ש (סעי' ה', "אע"פ שיש לו אשה ובית והיא בוודאי תדליק עליו מ"מ יכול לומר אין רצוני לצאת בזה ואדליק בפ"ע וכן הוא באמת המנהג שלנו דכל מי שהוא בדרך מדליק במקום שהוא אף שבביתו מדליקין עליו וזהו בכלל ההידור [שם סק"ט בשם תה"ד] ומהרי"ל כתב שמנהג פשוט הוא שאורחים ובחורים מדליקין [שם]"), אג"מ (או"ח ח"ה סי' מ"ט).
     3. אין למחות – א"ר (ס"ק ד', "ולדינא פסק של"ה כשידוע שמדליקין בביתו יעמוד אצל בעל הבית כשמברך ויענה אמן, ואם כבר הדליק בעל הבית יברך בלא שם מלכות, וכן פסק מטה משה, ואני אומר דאין למחות מנהגינו וכמו שהעידו מהרי"ו ומהרי"ל שהבאתי"), מ"ב (סי' תרע"ז ס"ק ט"ז, "אף דודאי אין למחות ביד הנוהגין לברך אחרי דהרבה אחרונים הסכימו לברך מ"מ טוב יותר להדר לשמוע הברכות מפי אחר ויענה אמן [ויכוין לצאת בהן] וידליק נרותיו או יראה לשער להדליק נרותיו ולברך עליהן זמן מה קודם שמדלקת אשתו בביתו דהיינו שהיא מדלקת אחר מעריב כמנהג העולם והוא ידליק קודם מעריב").
     4. טוב להשתתף – שע"ת (ס"ק א', "וכת' בר"י בשם זרע אמת דלצאת מידי כל הספיקות טוב להשתתף בפריטי כדין אכסנאי וישמע הברכה מבעה"ב").
     5. מראי מקומות.
        1. הגר"א נבנצל שליט"א (ביצחק יקרא ס"ק ב', "לענ"ד דוקא בביתו, אבל אם מתארחת במקום אחר אין הבעל יוצא בהדלקתה").
  2. **אם אשתו מדליק, ל"צ להיות שליח, מה אם בני בית מדליק** – **אמנם** עי' הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה פרק י"ג דבר הלכה י').
     1. מונה שליח.
        1. עי' אז נדברו (ח"ג סי' נ"ג).
        2. עי' חובת הדר (פרק א' הע' מ"ז) – "ט"ז ... ולפי"ז אפשר דדוקא כשהדליקה אשתו ס"ל להט"ז שא"צ לברך, אבל בשאר בני הבית מודה למהרש"ל שצריך לברך, אא"כ נתכוין להוציא".
        3. הגריש"א זצ"ל (תאריך ישראל סי' כ"ב הע' י"ד) – "והנה שאלתי את הגרי"ש אלישיב שליט"א [זצ"ל] (ע"י הגר"נ אייזענשטיין שליט"א) בהא דקי"ל דאשתו יכולה להדליק בשביל בעלה, האם זה דוקא באשתו שהיא כגופו א"ד דמהני לו גם הדלקת שאר בני ביתו וכגון בנו או בתו. והשיב דהדין דאשתו מדלקת עליו הוא רק משום אשתו כגופו, ואם אחד מבני ביתו מדליק בשבילו, הוא צריך למנות אותו שיהא שליח להוציאו בהדלקת נר חנוכה".
        4. עי' פסקי תשובות (אות ב') – "יש מי שאומר שזה דווקא כשאשתו מדלקת בביתו, שכיון שאין דרכה של אשה להדליק, ומה שמדלקת עכשיו מוכיח שהוא כדי להוציא את בעלה, אבל אם הדליק בביתו אחד מבניו או מי מבני הבית, לנוהגים כהרמ"א שתמיד מדליקים כל בני הבית, לא נפטר בזה בעה"ב וצריך להשתתף בפרוטה או להדליק בעצמו אא"כ כשהדליק הלה מבני ביתו כיון במפורש להוציא את בעה"ב".
     2. לא מונה שליח.
        1. הגרח"פ שיינברג זצ"ל (תאריך ישראל סי' כ"ב הע' י"ד) – "דגם בנו ובתו יכולים לפטור האב וכל בני הבית מחיוב הדלקה אלא שצריכים להיות גדולים".
        2. הגרח"ק זצ"ל (תאריך ישראל סי' כ"ב הע' י"ד) – "וזה תוכן השאלה, הא דיכול האיש לצאת יד"ח בנר חנוכה שמדליקים עליו בביתו, אם זה דוקא אם אשתו מדלקת עליו דהוי כגופו, או אפילו אם בנו או בתו או שאר בני הבית מדליקים עליו. והשיב וז"ל אפי' שאר בני הבית".
  3. **אם יש פרסומי ניסא לגוים**.
     1. אין.
        1. שלטי הגבורים (שבת דף י. אות א').
        2. הו"ד בשעה"צ (סי' תרע"ב ס"ק י"ז).
        3. נוהג כצאן יוסף (עמ' קפ"ג).
        4. אג"מ (שמעתתא דמשה סי' תרע"א אות י"א, ע"פ אג"מ או"ח ח"ד סי' ק"ה אות ז', שמעתתא דמשה שמעות משה סי' תרע"א אות ז').
        5. להורות נתן (ח"ד סי' ס"ג אות ג').
        6. עי' אור לציון (ח"ד פרק מ"ב סוף הע' ג') – "ונראה יותר שאין פירסומי ניסא אלא לישראל, ואין לצרף נכרים לפירסומי ניסא. ולכן אם נמצא במקום שאין שם אלא נכרים בלבד, אין צריך להדליק בחוץ, וידליק בתוך ביתו. (וראה בדברי רש"י בשבת דף כ"א ע"ב ד"ה רגלא דתרמודאי, שפירש דתרמודאי שם אומה מלקטי עצים דקים, והם ממתינים עד שיבואו בני השוק לקנות עצים, וכל זמן שהם נמצאים, בני השוק עוברים ושבים בשוק, ע"ש. וראה בדברי הרי"ף שם. וראה בשו"ע בסימן תרע"ז סעיף ג' וברמ"א שם)".
        7. הגרחפ"ש זצ"ל (תאריך ישראל סי' כ"ב סוף אות כ"ב, חידושי בתרא [על פסחים] סי' תרע"א על רמ"א סעי' ז') – "ומסתברא דענין פרסומי ניסא הוא רק ליהודים, ואין טעם להדליק בחלון כשאין שם אלא גוים".).
        8. מועדים וזמנים (ח"ב סי' קמ"א).
        9. הגר"א נבנצל שליט"א (ביצחק יקרא סי' תרע"א סעיף ה').
     2. יש.
        1. התעוררות תשובה (ח"א סי' קנ"ג).
        2. עי' אמת ליעקב (במחיצת רבינו עמ' קל"ט) – "גם אמר רבינו שנ"ל דמה שהעכו"ם רואים את הנרות גם זה פרסומא ניסא הוא, אבל ממה שחיפש המשנה ברורה עצה לאותן הדרים בכפרים שחסר להם בפרסומא ניסא, משמע קצת שס"ל שראיית העכו"ם לאו פירסומא ניסא הוא, וצ"ע".
        3. הגריש"א זצ"ל (ס' זכרון נר שאול, עמ' תקל"ז אות ו').
        4. שבות יצחק (ח"ה עמ' פ"ט, פ"ד אות ו').
     3. מראי מקומות – פסקי תשובות (סי' תרע"א אות ו').
        1. הגרח"ק זצ"ל (תאריך ישראל עמ' תר"א, קונ' גם אני אודך חנוכה אות מ"ח, עלי שי"ח חנוכה אות צ"ג [עמ' ר"ז], מועדי הגר"ח תשובה תרי"ג [עמ' רפ"ג]) – "שאלה: האם פרסומי ניסא בחנוכה, שייך גם לנכרי. תשובה: תרמודאי נכרים היו".

הגרח"ק זצ"ל (שערי שיח עמ' קכ"ד תשובה רצ"ב) – "שאלה: (סי' תרעא) כשמדליק נרות חנוכה בשעה מאוחרת ואין עמו מב"ב ניעורים, האם יכול לקיים המצוה ע"י עכו"ם שיראו הנרות. תשובה: לא".

* 1. מראי מקומות.
     1. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב ב***מייל***) -

If a person is catching a flight from South Africa to Israel at 8pm on first night Chanuka, what is his best option: 1. Light from plag and ensure the oil will continue to 1/2 hour after Tzais OR 2. Get a shaliach to light at the right time for him? If he should get a Shaliach: 1. Plag in SA will be 5:20pm. His wife is already in Israel, where lighting will probably be 4:45pm [its the same time zone,but different seasons]. Should his wife be his Shaliach and light after SA plag.

R' Y. Berkovits wrote: He can light with a beracha after plag. He cannot make a shliach. Since he is leaving SA for the entire Chanuka he is making an akira from his house. He needs to belong to a house for Chanuka in order to make a shliach. He is not in the house in SA anymore, and he is not yet at the house in Israel (unless the house in Israel is his home where he lives), so he can't make a shliach anywhere. [It is a chiddush to allow him to light by plag and then immediately leave the house, since he won’t be there at all during the night. However, since the zman hadlaka starts from plag, I believe he can make a beracha from that time. This is similar to the case of a chassan that is leaving his parent’s house to the wedding hall, and then going from the wedding hall to his new apartment. There is a machlokes what to do. I believe that he can make a beracha at his parent’s house if he lights after plag.]

* + 1. ***הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל)*** -

One is hosting five families for Shabbos Chanuka in Chu"l. Who should be lighting the menorah? May the head of each family light a menorah on behalf of their own family totaling six, or should each person light their own totaling 25, or can the host light one menorah on behalf of everyone?

R' Y. Berkovits wrote: The host and his family should light like every other night. As for the guests, some say that there is no mehadrin by an אכסנאי. Pashtus there is a mehdrin and they all should light - if they can.

1. חתן ביום חופתו.
   1. **אם *החופה לפני* זמן הדלקה**.
      1. ***ידליק בבית שילין בלילה.***
         1. הגריש"א זצ"ל (פסקי הלכות קרול ***או"ח אות קצ"ב,*** אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ל"ט אות י"ב***) – "חתן שיום חופתו בחנוכה, אם החופה לפני השקיעה ידליק בבית שילין בלילה, ואם החופה אחר השקיעה ידליק בבית אביו. אבל באולם החתונה לא ידליק, כי אין זה נחשב לביתו כלל".***
      2. ***ידליק בבית אביו.***
         1. הגרח"ק זצ"ל (אשיחה עמ' שמ"ו) – "חתן ביום חופתו כאשר החופה לפני השקיעה היכן ידליק נר חנוכה בבית בו הוא אמור לגור. וכאשר אין אפשרות להדליק שם, האם ידליק באולם השמחות או בחדר ייחוד שזה מקום קנוי לו. וכשהחופה אחרי השקיעה היכן ידליק בבית אביו או לפני יציאתו לחופה. תשובה: ידליק בבית אביו לפני צאתו אם זה מפלג המנחה".

הגרח"ק זצ"ל (ישמח לב ח"א, אירוסין ונישואין עמ' שס"ו אות ל"ו) – "שאלה: בשאלה הנ"ל מה הדין כשהחופה 'קודם השקיעה' האם יכול להדליק באולם שבו נערכת החתונה, או בחדר יחוד. תשובה: בבית אביו".

הגרח"ק זצ"ל (בנתיבות ההלכה חכ"ו עמ' ק' אות י"א) – "שאלה: חתן וכלה שמתחתנים בחנוכה איפה ידליקו ביום החתונה. תשובה: ידליקו בבית ההורים כי בזמן ההדלקה הם גרים שם".

הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח פר' וישב שנת תשע"ח עמ' ב') – "חתן הנושא אשה בחנוכה היכן ידליק בליל החתונה, האם בבית הוריו, או בבית שהולך לגור בו אח"כ. תשובה: בבית שעדיין גר בזמן הדלקה".

הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח תשובה תרס"ו, עמ' ש"ה) – "חתן יום חופתו היכן ידליק בבית ההורים, או במקום שיגור באותו הלילה. תשובה: ידליק בבית ההורים".

* + - 1. תשובות והנהגות (ח"ג סי' רט"ו אות י') – "שאלה: חתן שמתחתן בחנוכה היכן ידליק בליל החתונה, אם בבית הוריו או גם בביתו. תשובה: נראה דאפילו אם חופתו לפני השקיעה וביתו בעיר אחרת, יכול להדליק בבית הוריו, דעדיין לא נעקר דירתו מביתם אלא רק לאחר שיעבור לגור בפועל בביתו החדש, ובאותה שעה הוא כבר נפטר בהדלקה ראשונה".
    1. מראי מקומות.
       1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה חנוכה פרק י"ד הע' מ"ז) – "ואם היתה החופה מבעוד יום, וכשהגיע זמן ההדלקה כבר אינו סמוך על שלחן אביו, כתב בס' הנשואין כהלכתם (פט"ו הע' ק"ל) ששמע בשם רבנו שהורה בנדון כזה שהחתן והכלה ילכו אחר החופה - קודם סעודת הנשואין - לבית מגורם החדש, ושם יאכלו סעודה קלה כדי לקבוע דירתם, ולאחר מכן ידליק החתן נרות חנוכה, ושוב יכולים לחזור לבית החתונה".
  1. **אם החופה אחר זמן הדלקה**.
     1. ***ידליק בבית אביו.***
        1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה חנוכה פרק י"ד סעי' י"ד) – "חתן שחופתו באחד מלילות חנוכה, מדליק בבית אביו, הואיל ובזמן ההדלקה עדיין לא עקר דירתן משם".
        2. הגריש"א זצ"ל (פסקי הלכות קרול ***או"ח אות קצ"ב,*** אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ל"ט אות י"ב***) - לשונו מובא לעיל.***
        3. הגרח"ק זצ"ל (ישמח לב אירוסין ונישואין עמ' שס"ה אות ל"ה, אשיחה עמ' שמ"ו [לשונו מובא לעיל], עי' בנתיבות ההלכה חכ"ו עמ' ק' אות י"א [לשונו מובא לעיל], עי' דברי שי"ח פר' וישב שנת תשע"ח עמ' ב' [לשונו מובא לעיל]) – "שאלה: חתן שנושא אשה בימי החנוכה והחופה לאחר השקיעה האם ידליק הנרות בבית אביו, או בביתו ששם עתיד להתאכסן אחר החתונה. תשובה: בבית אביו".
        4. תשובות והנהגות (ח"ג סי' רט"ו אות י') - לשונו מובא לעיל.
  2. **אם עדיין נמצא בבית הוריו אחר זמן ההדלקה, יש לו להדליק שם**. (ואם עוזב לאולם החתונה, יש לו להדליק באולם).
     1. קובץ הלכות (חנוכה פרק י"ב סעי' כ"ב) – "חתן ביום חופתו, אם עדיין נמצא בבית הוריו אחר זמן ההדלקה, יש לו להדליק שם. ואם עוזב לאולם החתונה קודם זמן ההדלקה, יש לו להדליק באולם החתונה, ואין נפק"מ אם הולך אחר החתונה לבית מלון או לדירה שבו ידור אחר החתונה. [אמר מו"ר שליט"א דאיכא בזה כמה טעמים. חדא הא ודאי אין זה נחשב 'סועד אצל חבירו באקראי' שכתב הט"ז (סי' תרעז סק"ב) שאין מדליקין שם, שהחתן ודאי קבוע שם באולם לאותו לילה. ועוד שהרי החתן עושה עוד תשמישים שם, ואינו סתם סועד בעלמא. אבל העיקר בזה אמר מו"ר שליט"א שהחתן הוא כמי שאין לו בית אחר, שהרי כיון שבשעת ההדלקה כבר עקר מבית הוריו, ועדיין לא נכנס לדירתו החדש, ולא השתמש שם ולא אכל שם כלל, אין שום טעם לומר שזה נחשב כביתו בתחילת זמן ההדלקה, ולמה זה דומה למי שאין לו בית כלל ואוכל אצל חבירו ללילה, דודאי הוי זה מקום אכסניא וקביעות לדידי', וגדולה מזו אמרי' דאפי' סועד אצל חבירו וישן באכסניא אחרת, כל שאינו חוזר לביתו ה"ה מדליק במקום אכילתו (וכבר כתבנו שכ"ה דעת החזו"א), שלכן בנידו"ד ודאי יש לו להדליק באולם. והוסיף עוד, שאם אינו הולך לדירה אחר החתונה, אלא הולך למלון יש עוד טעם שידליק באולם החתונה, דהא מלון הוא 'אכסניא קלושה מאד', ובקושי מחשיבין מקום השינה במלון למקום הדלקה, שזהו יותר דומה לתחנה בעלמא בדרך, עכ"ד. והוסיף מו"ר שליט"א שהוא יודע שיש מפקפקים על הדלקה באולם החתונה גם לחתן, ואינו מבין דבריהם כלל, עכ"ד]".
     2. חוט שני (חנוכה עמ' ש"י אות ג') – "וחתן שנושא אשה בימי החנוכה אם בזמן חיוב ההדלקה נמצא עדיין בבית הוריו, הרי זה נחשב שעדיין מתגורר בבית הוריו ומחוייב שם בהדלקת הנר. ואם כבר עקר מבית הוריו בזמן ההדלקה הרי זה נחשב שכבר עקר דירתו משם ואינו יכול להדליק בבית הוריו".

עי' חוט שני (ימי החנוכה עמ' קנ"ד אות י"ג) – "חתן שמתחתן בחנוכה, אם חופתו בלילה אחר צה"כ, יש לו להדליק בבית שהדליק בו עד עכשיו (כגון בבית הוריו), כיון דבזמן ההדלקה עדיין לא עקר דירתו, ורק בלילה יקבע מקומו בביתו החדש".

* + 1. משנת יוסף (חי"א סי' קכ"ג אות ג') – "שאם עדיין דירת החתן בבית הוריו, רק שהביאו חפציו לדירתו החדשה, אבל הוא עדיין בבית אביו, ומשם יוצא, ידליק שם, ובערב ילך משם לחופה - ואם עזב כבר את בית אביו, ועבר לדירתו החדשה, ידליק שם, ומשם ילך לחופה. ובחנוכה עורכים החופה בלילה, ולא אחה"צ כשמתקרבת מצות הדלקת נ"ח
  1. מראי מקומות – אור ישראל (פרק כ"ד סעי' כ"ב).
     1. אור לציון (ח"ד פרק מ"ז סעי' ו', הע' ו') – "שאלה. חתן ביום חופתו, היכן מדליק נרות חנוכה, בבית אביו שהיה מתגורר בו, או בביתו שיגור בו באותו לילה. תשובה. חתן בליל חופתו **ילך לבית שעומד לגור** בו בשעת הדלקת הנרות קודם שילך לחופה, וידליק שם נרות חנוכה. ואם החופה נערכת ביום, ואינו יכול להדליק בביתו, ימנה שליח שידליק לו בביתו. [ומעיקרא היה נראה שנפטר בהדלקתו כשמדליק בזמן הדלקת הנרות לפני החופה, ואינו צריך להדליק בביתו באותו לילה, ורק אם החופה נערכת ביום, באופן שבשעת הדלקת הנרות אינו סמוך על שלחן אביו, חייב בהדלקת הנרות ביתו, וכיון שאינו יכול להדליק בעצמו באותה שעה, ימנה שליח שידליק לו בביתו נרות חנוכה ולא יסמוך על מה שידליק בשעה מאוחרת, וכמו שנתבאר לעיל בפרק מ"ג תשובה ד', ע"ש. אולם שוב נראה שכשהחופה בלילה, יותר נכון שיעשה מעשה המוכיח בזמן ההדלקה שכבר אינו סמוך על שלחן אביו, וילך לביתו שיגור בו לפני החופה וישהה שם בזמן הדלקת נרות חנוכה, וידליק שם נרות חנוכה, ובזה ודאי מקיים מצות הדלקת נרות חנוכה כהלכתה]".

1. להשתתף בפרוטה - איזה זמן שיכול להשתתף בפרוטה.
   1. **אכסנאי עם הבעל הבית** – גמרא (שבת דף כג.), מחבר (סי' תרע"ז סעי' א').
   2. **בעל הבית לא יכול להשתתף באכסנאי לכ"ע** – הגרשז"א זצ"ל (שלמי מועד ריש פרק נ"א), הגרנ"ק שליט"א (פסקי שמועות סוף עמ' קל"ב).
   3. **שני בעלי בתים, חד דירה**.
      1. לא – פר"ח.
      2. כן – ר' גאון, לבוש.
      3. מראי מקומות – בה"ל (סי' תרע"ז ס"א ד"ה עמו, "עיין בפמ"ג בא"א אות ג' שכתב אם שני בע"ב דרים בחדר אחד ואין סומכין וכ"א אוכל משלו צ"ע אם די בשיתוף דאפשר דצריך כ"א מדינא להדליק בשלו ואורח אפשר הקילו עכ"ל ובאות ח' הביא דחולקין בזה הלבוש והפר"ח ועיין שם בפר"ח הביא ראיה לדבריו מדברי המ"מ בפ"ד מהלכות חנוכה דצריך להדליק אמנם מדברי השיבולי לקט בהלכות חנוכה סימן קפ"ה בשם רבותינו מסתימת דבריו משמע דכיון שהם בבית אחד די בשיתוף").
   4. **שני בעלי בתים, בב' דירות**.
      1. מחמיר – הגריש"א זצ"ל (פניני חנוכה עמ' נ"ג, "בבה"ל ... זהו דוקא כששניהם גרים בבית אחד, אבל כשכל אחד דר בדירה בפני עצמו אי אפשר להם להשתתף בהדלקה אחת").
   5. **אם ב' בחורים שאוכלים בישיבה יכולים להשתתף**.
      1. מסופק – שער מציון (סי' תרע"ז ס"י).
      2. לכו"ע כן – הגריש"א זצ"ל (שבות יצחק ח"ח עמ' ר"ד, ח"ה עמ' קי"ב ד"ה ולענין, עי' אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ל"ט אות ל"ה), חובת הדר (פרק א' הע' נ"ט).
      3. תלוי במחלוקת פר"ח ולבוש – אג"מ (שמעתתא דמשה שמעות משה סי' תרע"ז אות ג'), הגר"י רובין שליט"א (שמעתי).
   6. **האם בחורי ישיבות בזמננו טפלים הם לראש ישיבה או מנהל ישיבה**.
      1. כן.
         1. יחוה דעת (ח"ו סי' מ"ג).
         2. חובת הדר (פרק א' הע' נ"ט).
      2. לא.
         1. הגריש"א זצ"ל (שבות יצחק ח"ח עמ' ר"ג, ס' זכרון נר שאול עמ' תקמ"ב אות ד' ד"ה בחור, אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ל"ט אות מ') – "בני הישיבה אינם יוצאין בהדלקת ראש הישיבה אפילו הוא דר עמהם באותו בנין, ומקום ההדלקה של כולם הוא בפתח החצר (או בפתח הבנין כשאין פתח חצר), כיון שאינם סמוכים על שולחנו. דאמנם קופת הישיבה היא על דעתו, מ"מ מה שניתן להם הרי הוא שלהם ואינם כאוכלים משלו (דוגמא לדבר, קופה של צדקה, דאין המקבל מהקופה כסמוך על שולחנו של הגבאי)".
      3. מראי מקומות – פסקי תשובות (סי' תרע"ז אות ו').
         1. בני ישיבה אם יוצאים ידי חובתם בהדלקה נר חנוכה בבית המדרש של ישיבה – הגר"י רובין שליט"א (חנוכה תשפ"ב).
   7. **איך להשתתף** – חוט שני (יו"ט, עמ' של"ט).
      1. הגרשז"א זצ"ל (שלמי מועד עמ' רל"ח) – "**אינו גורע משלמות המצוה** בזה שנעשה שותף בחלק מהשמן".
      2. הגר"א נבנצל שליט"א (ביצחק יקרא סעיף א') – "דעת אדמו"ר זללה"ה דאורח המתארח **בחנם** אצל חבירו וכדו', גם מדליקין עבורו בחנם".
      3. הגר"א נבנצל שליט"א (ביצחק יקרא ס"ק ג') – "צ"ע מה מועיל מה שמוסיף בעל הבית שמן, הרי אם כלתה רגל מן השוק וגם בני הבית אינם בבית, אין ענין בתוספת הדלקה (ועיין בהליכות שלמה פט"ו בדבר הלכה אות י"ג). וא"כ לכאורה יוסף שמן וישים פתילות עבות, דבזה מוסיף אורה".
   8. **האם צריך קנין ממש, או אמירה לחוד מהני**.
      1. צריך קנין ממש.
         1. שעה"צ (ס"ק ט') – "מגן אברהם בשם הרשב"א, ולכאורה הכוונה באחד מדרכי הקנין ולא באמירה בעלמא".
      2. אמירה לחוד מהני.
         1. מסגרת השלחן (על קיצור שו"ע סי' קל"ט ס"ק י"ט) – "או שיאמר סתם שיהיה לו חלק בנרות".
         2. עי' כה"ח (ס"ק ב', ס"ק ה') – "וגם בלא פרוטה יוכל בעה"ב לזכות לו אם ירצה".
      3. לענין שבת - עי' סי' רס"ג סעי' ז', לשיטות ומראי מקומות.
   9. **מי שמשתתף בפרוטה, האם יש ענין להדליק בעצמו מצד מהדרין**.
      1. יש דין של מהדרין.
         1. הר"ע אופמאן (דבר התאחדות חמ"א עמ' נ') – "והנה גם באכסנאי יש דין של הידור שלא ישתתף בפריטי אלא ידליק בעצמו - אם יש לו מקום מיוחד - והמהרי"ו כתב עוד יותר שהוא מדינא שכיון שיש מהדרין יש חשד וכמבואר בסי' תרע"ז".
      2. אין ענין להדליק בעצמו [רק מצד חשד].
         1. הרמ"ט דינקל (עז ואורה ח"ז סי' ח') – "מבואר מדברי הבית הלוי והשפת אמת שהבינו בפשיטות מסברא דבאכסנאי יש דין מהדרין ... מיהא מוכח סתימת הפוסקים דאין שום דין של מהדרין לגבי אכסנאי, וסגי ליה בהשתתפות בפרוטה ואינו צריך להדליק בעצמו אפילו אם רוצה להיות מהמהדרין".
         2. הר"מ אדלר (מבקשי תורה חל"ו עמ' ל"ה) – "אכסנאי יכול להשתתף בפרוטה ויוצא בזה גם יד"ח מהדרין, אולם ראוי שידליק בעצמו [מפני החשד, ואף שהוא מפני החשד, מ"מ מברך, כיון דלמעשה נפיק בכך חובת מהדרין]".
            1. עי' מ"ב (סי' תרע"ז ס"ק ג', שעה"צ ס"ק י'). אולי ביאור הדבר. שמי שמשתתף, הוא כמו שמדליק בעצמו, כמו שראינו שצריך להוסיף קצת שמן בשבילו. [וראיה שאין ענין להדליק בעצמו, שרק אכסנאי שיוצא ע"י אשתו דברו הפוסקים על הענין להדר להדליק לעצמו, ולא כאן].
      3. מראי מקומות – הר"א איצקוביץ (בית אהרן וישראל חקנ"ח סוף עמ' קנ"ט, "וצ"ע").
   10. מראי מקומות.
       1. הגרח"ק זצ"ל (שערי שיח עמ' קכ"ד תשובה רצ"ה) – "שאלה: אכסנאי שהשתתף בהדלקת נר חנוכה בפרוטה עם בעה"ב, ולאחר ההדלקה שרף הנר את חפצי השכנים שהיו בסמיכות אליו, האם חייב גם האכסנאי בנזיקין. תשובה: מסתבר שפטור".
2. אשתו.
   1. **למה אשתו אינו בכלל מהדרין**.
      1. אשתו כגופו.
         1. א"ר (סי' תרע"א ס"ק ג', סי' תרע"ז ס"ק ד') – "דאיש ואשתו אינו בכלל מהדרין דכגוף אחד דמיין".
         2. פמ"ג (מש"ז סי' תרע"ז ס"ק א').
         3. מחה"ש (סי' תרע"ה ס"ק ד').
         4. מ"ב (סי' תרע"א ס"ק ט') – "לבד מאשתו דהיא כגופו".
      2. כל נשים אינו נכלל בהדין של מהדרין.
         1. עולת שמואל (סי' ק"ה) – "והגאון בעל אליה רבא ... וזה הטעם מספיק רק לנשואות, אבל לא לפנויות ולומר הואיל דנשואות אינן מן המהדרין שוב לא נהגו גם הפנויות, הוא דוחק ... נשים בנ"ח טפילות דנ"ח לא הי' לגופות כ"א להעביר הדת ולאנשים היתה הגזירה כתבו לכם על קרן הצבי שאין לכם חלק באלקי ישראל ועל הנשים היתה הגזירה שתבעל לטפסר תחילה, ומדין תורה האנשים מחוייבן למסור נפש על קידוש השם, אבל הנשים היו פטורות דקרקע עולם היא ... נס חנוכה לא היה שוה לשניהם, ומש"ה במגילה חייבין ואלו הנ"ח אינן בכלל המהדרין, והוויין רק טפילות לאנשים, ודוק כי נכון הוא ... ומה שנסתפק מעלתו אם הנשים המדליקות לעצמן מברכין או לא, נלענ"ד דלא גרע נ"ח משאר מצות עשה שהז"ג דפטורות ואפ"ה מברכות".
         2. הו"ד במ"ב (סי' תרע"ה ס"ק ט') – "ועיין בתשובת עולת שמואל סימן ק"ה דלדידן שמדליקין כ"א בפ"ע מ"מ אשה אינה צריכה להדליק דהויין רק טפילות לאנשים ואם רוצים להדליק מברכות דהוי כשאר מ"ע שהזמן גרמא דיכולות לברך".
         3. מקראי קודש (חנוכה סי' י"ד, הר צבי שבת דף כא: ד"ה במחצית) – "והנה תירוצו של ה'אליה-רבה' אינו מתיישב אלא באשה נשואה שאינה מדליקה משום דאשתו כגופו, אבל עדיין צריך ליישב את המנהג שגם הבתולות מבני-הבית אינן מהדרות להדליק ... ובחידושי 'חתם סופר' ... ובר מן-דין יש לומר דהנשים כיון דכל חיובם בחנוכה הוא משום אף הן היו באותו הנס, לכן אין דינם שוה במצוה זו לאנשים לענין מהדרין, ומצינו כן לענין מקרא מגילה דחכמים לא חייבו את הנשים מהטעם דאף הן היו באותו הנס אלא בעיקר המצוה, אבל לא שתהיינה שוות לאנשים לכל פרטי המצוה".
         4. הגר"א נבנצל שליט"א (ביצחק יקרא סי' תרע"א על מ"ב ס"ק ט') – "וכן מלבד בנותיו, אלא שבזה לא שייך הטעם שהן כגופו. וכתב החת"ם סופר ...".
      3. כל ילדות לא נוהג הדין של מהדרין הגם שיש דין מהדרין.
         1. חת"ס (שבת דף כא: ד"ה ומהדרין) – "והמהדרין ראיתי מי שנתקשה מ"ט לא נהיגי נשי דידן להיות מן המהדרי' והיכא דליכא זכר והיא מדלקת היא מוספת והולכת והרי היא ממהדרי' מן המהדרי' ומ"ט לא תהי' מהמהדרים ונלפע"ד בתחלה כשתקנו נר איש וביתו על פתח ביתו מבחוץ ונמצאו בישראל מהדרין שיצאו לחוץ והדליקו בעצמם נוסף על הדלקת של בעל הבית אז לא נמצא שום אשה שתהי' מהמהדרים כי אין כבודה לצאת בחוץ בר"ה לעתותי ערב ולהדליק בין האנשים נהי אם אין האיש בביתו ועלי' מוטל מצות הדלקה על כרחה תצא לחוץ להדליק מ"מ אם יש כאן זכר המדליק אין מן החסידות שתחמיר על עצמה בזה ותביא עצמה לידי חשדא והשתא אע"ג שכולם מדליקין בפנים מ"מ מנהג הראשון לא זז ממקומו כנ"ל נכון בעזה"י".
         2. תשובות והנהגות (ח"ב סי' שמ"ב אות ז').
      4. **טעמים**.
         1. משום כל כבודה בת מלך פנימה – חת"ס (שבת דף כא: ד"ה ומהדרין, לשונו מובא לעיל), שלמת חיים (סי' ש"פ).
         2. משום שהויין רק טפילות לאנשים, בזה הדין – עולת שמואל סי' ק"ה, הו"ד במ"ב סי' תרע"ה ס"ק ט', לשונו מובא לעיל).
         3. עוד טעם – תשובות והנהגות (ח"ב סי' שמ"ב אות ז').
      5. מראי מקומות – שבט הלוי (קובץ מבית לוי ח"י עמ' ו' אות ב'), מנהג ישראל תורה (סי' תרע"א אות א'), פס"ת (סי' תרע"א אות ב').
         1. שער אפרים (סי' מ"ב) – "הנה צריך לישב לפ"ז למה לא נהגו גם כן הנשים להדליק בפני עצמן כמו האנשים ...".
         2. הגר"ד פיינשטיין שליט"א (ודברת בם סי' קפ"ג, סי' קפ"ט אות ג') – "דמנהג של אגר"מ זצ"ל בבית אבותיו הי' שכל בני משפחתו היו מדליקים ואפילו הילדות וגם אמו היתה מדליקה מדין המהדרין, ודלא כמש"כ המ"ב וא"ר דאמרינן דבכה"ג דאשתו כגופו וא"א לה להדליק אלא כמשמעות איזה אחרונים דלא סברו סברא זו (עיין מקראי קודש סי' י"ד), דסוכ"ס מותר להדליק מדין מהדרין מן המהדרין. אבל בעל האגר"מ זצ"ל בעצמו לא המשיך מנהג זה באשתו ובנותיו במדינותינו, מאיזה טעם. ולכן נהג הראש ישיבה שליט"א שבתו לא היתה מדלקת אבל אין זה הנהגה משום דינא ולכן בעצם מותר לילדות בבית להדליק אבל לענין אשתו לא נהגו להדליק מדין המהדרין".
         3. לפי העולת שמואל, שאין מהדרין על בנות. יש לעי' אם הבנות יכולות לברך, אם כבר הדליק הבעל הבית. הגם שעי' בעולת שמואל בפנים (לשונו מובא לעיל) שכתב, שנשים יכולות לברך כיון שלא גרע מכל מצות עשה שהזמן גרמא. אמנם, המ"ב סי' תרע"ז ס"ק ט"ז חושש לברכה שאינו צריכה, בזמן שאשתו כבר הדליקה, אם הבעל יכול לברך. א"כ, ה"ה כאן. אמנם לשון המ"ב, סי' תרע"ה ס"ק ט' (לשונו מובא לעיל), נראה שמברכין. וצ"ע.
   2. **אם בעל ואשתו יכולים להדליק ולברך בבית אחד**.
      1. מראי מקומות – ט"ז (סי' תרע"ז ס"ק א'), חובת הדר (פרק א' הע' ו'), [נ"ל בתרה"ד (סי' ק"א) לכ"ע א"א לברך].

הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח פר' וישב שנת תשע"ח עמ' ב') – "במשנ"ב סי' תרע"א סק"ט כתב דמה שאשה לא מדליקה נ"ח הוא משום דאשתו כגופו, ובסי' תרע"ה סק"ט כתב בשם עולת שמואל שאם רוצה להדליק תברך, וצ"ע דהא הויא כגופו. תשובה: היא כגופו אם היא רוצה".

הגר"י ברקוביץ שליט"א -

Until what age should girl light a chanuka menorah? If a wife would like to light is there any reason for her not to?

Rav Berkovits: Regarding lighting outside, the chasam sofer said that the reason women don’t say kiddush levanah is because it’s done in the street and lack of tznius. Same thing hadlakos neirus outside, they wouldn’t do. Regarding lighting inside, girls never had the minhag of כל אחד ואחד however there’s no issur. A wife lighting is already statement that she is not somech on אשתו כגופו. That doesn’t sound good. Chazal say ishtoi k’gufo, and she says no. Sounds like a shalom bayis issue. Especially nowadays, the whole world is in a shalom bayis issue.

* 1. **אשה בבית חולים, בבית החלמה, בבית מלון, וכדו'**.
     1. בעל מדליק בביתו, אם אשתו צריכה להדליק נרות.
        1. צריכה להדליק במקומה.
           1. חובת הדר (פרק ב' הע' ל"ט), הו"ד בהגר"ש איידר זצ"ל (פרק ד' הע' ל"ד) – "בבית מלון שבדרך כלל אין בעה"ב דר שם, לא מיסתבר שיהא טפל ונגרר אחר בעה"ב, ואפילו מדליקין עליו בביתו יש עליו חובת הדלקה שם".
           2. פסקי תשובות (אות א') – "ולפי"ז המתארח בבית מלון, כיון שמשלם שכר עבור שהייתו שם, נעשה חדרו כקנוי לו ודינו כבעל הבית ומדליק שם בברכה אף אם אשתו מדלקת נר חנוכה בביתו".
        2. יוצאה בהדלקה של בעלה.
           1. הגרשז"א זצ"ל (שלמי מועד סוף פרק נ"א, הליכות שלמה חנוכה פרק י"ג הל' ה', מבקשי תורה סי' ר"ב אות כ"א, ימי החנוכה עמ' ק"נ אות ט') – "יולדת הנמצאת בבית החלמה ליולדות, אינה צריכה להדליק שם נרותיה, ויוצאת בהדלקת בעלה, ועדיף שתשמע הברכות מאחרים".
           2. הגריש"א זצ"ל (קופת חולים לאומית ב"ב ריש עמ' ד', אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ל"ט אות י"ג, עי' שבות יצחק ח"ח עמ' קע"א אות ו') – "יולדות אחיות ורופאות ... אשה שאינה יכולה להדליק, אם בעלה מדליק בביתם יוצאת בהדלקה שלו, ואם לאו תשתתף בהדלקה בחדרה עם חברתה המדליקה, ותכוין לצאת בהדלקה ובברכה וחברתה תכוין להוציאה".
           3. שבט הלוי (מבית לוי ח"י עמ' כ"ב אות ד') – "כשהאשה אינה בביתה כגון בבית חולים בית החלמה וכדו', והבעל אינו מדליק בבית, אלא בבית הוריו וכדו', יוצאת האשה בהדלקתו כיון שמדליק בעצמו. אבל אם אינו מדליק בעצמו ורק משתתף בפרוטה בהדלקת בעה"ב אינה יוצאת בהדלקתו".
           4. הנרות הללו קדש (פרק ח' סעי' א' ).
     2. **אם הבעל אינו מדליק בביתם רק שוכר דירה** (כגון שוכר חדר במלון, וכדו') ומדליק לעצמו, אם אשתו צריכה להדליק נרות.
        1. צריכה להדליק במקומה.
           1. שבט הלוי (מבית לוי ח"י עמ' כ"ב אות ד') - לשונו מובא לעיל.
        2. יוצאת בהדלקה של בעלה.
           1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ל"ט אות י"ד, קופת חולים לאומית ב"ב ריש עמ' ד') – "אך אם היולדת נמצאת בבית חולים ובעלה לא נמצא בביתו, כגון שהלך לבית הוריו או חמיו, אין האשה יוצאת ידי חובתה בהדלקתו, מכיון שאין זה ביתו, אלא יבקש בעלה מבעל הבית שהוא נמצא שם שישאיל לו או ישכיר לו את החדר שהוא נמצא שם, וידליק שם הבעל, ואז יוצאת האשה ידי חובתה בהדלקת בעלה".
        3. מראי מקומות.
           1. הגרח"ק זצ"ל (קונ' גם אני אודך, חנוכה אות י"ד) – "רציתי לשאול אם האשה לא נמצאת בביתה, אלא במלון וכדו׳, האם גם אז אמרינן שתדליק ותוציא את הבעל, כשהבעל לא נמצא שם, או שרק בבית אמרינן כן, וכמו שאמר מדליקי עלי בגו ביתאי. תשובה: כמדומה רק בבית".
           2. ***הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות ק***כ"ג) – "שאלה: האם האשה יכולה להדליק עבור בעלה כאשר אינם בתוך הבית שלהם אלא במקום אחר כמו בית מלון. תשובה: כן".
     3. **אם הבעל אינו מדליק בביתו רק מדליק בבית אחרים**, אם אשתו צריכה להדליק נרות.
        1. יוצאת בהדלקה של בעלה – שבט הלוי (קובץ מבית לוי ח"י עמ' כ"ב אות ד', לשונו מובא לעיל).
        2. צריכה להדליק במקומה – הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ל"ט סעי' י"ד, קופת חולים לאומית ב"ב ריש עמ' ד', לשונו מובא לעיל).
     4. **אם הבעל אינו מדליק בביתו רק משתתף בפרוטה בבית אחרים**, אם אשתו צריכה להדליק נרות.
        1. צריכה להדליק במקומה – שבט הלוי (קובץ מבית לוי ח"י עמ' כ"ב אות ד', לשונו מובא לעיל).
     5. **זוג פרודים**: האם הבעל מוציא האשה בנר חנוכה.
        1. ***מיקל:*** הבעל מוציא אשתו.
           1. חשוקי חמד (נדרים דף כ:) – "זוג פרודים הוא מושג חדש, ועל פי הלכה הרי היא כאשתו לכל דבר, והיא יכולה לכפות אותו שיתן לה מזונות, ולא יגרע מכסותה ועונתה, ואם אינו רוצה שיתן לה גט. ולכן כל זמן שהם חיים עדיין בבית אחד, הרי היא כגופו, והוא פוטר אותה בהדלקתו".
           2. ***הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות ק***כ"ה) – "שאלה: זוג שהחליטו ליפרד, ונמצאים באותו דירה וכל אחד קונה אוכל לעצמו, אם הבעל מוציא אשתו בנר חנוכה. ובספר חשוקי חמד נדרים כ: כתב עד שלא יתגרשו הבעל מוציא אשתו, ומאידך הגר"י ליברמן שליט"א אמר דלא שייך אשתו כגופו בזוג פרודים ואין הבעל מוציא האשה. תשובה: לענ"ד כהגר"י זילברשטיין שליט"א".
           3. הגר"מ דייטש שליט"א (***מציון תצא תורה ח"א או"ח הע' ק***כ"ה) – "שמסתבר לומר שהבעל כן מוציא את אשתו".
           4. הגר"ע אויערבאך שליט"א (***מציון תצא תורה ח"א או"ח הע' ק***כ"ה).
        2. מחמיר: שאין הבעל מוציא את אשתו.
           1. חוט שני (***מציון תצא תורה ח"א או"ח הע' ק***כ"ה) – "ובעלון שו"ת וישמע משה גליון צ"ג מקץ תשע"ו הביא שהגר"נ קרליץ שליט"א [זצ"ל] פסק שאין הבעל מוציא את אשתו".
        3. מראי מקומות.
           1. הגרח"ק זצ"ל (גם אני אודך בעניינים שונים ח"ג אות ק"מ) – "שאלה: אם הבעל והאשה לא גרים ביחד מחמת מריבה ח"ו, ועדיין לא נתגרשה האשה, וכל אחד גר בבית נפרד, האם צריכה גם האשה להדליק בנפרד נר חנוכה בברכה. תשובה: צריך עיון".
     6. מראי מקומות – אור ישראל (פרק כ"ד סעי' ט').
        1. לקט יושר (או"ח עמ' קנ"ב ענין ב') – "ופעמים שאיש ואשתו חייבים בנ"ח, כגון שאין להם בית מיוחד, ואין שניהם יחד".

1. בני ספרד.
   1. **הדלקת נרות חנוכה לבחורי ישיבות ספרדים**.

אינם צריכים להדליק.

יחוה דעת (ח"ו סי' מ"ג, חזון עובדיה חנוכה עמ' קמ"ד) – "בחורי ישיבה אינם צריכים להשתתף בפרוטות וכן אינם צריכים להדליק בפני עצמם אפילו אם יש להם חדרים בפני עצמם. ואם ירצו להחמיר על עצמם ולהיות מהדרים להדליק בחדריהם, אינם רשאים לברך, משום איסור ברכה לבטלה. אלא ידליקו בלא ברכה".

ילקוט יוסף (מועדים עמ' רל"א דין אכסנאי בחנוכה אות ב' [לשונו מובא לקמן], חנוכה עמ' תע"ז, קיצור שו"ע סי' תרע"ז סעי' ה') – "בחורי ישיבה הלנים בחדרי הפנימיה של הישיבה, אינם צריכים להשתתף בפרוטות, וכן אינם צריכים להדליק נר חנוכה בפני עצמם, אפילו אם יש להם חדרים בפני עצמם. וגם אם ירצו להחמיר על עצמם ולהיות מהדרים להדליק בחדריהם, אינם רשאים לברך על ההדלקה, משום איסור ברכה לבטלה, אלא ידליקו בלי ברכה. [ילקו"י מועדים עמ' רלא. יחו"ד ח"ו סי' מג. דחשיבי כסמוכים על שלחן הוריהם, אחר שמגיעים לבית ההורים בכל חופשות בין הזמנים, ובשבתות חופשה, ולכן יוצאים י"ח בהדלקת ההורים. ועוד, שיוצאים י"ח בהדלקת ראש הישיבה דחשיבי כסמוכים על שולחנו, מאחר שכל מחסורם עליו. ועוד, דשמא כהסוברים שיוצאים י"ח בהדלקה שבביהמ"ד ...]".

תורת המועדים (חנוכה סי' ב' סעי' ו') – "למנהג הספרדים ועדות המזרח שאין מדליק אלא בעל הבית בלבד, וכל בני ביתו הסומכים על שולחנו יוצאים ידי חובה בהדלקתו, אם רצו להחמיר על עצמם ולהדליק כל אחד בפני עצמו, רשאים לעשות כן, אולם אסור להם לברך על ההדלקה, מפני שיש בזה חשש איסור ברכה לבטלה לדעת מרן השלחן ערוך שקבלנו הוראותיו. ואינם יכולים לומר שאינם רוצים לצאת ידי חובה בהדלקה שמדליקים עליהם בביתם, שמכיון שמצות נר חנוכה נר איש וביתו, וכבר הדליקו נרות חנוכה בביתם, ממילא יצאו ידי חובה, ואין הדבר תלוי ברצונם".

להדליק עם ברכה.

הגריש"א זצ"ל (פניני חנוכה עמ' קט"ז) – "ש: לבחורי ישיבה ספרדים, האם יש מקום להקל לסמוך על ההדלקה שמדליק אביהם בביתם. ת: אין בזה הבדל בין הספרדים לאשכנזים. דוקא בענין נר לכל אחד ואחד הספרדים אינם נוהגים להדליק לכל אחד כדעת מרן (תרע"א ס"ב), אבל כאן בודאי חייב מן הדין להדליק בישיבה שמתגורר בה כל השנה, שזהו ביתו ולא בבית ההורים".

הגריש"א זצ"ל (שבות יצחק חנוכה סוף פרק ו') – "אבל בחור ישיבה של היום שאינו דר אצל בעה"ב אלא בישיבה, הישיבה היא ביתו, ואינו יוצא בהדלקה שמדליק אביו. וכל אחד מהבחורים בישיבה מדליק בברכה גם לפי מש"כ השו"ע שאפילו רבים בני הבית ידליק אחד, דהכא שאני כיון שהם כשותפים שאין אחד נגרר אחר חבירו. מיהו יכולים גם להשתתף כיון שאינם חלוקים בעיסתם".

תשובות והנהגות (ח"ד סי' קס"ט) – "הורה אחד מחכמי הספרדים לבני ישיבה שלא צריכים לברך, ואם יברכו הוי ברכה לבטלה, ועליהם להשתתף אם אפשר, אבל לא להדליק ולברך דהוה ברכה לבטלה. ויש בעלי הוראה שהורו שיברך. ולע"ד נראה דהא דאמרינן בגמרא (שבת כג.) דרב פפא אמר כי נסיבנא איתתא לא מדלקינא שמדליקין עלי בגו ביתי, היינו דוקא באשתו שהיא כגופו וגם נחשב ביתה כביתו הואיל דשייך לשניהם, אבל בני ביתו שאינם מדליקין, והוא בא לפטור אותם בהדלקתו, הקילו חז"ל בנ"ח שהמצוה באיש וביתו וסגי בהכי, אבל כשנמצאים הבנים בישיבה כעת, הלוא עכשיו אינם בני ביתו, לכאורה מחוייבין הם להדליק בברכה ואינם יכולים לפטור עצמם ע"י הדלקתו".

הל' חג בחג (חנוכה פרק ד' סעי' ד', הע' י') – "אורח בבית אחרים ואינו סומך על שולחן בעל הבית, אלא אוכל משל עצמו, ואין מדליקין עליו בביתו, חייב בנר חנוכה. ולכן אם יש לו נר מוטב שידליק בעצמו ויברך כדין המהדרין. **וכן הדין לבחורי ישיבות הדרים בפנימיה קבועה ואין יוצאין בהדלקת אביהן בביתם, ואין חילוק בין ספרדים לאשכנזים בזה** [דאף המחבר מודה בזה הואיל ואינו בביתו]".

**מדליק בלי ברכה או משתתף בפרוטה**.

עי' הגרשז"א זצ"ל (שלמי מועד פרק מ"ה עמ' ר"ג, הליכות שלמה חנוכה פרק י"ד סעי' י"ב) – "בחורי ישיבה ספרדים, גם בהיותם דרים בישיבה אינם מדליקים נ"ח בעצמם, אלא יוצאים ידי חובתם בהדלקת אביהם בביתם. ואם בירכו ברכתם לבטלה. ברם בכמה מקומות הובאו הוראת רבינו, שבחורי ישיבה ספרדים מעיקר הדין אינם חייבים כלל בהדלקת נרות חנוכה כיון שאבותיהם מדליקין עליהם. בכל זאת אם יש להבחורים חדרים מיוחדים בישיבה, מדליקים בחדריהם בלא ברכה. ואם דרים בחדרם גם בחורים אשכנזים, מדליקין הם [בלא] ברכה, והספרדים ישתתפו עמהם בפרוטה".

הגר"מ אליהו זצ"ל (הלכות חגים פרק נ"ח סעי' ק"ח) – "בני ישיבות או חיילים ספרדים - שאינם נשואים, מעיקר הדין יוצאים ידי חובה על ידי שאביהם מדליק עליהם בבית, והוא הדין לאיש שאשתו מדליקה עליו בביתו. ואם יש להם חדר מיוחד שלא בבית ההורים או שגרים בפנימיה, ידליקו שם בלא ברכה או שישתתפו בפרוטה עם אדם אחר וישמעו ממנו הברכות".

מראי מקומות – אבני ישפה (ח"ד סי' פ'), ימי הלל והודאה (פרק ל"ו סוף אות א').

ישכיל עבדי(ח"ז קונ"א או"ח סי' ח') – "איך בני ישיבה עליהם להתנהג בהדלקת נר חנוכה, אם בחדר האוכל, או כל אחד במקום שינתו, והנה לשאלה זו כבר עניתי לכמה ישיבות כי הם לא בבחי' אכסנאי, שעליו דובר בש"ע סי' תרע"ז, כיון שבישיבה אין בעה"ב קבוע, שישתתפו עמו בפרוטה, או בחדר השינה המיוחד להם, כל בחורי הישיבה שם הם בבחינת בעה"ב כי הם קבועים שם לתמיד, ומכיון שעתה כולם מדליקים בפנים, במקום האוכל, לכן, במקום שאוכלים כולם ביחד, שם צריכים להדליק כמו כל בעה"ב בביתו, ולכן עליהם להשתתף כולם ביחד ע"י שכ"א יתן איזה פרוטות, לקנות נרות בשביל החנוכה, וא"צ להדליק כל אחד בפני עצמו, למנהגינו אנו הספרדים שבכל בית, ראש הבית מדליק בשביל כולם ... ופעם ידליק זה ופעם ידליק השני, אף שלא מגיע התור בשביל כולם, אין דבר, כיון שזה המדליק מתכוון להוציא יד"ח כולם".

* 1. **הדלקת נרות חנוכה לבחורי ישיבות ספרדים שנמצאים בא"י והוריהם בארה"ב וכדו'**.
     1. פטור מהדלקה.

הגרשז"א זצ"ל (שלמי מועד פרק מ"ה ריש עמ' ר"ד, הליכות שלמה חנוכה פרק י"ד ס"ק כ"ב) – "והוסיף רבינו בדין זה - שבני הישיבה הספרדים יוצאים ידי חובת הדלקה בזה שאבותיהם מדליקין בביתם - שהוא הדין אף כשאביו דר בחו"ל שזמן שקיעת החמה הוא בהפרש של מספר שעות, מ"מ ג"כ יוצא יד"ח בהדלקת אביו. אך אם אביו אינו מדליק בביתו כגון שאיהו גופיה אכסנאי, על בנו הבחור להדליק נרות בעצמו, ואינו יוצא יד"ח במה שאביו משתתף בנרות".

קובץ הלכות (חנוכה פרק י"א סעי' י"ב) – "בן, שמקום ביתו הוא בבית אביו, אף אם דר בישיבה, ואפי' בית אביו בחו"ל והוא בא"י, ה"ה מבני הבית ומדינא הוא נפטר בהדלקת אביו".

* + 1. טוב להחמיר שידליקו נרות בלי ברכה.
       1. ילקוט יוסף (מועדים עמ' רל"א דין אכסנאי בחנוכה אות ב') – "בחורי ישיבה הלנים בחדרי הפנימיה של הישיבה, אינם צריכים להשתתף בפרוטות, וכן אינם צריכים להדליק נר חנוכה בפני עצמם, אפילו אם יש להם חדרים בפני עצמם, וגם אם ירצו להחמיר על עצמם ולהיות מהדרים להדליק בחדריהם, אינם רשאים לברך על ההדלקה, משום איסור ברכה לבטלה, אלא ידליקו בלי ברכה, וכן ינהגו גם בני הישיבות מאחינו האשכנזים, ואף בני ישיבה שבאו מחוצה לארץ, ללמוד כאן בארצינו הקדושה, והוריהם בחוץ לארץ, אין להם לברך על הדלקת נרות החנוכה, אף על פי שלפי חשבון השעות הוריהם ידליקו רק בעוד מספר שעות. וטוב שידליקו בלא ברכה בחדריהם".
          1. אמנם, עי' הילקוט יוסף לקמן.
       2. תורת המועדים (חנוכה סי' ב' סעי' ז', סעי' ח', הע' ח') – "למנהג הספרדים ועדות המזרח שכל בני הבית הסמוכים על שלחן בעל הבית יוצאים ידי חובה בהדלקתו, נראה שאפילו תלמידי ישיבות שהוריהם גרים בחוץ לארץ, ובאו לארץ ישראל ללמוד בישיבה, ובביתם לא ידליקו אלא כעבור מספר שעות, אינם צריכים להדליק נרות בחדריהם שבישיבה. וטוב להחמיר שידליקו נרות בלי ברכה. כל האמור לעיל, שלמנהג הספרדים ועדות המזרח אין תלמידי ישיבות (וכן חיילים) צריכים להדליק בישיבה, אינו אלא כשהם סומכים על שלחן הוריהם, דהיינו שבשאר ימות השנה, כשאינם לומדים בישיבה, הרי הם חוזרים לבית הוריהם, ולכן יוצאים ידי חובה כשמדליקים עליהם בתוך ביתם, אבל אם אין מדליקים עליהם בתוך ביתם, כגון אלו שאין להם הורים ומשפחה, או שאינם דרים בבית הוריהם, צריכים להדליק נרות חנוכה במקום שדרים בו. ומכל מקום אם דרים בישיבה, כיון שמדליקים נרות חנוכה באולם הישיבה, נכון שישמעו הברכה מאחר, וידליקו הנרות בלא ברכה, או שישתתפו בפרוטות עם חבריהם האשכנזים. ואם רצו לברך בעצמם על הדלקתם, אין ראוי לעשות כן [בתלמידי ישיבות הסומכים על שלחן הישיבה, ואוכלים וישנים שם, לכאורה יש לומר שדינם כדין אכסנאי ... ולכן נראה שנכון יותר שישמעו הברכה מאחר, או שישתתפו בפרוטות עם חבריהם מעדות האשכנזים. ואם רצו להדליק בברכה נראה שאין ראוי לעשות כן, שאף על פי שיש לדון אם יוצאים ידי חובה לגמרי בהדלקה שמדליקים בישיבה, (וכמו שהעיר אאמו"ר שליט"א בשו"ת יחוה דעת חלק ו' סימן מג בהערה). וגם יש לצרף לזה דעת הסוברים שאכסנאי שרצה שלא לצאת ידי חובה בהדלקה שמדליקין עליו בביתו רשאי לעשות כן, וכנ"ל בהערה ו', מכל מקום קשה לסמוך על זה לענין ספק ברכה שאינה צריכה. ונשאתי ונתתי בדבר בפני אאמו"ר מרן הראש"ל שליט"א [זצ"ל], והסכים שאף על פי שצריך להדליק בעצמו, או להשתתף בפרוטות עם אחר, מכל מקום לענין הברכה נכון שלא יברך בעצמו על הדלקתו. ודו"ק".
    2. רשאי להדליק עם ברכה.
       1. חזון עובדיה (חנוכה עמ' ק"נ) – "ומיהו נ"ל שבחור ישיבה בא"י שהוריו בארצות הברית, שהדבר ברור שבעת צאת הכוכבים בא"י, עוד לא הדליקו הוריו נר חנוכה, אם ירצה להדליק נרות חנוכה בעצמו, רשאי לברך 'להדליק נר חנוכה', וכדמוכח ממ"ש בשו"ת פרי הארץ ח"א (סי' ט דף ו ריש ע"ד), בהסבר דברי מרן, שאינו יכול לומר שאינו רוצה לצאת בהדלקת וברכת בני ביתו, כי בכל לילה יש לנו לחוש שמא כבר הקדימו אנשי ביתו והדליקו עליו, ויצא ידי חובתו. א"כ איך יכול זה להדליק בברכה, ולא תהיה ברכתו לבטלה. ע"כ. ומוכח שאף לדעת מרן כשהדבר ברור שלא הקדימוהו בהדלקת נרות חנוכה כבנ"ד, רשאי הוא להקדים ולהדליק בברכה. וכ"כ בשו"ת רב פועלים ח"ב (סי' נ), שלפי מ"ש בברכי יוסף (סי' תרעז) בדעת מרן, י"ל שאם עדיין לא בירכה והדליקה אשתו, רשאי להקדים ולברך קודם שתדליק אשתו, ואין בזה חשש לברכה שאינו צריכה".
       2. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סי' תרע"ז סעי' ה') – "בחור ישיבה בארץ ישראל שהוריו בארצות הברית, שהדבר ברור שבעת צאת הכוכבים בארץ ישראל עוד לא הדליקו הוריו נר חנוכה, מעיקר הדין יוצא ידי חובה בהדלקת נרות חנוכה שמדליקין בישיבה, אך אם ירצה להדליק נר חנוכה בעצמו, רשאי לברך 'להדליק נר חנוכה'. [כדמוכח ממ"ש בשו"ת פרי הארץ ח"א (סי' ט), בהסבר דברי מרן, שאינו יכול לומר שאינו רוצה לצאת בהדלקת וברכת בני ביתו, כי בכל לילה יש לנו לחוש שמא כבר הקדימו אנשי ביתו והדליקו עליו, ויצא י"ח. א"כ איך יכול זה להדליק בברכה, ולא תהיה ברכתו לבטלה. ע"כ. ומוכח שאף לדעת מרן כשהדבר ברור שלא הקדימוהו בהדלקת נ"ח כבנ"ד, רשאי הוא להקדים ולהדליק בברכה. וכ"כ בשו"ת רב פעלים ח"ב (סי' נ), שלפי מ"ש בברכי יוסף (סי' תרעז) בדעת מרן, י"ל שאם עדיין לא בירכה והדליקה אשתו, רשאי להקדים ולברך קודם שתדליק אשתו, ואין בזה חשש לברכה שא"צ. וכ"פ במשנ"ב (סי' תרעז ס"ק טז). וכ"כ בשו"ת מנחת שלמה ח"ב (סי' נא). ע"ש. ועיין חזון עובדיה שם]".
          1. אמנם, עי' הילקוט יוסף לעיל.
       3. ***הלכה ברורה (הלכות המועדים [נחשון] עמ' תל"ג) – "***כתוב בחזו"ע (חנוכה, עמ' עמוד ק"נ) כתב וז"ל, 'ומיהו נ"ל שבחור ישיבה בא"י שהוריו בארצות הברית, שהדבר ברור שבעת צה"כ בא"י, עוד לא הדליקו הוריו נר חנוכה, אם ירצה להדליק נרות חנוכה בעצמו, רשאי לברך 'להדליק נר חנוכה'. מה הפירוש של 'רשאי'. ומה עדיף לעשות למעשה. תשובה: אינו חייב להדליק, ומ"מ כיון שיש כמה צירופים אם ירצה יכול לברך".
    3. חיוב להדליק עם ברכה.

אור לציון (ח"ד פרק מ"ז הע' א' ד"ה ובחור, קונ' זכרון יהודה ח"א עמ' ק"ו, נר ציון כסליו פרק ה' הע' נ"ט) – "ובחור שהוריו מתגוררים בחוץ לארץ והוא נמצא בארץ, או להפך, נראה שאם אין השעות שוות ויש שינוי בקו האופק, ואין זמן חיוב ההדלקה שווה עם חבירו שצריך להדליק במקומו בברכה אף אם הוריו מדליקים בביתם, כיון שבזמן שהם מדליקים, אין זה זמן החיוב אצלו, ואינו נפטר בהדלקתם. ואין חילוק בזה בין אם הוריו נמצאים במקום שהלילה שם יותר מוקדם, וכגון שהם נמצאים באיראן [פרס], שהלילה מוקדם שם בכשעה וחצי, ועד זמן הדלקת נרות חנוכה בארץ ישראל יכבו הנרות שם, או שנמצאים באירופה או באמיריקה, שהלילה שם מאוחר מארץ ישראל ... ואם כן עדיין לא הדליקו עליו, בכל אופן ידליק בחדרו בברכה. **וטוב שיכוין** שלא לצאת ידי חובה בהדלקתם, כדי שאף אם נאמר שפוטרים אותו בהדלקתם, הרי יש אומרים שאם מכוין שלא לצאת ידי חובה, מהני, וכמו שנתבאר לעיל, ויברך במקומו בברכה. ועוד נראה טעם נוסף להצריך אם הבאים מחוץ לארץ ללמוד בארץ להדליק בחדרם בברכה אף שהוריהם מדליקים בביתם בחוץ לארץ. דאמנם נתבאר לעיל שבני ישיבה ההולכים ללמוד במקום אחר, אף שחוזרים רק פעם בששה חדשים, מכל מקום נחשבים סמוכים על שלחן הוריהם, שהרי בזמן שאין לומדים או כשהם חולים חוזרים הם לביתם. אולם יש לומר שכל זה אינו אלא כשהוריהם מתגוררים בארץ, אבל אם הוריהם נמצאים בחוץ לארץ, הרי אף אם יחלו וכדו', אינם חוזרים לביתם, ואף אם מאיזו סיבה לא יוכלו להשאר באותה ישיבה, לא יחזרו לביתם, אלא יחפשו מקום אחר, וא"כ יש לומר דלא חשיבי כסמוכים על שולחן הוריהם, ולכן ידליקו במקומם בברכה".

**אין מי שמדליק בבית**.

בנו חייב להדליק.

הגרשז"א זצ"ל (שלמי מועד עמ' ר"ד, מבקשי תורה סי' ר"ב אות כ"א) – "אך אם אביו אינו מדליק בביתו כגון שאיהו גופיה אכסנאי, על בנו הבחור להדליק נרות בעצמו, ואינו יוצא יד"ח במה שאביו משתתף בנרות".

הגריש"א זצ"ל (שבות יצחק ח"ח פרק ט"ז י' ).

עי' אור לציון (ח"ד פרק מ"ז סעי' א', סעי' ב' ).

יחוה דעת (ח"ו ריש סי' מ"ג).

תפלה למשה (ח"ב סי' נ"א ).

ילקוט יוסף (חנוכה עמ' תפ"ז ד"ה ובקובץ) – "מבקשי תורה ...".

1. מוקצה מחמת מצוה: מותר שמן - סעיף ד'.
   1. **מותר השמן: אחר חנוכה**.
      1. מותר להנות.
         1. רי"ף (שבת דף ט.).
         2. תוס' רי"ד (שבת דף מד:, אות י"א).
         3. ריטב"א (שבת דף כא: ד"ה אי) – "וזה ברור, ולא כדברי האומרים שאסור ליהנות משיירי פתילות ושמן דנרות חנוכה כי אם בנר חנוכה, ומה שנשאר מכל השמונה ימים שעושה לו מדורה ושורפו הואיל והוקצה למצותו כמו שכתבו מקצת התוספות, שלא הוקצה למצותו אלא לזמן קבוע, דאי לא תשמישי מצוה היאך נזרקים, אלא ודאי כדאמרן ואין לפקפק בדבר כלל, מרבינו ז"ל".
         4. מאירי (מגילה דף כו: ד"ה תשמישי) – "ואין דעתי נוחה בכך שאין רעתו של אדם מסתכלת במה שהנסיון מכחישו בכל יום וודאי לא הקצם אלא להדלקה לא להיותם כלים שם מכל וכל ומה שנשאר ודאי מותר כמו שביארנו במקומו כשאר תשמישי מצוה".
      2. אסור ליהנות.
         1. תוס' (שבת דף מד. ד"ה שבנר) – "דנר חנוכה עיקרו לא להנאתו בא אלא לפרסומי ניסא ומשום חביבותא דנס אינו מצפה שיכבה אלא מקצה לגמרי למצוה".
         2. ר"ן (שבת דף ט. ד"ה אי) – "שמן ופתילה שעשויים להתבער לגמרי כי יהיב להו בנר לגמרי מקצה אותן למצותן ... ודומה לעצי סוכה ונוייה שנפלו בחג שאסורין".
         3. **פוסקים** – מחבר (סי' תרע"ז סעי' ד'), פוסקים.
   2. **בקבוק שמן**.
      1. הזמנה לאו מילתא – בה"ל (סעי' ד' ד"ה הצריך), פוסקים.
   3. **שמן הנותר בכוסות צריך שריפה: האם ה"ה הפתילות**.
      1. מחמיר: ה"ה הפתילות.
         1. ר"ן (שבת דף ט. ד"ה אי) – "שמן **ופתילה** שעשויים להתבער לגמרי... לגמרי מקצה אותן למצותן".
         2. עי' ר' ירוחם (נתיב ט' ח"א) – "שהשמן **והפתילות** אסור להשתמש בהן אחר שכבו דאיתקנו למצוה".
         3. ריטב"א (שבת דף כא: ד"ה אי, והוא חולק על זה דין) – "שאסור ליהנות משיירי **פתילות** ושמן דנרות חנוכה כי אם בנר חנוכה, ומה שנשאר מכל השמונה ימים שעושה לו מדורה ושורפו הואיל והוקצה למצותו".
         4. כל בו (סי' מ"ד) – "ושיורי **הפתילות** של כל הלילות נהגו להבעירן".
         5. טור (סי' תרע"ז) – "הנותר מן השמן **והפתילות** ... עושה לו מדורה ושורפו בפ"ע שהרי הוקצה למצותו".
         6. לקט יושר (או"ח עמ' קנ"ב ענין ב') – "ושורף בליל האחרון השמן **והפתילות** שנשארו".
         7. אבודרהם (הל' חנוכה) – "שהשמן **והפתילות** אסור להשתמש בהן אחר שכבו דאיתקצו למצוה".
         8. צדה לדרך (מאמר ד' פרק ג', הל' חנוכה).
         9. ב"י (סעי' ד' ד"ה ואיכא) – "צריך לעשות מדורה למותר השמן **והפתילות**".
         10. לבוש (סעי' ד') – "אבל שמן **ופתילה** שעשויין להתבער לגמרי, כי יהיב להו בנר מקצה דעתו מהם לגמרי למצותן, שאין אדם מצפה אימתי תכבה נרו, הלכך אם נשתיירו הרי הן אסורין, שהרי הקצה אותן למצוותן לגמרי, ולא דמי לנר של שבת שהקצה גם כן כולה למצותה, ואפילו הכי נהנין אחר השבת מן השמן ומן **הפתילה** שנשתייר, משום דהתם עיקר מצותו שיהנו ממנו אפילו בשעת מצותו מה שאין כן בנר חנוכה".
         11. סדר היום (הל' חנוכה).
         12. ח"א (כלל קנ"ד סעי' ל"א) – "מה שנשאר בליל ח' מן השמן **והפתילות**, עושה לו מדורה ושורפו בפני עצמו".
         13. קיצור שו"ע (סי' קל"ט סעי' כ') – "השמן שנשאר במנורה לאחר חנוכה וכן **הפתילות**, עושה להן מדורה ושורפן משום דהוקצו למצוותן ואסור ליהנות מהם אלא אם כן התנה מתחלה שאינו מקצה מה שישאר".
         14. ערה"ש (סעי' ג') – "כתב הטור הנותר מן השמן **והפתילות** בליל ראשון מוסיף עליו ומדליק ...".
         15. הגריש"א זצ"ל (גנזי הקודש פרק י"ט הע' י"ט, הע' כ"ג, פסקי הלכות קרול ***או"ח אות קפ"ו,*** אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ל"ד סעי' י"ז) – "פתילות של חנוכה, אם לא התנה עליהם בתחילה, אסור להשתמש בהם אחרי חנוכה".

עי' ***הגריש"א זצ"ל (מאור השבת ח"ה עמ' תשע"ז) – "שיירי פתילות מנר חנוכה צריך לשרפן, היינו אפילו כשיש בהם רק רטיבות של שמן,*** *אבל כשהפתילות יבשות אין צריך לשרפן****".***

* + - 1. קובץ הלכות (חנוכה פרק י"ד סעי' י"ג) – "הנותר ביום השמיני מן השמן הצריך לשיעור הדלקה, וכן פתילות שנותרו מנר שכבה **לפני חצי שעה**".
      2. נטעי גבריאל (חנוכה פרק נ"ז סעי' א').
      3. נתיבות אדם (ח"א סי' י"ט) – "זאת התורה העולה מן המדוב"ר, דהאי מילתא אי איסורא על שיירי פתילות דנ"ח, לכאורה במחלוקת שנוי', ולפי סתימת השו"ע אין לאסור שיירי הפתילות שנשארו אחר גמר ההדלקה, והח"א וקיצור שו"ע סתמו דגם שיירי הפתילות נאסרו ושורפן בפנ"ע כמו נותר השמן, ואמנם כן הוא מנהגן של ישראל קדושים, וכאשר ביארנו כן בדברי הגאונים ז"ל ומספר הכלבו, וכן נהגו רבותה"ק".
      4. הל' חג בחג (חנוכה פרק ט' סעי' כ"א).
      5. פסקי תשובות (סי' תרע"ז אות ט').
      6. נשמת שבת (קובץ אור ישראל חי"ח עמ' צ' אות ד').
      7. אור ישראל (פרק כ"ו סעי' א').
    1. **אפשר פתילות שלנו, לא עומדות להתבער לגמרי, אינו מוקצות, וצ"ע**.
       1. שבט הקהתי (ח"ד סי' קפ"ב) – "דכתבו תוס' בשבת (מ"ד ע"א) ... א"כ י"ל דזה שייך על השמן ... משא"כ הפתילות דראוי לשימוש אף אם דלק כל השמן ... **אך** זה אינו ... וצ"ל כיון דהפתילה נכלה אחר כמ"פ מקצה ג"כ הפתילה שיהא רק למצות נ"ח ... עוד טעם דהפתילה אסור כיון דהשמן אסור ובה פתילות ובלע השמן".
       2. נשמת שבת (אור ישראל חי"ח עמ' צ"א אות ג') – "בנוגע הפתילות אינו אסור אלא במיני פתילות שהולכים ומתמעטים ע"י דילוקם אבל במיני פתילות שרק שואבים השמן לראש הפתילה ששם האש דולקת ואינו מתמעט ע"י ריבוי הדלקה ממילא לפי הנ"ל לעולם מותר ליהנות ממנה אחר החג שלא הי' בדעתו שזה יתבער בשעת מצותו. וביאור הדבר ...".
       3. מראי מקומות – מאירי (מגילה דף כו: ד"ה תשמישי, לשונו מובא לעיל).
    2. **ה"ה השעוה**.
       1. הגר"ש איידר זצ"ל (פרק ב' הע' קע"ט).
       2. גנזי הקודש (פרק י"ט הע' י"ט).
       3. בשם ס' חנוכה (פרק י' סל"ז ).
    3. מראי מקומות – מאורות נתן (חנוכה סי' ע"א), קובץ אור ישראל ( ח"ו עמ' מ"ה, תלוי במחלוקת ראשונים, האם מקצה השמן רק השיעור שצריך להדליק, או כל השמן).
       1. משנה הלכות (חט"ו סי' ר"ג אות י') – "ולפום ריהטא הפתילה יש בה שמן מובלע וחייב שריפה מכח הבלוע שבו וכעין זה מצינו בעצמות ששמשו נותר בפסח והארכתי בזה במקום אחר, ומיהו אם יבשו הפתילות לגמרי נראה דאין צריכין שריפה דהם רק מכשירי מצוה ומיהו קצת יש לעיין מגמ' שבת (מ"ז ע"א) הנח לנר שמן ופתילה הואיל ונעשה בסיס לדבר האסור ועיין רש"י לשלהבת וכו' ומיהו בתוס' ד"ה הנח הקשו וא"ת פתילה אמאי קאמר דהויא בסיס לדבר האסור היא עצמה הויא דבר האסור וכו' וי"ל דשברי פתילה הוי שברי כלים וכו' משמע דהפתילה הויא כלי בפני עצמה ולא הוי אלא תשמישי מצוה והבן".
       2. הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח פר' מקץ שנת תשע"ח עמ' ב') – "האם יש ענין לשמור הפתילות והשמן הנותר מנר חנוכה בשביל **לשורפו עם החמץ בע"פ**, משום הואיל דאיתעביד ביה מצוה חדא נעביד ביה מצוה אחריתי, או דאין לשמור עד זמן זה משום שמא יבא לידי מכשול, וישרפנו מיד אחר חנוכה. תשובה: לא שמענו".
  1. **הכוסיות שהדליק בהם**.
     1. קובץ הלכות (חנוכה פרק י"ד סעי' י"ד, הע' כ"ג) – "הכוסיות שהדליק בהם, או מנורה שהדליק בתוכה ממש, מדינא **מותר לזורקן לאשפה**, ואפשר שנכון להזהר בזה ולעטוף אותם קודם שזורקן. [דבאמת הי' מקום לצדד דכיון שהכלי הוא חלק מהנר וי"א שדין כלי מעכב בהדלקת נר חנוכה, אפשר שהוא כעין תשמיש של מצוה, אמנם לדינא נראה דעכ"פ אין זה כתשמישי קדושה, ולכן מצד זה מותר לזורקן, אמנם עדיין יש לצדד שנכון להזהר בזה, דכיון דהדלקת נר חנוכה הוא זכר למנורה אפשר שאין לבזות הכלי ששימש כזכר למנורה שבמקדש]".
  2. **תנאי**.
     1. מהני – מג"א (סי' תרע"ז ס"ק י'), שיורי טהרה (מערכת ח' אות ט'), קיצור שו"ע (סי' קל"ט סעי' כ'), מ"ב (סי' תרע"ב ס"ק ז', סי' תרע"ז ס"ק י"ח "**שאינו מקצה השמן אלא לשיעור הדלקה**").
        1. למה לא עשה תנאי "אם נשתיירו אינו מקצה השמן" – עי' שיורי טהרה (מערכת ח' אות ט').
        2. קיצור שו"ע (סי' קל"ט סעי' כ') – "ואסור ליהנות מהם אלא אם כן התנה מתחלה **שאינו מקצה מה שישאר**".
     2. מראי מקומות – הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ל"ד סעי' י"ז).
        1. הגרשז"א זצ"ל (מנחת שלמה ח"א סי' מ"ב ד"ה אך, קמא סי' מ"ב הע' ג') – "אם התנה בפירוש שאינו מקצה את השמן שישאר גם אם יכבה בתוך הזמן שפיר מותר אפי' כבתה בתוך הזמן של שיעור המצוה. **אולם** מפשטות הדברים של מפרשי השו"ע נראה דהתנאי מועיל רק על מה שהוא יותר משיעור המצוה אשר לא נתחייב כלל בהקצאתן להדלקה ומותר גם לכבות אם ירצה אבל לא על השמן של שיעור המצוה דכיון שההדלקה היא ע"מ שיהא דולק ואם הי' יודע שיכבה בתוך הזמן הי' צריך להשתדל ולהדליק באופן אחר, נמצא דאיהו ודאי מקצה את השמן לבער אותו מן העולם ע"י מצוה כי אם יתברר שלא הקצה אותן הו"ל כאילו הדליק במיעוט שמן שהוא פחות מכשיעור, ולכן נשאר השמן בכה"ג תמיד באיסורו ולא מהני תנאי".
  3. **סיכה מנותר השמן**.
     1. קובץ הלכות (חנוכה פרק י"ד סעי' י"ג) – "יש שומרים הנותר משמן של נרות חנוכה שאינו צריך לשיעור הדלקה, כדי לסוך ממנו לרפואה, ואסמכוה אהא דאמרי' 'ומנותר קנקנים נעשה נס לשושנים'. ונרא' דמי שרגיל בכך, שפיר דמי לשומרו ולסוך ממנו לכו"ע אפי' אם לא התנה, דכיון שרגיל לשמור נותר השמן בשביל זה, אנן סהדי שלא הקצה השמן שהוא יותר מן השיעור".
     2. הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח פר' מקץ שנת תשע"ח עמ' ב') – "בפיוט מעוז צור 'ומנותר קנקנים נעשה נס לשושנים', ואומרים העולם דמכאן רמז לסגולה שלמי שיש שושנה ברגלו רח"ל שימרח מהשמן שנותר מחנוכה ברגלו ועי"ז יתרפא, האם שרי לעשות כן, או שמא משום שהוקצה למצותו אסור. תשובה: יש עושין כן".
     3. שערי ימי החנוכה (שער א' פרק ו' אות י"ח, עמ' ל"ו) – "יש הטוענים שיש להם קבלה, שיש סגולה למי שיש לו בגופו את המחלה שקוראים 'שושנה', שימרח עליה שמן שנשאר מנר חנוכה – ויתרפא. ואומרים בדרך אסמכתא 'ומנותר קנקנים נעשה נס לשושנים'. אולם היות שאסור ליהנות ממותר השמן של נר חנוכה (וכנ"ל), אסור להשתמש בשמן זה אף לריפוי השושנה. ובקו' סדר הדלקת נר חנוכה להגרי"א דינר שליט"א, כתב שיש עצה להשתמש בשמן שנשאר בבקבוק, שהוא לא הוקצה למצותו ומותר להשתמש בו לצורך אחר. וכתב שאדרבה בזה מדוייקת האסמכתא הנ"ל יותר, שהרי מש"כ 'ומנותר קנקנים' פירושו שהנס בריפוי המחלה נעשה דוקא ממה שנשאר בקנקן. ויש עצה נוספת לקחת מהשמן שנשאר אחר שדלק הנר חצי שעה. ואף שיש מחמירים גם בזה, (ע' סי' תער"ב מ"ב ס"ק ז'), לצורך רפואה, אפשר לסמוך על המקילים. ויותר טוב להתנות על כך מראש".
     4. גנזי הקודש (פרק י"ט סוף סעי' י"א, הע' כ"א) – "הרוצה להשתמש עם שמן שנשאר מנרות חנוכה כסגולה, יש להתנות על המותר. [ידועה הסגולה לאלו שסובלים מ'שושנה', למרוח שמן שנותר מנרות חנוכה, ומצאו רמז לדבר 'ומנותר קנקנים נעשה נס לשושנים'. ומאחר ואין דרך העולם היום לסוך בשמן, יש להתנות על כך מראש, שלא מקדש אלא את הראוי להדלקה בלבד, והסכים לזה הגר"נ קרליץ שליט"א [זצ"ל]".
     5. מראי מקומות – קונ' זכרון יוסף (חרך, תורה ומועדים ח"א עמ' מ"ח).
  4. **האם מותר לזרוק לאשפה**.
     1. מחמיר.
        1. כנף רננה (או"ח סי' ב'), הו"ד בשדי חמד (אסיפת דינים מערכת חנוכה סי' ט' סוף אות א') – "להלכה אין לזוז מפסק הש"ע דאסור להשתמש בציצית משום ביזוי מצוה. ואמנם זה בעוד שמצותן עליהן. אבל אח"כ מדינא זורקן לאשפה (רק המדקדקים גונזין). מיהו בנר חנוכה דהוי תשמיש קדושה אסור לזרוק הנותר משיעור הדלקה במקום בזיון. אלא שורפו כמבואר בסי' תרע"ז ס"ד וע"ש במג"א סקי"א דתשמישי קדושה אסור לנהוג בהם בזיון ומזה ראיה לדעת הט"ז ר"ס תרע"ב. דמיירי בנותר מן הצריך דכשיש מותר אפי' לדעת מהרי"א דהוי מוקצה מ"מ אבל תשמיש קדושה מיהו ל"ש בהמות' ולמה ישרוף ישפך לאשפה".
        2. קנה בושם (אור ישראל חנ"ו עמ' ל"ג אות ס"ג) – "יבער שיירי נר חנוכה ע"י שריפה דוקא".
        3. עי' הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ל"ד אות י"ז, הע' ל"ה) – "בסוף חנוכה יש לשורפם, ואין לזרקם משום ביזוי מצוה (ובדיעבד רשאי לשפוך את השמן בכיור אך לא בבית הכסא דהוא בזיון)".
        4. באר שרים (ח"ד סי' ל"א אות ח') – "בשדי חמד ... כנף רננה ... מאידך זה ברור דאין לשפוך השמן במקום מגונה בכיור או לאשפה, וכמו שכתבו הפוסקים בשו"ע (סי' תרס"ד סעי' ח') גבי הושענא שבלולב וכן הושענא של הו"ר (עי' ברכ"י בשם סדה"י) ועיין שם בשער הציון שבמשנ"ב (אות כ') שכתב בשם החיי"א, דלא יזרקנה על הקרקע ולפלא הלא קיי"ל דתשמישי מצוה נזרקין ואולי כונתו דלאשפה אין נזרקין. וא"כ בנר חנוכה דתשמישי קדושה הוא בודאי אין לשפוך השמן בכיור או באשפה ... והנה מותר הנרות דנ"ח, עומד בדרגה יותר גבוהה דהרי תשמיש קדושה הוא, עכ"ז גניזה ג"כ סגי דבר שאין צריך בהנ"ל שהזכיר הרב בעל שלחן הטהור. ולכן בודאי שמן הראוי לקיים דברי השו"ע לעשות מדורה ולשורפו, אך בודאי גם מקיים מצותו בקבורה וכדומה שלא בדרך בזיון".
     2. מיקל.
        1. קובץ הלכות (חנוכה פרק י"ד סעי' י"ג) – "ונרא' דלאו דוקא שריפה, דה"ה לשפוך השמן בכיור שלא בדרך בזיון שפיר דמי. וכן הפתילות, אם רוצה לזרקן, כל שעושה שלא בדרך בזיון, כגון שעוטף אותם במעטפה או בפלסטיק, שפיר דמי".
        2. הגרח"ק זצ"ל (דולה ומשקה ריש עמ' ר"מ) – "האם יש ענין דוקא בשריפה, או אפשר לשים בשקית באשפה. תשובה: אפשר".

הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח תשובה תרכ"ו, עמ' רפ"ח) – "אם אפשר לזרוק השמן של נ"ח שנשאר לאשפה דהוי כתשמישי קדושה. תשובה: אפשר".

* + 1. מראי מקומות – אור ישראל (פרק כ"ו הע' תתרפ"ב).
  1. **מנורה של קטן**.
     1. עי' סי' תרע"ג סעי' א', לשיטות ומראי מקומות.
  2. **מבטלין איסור לכתחלה**: נרות חנוכה.
     1. עי' יו"ד סי' צ"ט סעי' ה'.
  3. **להוסיף עליו כדי לבטלו: נרות חנוכה** - מחבר (סעי' ד').
     1. עי' יו"ד סי' צ"ט סעי' ו'.

**נר של שבת קודם לנר של חנוכה**

# סימן תרע"ח

1. יקנה נר שבת מפני שלום ביתו.
2. מי שיש לו כסות א' בער"ש חנוכה.
3. יקנה נר שבת מפני שלום ביתו.
   1. **הדר לבדו בבית: מי עדיף, נרות חנוכה או נרות שבת**.
      1. נרות שבת.
         1. מאורות נתן (חנוכה סי' ע"ב).
         2. הגרח"ק זצ"ל (שואלין ודורשין ח"ו סוף סי' ז', מועדי הגר"ח תשובה תרס"ח [עמ' ש"ו]) – "הרמב"ם ספ"ד מחנוכה נר ביתו ונ"ח, נר ביתו עדיף משום שלום ביתו זהו אשתו, א"כ ברווק נ"ח עדיף. תשובה: לא פלוג רבנן".
      2. מראי מקומות.
         1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה חנוכה פרק י"ג סעי' ט', ישורון חט"ו עמ' ש"ס) – "הדר לבדו בבית, או במקום שיש אור שאינו כשר למצות נר שבת וחנוכה, ואין לו כי אם נר אחד, לשבת או לחנוכה, יש להסתפק הי מינייהו עדיף. דהנה בשבת כ"ג ע"ב אמרו דנר ביתו עדיף משום שלום ביתו, וכ"ה בשו"ע סי' תרע"ח דנר שבת עדיף, אולם בטעם הדבר כתב המאירי בשם י"מ שהוא מפני שמצות נר שבת מסורה להאשה, ולפ"ז במי שאין לו אשה, וכן אשה הדרה לבדה שהיא חייבת בשתי המצוות, לכאורה ישתנה הדין, ואף לדידן דמשום שלום ביתו הוא כפשוטו למנוע מחלוקת (ועיין מאירי דביתו זו אשתו דחיישינן דלמא אתיא לאנצויי עמו), מ"מ באיש או אשה היחידים בביתם לכאו' נר חנוכה עדיף. **ואולי לא פלוג רבנן ופסקו דבכל ענין נר ביתו עדיף**, אך צ"ע אם נזכר כן בפוסקים. וכמו כן יש להסתפק כשיש כבר אורה בבית באופנים הנ"ל, דתו לא שייך משום שלום בית אבל מ"מ מצות הדלקת נר ליכא, דלהמאירי נראה דגם בזה נר ביתו עדיף אבל לדידן צ"ע".
      3. מראי מקומות – משנת יוסף (חי"א סי' קכ"ב), שלמי תודה (חנוכה סי' כ"ז אות א', "וצ"ע"), שואלין ודורשין (ח"ו סי' ז').
         1. אז נדברו (ח"ה סי' א' ד"ה וברמב"ם) – "הא דהפוסקים לא חילקו בזה בין איש בודד לבעל משפחה לענין אם נר שבת קודם לנר חנוכה. לכאורה משמע שאין חילוק בזה ואפ"ל זאת בשיטת רש"י דהפי' של שלום בית ר"ל המנוחה והשלוה בבית שזה משום כבוד או עונג שבת. אבל ברמב"ם ...".
   2. **בזמננו שיש אור חשמל: האם עדיין נר שבת קודם נר חנוכה**.
      1. נר חנוכה עדיף.
         1. **אג"מ (**ישורון חי"ח סוף עמ' תרע"ז [לשונו מובא לקמן], עי' **או"ח ח"ה סי' כ' אות ל').**
         2. להורות נתן (חי"א סי' י"ז) – "ולדינא נראה, במי שאין לו אלא נר אחד אבל יש לו נר עלעקטרי, שידליק את הנר לשם מצות חנוכה ויברך עליו להדליק נר חנוכה, ונר של שבת יוצא על ידי אור העלעקטריק, ולדעת כמה מגדולי הפוסקים אף יכול לברך עליו להדליק נר של שבת".
         3. הגריש"א זצ"ל (לקנות יכמה, הו"ד בפסקי שמועות חנוכה ריש עמ' קל"ו) – "נראה דבזמננו שאין חשש, נר חנוכה עדיף, ואף להסוברים שאין יוצאים י"ח נרות שבת בחשמל, מ"מ אור בבית יש וכבר אין מניעת שלום בית".
         4. רבבות אפרים (ח"ד סי' קס"ג אות ט"ו) – "נראה לי דכהיום דיש לכ"א אור עלקטרי וא"כ יש שלום בית ויש לו רק נר אחד, דמשתמש לנ"ח".
         5. תשובות והנהגות (ח"ג סוף סי' רט"ו) – "שבזה הדר דינא דנ"ח קודם דפירסומי ניסא עדיף ודוחה מצוה דרבנן כדמוכח בגמ'".
         6. עי' חוט שני (פסקי שמועות חנוכה עמ' קל"ו).
         7. שבט הקהתי (ח"ה סי' קי"ד אות ד') – "מ"מ לאלו שמשתמשין בחשמל בשבת ידליקו הנר שיש לו לשם מצות חנוכה, חדא דרוב הפוסקים ס"ל דמדינא יוצאין נר שבת על ידי אור חשמל ... מ"מ במציאות כשדולק החשמל יש אור בבית ויש שלום בית, ומש"ה פירסומא ניסא עדיף מנר שבת כשאין חשש של ביטול שלום בית".
         8. ילקוט יוסף (חנוכה סי' תרע"ח סעי' ו', קיצור שו"ע או"ח סי' תרע"ט סעי' ו') – "ואם יש לו נר חשמלי, ידליק הנר של השמן או השעוה לשם חנוכה עם הברכות, ואת אור החשמל ידליק לצורך נר שבת".
      2. שאף בזמננו נר שבת עדיף.
         1. הגרח"ק זצ"ל (אור ישראל פרק י' הע' תע"ד, עלי שי"ח חנוכה אות ע"ז [עמ' ר"ג]) – "שאלה: קיי"ל שנר שבת קודם לנר חנוכה משום שלום בית, האם זהו גם כיום שיש נר אור עלעקטרי בבית ואין חשש למכשול. תשובה: כן".

הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח תשובה תרס"ט, עמ' ש"ז) – "בשיש לו אור חשמל בבית אם גם בהכי אמרי' נר ביתו עדיף משום שלום ביתו. תשובה: לא פלוג".

* + 1. מראי מקומות – הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה חנוכה פרק י"ג סעי' ט', ישורון חט"ו עמ' ש"ס, לשונו מובא לעיל), אור ישראל (פרק י' סעי' ב').
  1. **מי שיש בביתו חשמל ואין לו כסף לקנות גם נרות וגם יין, אם יין לקידוש קודם**.
     1. עי' סי' רס"ג סעי' ג', לשיטות ומראי מקומות.
  2. **אם יש לו לקנות נר חנוכה של יום חמישי** (דהיינו ליל ששי), **אף שלא יוכל לקנות מחר נר שבת**.
     1. נר חנוכה עדיף.
        1. פמ"ג (סי' רס"ג א"א סוף ס"ק ט') – "ושם [ראש יוסף ד"ה והוי יודע דנר] כתבנו דנר חנוכה של יום ה' ונר שבת, נר חנוכה דהאידנא קודם דאין מעבירין על המצות. ועיין ר"מ הלכות תמידין ומוספין [ח, כ] מוספין דהאידנא ותמידין למחר, מוספין דהיום עדיף או לאו, ועיין שו"ת חכם צבי ז"ל סימן ק"ו הסכים לרדב"ז [ח"ד סימן אלף פז] דב' מצוות חלוקין אין מעבירין הקלה מפני החמורה, הא מצוה אחת ממתין אם יעשנה למחר יותר מן המובחר, ואי"ה בסימן רצ"ו [אשל אברהם אות ט] וסימן תרע"ח [משבצות זהב אות ב] יבואר עוד".
        2. כה"ח (ס"ק ה') – "לדעת הרדב"ז סי' י"ג דאין מעבירין על המצות אפי' ממצוה קלה לחמורה והמצוה א' שבאה לידו יעשנה יעו"ש. ה"נ אם אין ידו משגת לקנות יין לקידוש היום ונ"ח דלמחר קידוש היום עדיף מנ"ח דלמחר דאין מעבירין על המצות וכן נ"ח דהיום עדיף מנר ביתו דלמחר מה"ט. ער"ה או' ב'. ועוד י"ל הטעם משום דאפשר למחר השם ית' יזמין לו".
        3. אור ישראל (פרק י' סעי' א') – "אם יש לו לקנות נר חנוכה של יום חמישי (דהיינו ליל ששי), אף שלא יוכל לקנות מחר נר שבת, נר חנוכה עדיף".
     2. נר ביתו עדיף.
        1. ערך השלחן (ס"ק ב') – "לדעת הרדב"ז ... אבל ...".
  3. **היו לפניו נר ביתו ונ"ח וקידוש ואם יקנה לנ"ח ויין לקידוש יספיק** (מפני דנ"ח די בחצי שעה), **ואם יקנה נר ביתו ידחו שניהם**.
     1. ידחה שניהם: יקנה נר ביתו וידחה נ"ח וקידוש.
        1. ערך השלחן (ס"ק א').
        2. כה"ח (ס"ק ד') – "ואפי' היו לפניו נר ביתו ונ"ח וקידוש ואם יקנה לנ"ח ויין לקידוש יספיק (מפני דנ"ח די בחצי שעה) ואם יקנה נר ביתו ידחו שניהם אפ"ה נר ביתו עדיף דגדול השלום ודוחה שניהם. הרדב"ז בל' הרמב"ם סי' ק"ח. ער"ה או' א'".

1. מי שיש לו כסות א' בער"ש חנוכה - **אם מוכר כסות בשביל הדלקת נרות שבת, כמו שמוכר כסות בשביל הדלקת נרות חנוכה**.
   1. הגרא"ב פינקל זצ"ל (ישורון חי"ח עמ' תרע"ז) – "ומכבר הימים הצעתי שאלה זו בפני גדולי תורה, והאירוני בזה **דיש כאן ג' צדדים**, א' שאינו צריך כלל למכור את כסותו, כי הרי אם ימכור ויקנה בזה נ"ח, לא יוכל לקיים בזה הדלקת נר חנוכה, מאחר והדין דנר שבת קודם, והרי זה כמי שיודע דאם יקנה נ"ח יבא ארי ויאכלנו דודאי פטור מלקנות נ"ח בכה"ג, ב' דיקנה בזה נר חנוכה, ומאידך לא יהא בזה הדין דנר שבת קודם, ומשום דחל בזה הגבלה בעיקר חיובו שהוא רק בשביל נ"ח, ג' שיקנה בזה נר חנוכה, אך לאחר שיקנה בזה נ"ח, הדר דינא דנר חנוכה ונר שבת נר שבת קודם, אמנם נקטו שהצד השלישי רחוק מסברא, כי נמצא דסו"ס הוא מוכר את כסותו לנר שבת וזה אינו, אכן בשני הצדדים הראשונים אמרו דשפיר יש לדון בזה".
      1. הגרי"ש כהנמן (דברי הרב ח"ב ליקוטים סי' י"ב) – "גבי נרות שבת (דחמירי מנ"ח וכאמור) לא כתב אלא שואל על הפתחים אבל לא הזכיר חיוב מכירת כסותו. ואפשר דהטעם בזה, דכיון דכל עיקר הטעם דנר שבת קודם הוא משום עונג ושלום בית, אם ימכור כסותו יפסיד בזה ענין העונג ושלום בית. [א"ה: ומצאתי כתוב כן בטעמא דלא נזכר חיוב מכירת כסות בנ"ש, בתשו' שאילת יעקב למהר"י פראגר חדב"נ מהר"ם שיק, בח"א סי' קכ"ד עי"ש]. ולפי"ז **יש להסתפק** בערב שבת חנוכה שאין לו לא בשביל נר שבת ולא בשביל נר חנוכה, אי מחויב למכור כסותו, דלכאורה יש לחייבו בזה מצד נר חנוכה שנאמר בו חיוב מכירת כסותו, אלא דאם ימכור כסותו ויהיה בידיו מעות, יצטרך להוציאם עבור נר שבת דקדים לנר חנוכה ונמצא שמכר כסותו בשביל דבר שאינו מחויב בכך וצריך עיון".
      2. מעט צרי (הג' על הרמב"ם הל' חנוכה פרק ג' הל' י"ד, סוף ספר ישועות מלכו) – "ויש להסתפק".
   2. **יתחייב לקנות נ"ח, ולא נאמר בזה דין נר שבת קודם**.
      1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה חנוכה פרק י"ג הע' ל"ה) – "דמסתבר שימכור וידליק לשם נר חנוכה, דהואיל ולא נתחייב למכור כסותו אלא משום נר חנוכה א"כ לענין נר שבת הו"ל נר זה ככסות".
      2. הגר"נ פרצוביץ זצ"ל (ישורון חי"ח עמ' תרע"ז) – "ומו"ר הגר"נ פרצוביץ זצוק"ל נקט מסברא כצד האמצעי, דבכה"ג יחול הגבלה בדינו ויתחייב לקנות נ"ח ולא נאמר בזה דין נר שבת קודם".
      3. עי' תשובות והנהגות (ח"ה סי' רכ"ג אות ז'. רק על הצד שלנרות שבת אין חיוב למכור כסותו) – "הנה בנ"ח נפסק ברמב"ם ושו"ע שמחויב אף למכור כסותו ליקח שמן להדליק, ובבה"ל (סי' רס"ג ד"ה על) הביא מהפמ"ג דה"ה בנרות שבת, אבל יש מדייקים ברמב"ם דבהל' חנוכה כתב 'שואל או מוכר כסותו ולוקח שמן להדליק', ובהל' שבת כתב 'שואל על הפתחים ולוקח שמן ומדליק', דמדויק דלנרות שבת א"צ למכור כסותו. ובעולם הישיבות רווחת חקירה, דאי נימא כמו שמדויק ברמב"ם דלנרות שבת אין חיוב למכור כסותו ולנ"ח חייב למכור כסותו, היאך הדין במי שאין לו כסף לא לנ"ח ולא לנר שבת, ומכר כסותו לנ"ח, האם נימא דלאחר שמכר כסותו ויש לו עכשיו כסף, כיון דקיימא לן נר שבת ונ"ח נר שבת קודם משום שלום ביתו יהיה צריך לקנות בזה נר שבת, ופלפלו בזה לומדים ובני ישיבות. ונראה פשוט שכשמכר כסותו לצורך נר חנוכה מיועדים המעות דוקא לכך, וכשיש לו כסף שלו שיכול לקנות רק אחד משניהם, בזה נר שבת קודם, אבל לא הותר ליקח כסף אחר שכבר מיועד לנ"ח ולהחליפו לנר שבת".
   3. **מוכר כסות בשביל הדלקת נרות שבת**.
      1. פמ"ג (סי' רס"ג א"א ס"ק ה') – "ובסימן תרע"א מוכר כסותו".
      2. מחה"ש (סי' רס"ג ס"ק ה') – "כ"ש שצריך למכור מלבושו לצורך נר שבת".
      3. בה"ל (סי' רס"ג סעי' ב' ד"ה על) – "על הפתחים. ועיין בסימן תרע"א דמוכר כסותו וה"ה הכא [פמ"ג]".
      4. אג"מ (ישורון חי"ח סוף עמ' תרע"ז) – "וזכיתי להציע שאלה זו בפני מרן הגר"מ פיינשטיין זצוק"ל, והנה מתחילה אמר לי מרן זצ"ל דאינו רואה שום נפק"מ הנוגעת לדינא בשאלה זו, שהרי בזמנינו יש חשמל, וא"כ מה שמדליקים נ"ש אינו מטעם שלום בית אלא רק מדין כבוד ועונג שבת גרידא, ומשום זה ודאי ליכא כלל לדינא דנ"ח ונ"ש נ"ש קודם, והשבתי למרן זצ"ל שיהי' נפק"מ בזה לבני ארץ ישראל אשר נזהרים מלהשתמש בחשמל בשבת, וענה מרן זצ"ל דאין הכי נמי בכה"ג יש מקום להשאלה ושוב אמר לי שאחזור על השאלה, וחזרתי על השאלה בהקדם הדקדוק הנ"ל בדברי הר"מ [שאין חיוב למכור את כסותו לנר שבת אלא לנר חנוכה], והסכים עמדי מרן זצוק"ל שכן מדוקדק בדברי הר"מ, ואז השיב לי מרן זצוק"ל על אתר כצד השלישי, דזה ודאי שהוא חייב למכור את כסותו ולקנות בזה נר חנוכה, אך לאחר שקנה בזה נ"ח, ממילא חוזר וניעור הדין דנ"ח ונ"ש נ"ש קודם".
      5. הגריש"א זצ"ל (ישורון חי"ח עמ' תרע"ח) – "וכן הכריע כדבר פשוט יבלחט"א מרן הגרי"ש אלישיב שליט"א [זצ"ל]".
      6. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח תשובה תרס"ז, עמ' ש"ו) – "בערב שבת כשאין לו נ"ח ונר שבת, אם ימכור כסותו לנ"ח, דגם שימכר נ"ח נר שבת עדיף. תשובה: ימכור לשניהם".
   4. מראי מקומות – שלמי תודה (חנוכה סי' כ"ז אות ב'), ילקוט יוסף (חנוכה עמ' צ"ד ד"ה ובשו"ת), שואלין ודורשין (ח"ד סי' נ"ז, ח"ה סי' ס"ב).
      1. משנה הלכות (ח"ח סי' ר"ל) – "בדבר ספיקת מחותני הרהגה"צ מוה"ר פנחס מנחם שליט"א מר אביו שנסתפק בנ"ח דקיי"ל דמחוייב לשאול ולמכור כסותו עליו ולקנות נ"ח והנה קיי"ל דנ"ש קודם לנ"ח עיין סי' תרע"ח וסי' רס"ג ומעתה במי שאין לו לא לנ"ש ולא לנ"ח הנה חייב לשאול עבור נר חנוכה או למכור את כסותו אבל בע"ש הרי נ"ש קודם ויצטרך להדליק נ"ש קודם ועל נ"ש אין צריך למכור כסותו וכיצד יעשה בזה. והיא חקירה מושכלת מאד ראוי למי שאמרה וש"י. ומה שנלפענ"ד, לפמ"ש המג"א א"ח סי' תרע"ח דבזמן הזה שמדליקים בפנים אם אין לו נ"ש ונ"ח יקנה נ"ח וידליק ואעפ"כ לא ישב בחושך ואף על פי שאסור לאכול לאורה כיון דא"א בענין אחר הו"ל כשעת הסכנה דמניחו על שלחנו ודיו אף על פי שע"כ משתמש בו כמ"ש הר"ן ה"נ כן ע"ש. ולפ"ז בדידן נמי אפשר עכ"פ בזה"ז שידליק נר חנוכה אף על פי שע"כ ישתמש גם לאורה. אלא דבס' נזירות שמשון דחה דברי המג"א דהא הר"ן מצריך ליה נר אחר כדקאמר רבא עלה וצריך נר אחר להשתמש לאורה ע"ש. אמנם במע"מ סי' תרע"ח תי' למ"ש הר"ן שם דלא צריך נר אחר אלא משום היכרא דהא ע"כ משתמש לאור נר חנוכה אף על פי שיש נר אחר אצלו ולעולם קעבר על הא דאסור להשתמש לאורו אלא כיון שא"א בע"א אין קפידא ה"נ הכא אף על פי שאין נר אחר ע"ש. עכ"פ לפ"ז יש לישב דידליק בנ"ח ולא בנ"ש. ובמ"ב נוטה לדעת האוסרין והחולקין על המג"א הנ"ל ובעה"ש כתב דבשעה"ד יש לסמוך אמג"א ע"ש".
      2. אור ישראל (פרק י' הע' תע"ד ד"ה ועי') – "הליכות שלמה ... וראיתי לתרץ, שיש לקנות נר שהוא כשר להדליק בו לחנוכה אבל פסול לשבת".

**ערב שבת**

# סימן תרע"ט

1. מדליקין נר חנוכה תחלה.
2. מנחה ער"ש: האם תפילה בציבור עדיף.
3. זמן הדלקה: ערב שבת.

**דור המלקטים** - קונ' בדין הדלקת נר חנוכה בערב שבת (רייטפארט).

1. מדליקין נר חנוכה תחלה ואח"כ נר שבת.
   1. **מקור**.
      1. בה"ג (סי' ט' ריש עמ' קנ"ח) – "והיכא דבעי אדלוקי נר חנוכה ונר שבת, ברישא מדליק דחנוכה והדר מדליק דשבתא, דאי אדליק דשבת ברישא איתסר ליה לאדלוקי דחנוכה משום דקבלה לשבת עליה".
      2. פוסקים – מחבר (סעי' א'), פוסקים.
   2. **אכסנאי**: ערב שבת.
      1. עי' סי' תרע"ז סעי' א', לשיטות ומראי מקומות.
2. מנחה ערב שבת קודם נר חנוכה: האם תפילה בציבור עדיף.
   1. **תפילה בציבור עדיף**: שלא יתפלל ביחידות, אלא יתפלל מנחה אחרי הדלקת נרות חנוכה.
      1. א"ר (ס"ק א') – "והוא הדין מי שאפשר להתפלל עם מנין בבית הכנסת ידליק בביתו קודם מנחה ואח"כ ילך לבית הכנסת".
      2. אור לציון (ח"ד פרק מ"ג סעי' ח') – "וטוב להתפלל מנחה לפני הדלקת נרות חנוכה אם יש מנין שמתפללים בו מוקדם. ואם אין מנין, לא יתפלל יחיד, אלא יתפלל מנחה לאחר הדלקת נרות חנוכה".
      3. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק מ' אות ב') – "לא יתפלל ביחידות, אלא יתפלל מנחה אחרי הדלקת נרות חנוכה".
      4. נטעי גבריאל (פרק מ"ד סעי' ה', תשובה סי' ז').
      5. פסקי תשובות (אות ב') – "ותפלה בציבור עדיף מלהתפלל ביחידות קודם הדלקת נר חנוכה וכמ"ש בסידור של"ה 'בערב שבת ידליק ואח"כ ילך לביהכ"נ להתפלל מנחה בציבור'".
      6. אור ישראל (פרק י' סעי' י"ד).
   2. **יש להתפלל ביחידות קודם ההדלקה**.
      1. קובץ הלכות (חנוכה פרק ט"ז סעי' א', הע' א') – "יש להתפלל מנחה קודם שמדליק נרות חנוכה, ואם אין לו מנין להתפלל אלא לאחר ההדלקה, יש להתפלל ביחידות קודם ההדלקה. [דדעת השל"ה שאין לבטל תפלת ציבור בשביל זה, אבל לדינא נראה שצריך להתפלל מנחה תחילה אף אם יצטרך להתפלל ביחידות, משום דהוי כתרתי דסתרי דהא נר חנוכה הוא מצוה מצד הלילה, ועוד שכך הוא סדר הדלקת נר חנוכה, שיש להתפלל מנחה קודם לה, ולכן אין להדליק נר חנוכה קודם מנחה]".
      2. עי' הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח גליון ש"י, פר' מקץ שנת תשע"ט) – "ש. יל"ע בער"ש של חנוכה, דצריך להתפלל מנחה ואח"כ להדליק נר חנוכה, ויל"ע בגונא דאין לו מנין למנחה לפני הדלקת הנ"ח, האם עדיף שיתפלל ביחידות קודם הדלקה, או עדיף שיתפלל מנחה בציבור אחר הדלקה. ת. יתכן שהתפלל ביחידות וצ"ע".
   3. מראי מקומות – כה"ח (סי' תרע"א ס"ק ע"ט), מועדים בשמחה (ח"ב עמ' קל"א).
      1. מקור חיים (חו"י, ד"ה בערב) – "יחידי סגולה מתפללין מנחה בבתיהם ואח"כ מדליקין והולכים לבית הכנסת".
   4. **אם מתפלל מנחה אחר שהדליק נרות חנוכה: אם יאמר "על הנסים"** - כשחל יום ראשון של חנוכה בשבת.
      1. שלא יאמר על הנסים.
         1. הגריש"א זצ"ל (מבקשי תורה חל"ו ריש עמ' ע"ו) – "ורבינו מרן הגרי"ש אלישיב שליט"א [זצ"ל] השיב לי, שלא יאמר בתפלת המנחה על הנסים משום שההדלקה וימי החנוכה הם שני דברים נפרדים. יש דין וזמן של הדלקת נר חנוכה. ויש דין מתי מתחיל ימי החנוכה לגבי החיוב של להודות ולהלל".
         2. שבט הלוי (שערי הוראה ח"א עמ' צ"ג) – "ולכן נראה לענ"ד דהדעת נוטה שאינו צריך להזכיר בתפילת מנחה 'על הנסים', אף שכבר קיים מצות הדלקה מקמי התפילה, ואפילו בימות החול, אם מתפלל מנחה בבין השמשות, לאחר ההדלקה, אינו מזכיר בתפילת המנחה מעין המאורע של חנוכה, וכן הסכים לזה בפשיטות מרן בעל שבט הלוי שליט"א [זצ"ל]".
         3. הגרח"ק זצ"ל (אשי ישראל פרק מ"ח הע' נ"א, עמ' תת"ז אות קכ"ג) – "יום א' של חנוכה שחל בשב"ק ומתפלל מנחה בער"ש לאחר שכבר הדליק נר חנוכה, האם עליו לומר על הניסים, דהרי עבורו כבר חנוכה, ומצד שני הרי המנחה היא של ערב חנוכה. תשובה: לא יאמר".
      2. יאמר על הנסים.
         1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה חנוכה פרק י"ז סעי' ז', הע' י"ז) – "הנה בדין זה מטו משמי דרבנו (ראה ס' ברכת משה סי נ"ד) שיאמר על הנסים בתפלתו, ואף שהוא עדיין כ"ד בכסלו, מ"מ לדידי' הוא כבר חנוכה [-והיינו לא משום דעשאו לילה, שהרי מדליקין אח"כ נרות שבת, אלא משום דלדידי' הוה כבר זמן הודאה], ואף דא"כ נתת דבריך לשיעורין, שאחד אומרו וחברו לא, לית לן בה. ע"כ. אולם מסתימת דברי הפוסקים לכאו' לא משמע כן, ועיין ... שוב שמענו משואלים אחרים שאמר להם רבנו שכן היה נהוג, ואף דבאמת אין הדבר פשוט בסברא מ"מ כך נהגו (גם שמענו מחכ"א שאמר לו הג"ר גרשון לפידות ז"ל שיש אומרים דלאחר הדלקת הנרות יש להזכיר על הנסים)".
      3. מראי מקומות.
         1. שלמי תודה (חנוכה סי' כ"ט אות ה') – "הגרא"ל שטיינמן והגר"נ קרליץ שליט"א [זצ"ל] נשארו בד"ז בצריך עיון למעשה".
3. זמן הדלקה: ערב שבת.
   1. מראי מקומות.
      1. מאירי (שבת דף כא:) – "ומ"מ בשבת שאי אפשר להדליק אלא קודם שקיעה שהרי משתשקע עד שיראו ג' כוכבים בנוניים הוא בין השמשות כמו שיתבאר על כל פנים מדליקין בכדי שישלים הדלקתן עם שקיעתה או סמוך לזה **וכלל גדול אמרו היכא דלא אפשר שאני**".
      2. ט"ז (סי' תרע"ג ס"ק ט') – "דבשבת שא"א להמתין עד שקיעת החמה בהדלק' וצריך להתחיל קודם לו מקרי אותה שעה זמן התחל' כמו בחול מסוף שקיע' דהכי תקנו חכמים שידליק בשע' שיש לו היתר להדליק".
      3. חת"ס (ח"ו סי' ז') – "דבשלמא נר חנוכה א"א לשמנה ימים בלי שבת וא"כ חשמונאי' שתקנו הדלקת חנוכה מעיקרא הכי תיקנו להיות זמן הדלקתו קודם לילה ושייך וציונו שהרי המתקנים כך ציוו מעיקרא".
      4. ערה"ש (סי' תרע"ט סעי' ד') – "ומברך על נר חנוכה להדליק נר חנוכה בע"ש אע"פ שמדליק בעוד היום גדול דכיון דא"א באופן אחר הרי בע"כ חל החיוב עתה עליו ולכל הפחות לא גריע מהכשר מצוה שמברכין על זה כמו בעשיית סוכה קודם החג דלפי דינא דגמ' מברכים עליה שהחיינו [סוכה מ"ו.] ולפי הירושלמי ברכות [פ"ט ה"ג] מברך גם לעשות סוכה וכ"ש בנר חנוכה בע"ש".
      5. הגרח"ק זצ"ל (צהר אהל חנוך שבת עמ' רכ"ח אות ט"ו).
   2. **מנהג ירושלים**.
      1. מ' דקות קודם שקיעה.
         1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ל"ז אות ט') – "בלוח ארץ ישראל ... שאין לאחר הדלקת נרות שבת בערב שבת חנוכה".
         2. מועדים וזמנים (ח"ב סי' קנ"ב, עי' ח"ו סי' פ"ד).
      2. כ"ה דקות קודם שקיעה [משום א"א שאני].
         1. לוח אר"י (הגרמ"ד).
         2. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה חנוכה פרק ט"ו הע' ס"ז, מבקשי תורה סי' ר"ב אות י"ב, שלמי מועד עמ' ר"כ) – "השיב שבשבוע זה א"צ להקפיד על 40 דקות, וידליק 25 דקות קודם השקיעה. וכן נהג הוא בעצמו להדליק 25 דקות קודם השקיעה את הנרות חנוכה ואח"כ הדליק את הנרות שבת".
         3. פסקי תשובות (אות א') – "לכן בירושלים ת"ו אף כי בכל שבתות השנה מדליקים נרות שבת 40 דקות קודם השקיעה, מ"מ בערב שבת זו נוהגים להדליק נרות חנוכה 25 דקות קודם השקיעה ומיד אח"כ נרות שבת".
      3. כ' דקות קודם שקיעה.
         1. אור לציון (ח"ד פרק מ"ג סעי' ח') – "שאלה. אימתי יש להדליק נרות חנוכה בערב שבת. תשובה. בערב שבת חנוכה יש להדליק נרות חנוכה כעשרים דקות לפני השקיעה, בכדי שגמר ההדלקה תהיה כרבע שעה לפני השקיעה. ואף הנוהגים תמיד לקבל שבת ארבעים דקות לפני השקיעה, ידליקו בערב שבת חנוכה מאוחר יותר. ויש להזהר ליתן די שמן שידלק עד קרוב לשעה לאחר השקיעה".
   3. **סמוך לשבת, בין מאוחר בין מוקדם**.
      1. אג"מ (או"ח ח"ד סי' ס"ב ד"ה ואף, שמעתתא דמשה סי' תרע"ט אות א') – "נראה שהזמן הוא קודם וסמוך לנרות שבת דאם אין דעתו להדליק נר של שבת אלא סמוך לסוף פלג המנחה לא יוכל להדליק נר חנוכה וזמן פלג המנחה הוא להמדליק נר של שבת, אבל מי שמדליק נרות שבת רק כרבע שעה או שליש שעה קודם שקיעה אין לו להדליק נר חנוכה בתחילת זמן פלג המנחה כי לא היה שום צורך שיתקנו שידליק נר חנוכה אף שדעתו עוד לעשות מלאכות הרבה ... ודאי יש להחמיר שידליק סמוך ממש להנרות דשבת".
   4. **סמוך לשקיעה שניה**.
      1. עי' רשב"א (שבת דף כא:) – "הא דאמרינן מצותה משתשקע החמה עד שתכלה רגל מן השוק. מסתברא דלאו עיכובא הוא לומר דקודם לכן אם רצה להדליק אינו מדליק, דהא ודאי אילו רצה להדליק מדליק סמוך לשקיעת החמה דהא איכא פרסומי ניסא, וכענין שאמרו לקמן (כ"ג ב') בנר שבת דעמוד האש משלים לעמוד הענן ולומר **דבמדליק סמוך לשקיעה איכא היכר דלצורך שבת מדליקו** והכא נמי דכוותה, אלא דעיקר מצותה לחייבו להדליק אינה אלא משתשקע החמה, והראיה הדלקת נר חנוכה בערב שבת דעל כרחין מקדים עם חשיכה לרבה דאמר בשילהי פירקין (ל"ד ב') משתשקע החמה בין השמשות, דבשלמא לרב יוסף דאמר משמיה דרב יהודה אמר שמואל דמשתשקע החמה עד שהכסיף העליון והשוה לתחתון יום לא הוה ראיה דאפשר לו להדליק בערב שבת משתשקע החמה עד שישוה העליון לתחתון, אבל לרבה דאמר משתשקע החמה הוי בין השמשות תיקשי דהא תנן ספק חשיכה ספק אינה חשיכה אין מדליקין את הנרות, וקיימא לן כוותיה הלכה למעשה, אלא ודאי מצוה קאמר ואילו רצה להדליק עם חשיכה מקדים, אלא מיהו נראה מדברי הרב בעל הלכות דדוקא קאמר משתשקע החמה ובערב שבת נמי מדליק משתשקע החמה כרב יוסף, שהוא ז"ל כתב בהלכות חנוכה הא דאמר רב יהודה אמר שמואל כוכב אחד יום שנים בין השמשות שלשה לילה, ואלמלא כתבה לכונה זו למה כתבה בהלכות חנוכה ומאי שייטא דההיא בחנוכה, ואין צורך לכך כמו שכתבתי".
      2. עי' ר"ן (שבת דף ט. ד"ה מצותה) – "מצותה משתשקע החמה. לאו למימרא שלא יהא רשאי להדליק קודם זמן זה דשבת יוכיח שצריך להדליק קודם שקיעת החמה לרבה דאמר בשלהי פרקין (דף לד ב) דמשתשקע החמה הוי בין השמשות אלא עיקר מצותה קאמר ואם רצה להקדים מקדים אבל מדברי בעל הלכות ז"ל נראה דדוקא נקט משתשקע החמה ובערב שבת נמי מדליק אחר שקיעה וכרב יוסף דאמר דמשתשקע החמה עד שהכסיף העליון והשוה לתחתון יום".
      3. חצי שעה – מועדים וזמנים (ח"ב סי' קנ"ב).
   5. **הכי מאוחר הסמוך לשבת**.
      1. ב"ח (ס"ק א') – "ונר של חנוכה מצוה לאחורי דמצותה מסוף שקיעה".
      2. מור וקציעה (סי' תרע"ג).

**שבת**

# סימן תר"פ

1. להניח הנרות סמוך לפתח - סעיף א'.
2. לקבוע הנרות בדלת עצמה - סעיף ב'.
3. שלא להניח הנרות סמוך לפתח בליל שבת - סעיף א'.
   1. **חנוכיה בשבת חנוכה**: חנוכיה על כסא אם הוי בסיס, שיש היתר שיותר חשיב מהאיסור.
      1. עי' סי' רע"ט [ערך מוקצה], לשיטות ומראי מקומות.
   2. **מעשה**: שהניח נרות שבת על כסא, לאחר הסעודה בא העובד לסדר את המקום, והסיר את הפמוטות מהכסא ונתערב הכסאות.
      1. עי' סי' ש"ט סעי' ד' [ערך מוקצה], לשיטות ומראי מקומות.
   3. **אמירת "במה מדליקין"**: שבת חנוכה.
      1. עי' סי' ע"ר סעי' ב', לשיטות ומראי מקומות.
4. לקבוע הנרות בדלת עצמה - סעיף ב'.
   1. עי' סי' רע"ז סעי' א', לשיטות ומראי מקומות.

**מוצאי שבת**

סימן תרפ"א

1. מוצאי שבת.
2. זמן הדלקה: מוצאי שבת.
3. האם להבדיל ואח"כ להדליק או להיפך.

**דור המלקטים** - עומק הפשט (גליון רמ"ו), halachically speaking (שנה ט"ז חוברת ב').

1. מוצאי שבת.
   1. **אדם שלא אמר אתה חוננתנו בתפילת ערבית, ובירך על הדלקת נר חנוכה ונזכר שלא הבדיל כלל**.
      1. מגדנות אליהו (ח"ב סי' כ') – "נשאלתי באדם שלא אמר אתה חוננתנו בתפילת ערבית, ובירך על הדלקת נר חנוכה ונזכר שלא הבדיל כלל, האם ידליק בלי הבדלה כלל כדי שברכתו לא תהיה לבטלה, או שמא צריך להבדיל קודם כדי שלא יעשה מלאכה לפני הבדלה. ולכאורה בפשטות היה נראה שיש לו להדליק מקודם ... אך יש לדון דא"כ הרי יצטרך לחזור ולהתפלל תפילת ערבית מחדש, כמבואר בשו"ע (סי' רצ"ד סעי' א') דמי שטעה ולא הבדיל בתפילתו, וטעם קודם שהבדיל, צריך לחזור להתפלל ולהבדיל בתפילתו, ומבואר בביה"ל שם (ד"ה ואם טעם) בשם כמה פוסקים דהוא הדין מלאכה, (אמנם עי"ש שהביה"ל מסיק דא"צ לחזור במלאכה), וא"כ בנדון דידן יצטרך לחזור ולהתפלל (מעיקר הדין כנ"ל). אולם נ"ל שהרי מבואר במ"ב שם (ס"ק ד') דהטעם שצריך לחזור ולהתפלל הוא משום קנס עי"ש, ועל כן נראה שבנדון דידן שעושה המלאכה בהיתר כדי שלא יעבור על איסור, והמלאכה היא **בשביל מצות** הדלקת נר חנוכה **לא קנסינן ליה** ודו"ק. והוא הדין במי ששכח לומר אתה חוננתנו ונטל ידיו לאכילת מלוה מלכה, ונזכר אחרי ברכת המוציא שעדיין לא הבדיל, ג"כ נראה לכאורה שיאכל כדי שלא יהא ברכה לבטלה, וא"צ לחזור ולהתפלל דמכיון שאכל בהיתר לא שייך לקונסו לדעת המ"ב וכנ"ל".
   2. **אמירת "ויתן לך" מוצאי שבת חנוכה**.
      1. גר"א (מעשה רב אות רל"ז) – "וא"א ויתן לך קודם הבדלה כדי להקדים הדלקת נ"ח בזמנה".
      2. מ"ב (ס"ק ב') – "ואם שכח אתה חוננתנו יאמר המבדיל בין קודש לחול ואח"כ ידליק ואח"כ אומרים ויתן לך ואח"כ מבדילין".
      3. חזו"א (ארחות רבנו ח"ג עמ' ל"א אות ק"ט) – "אמר לי מו"ר מרן החזו"א הי' נכנס לחדרו לפני ויתן לך ומבדיל ומדליק נרות חנוכה בחדרו וחוזר ונכנס לביהכ"נ ומשלים לומר ויתן לך. (ביהכ"נ בדירתו של מרן) ... (אמר לי הגרח"ק שליט"א [זצ"ל] אצל מרן בשנותיו האחרונות לאחר שהדליק במוצש"ק בחדרו נכנס מרן עם הקהל לביהכ"נ לסיים את התפלה ויתן לך ועלינו, אבל בשנים הקודמות הקהל הי' הולך לביתו לפני ויתן לך ומהרו להדליק ולא היו אומרים ויתן לך בביהכ"נ אצל מרן)".
      4. ענפי משה (אליבא דהלכתא גליון ס"ד עמ' קי"ז טור ב') – "ולענין אם אומרים ויתן לך במוצש"ק חנוכה, הנה מנהג מו"ר מרן הגר"ח קניבסקי שליט"א [זצ"ל] שאינו אומר, ופ"א אף רציתי להביא לפניו סידור אחר ההדלקה (או סעודת מלוה מלכה) ע"מ להשלים, ואמר לי דאין צריך (דכיון דלא אמרו משום דממהרין להדליק, א"צ להשלים אמירתו וכו'). אולם מאידך גיסא זכורני שפ"א כשבא מו"ר מרן הגרח"ק שליט"א [זצ"ל] להדליק הנרות, ראה שהרבנית ע"ה טרם סידרה נרותיה (שהי' מנהגה להדליק), ונתיישב על כסא והמתין עבורה, ושאלתיו אם להביא לו איזה ספר (דהי' נראה כמחפש דבר מה בעיניו), והשיבני 'סידור', ומשהבאתי לפניו הסידור אמר ויתן לך. אמנם יש לחלק דאם מיהר להדליק ולא אמר א"צ להשלים אמירתו, אך היות שבהעובדא דהבאנו דאמר הי' למו"ר שליט"א זמן מה עד ההדלקה שפיר אמרו, מאידך גיסא עיין בספר חיכו ממתקים ממרן הגרש"ז אויערבאך זלה"ה (חלק ב' עמוד רי"א) דאי' דבמוצש"ק חנוכה אמר ויתן לך אחר הדלקת הנר, ע"ש. (כ"ה מלוח דבר בעתו, תשס"ז, עמוד ת"ג)".
      5. מראי מקומות – אשי ישראל (פרק מ"ח סעי' כ"ו, הע' ס"ג), אור ישראל (פרק י"ב הע' תקל"ז).

* 1. **אכסנאי: מוצאי שבת**.
     1. עי' סי' תרע"ז סעי' א', לשיטות ומראי מקומות.
  2. מראי מקומות.

הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח פר' מקץ שנת תשע"ח עמ' ב') – "במה שפסק בשו"ע סי' תרפ"א סעי' ב' דבביהכנ"ס מדליקין נ"ח קודם הבדלה, מה הדין בבית שנוהגים להתפלל בו תפילת ערבית במוצ"ש בלבד, האם חשיב כביהכנ"ס לענין זה או כבית (לדעת הבן איש חי פ' וישב שכתב דבבית הנכון הוא להבדיל קודם ההדלקה). תשובה: אולי".

הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח פר' מקץ שנת תשע"ח עמ' ב') – "כשהבעל מדליק במוצ"ש, האם ראוי שגם האשה תאמר ברוך המבדיל קודם ההדלקה דהא הבעל הוא השליח שלה, או כיון שאינה עושה מלאכה אין ענין שתאמר. תשובה: ראוי".

1. זמן הדלקה: מוצאי שבת - ומי שמחמיר לר"ת לכל השנה.
   1. בה"ל (סי' רצ"ג סעי' ב' ד"ה ג') – "וראיתי אנשים המהדרין בחנוכה לצאת דעת הגר"א להדליק הנרות בהקדם אחר שקיעה שטועין בדבר ומזרזין עצמן גם במו"ש בעוד שלא חשך היום לגמרי וסומכין עצמן על שיטת הגר"א דהבה"ש אינו ארוך כ"כ כידוע **אבל הוא טעות** דג' כוכבים צריך לכו"ע [ואין אנו בקיאין בבינונים וצריך קטנים וכמו שפסק בש"ע] דזהו הסימן המובהק ללילה כדאיתא ברכות דף ב' ושבת ל"ה ומגלה כ' וקודם לכן הוי ספק לילה".
      1. גר"א (מעשה רב אות רל"ז) – "במוצאי שבת חנוכה **מזדרזין מאד להתפלל מעריב במוקדם** האפשרי כדי שלא יעבור זמן הדלקה ויפסיד הברכה. ושמענו שפעם אחד איחר א' מהמתפללים אצלו תפלת מעריב במ"ש וצוה שידליק מקודם נ"ח ואח"כ יתפלל (עיין ש"ע סי' רצ"ט סעי' י' ואם צריך לעשות מלאכה קודם שהבדיל בתפלה אומר המבדיל כו') וא"א ויתן לך קודם הבדלה כדי להקדים הדלקת נ"ח בזמנה".
   2. **קודם נ' דקות אחר שקיעה** – הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה חנוכה פרק ט"ו הע' ס"ט, עי' שבות יצחק ח"ה עמ' ע"ה ד"ה וכן, "וע"פ רוב השתדל להדליק כעבור 35-40 דקות משקיעת החמה, ועכ,פ לא יאוחר מ-50 דקות").
   3. לכתחילה קודם מ"ח דקות אחר שקיעה – שו"ת ארץ צבי (סי' קכ"א).
   4. **דעת** הגריש"א זצ"ל.
      1. קודם נ"ה דקות אחר שקיעה – הגריש"א זצ"ל (שבות יצחק ח"ה עמ' ע"ה ד"ה ושמעתי).
      2. קודם נ' דקות אחר שקיעה – הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ל"ז סעי' י', הע' ק"י).
   5. **מי שמחמיר לר"ת לכל השנה**.
      1. גם בשבת חנוכה.
         1. אג"מ (או"ח ח"ד סי' ס"ב ד"ה וכן, שמעתתא דמשה סי' תרפ"א אות א') – "במוצאי שבת **אסור להדליק נר חנוכה קודם החמשים מינוט** ולאלו שממתינין בכל מוצאי שבת עד אחר ע"ב כפי הראוי לבני תורה ויראי השי"ת **אין להם למהר** גם בשביל נר חנוכה ואינו כלום אף כשנוהגין כהגר"א בכל דבר דגם ... ובכאן לא פחות מחמשים מינוט והממתינים גם כאן ע"ב מינוט אין להדליק גם נר חנוכה עד אותו זמן, וכ"ש אצלינו שגם בכל יום מדליקין גם בשעה מאוחרת בלילה מאחר שהיכר הפרסום הוא לבני הבית".
         2. אור לציון (ח"ד פרק מ"ג סעי' ט') – "שאלה. אימתי יש להדליק נרות חנוכה במוצאי שבת. תשובה. במוצאי שבת יש להדליק נרות חנוכה כשלשים וחמש דקות לאחר השקיעה. ומי שנוהג להחמיר בכל השנה כשיטת רבנו תם, אין צריך לשנות את מנהגו, וידליק לאחר שעה וחומש. ובכל אופן יש להזהר ולהזדרז בהדלקת הנרות במוצאי שבת, שלא לאחר יותר את ההדלקה".

אור לציון (נר ציון פרק י"ב סעי' י"ב, הע' כ"ו) – "גם מי שאינו חושש לר"ת מדינא רק מחומרא, מ"מ א"צ להקל בזה בשבת זו".

* + - 1. שבט הלוי (מבית לוי ח"י עמ' כ"א אות א', פסקי שמועות עמ' פ"ט).
      2. קובץ הלכות (חנוכה פרק ט"ז סעי' ח') – "אלו שממתינין בכל מוצאי שבת שלא לעשות מלאכה עד אחר ע"ב מינוט, אין להם למהר להדליק נרות חנוכה קודם זמן זה. וכן מי שנוהג להתפלל מעריב ע"ב מינוט אחר השקיעה במוצ"ש, אין צריך להקדים תפילתו במוצ"ש חנוכה".
      3. חוט שני (חנוכה עמ' שי"ח אות ד', רבית עמ' קמ"ג, פסקי שמועות עמ' פ"ט) – "הנוהגים בכל שבת כשיטת ר"ת במוצאי שבת, אל ישנו מנהגם במוצאי שבת חנוכה וידליקו נרות חנוכה אחר זמן מוצאי שבת דרבינו תם".
      4. תשובות והנהגות (ח"ב סי' שמ"ב אות ו') – "אמנם אלו שנוהגין תמיד לחומרא כרבינו תם, לא מקילין בזמן סוף קדושת שבת אף בשבת חנוכה, רק מקדימין להתפלל בלילה מיד כשאפשר לפי שיטתו, וממהרין להדליק עכ"פ תוך חצי שעה מצאת הכוכבים דרבינו תם".
      5. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סי' תרפ"א סעי' ג') – "הנוהגים בכל מוצאי שבת שלא לעשות מלאכה עד שיעור שעה וחומש, כשיטת רבינו תם, ומרן השלחן ערוך, גם במוצאי שבת חנוכה לא ישנו מנהגם, בדבר הדלקת נרות חנוכה. שאין זו חומרא וחסידות בעלמא לנהוג במוצאי שבת כרבינו תם, אלא חומרא חשובה מחשש לספק איסור סקילה, וכיון שמרן פסק שאם לא הדליק בחצי שעה ראשונה מדליק והולך כל הלילה, יש לעכב ההדלקה במוצאי שבת עד לזמן רבינו תם".
    1. שלא להחמיר בשבת חנוכה.
       1. קהלות יעקב (ארחות רבנו ח"א עמ' קכ"ו אות קי"א) – "לפני שנים אמר לי מו"ר שבמוצש"ק נוהג שלא לעשות מלאכות דאורייתא עד זמן דר"ת, אבל מלאכות דרבנן עושה מיד לאחר מעריב ואמר לי שגם אש מכבה כי זה מלאכה דרבנן ורק להדליק אש דהוי ממלאכות דאורייתא לא מדליק, ולכן לא מדליק בהבדלה. אמנם בשנים תשל"א ובתשל"ב ועוד שנים הייתי נוכח כשמו"ר הדליק נרות חנוכה במוצש"ק וראיתי שהדליק כמה רגעים לפני זמן דר"ת וכן אמר לי במפורש שלא מחמיר לחכות לזמן דר"ת, וכן במוצאי יוה"כ הי' נוסע לביתו מביהכ"נ במכונית (של הרב סטפנסקי) לאחר מעריב וזה הי' כחמישים וחמש - ששים רגעים לאחר השקיעה ומיד הבדיל ואכל, וע"ע להלן".
       2. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה חנוכה פרק ט"ז סעי' ט"ו, פסקי שמועות עמ' פ"ט, עי' שבות יצחק ח"ה עמ' ע"ה ד"ה וכן) – "אף שבכל מוצאי שבת החמיר רבנו שלא להבדיל ולא לעשות מלאכה עד זמן צאת השבת לרבנו תם, במוצאי שבת חנוכה דקדק להדליק הנרות קודם זמן זה, הואיל ומעיקר הדין לא נהגינן כר"ת, וכן הורה לשואלים".
       3. הגריש"א זצ"ל (פסקי שמועות עמ' פ"ט, אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ל"ז סעי' י', מאור השבת ח"ה עמ' תשע"ז) - אא"כ חשש מדינא.
       4. הגרח"ק זצ"ל (קונ' גם אני אודך, חנוכה אות פ"א) – "שאלה: הנוהגים כר"ת משום מנהג טוב ולא משום שסוברים כך, האם ידליקו במוצ"ש של חנוכה, אחרי זמן ר"ת או קודם לזה. תשובה: ידליקו קודם זמן ר"ת".

עי' הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח פר' וישב שנת תשע"ח עמ' ב') – "מי שנוהג שלא להוציא שבת עד זמן ר"ת משום מנהג טוב ולא משום דין, האם במוצ"ש של חנוכה ידליק קודם זמן ר"ת, או שימתין גם אז. תשובה: יש להתיר בשלשה, ולהקדים בחנוכה".

עי' הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח גליון ש"י, פר' מקץ שנת תשע"ט) – "ש. מי שמקפיד בכל השנה [בתורת חומרה], לחוש לשיטת ר"ת במוצאי שבת, אם גם בשבת חנוכה צריך לחוש לזה. ת. צ"ע [וראוי שיתיר]".

* + 1. מראי מקומות.
       1. הנהגות ופסקים (הגרי"ח זוננפלד, הל' והנהגות חנוכה אות ד', הע' ד') – "אף במקום שרובם אין נוהגין להקפיד במוצאי שבת על זמן ר"ת, יכול מי שמקפיד לנהוג כדעת ר"ת להדליק נרות החנוכה בזמן ר"ת ואין בזה משום 'לא תתגודדו'. [שלמת חיים עניינים שונים סי' מ"ב. יש שהביאו כי רבינו לא היה ממתין לצאת השבת בזמן רבינו תם במוצ"ש חנוכה. המעין (פרשבורג, קובץ לה), במאמרו של הרח"ז גרוסברג. וכתב שם שכן נהג גם רצ"ה הלר בעל ציץ הקודש]".
       2. חזו"א (מעשה איש ח"א עמ' קל"ט) – "החזו"א לא היה מקפיד בשבת חנוכה על זמן ר"ת".
       3. הגרח"ק זצ"ל (אשי ישראל עמ' תש"צ אות שפ"ז) – "האם אצל מרן החזו"א זצ"ל נהגו להקדים מעריב במוצ"ש של חנוכה כדי להזדרז להדלקת נרות חנוכה, או התפללו כבכל שבת. תשובה: כבכל שבת".
  1. מראי מקומות – אור ישראל (פרק י"ב סעי' א').

1. האם להבדיל ואח"כ להדליק או להיפך - בביתו.
   1. **דעביד כמר עביד ודעביד כמר עביד**.
      1. מ"ב (ס"ק ג', בה"ל סעי' ב' ד"ה מדליקין) – "ובבית דעביד כמר עביד ודעביד כמר עביד".
   2. **להבדיל קודם**.
      1. קיצור שו"ע (סי' קל"ט סעי' י"ח) – "במוצאי שבת מבדילין ואחר כך מדליקין נר חנוכה, ובבית-הכנסת מדליקין קודם ויתן לך".
      2. ערה"ש (סעי' ב') – "ולכן בביתו צריך להבדיל מקודם ורק בבהכ"נ דהפרסומי ניסא רב מאד ולכן נכון להקדים נר חנוכה וגם בביתו מי שכבר שמע הבדלה בבהכ"נ אבל בלא"ה הבדלה קודמת וכן הוא המנהג שלנו".
      3. בן איש חי (שנה א' פר' וישב חנוכה אות כ"א) – "אבל בבית מבדיל ואח"כ מדליק נ"ח, וזו הדרך הנכונה יותר".
      4. שד"ח (אסיפת דינים מער' חנוכה אות י"ט) – "כמה שנים אשר נהגתי על פי הסכמת רבני האחרונים להקדים ההבדלה דהכי עדיף מטעמים שנאמרו ...".
      5. כה"ח (ס"ק ד').
      6. חזו"א (ארחות רבנו ח"ג עמ' ל"א אות ק"ט ד"ה אמר) - לשונו מובא לעיל.

חזו"א (ארחות רבנו ח"ג עמ' ל' אות ק"ו) – "מו"ר (שליט"א) זצוק"ל חוזר מביהכ"נ מבדיל ומיד מדליק".

* + 1. אור לציון (ח"ד פרק מ"ג סעי' י') – "שאלה. במוצאי שבת חנוכה, האם מדליקין נר חנוכה לפני הבדלה או לאחר הבדלה. תשובה. מנהג בני ספרד להדליק נרות חנוכה בבית הכנסת קודם ההבדלה, ובבית מדליקים נרות לאחר ההבדלה".
    2. שבט הלוי (ח"ו סי' פ"ה אות ג') – "ומוטב שיתקנו שיבדיל מקודם וכדעת רבינו הט"ז ומהר"ל".
    3. קובץ הלכות (חנוכה פרק ט"ז סעי' י') – "לענין סדר הדלקת נר חנוכה שבביתו במוצ"ש איכא פלוגתא דרבוותא, י"א שאם הבדילו בביהכ"נ אחר התפילה, יש להדליק ואח"כ יבדיל, וכמה פוסקים הסכימו דבכל אופן יש להקדים ההבדלה ולהדליק אח"כ, ועל כל פנים, כשמתפללין בבית הכנסת שאין מבדילין אחר התפילה, בודאי מבדיל תחילה בביתו ואח"כ מדליק".
    4. הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח פר' מקץ שנת תשע"ח עמ' ב', תשובת הגר"ח סי' תתתתת"ע) – "היאך היה מנהג מרן החזו"א זצוק"ל במוצ"ש של חנוכה, האם להבדיל ואח"כ להדליק, או להיפך. תשובה: להבדיל קודם".
    5. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סי' תרפ"א סעי' ג') – "ויש להם להבדיל בבית קודם הדלקת נרות חנוכה".
    6. נר ציון (פרק י"ב סעי' ט') – "והדרך הנכונה יותר [בבית] שיבדיל ואח"כ ידליק".
  1. **נר חנוכה תחילה**.
     1. גר"א (מעשה רב אות רל"ח) – "נר חנוכה קודם להדלקה לנר שבת. גם קודם להבדלה".
     2. חת"ס (מנהגי חת"ס פרק ט' אות ב') – "במוש"ק הדליק נר חנוכה קודם הבדלה [כדעת הרמ"א באו"ח סי' תרפ"א]".
     3. ח"א (כלל קנ"ד סעי' ל"ז) – "במוצאי שבת מדליקין נר חנוכה קודם הבדלה".
     4. אבני נזר (או"ח סי' תצ"ט) – "ברור שמדליקין נר חנוכה קודם כדברי המחבר ז"ל".
     5. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה חנוכה פרק ט"ז סעי' ט"ו, ס"ק כ"ט) – "והיינו קודם הבדלה, כדעה הרמ"א סי תרפ"א ס"ב (ועיין בה"ל שם ד"ה מדליקין)".
  2. מראי מקומות – אור ישראל (פרק י"ב סעי' ג').
     1. הנהגות ופסקים (הגרי"ח זוננפלד, הל' והנהגות חנוכה אות ו', ס"ק ד') – "במוצאי שבת דחנוכה היה רבינו מבקש תדיר מהרבנית ע"ה שתכין לו את המנורה בחוץ טרם בואו מבית הכנסת. [כדי לצאת מפלוגתת הפוסקים שנחלקו אם הבדלה קודמת או נר חנוכה קודם, ועכשיו שיפגע במנורה תחילה יש חשש של העברה על המצוות, ובכה"ג לכו"ע נר חנוכה קודם]".

**על הניסים**

# סימן תרפ"ב

1. ברכת המזון.
2. תפילה.
3. מעין שלש.

**דור המלקטים** - אור ישראל (פרק כ"ז).

1. כלליות.
   1. מ"ב (סי' ק' ס"ק א') – "ופר"ח כתב דה"ה יעלה ויבא דשחרית או בימי וכו' דחנוכה ופורים ג"כ צריך להסדיר מתחלה או **שיתפלל מתוך הסידור** ובשיורי כנה"ג תמה על מנהג האנשים שמקילין בכל זה להתפלל בע"פ ואינם מסדרים מתחלה שאינו יודע על מה סמכו ועיין בשע"ת ולכתחלה בודאי נכון ליזהר להתפלל בחנוכה ופורים ומועדים ור"ח עכ"פ תפלה ראשונה מתוך הסידור ודי".
      1. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ה אות מ') – "מי שלא התפלל מתוך סידור ובאמצע על הנסים טעה וא"א לומר בע"פ אם לא בתוך סידור, ואין סידור סמוך לו שירמז למי שהוא שיתן לו סידור, **מותר לו לילך ממקומו ליקח הסידור, אולם אין לעבור כנגד המתפלל** כדי לקחת סידור אלא יש לו לחכות עד שיגמרו להתפלל, ואז ילך להביא לו סידור. ואז כבר יכול לרמוז למי שהוא שיביא לו".
   2. **אם אמר "על הנסים" והמשיך 'בימי מרדכי ואסתר' בחנוכה: וכן להפוך**.
      1. אינו חוזר ומתפלל.
         1. שלמת חיים (סי' שס"ט) – "בליל פורים בערבית, טעה אחד ואמר הנוסח בימי מתתיהו בן יוחנן, אם צריך לחזור ולהתפלל, והנה דעת השו"ע בסימן ק"ח (סעיף י"ב) 'הטועה ומזכיר מאורע שאר ימים בתפילה שלא בזמנה לא הוי הפסקה', אולם במשנ"ב (סקל"ח) כתב דרוב אחרונים חולקים ע"ז וסוברים דצריך לחזור, אם י"ל דאין קפידא שיחזור אחרי דכתב הפמ"ג דאם נוהג כדעה שלא הודחה לגמרי מן הפוסקים דאין בזה חשש דלא תשא, ובפרט דקיי"ל דכל היכא דהאחרונים חולקים על דברי הראשונים פוסקים כהאחרונים. והנה הט"ז (סימן תרצ"ג סק"ג) כתב 'דאם אמר על הניסים בט"ו אין מחזירין אותו דיש שייכות בימים אלו', אם י"ל כן גם לענין זה דנס פורים וחנוכה שייכים להדדי, שבכל דור ודור עומדים עלינו לכלותינו והקב"ה מצילנו מידם. תשובה: נראה כיון דהוא שוגג שסבור שזה הנוסח הנצרך ליום עכ"פ לא הוי יותר מאם שח בשוגג דאין צריך לחזור, ואם לא הזכיר כלל על הניסים א"צ לחזור, והנה תחילת הנוסח על הניסים וכו' כבר יצא קצת מהזכרה בעל הניסים והשאר לא יחשב כי אם כשח בשוגג מענין שלא שייך".
         2. הגר"א אזבאנד שליט"א (רבבות אפרים ח"א סי' תנ"ז אות א') – "טען שאין צריך לחזור אם כבר גמר את הברכה וכ"ש אם גמר את התפילה כמבואר במ"ב ק"ח ל"ח בסופו בשם בח"א".
         3. הגרח"ק זצ"ל (רבבות אפרים ח"א סי' תנ"ז אות א') – "טען דבשוגג אין חוזר כמ"ש בש"ה סימן ק"ח דין כ"ח".
         4. בנתיבות התפילה (פרק י"ח סעי' ט') – "אמר בחנוכה 'בימי מרדכי' או בפורים 'בימי מתתיהו' אם נזכר קודם שאמר בא"י של חתימת הברכה, חוזר ואומרו כראוי ואם נזכר לאחר שחתם הברכה, אינו חוזר".
         5. שער שמעון אחד (ח"ב סי' נ"ג, רבבות אפרים ח"א סי' תנ"ז סוף אות א') – "שאינו חוזר".
         6. שגיאות מי יבין (סי' ס"ד סעי' י"ב, סי' ס"ו סעי' י"ב) – "לכאורה אין זה נחשב הפסק, לכן: א) אם נזכר באמצע הברכה - יחזור ל'מודים'. ב) לא נזכר עד שאמר 'ברוך אתה ה'' של סיום הברכה ('הטוב שמך ולך נאה להודות') - לא יחזור".
      2. מראי מקומות – אשי ישראל (פרק ל"ב הע' פ"ט, פרק מ"ח הע' ב').
         1. מקור חיים (סי' ק"ח על סעי' י"ב ד"ה לא) – "ובהחליף יעלה ויבא שאמר בי"ט יום ר"ח הזה או בהיפוך, וכן מי"ט לי"ט ומפורים לחנוכה צ"ע, די"ל דאפילו בשכח אין מחזירין, בהחליף מחזירין, ודוק".
   3. **פורים**.
      1. איזה יום אומרים על הנסים: רק י"ד אדר או בשני ימים [י"ד אדר וגם ט"ו אדר]**.**
         1. *עי' סי' תרצ"ג סעי' ב', לשיטות ומראי מקומות.*
      2. אמר על הנסים ביום ט"ו [ובן כרך שהזכיר על הנסים ביום י"ד]**.**
         1. *עי' סי' תרצ"ג סעי' ב', לשיטות ומראי מקומות.*
      3. בן עיר המתפלל בכרך בט"ו באופן שאינו חייב בפורים**.**
         1. *עי' סי' תרצ"ג סעי' ב', לשיטות ומראי מקומות.*
      4. בן כרך אם יכול להיות ש"ץ בי"ד בפרזים או בן עיר בט"ו במוקפים**.**
         1. *עי' סי' תרצ"ג סעי' ב', לשיטות ומראי מקומות.*
      5. **סעודת פורים**.
         1. *עי' סי' תרצ"ה סעי' ב', לשיטות ומראי מקומות.*
      6. **פורס מפה ומקדש, אם אומרים על הנסים**.
         1. *עי' סי' תרצ"ה סעי' ב', לשיטות ומראי מקומות.*
2. ברכת המזון.
   1. שבת (דף כד.) – "איבעיא להו: מהו להזכיר של חנוכה בברכת המזון. כיון דמדרבנן הוא לא מדכרינן, או דילמא: משום פרסומי ניסא מדכרינן. אמר רבא אמר רב סחורה אמר רב הונא: אינו מזכיר, ואם בא להזכיר **מזכיר בהודאה**. רב הונא בר יהודה איקלע לבי רבא, סבר לאדכורי בבונה ירושלים. אמר להו רב ששת: כתפלה, מה תפלה בהודאה, אף ברכת המזון בהודאה".
   2. **בתוך הודאה: הטעם**.
      1. גבי חנוכה.
         1. רש"י (שבת דף כד. ד"ה מה), הו"ד בב"י (ס"ק א') – "מה תפלה בברכת הודאה. דהא כולה מילתא דחנוכה עיקרה להודאה נתקנה".
      2. גבי פורים.
         1. מראי מקומות – פחד יצחק (חנוכה ריש מאמר ב').
   3. **אם לא אמרו** – גבי **חנוכה**.
      1. מחזירין אותו – ראבי"ה (סי' קל"א, סי' תקס"ג, סי' תתמ"ג), הו"ד בהג' מיימוניות (ברכות פרק ב' אות ו'), ומרדכי (סי' רע"ט), ב"ח (סוף ס"ק א'), עטרת זקנים.
      2. אין מחזירין אותו – תרה"ד (סי' ל"ח), או"ז (ח"ב סי' שכ"ז), מחבר (סעי' א'), פר"ח (שם), ח"א (כלל קנ"ד סעי' ל"ט), **פוסקים**.
         1. אין מחזירין אותו, דלאו דאורייתא נינהו – לבוש (ס"א), ט"ז (ס"ק ב'), מ"ב (ס"ק ג').
         2. מראי מקומות – ערה"ש (סעי' ג').
      3. מראי מקומות – ר"י מלוניל (שבת דף כד., "ראש חודש שחייב לקבוע סעודתו על הפת ולברך ברכת המזון, ולפיכך מיחייב לאדכורי ראש חודש [גליון: ברכת המזון **אבל סעודת חנוכה על הפת אינו אלא מדרבנן**] לפיכך אינו חייב להזכיר").
         1. גבי **סעודת פורים -** *עי' סי' תרצ"ה סעי' ב', לשיטות ומראי מקומות.*
   4. **שכח, אמר ברוך אתה ה'** - גבי **חנוכה**
      1. לומר למדני חוקך – עי' אשל אברהם (בוטשאטש ריש סי' תרצ"ה [לשונו מובא לקמן], ועי' ריש סי' תכ"ב).
      2. אין לומר למדני חוקך – ח"א (כלל כ"ד סעי' ח', "וזה הדין אפילו בדברים שאין מחזירין אותו, כגון "יעלה ויבוא" בראש חודש ערבית ו"על הנסים" וכיוצא בו. ולאו דוקא לתחלת ברכה אלא למקום הראוי, ואם כבר אמר ברוך אתה ה' ולא סיים הברכה, יאמר למדני חוקיך, כדי שלא תהיה ברכה לבטלה ואם כן הוא כאילו לא סיים הברכה, וחוזר לאותה ברכה. ודוקא בדברים שמחזירין אותו אבל בדברים שאין מחזירין אותו, תיכף כשאמר ברוך אתה ה', יסיים אותה ברכה ולא יחזור"), שעה"צ (סי' קפ"ח ס"ק י"ח, "דהא דקיימא לן בסימן תרפ"ב דמכיון שהזכיר השם שוב גומר הברכה, היינו, משום דמיירי שם בעל הנסים דהוא מדברים שהוא רק למצוה לכתחלה ובדיעבד אין מחזירין אותו, ולהכי גומר הברכה, וכמו שהביא החיי אדם בכלל כ"ד דין ח' בשם גדולי הצרפתים, מה שאין כן הכא דהזכרה זו היא לעכובא ויצטרך להוסיף ברכה על ידי זה"), הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש ח"ג פרק מ' סעי' ג'), ילקוט יוסף (ח"ה ריש עמ' רל"ט), תורת המועדים (סי' י' עמ' רל"א), פסקי תשובות (סי' תרפ"ב אות א'), נר חנוכה (פרק ח' סעי' ד').

ב-ב. **שכח, אמר ברוך אתה ה'** - גבי **פורים**.

* + 1. לומר למדני חוקך – אשל אברהם (בוטשאטש ריש סי' תרצ"ה, ועי' ריש סי' תכ"ב), הגר"א נבנצל שליט"א (ביצחק יקרא סי' תרצ"ה על מ"ב ס"ק ט"ו, "אע"ג דהוי ספק הפסק בברכת המזון, דבכך יוצא ידי חובה, כי י"א דצריך לשוב ולברך").
    2. אין לומר למדני חוקך – יביע אומר (ח"א או"ח סוף סי' כ"ב), וזאת הברכה (פרק ט"ו).
  1. **כל זמן שלא אמר ברוך אתה ה', אע"פ שיש כמה שמות**.
     1. יכול לחזור.
        1. ערה"ש (סעי' ג').
        2. בירור הלכה (תנינא סי' תרצ"ה סוף עמ' שצ"ב).
        3. הגרח"ק זצ"ל (גם אני אודך בעניינים שונים ח"ג אות קנ"ב, גם אני אודך חנוכה אות פ"ב) – "שאלה: אדם ששכח לומר על הניסים בברכת המזון, והתחיל לומר ועל הכל ה' אלקינו אנחנו מודים לך וכו', האם יפסיק כדי לומר על הניסים ויאמר עוד הפעם ועל הכל ה' אלקינו וכו'. תשובה: כן".
        4. נר חנוכה (פרק ח' סעי' ד').
     2. אין לחזור.
        1. שלחן שלמה (סי' תרפ"ב סעי' ב', סי' תרצ"ג) – "ול"נ דבבה"מ אף אם התחיל על הכל ה' אלקינו כו' לא יחזור עוד פעם על הנסים ועל הכל דהא יש שם בועל הכל ה' כו' רק יאמר אצל הרחמן הוא כנ"ל".
     3. מראי מקומות – נטעי גבריאל (חנוכה פרק מ"ח סעי' א').
  2. **אם אמר וברכת את ה'**.
     1. מסיים הפסוק, ואח"כ לחזור – בירור הלכה (תנינא סי' תרצ"ה עמ' שצ"ג ד"ה וראוי), עי' הגרח"ק זצ"ל (קונ' גם אני אודך, חנוכה אות פ"ב, "אם נזכר מיד שאמר ה' טוב שימשיך עוד כמה מילים שלא יהיה שם השם לבטלה אלא כבקשה").
  3. **שכח רצה**.
     1. חוזר גם לעל הנסים.
        1. סידור יעב"ץ (עמ' רצ"ה).
        2. ח"א (כלל קנ"ד סעי' ל"ט) – "ובשבת וחנוכה ושכח של שבת בענין שצריך לחזור ולברך, נראה לי דצריך להזכיר גם של חנוכה (והמ"א בסימן קפ"ח ס"ק י"ג כתב דאין צריך ולא הבנתי שהרי מה שבירך כמאן דליתא דמי)".
        3. אבני נזר (או"ח סי' תק"ז) – "תמוה לי על המגן אברהם ... דלמה לי טעמא דיום שנתחייב בארבע תפלות תיפוק לי' דהוה כאילו לא בירך כלל ולא משום שבת לחוד צריך לחזור ולברך שהרי בתפלה אם לא הזכיר בתפלה במנחה של שבת צריך להתפלל ערבית שתים אף שבערבית לא יזכיר של שבת. דמכל מקום צריך לחזור משום דלא יצא ידי תפלה וכיון דצריך לברך משום חיוב ברכת המזון אפילו בלא שבת פשוט דצריך להזכיר גם של ראש חודש. והוא הדין על הנסים".
        4. שעה"צ (סי' קפ"ח ס"ק כ"א) – "ולא העתקתי מה שכתב לענין חנוכה דדבריו אינן מוכרחין, וכמו שהעיר הפרי מגדים".
        5. פתחי עולם (סי' קפ"ח ס"ק כ"ז).
        6. אורח נאמן (ס"ק כ"ט).
        7. תורת חיים (ס"ק ט"ו).
        8. בירור הלכה (קמא סי' תרפ"ב, **ותנינא** קפ"ח עמ' שע"א עד שע"ג).
        9. משיב הלכה.
        10. באר משה (ח"א ס"ו).
        11. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח תשובה תשד"מ) – "שאלה: שכח בברכהמ"ז בשבת רצה, אם כשחוזר צריך לומר שוב על הניסים. תשובה: חוזר".
        12. ס' חנוכה (פרק ה' סעי' ה').
     2. אין חוזר לעל הנסים.
        1. מג"א (סי' קפ"ח ס"ק י"ג) – "ונ"ל דחנוכה בשבת והזכיר של חנוכ' ולא של שבת חוזר לראש ואינו מזכיר של חנוכה דהא אינו חובה להזכיר של חנוכה כדאיתא בגמרא".
        2. א"ר (סי' קפ"ח ס"ק י"ז) – "ובשבת חנוכה אינו מזכיר של חנוכה דהא אינו חובה, כן כתב מג"א [ס"ק יג]".
        3. באה"ט (סי' קפ"ח ס"ק ד').
        4. גר"ז (סי' קפ"ח סעי' י"ד) – "אבל בשבת חנוכה אם הזכיר של חנוכה ולא הזכיר של שבת וחוזר לראש א"צ להזכיר של חנוכה מפני שהזכרת חנוכה אינה חובה כלל בברכת המזון כמו שיתבאר בסי' תרפ"ב".
        5. פר"ח (סי' תרפ"ב על סעי' ו').
        6. בית מנוחה (דינים השייכים למי ששכח רצה או יעלה ויבא סעי' ו') – "שבת וחנוכה והזכיר של חנוכה ולא של שבת ונזכר אחר שפתח ברכה רביעית דחוזר לראש ברכת המזון בשביל שבת. אינו מזכיר בחזרתו של חנוכה דהא אינה חובה להזכיר חנוכה מג"א".
        7. לבושי שרד (סי' קפ"ח על מג"א ס"ק י"ג) – "כדאיתא בגמרא. בשבת דף כ"ד, אינו מזכיר ואם בא להזכיר מזכיר [כו']. א"כ אינו חובה, ולא דמי לנעילה, וק"ל".
        8. שלחן שלמה (סי' קפ"ח סעי' ג').
        9. מגן גבורים (אלף למגן סי' קפ"ח ס"ק ט"ז) – "ובשבת חנוכה אם הזכיר של חנוכה ולא של שבת חוזר לראש ואינו מזכיר של חנוכה, מ"א".
        10. עוד פוסקים - סולת בלולה, שתילי זיתים, שלחן עצי שיטים, נזר ישראל, קמח סולת, כף החיים (סי' קפ"ח ס"ק ל"ו), מהר"י אשכנזי, פתחא זוטא, קצות השלחן (סי' מ"ז סעי' ז').
     3. צ"ע אם חוזר לעל הנסים – פמ"ג (סי' קפ"ח א"א ס"ק י"ג), רבבות אפרים (ח"ב סי' קפ"ה אות ב'), עי' אשי ישראל (פרק ל' הע' ע"ג).
        1. שונה הלכות (סי' קפ"ח דין י"ב) – "אם שכח של שבת אע"פ שהזכיר של ר"ח כיון שצריך לחזור לראש בהמ"ז בשביל שבת צריך לחזור ולומר גם יעלה ויבא **ואולי** גם על הנסים בחנוכה".
  4. **כששכח, כשמגיע להרחמן יאמר בלשון הרחמן** – כל בו (סי' כ"ה), אורחות חיים (הל' ברה"מ אות מ"ט).
     1. רמ"א (סי' תרפ"ב סעי' א') – "כששכח על הניסים בברכות המזון כשמגיע להרחמן יאמר: הרחמן יעשה לנו נסים ונפלאות כשם שעשית לאבותינו בימים ההם בזמן הזה בימי מתתיהו כו' (כל בו, וכבר נתבאר סימן קפ"ז סעיף ד')".

רמ"א (סי' קפ"ז סעי' ד', סי' קפ"ח סעי' ז') – "ומ"מ יוכל לאומרו בתוך שאר הרחמן, ויאמר: הרחמן הוא יעשה לנו נסים כמו שעשה בימים ההם וכו', והכי נהוג (כל בו)".

* + - 1. ושאר פוסקים.
    1. **מיד אחר לעולם על יחסרנו** – לוח אר"י (להגרימ"ט), בשם הגאון האדר"ת, הו"ד בפסקי תשובות (הע' ג'), אבני ישפה (ח"ו סי' ק"ב ענף א'), עי' פסקי הלכות פורים (סי' י"א הע' קצ"א, שגם מדייק כן ממ"ב, ולא נ"ל).
    2. **לפני הרחמן הוא יזכנו לימות המשיח** – שלחן שלמה (סי' תרפ"ב סעי' ב', "יאמר אצל הרחמן הוא יזכנו קודם זה יאמר הרחמן הוא ..."), ערה"ש (סי' תרפ"ב סעי' ג'), הג' ר' זלמן סנדר כהנא זצ"ל (שו"ע חדש בקובץ מפרשים מכת"י), עי' היטב קצות השלחן (סי' מ"ז ס"ק י"ח), הגר"ש איידר זצ"ל (חנוכה פרק ו' הל' ג'), ס' חנוכה (פרק ה' סעי' ג').
       1. **בר"ח: אחר הרחמן הוא יחדש** וכו', משום דתדיר קודם – יד אפרים (סי' תרפ"ב על הרמ"א סעי' א'), מ"ב (סי' תרפ"ב ס"ק ה', "ובר"ח שבחנוכה יאמר זה אחר הרחמן הוא יחדש וכו' משום דתדיר קודם"), כה"ח (סי' תרפ"ב ס"ק י"ג).
    3. **אחר הרחמן הוא יזכנו** וכו' – ותן ברכה (פרק י"ח הע' ס"ג. נ"ל ט"ס, ועי' הע' ס"ג.א').
  1. **כששכח, כשמגיע להרחמן יאמר בלשון בקשה: מה הדין בשבת**.
     1. אפילו בשבת.
        1. הגרח"ק זצ"ל (שיח התורה ח"א אות אלף רס"ד) – "שאלה: מי ששכח על הניסים בחנוכה בשבת האם יכול לומד הרחמן יעשה לנו ניסים כו' בברהמ"ז ובתפילה (בסוף), או דחשיב כתחינות בשבת כיון דאי"ז קבוע בנוסח. תשובה: יכול לומר".

הגרח"ק זצ"ל (דולה ומשקה עמ' רמ"א) – "האם בשבת, יאמר הרחמן הוא יעשה לנו ניסים כו', שאומרים כששכח על הניסים, (כמ"ש הרמ"א או"ח סי' תרפ"ב ס"א), דהא אין מבקשין בקשות בשבת. תשובה: אי"ז בקשות פרטית".

הגרח"ק זצ"ל (מה טובו גליון ט' עמ' ק"ב) – "כשחל פורים בשבת וצריך לומר על הנסים, כיצד הדין במי ששכח לומר על הנסים, האם יכול להתחיל הרחמן הוא יעשה לנו נסים כמו חול למי ששכח על הנסים, או מכיון שבשבת אין מבקשים בקשות, יאמר רק בימי מרדכי וכו' ולא יתחיל הרחמן שיעשה לנו נסים. תשובה: יכול".

* + - 1. אבני ישפה (ח"ו סי' ק"ב ענף ז').
      2. משאת שבת (עמ' תקס"ו אות פ').
    1. רק בימי החול, אלא יתחיל ב'ימי'.
       1. הגריש"א זצ"ל (קופת חולים לאומית הל' החנוכה עמ' כ"ב, אשרי האיש או"ח ח"ב פרק ט' אות כ"ח, ח"ג פרק מ' אות ד') – "ואם שכח בשבת, לא יאמר 'הרחמן' ב'אלוקי נצור', ו'בהרחמן' שבברכת המזון, מכיון שאין אומרים בקשות בשבת, אלא יתחיל מ'ימי מתתיהו'".
    2. ***מראי מקומות – פרדס יוסף החדש (פורים אות תר"ח, עמ' תמ"ז).***
  1. **איך מבקש נסים**. [ב' שאלות: אסור לבקש לנס, ואם יעשו לו נס ינכו מזכויותיו].
     1. שערי תשובה (סוף סי' קפ"ז), כה"ח (סי' קפ"ז ס"ק כ"ה), ילקוט יוסף (פורים, עמ' תקע"ז הע' י"ג) – "ועיין מ"ש אא"ז בבכור שור (שבת דף כא: ד"ה ועשואם) דאע"ג **דמוכח בברכות שאין להתפלל שיעשה לו נס** מ"מ כיון שאומר יעשה לנו **לשון רבים** שפיר דמי ולכן בנוסח שאחר נשיאת כפים לא יאמר ויעשה לי ניסים רק ויעשה לנו וגם יש לחלק דכגון ההיא דמלחמת חשמונאי שהנסים היו **דרך טבע העולם** לא היה תפלת שוא אבל צריך ליזהר מלהתפלל שיעשה לו נס היוצא מדרך טבע העולם ואין ראיה מעובדא דר"ח בן דוס' דרב גוברי' וע"ד ותגזור אומר ויקם ע"ש".
        1. לבושי שרד (ריש סי' תרפ"ב) – "עי' בכור שור שבת דף כ"א".
     2. חכמת שלמה (סי' תרפ"ב) – "נכון לחלק בין ניסא דיחיד לניסא דרבים".
     3. יפה ללב (ח"ג קונ"א יו"ד סי' קט"ז ס"ק ח') – "ומ"ש מור"ם בהגה בא"ח סי' קפ"ז ס"ד וסימן תרפ"ב ס"א בשם י"א כששכח על הנסים בבהמ"ז כשמגיע להרחמן ואמר הרחמן יעשה לנו נסים וכו' ע"ש אין זה מיקרי תפלה כ"א זכרון בעלמא כי כל עיקר הוא משום הזכרת הנס בשעתו".
     4. ברוך שאמר (תפילות השנה עמ' רי"ד) – "ויש להעיר בנוסח הרחמן לחנוכה (אשר אם שכח לאמר על הנסים במקומו בברכת המזון יאמר כאן) הרחמן הוא יעשה לנו נסים ונפלאות כשם שעשה לנו נסים בימים ההם בזמן הזה, בימי מתתיהו וכו' ככל הנוסח, כמבואר בשו"ע או"ח סימן תרפ"ב סעיף א' ברמ"א. ולכאורה, לפי המבואר בשבת (ל"ב א') לעולם אל יעמוד אדם במקום סכנה לומר שיעשו לי נס, מפני שמא לא יעשו, **ואם יעשו ינכו לו מזכיותיו, ולפי זה איך נבקש לעשות לנו נסים**, והלא ינכו מזכיותינו, וגם אין זה מדרך הנימוס וכבוד שמים. אך זה יתבאר עפ"י מש"כ בספרי המקובלים, דזה שמנכים מזכיות עבור נס הוא רק בנס נסתר, אבל בנס גלוי, אדרבה יש לו צד זכות שעל ידו נתפס ונתקדש שם שמים במעשה נסים, ואין צריך לומר שלא ינכהו. ולפי זה, אחרי שכאן נבקש על נסים ונפלאות כאלה שנעשו בזמנם בימי חנוכה, ואז נעשו בפרסום; בענין המלחמות ובפך השמן, כידוע, ובאופן כזה בודאי לא ינכו מזכיות. וזולת זה אין ראי' בכלל מגמרא דשבת שהבאנו שעל סתם נס מנכין מזכיותיו, דשם איירי שעומד במקום סכנה וסומך מפורש על נס, וקיי"ל אין סומכין על הנס".
     5. מראי מקומות – ישועות יעקב (סי' תרפ"ב ס"ק ב', עי' סי' תרצ"ה), פתח הדביר (סי' ר"ל ס"ק ב'), [שיטה מקובצת חדש (ברכות דף ס.)], דרכי חיים ושלום (סי' תתקע"ה), נמוקי או"ח (סי' תרפ"ב ס"ק א'), מנחת יצחק (כמוצא שלל רב חנוכה עמ' רכ"ו), הגריש"א זצ"ל (קובץ תשובות ח"ד סי' ט'), מגדים חדשים (עירובין דף כט: ד"ה וחלה), אשי ישראל (פרק מ"ח הע' י"א), רשומי אהרן (ח"ב שאילת אהרן סי' ה'), כמוצא שלל רב (חנוכה עמ' רכ"ד), [ס' Time pieces (עמ' 125)].
        1. דברי חכמים (או"ח אות ע"ו) – "החזו"א פסק שלא להתפלל על גוסס שיבריא דזהו בכלל 'אין מתריעין על מעשה נסים' (כדאיתא בירושלמי תענית פ"ג ה"ב). כיצד מנהגינו בזה. תשובה: הגריש"א התיר להתפלל ומה שאמרו היתה אשתו מעוברת ואמר הלוואי שתלד אשתי זכר שנקרא שמתפלל תפלת שוא, זה אייר' דמבקש לשנות הטבע אך בחולה מסוכן יכולה התפלה לעורר זכויותיו ולהושיעו. וכמדומה לי שגם הגרי"ק הסטייפעלער התיר. ובשם הגרי"ק שמעתי דבהיום שיש בכל עת ובכל שעה המצאת רפואות חדשות אין זה בכלל מעשה נסים".
  2. **אם אומרים בתוך הרחמן הוא יזכינו הלשון מגדול או מגדיל**.
     1. מגדול – משנה שכיר (ח"ב סי' קי"ז), פסקי תשובות (סי' תרפ"ב הע' ג'), שו"ע המקוצר (סי' ל"ב אות ט').
     2. מגדיל – נטעי גבריאל (חנוכה פרק מ"ח הע' כ"ז, "משנה שכיר ... וכמדומה שאין המנהג כן, אלא הכל תלוי ביום שאומרים מוסף").
     3. מראי מקומות – הר"ש בן דוד (צהר אהל חנוך עמ' ת"צ).
        1. עי' או"ח סי' קפ"ט, לשיטות ומראי מקומות.
  3. מראי מקומות.
     1. **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ו אות מ"א) – "***בעיירות המסופקות אין נוהגים לומר על הניסים בט"ו, אולם ראוי לנהוג כמו שכתב בבן איש חי לומר על הניסים בט"ו באלקי נצור ובברכת המזון יאמר אחר אל יחסרנו".***
     2. ***הגרח"ק זצ"ל (דרך אכילה עמ' מ"ח) – "שאלה: מי שטעה בחנוכה בבבהמ"ז ולא אמר 'על הניסים' בהודאה קודם ועל הכל אלא ב'בונה ירושלים', האם הוי הפסק. תשובה: לא הוי הפסק".***

1. תפילה.
   1. **לכ"ע יש חיוב בתפילה, עי' רש"י שבת ריש דף כד., ויש כמה טעמים**:
      1. משום דתפלה בצבור איכא פרסומי ניסא – תוס' (שבת דף כד. ד"ה מהו), ריטב"א הישן (שבת דף כד.), ר"ן (שבת דף כד.).
         1. **לפ"ז** כמה ספרים הביא בשם גר"א קוטלר זצ"ל שלא יתפלל מנחה קצרה בחנוכה – פסקי תשובות (אות ב'), תפילה כהלכתה (פרק כ"ג הע' קכ"ז), אשי ישראל (פרק מ"ח הע' ט"ו), מועדים וזמנים (ח"ח בהוספות ל"ו סי' צ"ד), אור ישראל (פרק כ"ז סעי' י"ז).
         2. רבבות אפרים (ח"ז סי' קצ"ז אות ח') – "אמירת על הנסים בחנוכה הוא לפרסום הנס, ומנהג ישיבות במנחה להתפלל קדושה גבוהה, אבל שמעתי מהרה"ג ר' יחזקאל סרנא זצ"ל בשנת תש"ו כשלמדתי בישיבת חברון בירושלים עיה"ק תובב"א שטעו שצריך חזרת הש"ץ שלימה ולא להסתפק בקדושה גבוהה, אבל אלו שכן עושין נראה דבחנוכה צריך שיעשו חזרה שלימה כדי שהש"ץ יחזור ויאמר הנס ויפרסם הנס, וכן שמעתי בלייקוואד מתלמוד ותיק ששמע כך מהראש הישיבה הרה"ג ר' אהרן קוטלר זצ"ל, וראוים ב' גדולים הנ"ל שישמיעו לדבריהם".
      2. כיון תפילה הוי חובה – שאילתות (שאילתא כ"ו), בה"ג (הל' חנוכה), או"ז (ח"ב סי' שכ"ז), [לכאורה פשט, כיון חנוכה להודות ולהלל, ותפילה הוי חובה. אמר ההודאות בדבר שחיוב לומר, ולא צריך גבי ברכת המזון. וכמו לשון פסקי רי"ד, "סגי לן בתפילה לחוד". (עי' מועדים לשמחה ח"ב פ"ח הע' ל', לנשים). וכן עי' ר"י מלוניל, נמ"י, ר' פרחיה, שתפילה הוי להלל ולהודות (הו"ד בקובץ שיטות קמאי)].
      3. מראי מקומות – אבני נזר (סוף סי' תק"ז).
   2. **שכח: אינו מחזירין אותו** – מחבר (סי' תרפ"ב סעי' א'), פוסקים.
      1. לקט יושר (או"ח עמ' קנ"ב ענין ב') – "ואם שכח על הנסים אם נזכר קודם שחותם הטוב יאמר על הניסים במקום שנזכר, ואח"כ ועל כלם. ואם חותם הטוב חוזר לרצה, ואם חותם עושה שלום אינו חוזר".
   3. **שכח, ואמר ברוך אתה ה'** – גבי **חנוכה**
      1. אין לומר למדני חוקך.
         1. ח"א (כלל כ"ד סעי' כ"ד) – "ברכה י"ח מודים אנחנו כו', וכורע בתחלה וסוף, כמו שכתבנו כלל כ"ג [סי' א']. ובחנוכה ובפורים אומר בה 'על הנסים' בכל התפלות. ובעשרת ימי תשובה אומר 'וכתוב'. ובכל זה אם טעה ולא הזכיר, כיון שסיים הברכה או שאמר רק ברוך אתה ה', אין צריך לחזור ואינו מזכיר עוד".
         2. קיצור שו"ע (סי' קל"ט סעי' כ"א).
         3. אור לציון (ח"ד פרק מ"ח סעי' ב') – "שאלה. מי שנזכר לאחר שאמר ברוך אתה ה' של ברכת הטוב שמך ולך נאה להודות שלא הזכיר על הניסים, האם יכול לומר למדני חוקיך ולחזור ולומר על הניסים. תשובה. אם נזכר לפני שאמר ה', חוזר לומר על הניסים, אבל אם אמר ה', לא יסיים למדני חוקיך, וימשיך בתפילה בלא לומר על הניסים. וטוב לומר לאחר אלקי נצור, מודים אנחנו לך על הנסים וכו'. והוא הדין בברכת המזון, יאמר הרחמן הוא יעשה לנו ניסים ונפלאות כשם שעשית לאבותינו בימים ההם בזמן הזה. בימי וכו'".
         4. אור ישראל (פרק כ"ז סעי' ט') – "אם שכח בתפילה עה"נ ונזכר לאחר שאמר שם 'השם', אינו רשאי לסיים 'למדני חוקיך'".

ג-ב. **שכח, ואמר ברוך אתה ה'** – גבי **פורים**.

* + 1. אין לומר למדני חוקך – ח"א (כלל כ"ד סעי' כ"ד, לשונו מובא לעיל), הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש ח"ג פרק מ"ח סעי' א'), יביע אומר (ח"א או"ח סוף סי' כ"ב).
    2. לומר למדני חוקך – אשל אברהם (בוטשאטש, ריש סי' תרצה, "שכחתי על הנסים בפורים בברכת המזון, ובתפילה, ונזכרתי כשהתחלתי ברוך אתה ה', וסיימתי למדני חוקיך, והתחלתי נודה לך על חיים חן כו' ועל הנסים כו', וסיימתי הברכה. וכן בתפלת י"ח, מעולם קוינו לך ועל הנסים כו', וסיום הברכה. ואין בזה קפידא לדידן שמוסיפין סמוך לחתימה בכל ברכה מהח"י ברכות בפורים. ובכמה שבתות וימים טובים בשלש ראשונות. וכן בברכת המזון, כיון שבברכה שניה כלול תורה גם כן, שייך לומר למדני חוקיך, ואין חשש בכפל הדברים לצורך, כיון שאין זה כ"שמע" [סימן סא סעיף ט] ו"מודים" [סימן קכא סעיף ב]").
  1. **אם חוזר בטעות**.
     1. מפסיק אפילו באמצע הברכה – ברכ"י (ס"ק ב', "אין מחזירין אותו וכו'. אם שכח על הנסים וחזר ובאמצע נזכר שהדין הוא שלא לחזור, פוסק אפילו באמצע ברכה. הרב מהר"ד פארדו בשו"ת מכתם לדוד סימן כ"ב"), שע"ת (ס"ק א', "ועיין שם בשם מכתם לדוד מי ששכח עה"נ והיה סבור שצריך לחזור ולהתחיל להתפלל ונזכר שטעה בדין שבאמת א"צ לחזור יפסיק אפילו באמצע ברכה עיין שם"), מאמ"ר (ס"ק ב'), כה"ח (ס"ק ו'), אשי ישראל (פרק מ"ח הל' ו'), תורת המועדים (סי' י' הל' ו'), עי' נהר שלום.
  2. **שכח על הנסים**.
     1. **יכול לומר בין ברכה לברכה** – רדב"ז (סי' תקס"א), כנה"ג (הג' בטור רצ"ד), מעדני המלך (ברכות פ"ד סי' י"ז אות ז', דברי חמודות אות נ"א).
     2. **אין לומר בין ברכה לברכה** – ברכ"י (סי' קפ"ח ס"ק ז'), תורת המועדים (עמ' רל"ב), יביע אומר (ח"א או"ח סי' כ"ב אות י"א), ילקוט יוסף (ח"ה עמ' רל"ט אות ד').
     3. מראי מקומות – דעת תורה (סי' רצ"ד ס"ק ב', סי' תקפ"ב ס"ק א'), אשל אברהם (בוטשאטש סי' תרצ"ה).
        1. שע"ת (ס"ק א') – "בש"ח בשם מטה יהודה ועיין שם בשם הרדב"ז סי' תקס"א שיכול לומר על הנסים או יעלה ויבא בין ברכה לברכ' שאין כאן ברכה לבטלה והפסק נמי לא הוי שהרי מעין הברכה היא וכת' שכן ראוי לנהוג והכנה"ג הביא דברי הרדב"ז בסתם וכן דעת מעדני המלך אך בבר"י סי' קפ"ח גמגם בזה עיין שם".
  3. **שכח בתפילה על הנסים, אם אמרינן בסוף שמו"ע ביהיו לרצון**.
     1. לא מובא – מחבר, רמ"א, ח"א, קיצור שו"ע.
     2. **כל שכן** מברכת המזון – ט"ז (ס"ק ג', ס"ק ה', "נ"ל כ"ש בתפלה דאם שכח שיוכל לומר נוסח זה"), א"ר (ס"ק ב', "כל שכן בתפלה אם שכח מלומר צריך לומר קודם יהיו לרצון, וכ"מ בט"ז"), כה"ח (ס"ק י"ב).
     3. כן איתא בכמה פוסקים – ט"ז (ס"ק ג', ס"ק ה', לשונו מובא לעיל), א"ר (שם, לשונו מובא לעיל), מאמ"ר (ס"ק ג'), מחה"ש (ס"ק א'), מקור חיים (חו"י, ד"ה אין), באה"ט (ס"ק א'), פמ"ג (מש"ז ס"ק ג'), מ"ב (ס"ק ד', "וה"ה שיאמר כן בתפלה אחר גמר התפלה דרך בקשה קודם יהיו לרצון [א"ר]"), ערה"ש (סעי' ג'), אבני ישפה (ח"ו סי' ק"ב ענף א').
  4. **איך אומרו על הנסים בסוף שמו"ע**.
     1. **איזה יהיו לרצון**.
        1. יהיו לרצון הראשונה – **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ה אות ל"ט, "השוכח על הנסים במודים דינו שצריך לומר על הנסים באלקי נצור, היינו אחרי יהיו לרצון הראשון קודם אלקי נצור"), הגרח"ק זצ"ל (ס' צהר אהל אבי עזרי עמ' קפ"ה אות מ"ז, קובץ אור ישראל גליון ל"ח עמ' ק"ג אות ט"ז, קונ' גם אני אודך חנוכה אות כ"ה), הו"ד בס' ישמח ישראל (פרק ל' הע' 293), עי' אשי ישראל (החדש, פרק מ"ח הע' י'), חוט שני (פסקי שמועות חנוכה ריש עמ' קל"ט), אבני ישפה (ח"ו סי' ק"ב ענף ב').
        2. יהיו לרצון השני – שלחן שלמה (סי' תרפ"ב סעי' א', לשונו מובא לקמן), הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש ח"ב פרק ט' סעי' כ"ח, ח"ג פרק מ' סעי' ד', פרק מ"ח סעי' ב'), נטעי גבריאל (פרק מ"ח ס"ב), ס' חנוכה (פרק ו' סעי' ב'), ילקוט יוסף (ח"ה עמ' רל"ט), שער מציון (סי' תרפ"ב סעי' כ"א). עי' תפילה כהלכתה (פרק כ"ג הע' שמ"ט).
     2. **מה לשון, לשון הודאה או בקשה**.
        1. בלשון הודאה (מודים אנחנו לך הנסים וכו') – אור לציון (ח"ד פרק מ"ח סעי' ב', לשונו מובא לעיל), ילקוט יוסף (ח"ה עמ' רל"ט אות ד'), תורת המועדים (סי' י' אות ג'), עי' תפילה כהלכתה (פרק כ"ג הע' שמ"ט).
        2. בלשון בקשה – ט"ז (ס"ק ג', וס"ק ה'), באר היטב (ס"ק א'), פמ"ג (מש"ז ס"ק ג'), מקור חיים (חו"י, ד"ה אין, "מ"מ אחר התפילה יכול לומר תעשה לנו נסים כשם שעשית וכו'", מ"ב (ס"ק ד', לשונו מובא לעיל), **קנה בשם (ח"א ס' י"ז אות ב')**, אבני ישפה (ח"ו סי' ק"ב ענף א').
           1. בלשון הרחמן וכו' – הגר"ש איידר זצ"ל (ריש עמ' מ"ז), **קנה בשם (ח"א ס' י"ז אות ב'),** נטעי גבריאל (פרק מ"ח ס"ב), אשי ישראל (פרק מ"ח הל' ה'), פסקי הלכות פורים (ס"ח הל' ג').
           2. בלשון יהי רצון שתעשה וכו' – שערי מציון (סי' תרפ"ב סעי' כ"א), ס' חנוכה (פרק ו' סעי' ב'), עוזר ישראל (סי' תרפ"ב אות 2), Guidelines (אות 218), עי' צהר (אהל אבי עזרי עמ' קפ"ה אות מ"ז).
     3. **קודם יהיו לרצון או אחר יהיו לרצון**.
        1. אחר יהיו לרצון – ערה"ש (סעי' ג'), **הגר"ש דבליצקי זצ"ל (**מה טובו גליון ט' עמ' כ"ה אות ל"ט, לשונו מובא לעיל).
        2. לפני יהיו לרצון – א"ר (ס"ק ב'), מחה"ש (ס"ק א'), שלחן שלמה (סעי' א', "אחר אלקי נצור קודם יהיו לרצון"), מ"ב (ס"ק ד', לשונו מובא לעיל), **קנה בשם (ח"א ס' י"ז אות ב'),** חוט שני (פסקי שמועות חנוכה ריש עמ' קל"ט), אבני ישפה (ח"ו סי' ק"ב ענף ב').
     4. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש ח"ב פרק ט' סעי' כ"ח, ח"ג פרק מ' סעי' ד', פרק מ"ח סעי' ב') – "ואם שכח בשבת, לא יאמר 'הרחמן' ב'אלקי נצור', ו'בהרחמן' שבברכת המזון, מכיון שאין אומרים בקשות בשבת, אלא יתחיל מ'ימי מתתיהו'".
  5. **אין לדלג על הנסים בשביל קדושה או ברכו** – נטעי גבריאל (חנוכה פרק מ"ח הע' י"א), צמח צדק, שו"ת מעט מים, פרי השדה, לבוש מרדכי, אשי ישראל (פרק מ"ח הל' ח'), יביע אומר (ח"ב או"ח סי' ל"ד, יחוה דעת ח"א סי' ע"ז), ילקוט יוסף (ח"ה עמ' ר"מ), תורת המועדים (סי' י' הל' ה').
  6. **אם אמר על הנסים בעבודה**.
     1. עדיין צריך לומר בהודאה – חיים שאל (ח"א סי' ע"ה ס"ק ג', "שטעה בחנוכ' ואמר על הנסים בעבודה קודם ואתה ברחמיך כמו שאומרים יעלה ויבא בר"ח והן בעודנו בברכת מודים הכיר בטעותו ונסתפק אם יחזור לומר על הנסים בהודא' כמו שתקנו רבותנו. או תיסגי ליה במה שאמרו בעבוד'. ומודע לבינה כי זה ימים דבר זה קיימתיו מסברא דודאי יחזור לומר על הנסים במקומו כדתקון רבנן ואין פוטר במה שאמרו שלא במקומו"), אשי ישראל (פרק מ"ח הל' ז'), נטעי גבריאל (חנוכה פרק מ"ח הל' ד'), תורת מועדים (סי' י' הל' ד'), ילקוט יוסף (ח"ה עמ' רל"ט אות ה').
  7. **אם אמר על הנסים בעבודה והשלים תפלתו**.
     1. צריך לחזור – חכמת שלמה (סוף סי' ק"ח).
     2. אין צריך לחזור – שעה"צ (ס"ק ב'), אורחות חיים (אות ג'), כה"ח (ס"ק ח').
  8. **אם טעה ואמר על הנסים בתפילת מנחה של ערב חנוכה**.
     1. אינו חוזר.
        1. מקור חיים (חו"י, סי' ק"ח על סעי' י"ב ד"ה לא) – "וכן על הנסים אם טעה בקדימת תפלה אחת אשר יתכן לומר בזמן הזה, למה יחזור ולמה יגרע ממה דקי"ל אם רצה להוסיף מעין הברכה מוסיף דבסי' קי"ט".
        2. אג"מ (רבבות אפרים ח"ב סי' קפ"ה אות י"א) – "אם אמר בטעות על הנסים במנחה שלפני חנוכה מסתבר דאין חוזר כי אז כבר קרה הנס (וכן יש אנשים שמדליקים בערך באותו זמן)".
        3. רבבות אפרים (ח"ב סי' קפ"ה אות י"א) – "וא"כ מכ"ז נראה לי דאין צריך לחזור אם הזכיר על הנסים במנחה שלפני חנוכה. וכן שאלתי את פי מורי ורבי הרב הגאון ר' משה פיינשטיין ...".
        4. שגיאות מי יבין (סי' ס"ד סעי' ח') – "אינו חוזר".
  9. **אם טעה ואמר על הנסים בתפילת ערבית של מוצאי חנוכה**.
     1. אינו חוזר.
        1. שגיאות מי יבין (סי' ס"ד סעי' י"ג) – "אינו חוזר".
     2. מראי מקומות.
        1. אשל אברהם (בוטשאטש, מהד"ת על סעי' א') – "ובתפילה. כשנמשך מנחה דיום ח' דחנוכה לודאי חשיכה אין קפידא על אמירת שעשית בימים ההם בזמן הזה. מלבד מה שאין זה שפת שקר מצד שגם שכאן חשיכה כבר, באקלימים היותר רחוקים לצד מערב שם עדיין יום, וכמו שכתב הרז"ה [בעל המאור] ז"ל בר"ה [ה, א ד"ה כי (השני)]. גם כיון דלגבי כמה מילי הלילה הולך אחר היום שלעבר, שייך בזה גם כן צד מה שלא יהיה על ידי זה כשפת שקר בזה. אך מלבד זה גבי נס דחנוכה שייך בזמן הזה מצד שהנס דהצלה נמשך מסתמא גם כמה ימים אח"כ, ומכל מקום לא קבעו חז"ל רק בימים שהיה בהם נס דנרות, אך ההצלה הייתה גם לפניהם ולאחריהם, גם לשון זמן כולל החודש כולו לפעמים ג"כ. והגם דגבי מגילה משמע דזמן משמעותו היום ההוא דוקא, ודרשו חז"ל [מגילה ב, א] מזמניהם זמנים טובא מצד הרבוי, מ"מ י"ל שאין זה כי אם בפסוק מצד שלא בא לסתום אלא לפרש היטב".
  10. **אם מתפלל מנחה אחר שהדליק נרות חנוכה: אם יאמר "על הנסים" - כשחל יום ראשון של חנוכה בשבת**.
      1. עי' סי' תרע"ט, לשיטות ומראי מקומות.
  11. מראי מקומות.
      1. מ"ב (סי' רל"ו ס"ק ז') – "צורך התפלה. ולאו דוקא לקרוא ולהכריז שהוא ר"ח שהוא דאורייתא או להכריז טל ומטר שאם יטעו צריך לחזור אלא **אפילו להכריז על הנסים** שפיר דמי ואף על גב שאם יטעו ג"כ אין צריך לחזור דמ"מ הוא צורך תפלה. ודוקא במקום זה יכול להפסיק אבל כשהוא עומד בברכת ק"ש בין הפרקים אסור לו להכריז שום דבר".

מ"ב (סי' תרצ"ג ס"ק ד', שעה"צ ס"ק ו') – "בלילה. אפילו אם הקדים להתפלל ערבית קודם צאת הכוכבים. [כן נראה לעניות דעתי מדהתירו להתפלל ערבית מפלג המנחה ולמעלה, ולא משתמיט אחד מן הפוסקים לומר דבראש חודש אין לומר בזה יעלה ויבא, וכן מדהתירו להבדיל מפלג המנחה ולמעלה אחר שהתפלל ערבית, אלא ודאי דחשבינן לעניני תפלה ללילה]".

1. מעין שלש.
   1. **צריך להזכיר**.
      1. יד נאמן (שבת דף כג. ד"ה האמנם, ה-א') – "... הוסיף בה ונודה לך על הארץ ועל המחיה כו' אלמא דמעין ברכת הודאה שבברכת צריך לכלול בה. וא"כ גם הנסים צריך לדעתו לכלול בה חנוכה ופורים לומר ועל הנסים ונפלאות כו' בא"י על הארץ כו' כנ"ל".
      2. הו"ד ביפה ללב (סי' תרפ"ב ח"ב אות א', ח"ה אות א').
   2. **אין מזכירין**.
      1. מחבר (סי' ר"ח סעי' י"ב).
      2. לבוש (סי' ר"ח סעי' י"ב).
      3. א"ר (סי' תרפ"ב).
      4. פמ"ג (סי' תרפ"ב בהקדמה לאשל אברהם).
      5. מחה"ש (סי' תרפ"ב ס"ק א').
      6. ושאר פוסקים – מ"ב (סי' תרפ"ב ס"ק ב'), עי' משנה הלכות (ח"ד סי' פ', ח"ה סי' פ"א), בירור הלכה (קמא סוף סי' תרפ"ב), כה"ח (סי' תרפ"ב ס"ק ג'), ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סי' תרצ"ה סעי' ט"ו), פוסקים.
   3. **בדיעבד: אם הזכיר "על הנסים" בברכת מעין שלש**.
      1. לא נחשב הפסק: אינו חוזר – מהרש"א אלפאנדרי (סי' ו' ד"ה ובהיותי, כ"ג-ד'), ציץ אליעזר (חי"ד סי' ס"ג), משנה הלכות (ח"ד סי' פ', עי' ח"ה סי' פ"א), יביע אומר (ח"ג או"ח סי' ל"ו), רבבות אפרים (ח"ב סי' קפ"ה אות ד'), הגרח"ק זצ"ל (אור ישראל פרק כ"ז הע' תתש"ז), אור ישראל (פרק כ"ז סעי' ג').
   4. **למה אין מזכירין**.
      1. אין מנהג.
         1. גר"א (סי' ר"ח על סעי' י"ב) – "אבל כו'. דאף בבה"מ א"צ להזכיר מצד הדין כמ"ש בפ"ב דשבת אלא מצד המנהג משא"כ כאן שאין מנהג כלל".
         2. מ"ב (סי' ר"ח ס"ק נ"ט) – "אבל לא וכו'. דהא אפילו בבהמ"ז אינו מחוייב להזכיר מצד הדין רק מצד מנהגא וכאן ליכא מנהג כלל ע"ז [הגר"א]".
      2. אין הודאה במעין שלש.
         1. לבוש (סי' ר"ח סעי' י"ב).
         2. א"ר (סי' תרפ"ב ס"ק ב') – "כתב בתשובת מהר"ם מרוטנבורג [דפוס פראג] סי' ע' להזכיר מעין המאורע בחנוכה ופורים [בברכה] שמעין שלש אין צריך, כיון דליכא הודאה בברכה דמעין ג', דלא להזכיר מאורע דחנוכה ופורים אלא היכא דאיכא הודאה בתפילה ע"כ. פירוש אף שאומרים ונודה לך וכו', היינו משום מעין החתימה ולא הוי הודאה בתפילה, וכיון שאין הודאה בתפלה לא נתקנה כלל. וזה הוא כפי' מ"ש הלבוש בסי' ר"ח סעיף י"ב ודו"ק, ולחם חמודות [ברכות פ"ו אות קלה] שתמה עליו אשתמיט ליה תשובה הנ"ל".
         3. פמ"ג (סי' תרפ"ב בהקדמה לאשל אברהם).
         4. הו"ד במחה"ש (סי' תרפ"ב ס"ק א', עי' סי' ר"ח ס"ק י"ח [לשונו מובא לקמן]).
         5. אורחות חיים (סי' תרפ"ב ס"ק ב').
         6. כה"ח (סי' ר"ח ס"ק ס"ח, סי' תרפ"ב ס"ק ג').
            1. מראי מקומות – יד נאמן (שבת דף כג. ד"ה האמנם, ה'-א', לשונו מובא לעיל).
      3. שהוא דרבנן.
         1. לחם חמודות (ברכות פרק ו' אות קל"ה).
         2. הו"ד במחה"ש (סי' ר"ח ס"ק י"ח) – "והטעם כתב הלבוש [סעיף יב] כיון דעל הנסים היא הודאה, ראוי להזכירו בהודאה דהיינו בתפלה במודים קודם ועל כולם, ובברכת המזון קודם ועל הכל, דשם מזכירים הודאה. מה שאין כן בברכה אחת מעין שלש שאין בה הודאה שראוי לסמוך לה הודאה דעל הנסים, כי אם במה שאומר ונודה לך על הארץ כו', ושם אינו ראוי להפסיק, שיהיה מעין חתימה סמוך לחתימה. והל"ח [דברי חמודות] פרק כיצד מברכין ס"ק קל"ה כתב עליו שהוא דוחק. וכתב הל"ח [דברי חמודות] הטעם, כיון שלא מצינו להזכיר מעין המאורע כי אם בירושלמי [ברכות פ"ו ה"א]. ושם לא הוזכר חנוכה ופורים, ואפשר הטעם כיון שלא הוזכרו בתורה, עכת"ד".
         3. הגרח"ק זצ"ל (קונ' גם אני אודך, חנוכה אות כ"ו, תשובת הגר"ח סי' תתתתתע"ה) – "שהוא דרבנן".
      4. **אין ברכה לעצמו בברכת המזון**.
         1. מנחת עני (ספיר, סי' ב') – "כתבו התו' ברכות שם וז"ל ובספר מיימוני מצריך להזכיר בה מעין המאורע בשבת וי"ט וכן משמע בירושלמי, ומיהו לא נהגו העולם כן, ויכול להיות שמזכירין מעין המאורע היינו דוקא בימיהם שהיו רגילין לקבוע איין ומיני פירות אבל האידנא לא קבעי עכ"ל. ולפענ"ד נראה טעם נכון למנהג העולם ... וכתב הרבינו יונה ... ולפ"ז יש לומר דהיינו נמי טעמא של מנהג העולם שלא להזכיר מעין המאורה בברכה מעין שלש דברכה זו מעין שלש לגבי ברכת המזון היא ממש כמו הביננו לגבי ברכה שמ"ע שבתפלה וכי היכי דאין להזכיר התם הבדלה כדי שלא יהא נראה כאילו היא ברכה בפני עצמה ה"נ מה"ט אין להזכיר גם כאן מעין המאורע כדי שלא יהא נראה כאילו היא ברכה בפני עצמה והיא טעם נכון לפענ"ד. ואולם שיטת התו' והירושלמי ומנהגא דידן שמזכירין בברכה מעין שלש מעין המאורע ולא חיישינן להא, שיהא נראה כאלו היא ברכה בפני עצמה י"ל דס"ל לחלק דלא דמי להבדלה דאין לה קביעות ברכה לעצמה בשום פעם, משא"כ הזכרה זו דלפעמים משכחת בה הזכרה בפני עצמה בברכת המזון גופא כגון אם טעה ולא הזכיר בבונה ירושלים כמבואר בש"ע סימן קפ"ח סעיף ו' ז' ואפילו בר"ח נהי דאינו מזכיר בשם ומלכות מ"מ עכ"פ קבעה לה ברכה בפ"ע בלא שם ומלכות ... ובזה ניחא מה שאין מזכירין בחנוכה ופורים בברכה מעין שלש ...".
         2. גר"ח (בהגדה של פסח מבית לוי עמ' רל"ג) – "יש לבאר מפני מה בברכה זו תקנו חכמים להזכיר מעין המאורע אחרי ובנה ירושלים לפני סיום הברכה. ואילו בברכת המזון תקנו לומר בתחלה 'יעלה ויבוא' ורק אח"כ ובנה ירושלים. עוד צ"ב למה אנו מזכירין בברכה זו שבת ורגלים ור"ח, ואין אנו מזכירין בה פורים וחנוכה כמו שהתקינו לומר 'ועל הנסים' בברכת המזון. ונראה לומר, דהנה ברכה זו תקנוה חז"ל מעין הברכות שבבהמ"ז: מזון ארץ וירושלים, ויותר אין רשאים להוסיף בה, והדין הוא דאם שכח לומר' על הנסים' בחנוכה ופורים אינו חוזר לברך, א"כ הזכרת חנוכה ופורים בבהמ"ז אינה אלא הזכרה בעלמא ולא קבעו בהן דין ברכה לעצמן, לכן אין מזכירין אותם בברכה זו שיסודה הוא רק מעין הברכות שבבהמ"ז, וכמש"כ רבינו יונה (ברכות כט.) דלהכי אין יכול לומר תפלת הביננו במוצ"ש משום שצריך לומר בה הבדלה ולהבדלה בתפלה לא תקנו ברכה בפני עצמה אלא שהיא הזכרה בלבד בברכת חונן הדעת, ואם היו אומרים הבדלה בהביננו היה נראה שהיא ברכה לעצמה, ע"ש. אבל בשבת ורגלים ור"ח אם שכח לומר 'רצה' או 'יעלה ויבוא' תקנו חז"ל ברכה מיוחדת לאמרה אחרי 'ובנה ירושלים', נמצא שאינם הזכרה בלבד אלא שיש עליהם דין ברכה אחרי 'ובנה ירושלים', ולכן אנו מזכירים אותם גם בברכה זו כיון שהיא שוב מעין ברכה שבבהמ"ז, ולכן גם מקומה אחרי 'ובנה ירושלים'. ועפ"ז יבואר מש"כ הרמב"ם בהלכות ברכות (סוף פ"ג) דבשבת ויו"ט מזכירין בברכה אחת מעין ג' קדושת היום, ומשמע דבר"ח אין דין הזכרה של קדושת היום, דהנה שיטת הרמב"ם היא (בפ"ב הי"ג) דעל הזכרת ר"ח לא תיקנו דין ברכה כלל, ואף כשמזכירה לפני ברכה רביעית אינו מזכירה בברכה, ולכן אין להזכיר בברכת מעין ג', דבה מזכירין רק מעין ברכה שבבהמ"ז וכמש"נ, אבל שיטת הטור היא דגם על קדושת ר"ח תקנו ברכה כשאומרה לפני הטוב והמטיב, לכן סובר דמזכירין בברכה מעין ג' גם של ר"ח".
            1. ברכת אברהם (שבת דף כד. ד"ה ושמעתי) – "ושמעתי בימי הנעורים ממו"ר הגרא"ל גורביץ זצ"ל בשם מרן הגר"ח זצ"ל ... וכשאמרתי זה לפני מו"ר הגרי"ד סאלאווייציק זצ"ל אמר זה למרן הגרי"ז זצ"ל, ואמר שאמנם הוא **לא שמע זה** מעולם מאביו הגר"ח ז"ל, אבל הדברים ניכרים שהם של הגר"ח".
         3. הגרמ"ל לעבוואהל זצ"ל (שומר ציון הנאמן ח"ה חוברת רט''ו עמ' תכ''ט).
         4. ס' זכרון למרן הגרא"ז גורביץ זצ"ל (עמ' קל"ז, מאורי שערים עמ' רפ"ה).
         5. בית אב קמא (סי' מ"ג).
         6. הגרשז"א זצ"ל (צהר אהל ברוך עמ' קמ"ג ד"ה הגמ', עמ' רנ"ח אות ג', מנחת שלמה עמ"ס שבת דף כד. נדפס בס' מנשים באהל עמ' שמ"ג) – "ידוע מה שכתב בקובץ 'שומר ציון הנאמן' ... ובזה יובן מה שאנו אומרים ביו"ט במעין שלש 'שמחנו' ולא 'זכרנו', כי הרי בברכת אשר נתן ביו"ט מזכירים שמחה, ולכן אף במעין ג' י"ל 'ושמחנו'. אולם יש אומרים (רא"ש סו"פ כיצד מברכין) במעין שלש אף ביו"ט 'זכרנו' ולא 'שמחנו' [וכן הוא בב"י (סי' ר"ח) בשם התשב"ץ ובמג"א (שם ס"ק י"ח) ובמ"ב (ס"ק נ"ח)], והוא מפני שגם ביעלה ויבוא אין מזכירים שמחה".
         7. עי' אשר לשלמה (תנינא סי' ע"ו).
      5. מראי מקומות – עי' נמוקי או"ח (סי' תרפ"ב), יד אליעזר (שבת עמ' ע"ו), הגר"י אידלמן שליט"א (בס' נר למאה עמ' קנ"א), פסקי תשובות (סי' ר"ח הע' קמ"ד).
         1. אור לציון (ח"ד פרק מ"ח הע' ב', צהר אהל ברוך עמ' קמ"ד) – "ובעיקר מדוע לא תקנו במעין שלש על הנסים הוא משום שכיון שאין מעכב הזכרת חנוכה ופורים בי"ח ברכות כמו שבת וראש חדש שקדושת היום מעכבת בתפילה וכיון שאפי' בעמידה אין מעכב בחנוכה ופורים לא תקנו להזכיר במעין שלש".

**הלל**

# סימן תרפ"ג

1. הלל.
2. שאר תפילות.

**דור המלקטים** - אור ישראל (פרק כ"ח).

1. הלל.
   1. **גדר חיוב הלל בחנוכה: האם הוא מהתורה או מדרבנן**.
      1. מן התורה.
         1. עי' חת"ס (יו"ד סוף סי' רל"ג) – "מ"ש לעיל דקביעת יום מועד ביום עשיית נס הוא ק"ו דאורייתא ולפע"ד לפ"ז יום פורים וימי חנוכה דאוריי' הם אך מה לעשות בהם אם לשלוח מנות או להדליק נרו' או לעשות זכר אחר זהו דרבנן והעובר ואינו עושה שום זכר לימי חנוכה ופורים עובר על מצות עשה דאוריי' אך העושה שום זכר יהי' מה שיהי' עכ"פ ביום א' מימי חנוכה ואפי' לא הדליק נרות ולא שלח מנות בפורים וכדומה אינו אלא עבריין דרבנן ואפשר קריאת הלל ומגילה הוה ק"ו דאו' לומר שירה כמו שציוה בפסח לספר יציאת מצרים בפה ה"נ ממות לחיים חייב לומר שירה בפה דוקא וא"כ הי' יוצדק קצת דברי בה"ג שהאריכו בו רמב"ם ורמב"ן בשערים דס' המצות אלא עכ"פ לא הי' לו למנותו מ"ע בפ"ע כיון שהוא כלול בכלל ספור י"מ וכימי צאתנו ממצרים ..."..
      2. דרבנן.
         1. העמק שאלה (פר' וישלח שאילתא כ"ו אות א') – "ולא כמש"כ הגאון וצדיק חתם סופר יו"ד סי' רל"ג דקביעת יום מועד על הנס לעולה מה"ת ומק"ו דגאולה מצרים, וגם הלל דחנוכה מה"ת כמו הגדה דפסח, ולא נראה כלל, דא"כ היאך בטלו מגילת תענית ונשכחו אותם הימים ממנו, אלא עיקר חנוכה בזה"ז מדרבנן".
      3. מראי מקומות.
         1. עמק ברכה (הלל על הנס ד"ה והנה, סוף עמ' קכ"ב) – "והנה, אמירת ההלל עיקר תקנתו משום דין שירה על הנס. ולדעת הבה"ג הוי מדאורייתא ובכלל מנין המצות. וכן משמע מהרי"ף בפ' במה מדליקין, דהלל בחנוכה הוי דאורייתא. ולדעת הרמב"ם הוי מדרבנן. והרמב"ן בסה"מ בשורש א' האריך בזה".
   2. **נשים: האם אשה חייבת לומר הלל בחנוכה**.
      1. מיקל.
         1. דברי יציב (ליקוטים והשמטות סי' ל"ז) – "לא הטילו חכמים עליהן [קריאת הלל]".
         2. הגרשז"א זצ"ל (מנחת שלמה תניינא (ב - ג) סי' נ"ח אות ה', הליכות שלמה פרק י"ז סעי' ו') – "הנשים אינן חייבות לומר הלל בחנוכה".
         3. הגריש"א זצ"ל (קובץ תשובות ח"ג סי' ק"ה) – "אך לפי האמור אתי שפיר דהלל בחנוכה הוא לא תקנה מיוחדת כמו הדלקת הנר, וכמו שכתב רש"י להדיא בתענית ורש"י ורשב"ם בפסחים, דהלל זה מכח מה שתיקנו הנביאים לומר על כל צרה וצרה לכשנגאלין, והרי זה בכלל הלל שאומרים בכל רגל שהוא מצות עשה שהזמן גרמא. ונשים פטורות".
         4. בירור הלכה (תליתאה סי' תרפ"ג, עמ' רפ"ג) – "ונראה דנשים שאין להן זמן הרבה בחנוכה, יאמרו פסוקי דזמרה בשלימות וברכות ק"ש ויסמכו גאולה לתפלה ויתפללו שמונה עשרה ולא יאמרו הלל, ואם יש להם יותר זמן יאמרו הלל, ולא יאמרו אשרי ובא לציון ועלינו וכו'".
         5. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע תרפ"ג סעי' ט') – "נשים פטורות מאמירת ההלל בימי החנוכה, אף על פי שחייבות בנר חנוכה, משום שאף הן היו באותו הנס, מן ההלל פטורות, כשם שהן פטורות מן ההלל במועדי ה'. ואם רצו לגמור ההלל, רשאות לגומרו, אך לא תברכנה, דספק ברכות להקל, וגם הנשים מבנות אשכנז הנוהגות לברך על כל מצות עשה שהזמן גרמא, מכל מקום כאן **לא תברכנה** על ההלל בחנוכה, כיון שזו מצוה שאין בה עשייה".
         6. עי' נטעי גבריאל (פרק מ"ט סעי' ב') – "י"א דנשים חייבות בקריאת הלל כאנשים, וי"א שדי להן באמירת מזמור אחד שנזכר בו שבח והלל להקב"ה, ולהלכה נקטי רוב הפוסקים לפוטרן, אך לכו"ע אם רוצות לקרוא את ההלל רשאיות לומר בברכה".
      2. מחמיר.
         1. מקור חיים (חו"י, סי' תרמ"ד על סעי' א') – "מכל הללין נשים פטורות לבד מליל פסח וחנוכה, עיין תוספות פרק שלישי דסוכה דף ל"ח".
         2. תורת רפאל (ח"א סי' ע"ה) – "דחנוכה נמי חייבות שהרי מטעם נס הוא".
         3. התעוררות תשובה (ח"א סי' נ"א) – "מוכח כיון דחייבות בנר חנוכה דחייבים בהלל".
         4. שדי חמד (אסיפת דינים חנוכה אות ט' ס"ק ב') – "שחייבות".
         5. אג"מ (או"ח ח"א סי' ק"צ ד"ה והנכון לע"ד בזה).
         6. משנה הלכות (חי"א סי' תקמ"ב) – "במנחת פתים א"ח סי' תרפ"ג ס"א שכתב ובהלל דחנוכה גם נשים חייבות כיון דאף הן היו באותו נס וכ"נ מתוס' סוכה דף ל"ח ד"ה מי שהיה וציינתי שם על הגליון עיין תוס' פסחים ק"ח ע"ב שנראה נמי דחייבין בהלל דחנוכה ודו"ק".
         7. הגרחפ"ש זצ"ל (רגשי לב פרק ו' הע' ה' ).
         8. עמק התשובה (ח"ו סי' רע"ד) – "דחייבות בהלל בחנוכה".
         9. הגרח"ק זצ"ל (עלי שי"ח חנוכה אות ב', עמ' קפ"ח, הליכות חיים ח"א עמ' קכ"ט אות שצ"ח, אור ישראל פרק כ"ח הע' תתשס"ה, עי' דולה ומשקה עמ' רל"ח) – "שאלה: האם אשה חייבת לומר הלל בחנוכה. תשובה: כן".
      3. מראי מקומות – חשוקי חמד (מגילה דף יד.), אשי ישראל (פרק מ"ח סעי' י"א), אור ישראל (פרק כ"ח סעי' ב').
         1. שבט הלוי (ח"א סי' ר"ה הג"ה על סי' תרפ"ג) – "סימן תרפ"ג ס"א כל ח' ימי החנוכה גומרין את ההלל ואם נשים חייבות כמו בהדלקה עיין בשד"ח במערכת חנוכה דגדול אחד נסתפק בזה והביא משמעות הרמב"ם דפטורים וכן פשיטא ליה בתשו' בית שערים או"ח סי' שנ"ט ובעניותי יש מקום לחייבם עפ"י דברי התוס' סוכה ל"ח ע"א ד"ה מי עיין שם".
         2. פסקי תשובות (אות א') – "ונחלקו הפוסקים אם נשים חייבות באמירת הלל בחנוכה כשם שחייבות בהדלקת הנר ... ולכן ראוי ונכון לעורר את הנשים לומר הלל לצאת כל הדעות".
   3. **אם טעה ואמר חצי הלל**.
      1. יחזור ואומר הלל שלם עם ברכה.
         1. הגריש"א זצ"ל (שיעורי מרן הגריש"א ברכות דף יד., עמ' קל"א).
         2. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (אור ישראל פרק כ"ח הע' תתשפ"ה).
         3. עי' הגרח"ק זצ"ל (אור ישראל פרק כ"ח הע' תתשפ"ה, הוא תהלתך עמ' מ"ו הע' ל"א) – "דלכאורה יאמר עם ברכה".

עי' הגרח"ק זצ"ל (אשי ישראל תשובה שד"מ) – "בימים שגומרים את ההלל וטעה ואמר חצי הלל, האם שחוזר לומר הלל שלם עליו לברך, (עיין במ"ב סי' תכב ס"ק כו דרק בר"ח אם דילג פסוק לא ברירא ליה שיחזור ויברך). תשובה: אם הסיח דעתו יתכן שצריך לחזור ולברך (עיין שו"ה תר"צ דין ו')".

* + 1. אינו מברך.
       1. דברי שלום (ח"ו סי' פ"ד) – "יוכל לומר הלל בלי ברכה בתחילה רק כמו שאומרים תהלים".
       2. שבט הלוי (ח"ז סי' ס"ב, ח"ח סי' ל"ט אות ב') – "דיחזרו על כל ההלל בלי ברכה".
       3. רבבות אפרים (ח"ח סי' רס"ו אות ג') – "בחנוכה אמר אחד חצי הלל ושאל אם יחזור' ואמרתי דיחזור ויקרא הלל שלם אבל לא יעשה ברכה שוב' כי הברכה חלה על הקריאה הראשונה, וזה פשוט לי.
    2. מראי מקומות – חשוקי חמד (נדרים דף ס:, עמ' תרכ"ג), הוא תהלתך (עמ' מ"ו סעי' ל"א), אור ישראל (פרק כ"ח סעי' ח').

1. שאר תפילות.
   1. **אמירת "במה מדליקין": שבת חנוכה**.
      1. עי' סי' ע"ר סעי' ב', לשיטות ומראי מקומות.
   2. *אמירת "אנעים זמירות"****.***
      1. ***הגרח"ק זצ"ל (תשובות הגר"ח דפו"ח אות תתתתקס"ט) – "שאלה: או"ח סי' רפ"ו. מו"ח של מו"ח שליט"א, ה"ה הגה"צ כו' ר' שרגא צבי אלטמן שליט"א (נכד המחנה חיים זצ"ל) בקשני לשאול את מרן שליט"א עמש"כ בס' אור צדיקים באות ע' ובאות פ', וזה לשון חותן חותני: באור צדיקים אות ע' וכן באות פ', האם היה מנהג לומר אנעים זמירות בימות החול, עכ"ל. תשובה: יתכן שבחנוכה ופורים אמרו".***
   3. *מאה ברכות****.***
      1. ***הגרח"ק זצ"ל (אליבא דהלכתא חכ"ח עמ' כ"ד טור ד') – "שאלה: ברכת הדלקת נרות חנוכה, לאיזה יום שייך. האם ליום שנמצא בו ומדליק, (למדליקים לפני השקיעה), או ללילה שלאחריו. תשובה: מסתבר של יום, (תשו' בכת"י)".***
   4. *שיר של יום****.***
      1. גר"א (מעשה רב אות רמ"א) – "***שיר של יום לשמנת ימי חנוכה קאפיטל ל' מזמור שיר חנוכת".***
   5. ***הטבת חלום ותעניתו****.*
      1. ***סי' תי"ח סעי' ה'.***

**קריאת התורה**

# סימן תרפ"ד

1. קריאת התורה.
   1. מראי מקומות – אשי ישראל (פרק מ"ח סעי' כ"ב - סעי' כ"ה).
      1. הגרח"ק זצ"ל (אשי ישראל עמ' תתש"צ אות שפ"ט) – "מ"ב סי' תרפד ס"ק יג דאם קראו בס"ת בשבת חנוכה למפטיר, בשל שבת ולא של חנוכה אם הוציאו רק ס"ת אחד א"צ לקרוא כלל הקריאה של חנוכה, ויל"ע איזה הפטרה יקראו האם של שבת דיש לקרוא הפטרה במאי דסליק, או הפטרת חנוכה משום פרסומי ניסא ודומיא דהביה"ל שם ד"ה ואם טעה. תשובה: מסתמא הפטרת חנוכה".

הגרח"ק זצ"ל (אשי ישראל עמ' תתש"צ אות ש"צ) – "סי' תרפד בביה"ל ד"ה ואם, בר"ח טבת שחל בשבת וטעו ולאחר הקריאה בס"ת א', פתחו את הס"ת של חנוכה ולא של ר"ח אם עדיין לא בירך יניחוהו ויפתחו הס"ת של ר"ח, ויל"ע אם הוציאו רק ב' ס"ת האם מוטב לגלול את הס"ת שכבר מונח על הבימה, או שמוטב להוציא מאה"ק ס"ת אחר לקריאה של ר"ח. תשובה: אולי מוטב לגלול".

* 1. **מגילת אנטיכוס**.
     1. הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח גליון ש"י, פר' מקץ שנת תשע"ט) – "ש. מגילת אנטיכוס, יש להעיר אמאי קוראים למגילה זו ע"ש רשע, ולא ע"ש הצדיקים כמו מגילת אסתר. תשובה: ל"י מי קראה כך".

הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח גליון ש"י, פר' מקץ שנת תשע"ט) – "ש. הנה במגילת אניטוכס מבואר 'צום גזרו וישבו על האפר', צ"ע א"כ אמאי לא נוהגים לצום בתענית לפני החנוכה כמו שנוהגים לצום בתענית אסתר את זכר לתענית שצמו בשעת המלחמה וצ"ע. תשובה: כי בקרוב עשרה בטבת".

1. וזאת חנוכה.
   1. מראי מקומות.
      1. הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח פר' מקץ שנת תשע"ח עמ' ב') – "מובא בספרים שיום זאת חנוכה הוא יום של חיתום הדין של הימים הנוראים והוא עת רצון, ויש שהביאו כן בשם כתבי האר"י, ויש שכתבו שאין דבר זה בכתבי האר"י, מה המקור לזה (ראיתי מובא בשם הגרי"ח זוננפלד זצ"ל שהביא רמז לזה מהא דאי' בב"ב קי"ב ב' שנותנים לבע"ח תשעים יום ואז כתבינן אדרכתא אניכסי, הרי דמאריכים בתשלום החוב עד תשעים יום, ומר"ה ועד זאת חנוכה יש תשעים יום). תשובה: בשם האריז"ל".

# **בענין חיוב שמחה בבשר ויין בחנוכה ושבת**

ענף א'

1. **סעודת חנוכה סעודת מצוה או רשות**
   1. איתא בטור (סי' תר"ע), "והיה אומר הר"מ מרוטנבורג ז"ל שריבוי הסעודות שמרבים בהם הן **סעודות הרשות**[[1]](#footnote-2) שלא קבעום אלא להלל ולהודות ולא למשתה ושמחה", והביאו מבלי חולק[[2]](#footnote-3). וכ"כ הב"י (שם) וז"ל, "כן כתב גם כן המרדכי בפרק מקום שנהגו (סי' תר"ה) בשם הר"ם", וגם הוא לא הביא שום חולק ע"ז. ועפי"ז פסק בשו"ע (שם סעי' ב'), "ריבוי הסעודות שמרבים בהם הם סעודות הרשות, שלא קבעום למשתה ושמחה"[[3]](#footnote-4).
   2. אמנם מצאנו חולקים ע"ז, מרדכי ארוך (פסחים סי' תר"ה), הו"ד בחדושי אנשי שם (שם), "דהואיל וחנוכה הוא ימים שנתחייב בהם אכילה שהרי אסור להתענות בהם אין בהם משום סעודות הרשות ועוד הרי בכל סעודה אומר על הנסים ומהללין להקב"ה על נסיו ועל גבורותיו והוא פירסום כו' במגילת תענית אמרו דנקבע י"ט **משום חנוכת המזבח** כו' **למשתה** עשאום יו"ט". וכן במגילת יונית (המיוחס להלל ושמאי, עי' ס' מועדים לשמחה ח"ב סי' ט'), איתא (פסוק ס"ט) "**ימי משתה** ושמחה כימי מועדים הכתובים בתורה". ולהלן שם (פסוק ע"ג), "ויקראו להם **ימי משתה** ושמחה". וז"ל הרמ"א (שם סעי' ב'), "וי"א שיש קצת[[4]](#footnote-5) מצוה ברבוי הסעודות, משום דבאותן הימים היה חנוכת המזבח (מהר"א מפראג)". ומסיים הרמ"א (שם) "ונוהגין לומר זמירות ושבחות בסעודות שמרבים בהם, ואז הוי סעודת מצוה (מנהגים)". ועי' בדרכי משה (ס"ק א') שמפרש "סעודת חנוכה רשות ולכך נהגו לומר מזמורים ולהרבות בו שבחות כדי שיהא כסעודת מצוה". ולפ"ז ע"י זמירות ותשבחות לכ"ע הוי סעודת מצוה.
   3. לסיכום; א) י"א דאינו סעודת מצוה. ב) י"א דהוי סעודת מצוה. ג) ע"י זמירות ושבחות, לכו"ע הוי סעודת מצוה.
   4. להלכה. במועדים לשמחה (ח"ב עמ' רמ"ו ד"ה וכן) מביא בשם "**רוב הראשונים**"[[5]](#footnote-6) דחנוכה הם ימי שמחה[[6]](#footnote-7). בבאר היטב (סי' תר"ע ס"ק ג'), "**רוב**[[7]](#footnote-8) **הפוסקים**"[[8]](#footnote-9) פסקו ד**חנוכה הם ימי שמחה**. לפי מהלך זה, לרוב ראשונים ורוב פוסקים שהם ימי שמחה, יש לבאר מה הגדר בזה.
2. **חיוב שמחה בחנוכה**
   1. ידוע דביו"ט יש דין שמחה לאנשים, נשים, וקטנים (או"ח סי' תקכ"ט, ע"פ הגמרא פסחים דף קט), כל אחד לפי מה שראוי לו. אנשים בבשר ויין, נשים בבגדים, קטנים באגוזים. ומה הדין לענין חנוכה. ידועין דברי הרמ"א (שם), "יש לאכול גבינה בחנוכה לפי שהנס נעשה בחלב שהאכילה יהודית את האויב". ויש לברר האם יש דין בשר ויין בחנוכה.
   2. איתא ברמב"ם (הל' חנוכה פרק ג' הל' ג'), "התקינו חכמים שבאותו הדור שיהיו שמונת הימים האלו שתחלתן מליל חמשה ועשרים בכסלו **ימי שמחה** והלל". והו"ד במ"ב (סי' תר"ע ס"ק א'), "ימי שמחה והלל". על פי זה כתבו כמה אחרונים[[9]](#footnote-10), שהפשט ברמב"ם, דהוי ימי שמחה ממש כמו ביו"ט. וממילא כתב במעשה רוקח (חנוכה פ"ג הל' ג' ד"ה ימי) וז"ל, "מדקרי להו ימי שמחה משמע דס"ל דהסעודות באלו הימים אינם רשות אלא מצוה דהא קי"ל **אין שמחה אלא בבשר** והיינו דרך סעודה". וכן כתב הגר"ש קלוגר (בנין שלמה, בליקוטים פרנקל רמב"ם שם) "הנה מדברי הרמב"ם הללו מבואר מפורש דס"ל דחנוכה הוי ימי שמחה והוי מצוה לאכול בו, דאין לומר דלשמחה לבד ולא למשתה דודאי זה תלוי בזה דבמה ישמח והרי ביו"ט אמרו חז"ל **דאין שמחה אלא בבשר** וכו' ומכש"כ בשאר הימים". וכן במגילת יונית (פסוק ס"ט) "ימי משתה ושמחה **כימי** מועדים הכתובים בתורה", ומועדים בתורה ע"י השמחה הם ע"י בשר ויין. ועוד עי' במטה משה (סי' תתקצ"ג), שלטי הגבורים (על המרדכי שבת סי' תנ"ו סוף אות ג'), וא"ר (סי' תר"ע ס"ק י') שכתבו בזה"ל, "בפרשת מקץ (פרק מ"ג פסוק ט"ז) **וּטְבֹחַ טֶבַח וְהָכֵן** ח' מטבח והכן הם אותיות חנוכה וסמך לסעודות שעושין בחנוכה ואותיות וטבח טבח בגימטריא ארבעים וארבע כמו הנרות של חנוכה". הרי דהסימן הוי טבוח טבח, שהוא בבשר. עי' דברי יציב (או"ח סי' רפ"ג סוף אות ב') "ועכ"פ מוסבר מאוד דעת הפוסקים שבחנוכה קבעו ימי משתה ושמחה **בבשר**"[[10]](#footnote-11).
   3. נמצא שיש כמה מקורות שיש דין שמחה בחנוכה, ושי"א אפילו עד כדי חיוב בשר ויין.
   4. וז"ל המ"ב (סי' תקכ"ט ס"ק כ', דפו"י ס"ק י"ט), "ואפילו הוא מסגף עצמו מפני תשובה בכל ימות השנה **שלא לאכול בשר** **ושלא לשתות יין** בשבתות ויום טוב **וחנוכה** ופורים **חייב לאכול** **ולשתות**". וכ"ה בבאר היטב (שם ס"ק ז')[[11]](#footnote-12). ומקורם שו"ת בית יעקב (סי' ע"ג, ועי' סי' צ"ה ד"ה הנה). ולפי זה כתבו בס' נטעי גבריאל (חנוכה פרק נ"א הע' י"ג)[[12]](#footnote-13), ואור ישראל (פרק א' הע' ע"א), שגם דעת המ"ב (ודעימיה), שיש דין בשר ויין בחנוכה. ועי' גם בס' הלכות חג בחג (חנוכה פרק א' הע' ט').
3. **נבאר בזה המקור והדין גבי שאר הזמנים שהביא המ"ב** (שם),"**שבתות ויום טוב וחנוכה ופורים**".
   1. **שבת**. בערך השולחן (סי' רמ"ב סעי' ג')[[13]](#footnote-14), הו"ד בכף החיים (סי' רמ"ב ס"ק ו'), כתב שלפי שו"ת בית יעקב יש חיוב בבשר ויין בשבת [רק שהוא חולק עליו (עפ"י תלמידי רבינו יונה, ע"ש)]. ויש לברר מה המקור לחיוב בשר ויין בשבת.
   2. י"ל מצד חיוב שמחה, עונג, וכבוד.
   3. **חיוב שמחה**: כתיב בפסוק (בפר' בהעלותך פרק י' פסוק י') "וּבְיוֹם שִׂמְחַתְכֶם וּבְמוֹעֲדֵיכֶם וּבְרָאשֵׁי חָדְשֵׁיכֶם". ואיתא בספרי (במדבר פיסקא ע"ז) "וביום שמחתכם אלו שבתות". וכן בב"י (סי' רפ"א), "מ"ש ישמחו במלכותך פירש ה"ר [אביגדור] כהן צדק שסמכו על מה שכתוב וביום שמחתכם ובמועדיכם וגו' ואמרו (ספרי) וביום שמחתכם זה שבת ויש לומר שעל זה סמכו לומר וישמחו בך כל ישראל מקדשי שמך עכ"ל"[[14]](#footnote-15). ועוד פירש בס' המנהיג (הל' שבת אות א') שמטעם זה אין אומרים תחנון בשבת[[15]](#footnote-16).
   4. וכן הובא במ"ב להלכה בב' מקומות[[16]](#footnote-17). א', בהל' פורים, לענין סעודת פורים בזמן שחל שושן פורים בשבת בעיר פרוז, דכתב המ"ב (סי' תרפ"ח ס"ק י"ח), בשם הט"ז (שם ס"ק ח'), בשם הר"ן, בשם הירושלמי, "ואין עושין וכו', דאמרינן בירושלמי ויעשו אותם בשבת א"ל ימי משתה כתוב את ששמחתו[[17]](#footnote-18) תלויה בב"ד יצא זה [שבת] **ששמחתו**[[18]](#footnote-19) בידי שמים היא". ב', מ"ב (סי' תצ"ג ס"ק ה'), "אם חל ר"ח בשבת כיון שיש כאן **תוספת שמחה**[[19]](#footnote-20) שבת ור"ח יש להתיר להסתפר בע"ש מפני כבוד השבת"[[20]](#footnote-21).
   5. לפי"ז כתבו כמה אחרונים, שיש דין בשר ויין בשבת. נמוקי או"ח (סי' רע"א אות א'), "וכיון שנאמר דשבת הוא זמן שמחה גם כן כו' שיהיה חייב ביין בשבת משום שמחה". תורה תמימה (בראשית פרק ב' אות ה'), "ולפי מש"כ דשבת מחויב בשמחה ממילא מחויבים באכילת בשר, כמ"ש בפסחים ק"ט א' אין שמחה אלא בבשר". בית ארזים (סי' רמ"ב אות מ"א), "צריך לדחוק עצמו לאכול בשר ולשתות יין בשבת אף שאינו מתענג בהם כל כך כי הם חיוב עצמי לשבת". דברי יציב (או"ח סי' קפ"ט סוף אות א'), "למ"ד דחייב בשמחה שהחיוב לשמוח בבשר ויין וסעודה כמו ביו"ט"[[21]](#footnote-22).
   6. **חיוב עונג**: איתא בישעיה (פרק נ"ח פסוק י"ג) "וְקָרָאתָ לַשַּׁבָּת עֹנֶג". וכתב בספר בכור שור (תענית דף ל.) "אכילת בשר דפשוט דהוה עונג כדכתיב ותתענג בדשן וגו' אסור למנוע בשבת דכתיב וקראת לשבת עונג".
   7. ועוד דאיתא במשנה (נדרים פרק ט' משנה ו') גבי נדרים "פותחין בימים טובים ובשבתות". ומפרש הרמב"ם (פי' משניות שם) "פותחין בימים טובים ובשבתות בראשונה היו כו' - כגון שנשבע שלא ישתה יין או שלא יאכל בשר כך וכך ימים לכך אומר אילו ידעת בשעת השבועה שהשבת או יום טוב שנכלל באלו הימים אתה **מחויב בו באכילת בשר ושתיית יין**, **לפי שנאמר** (ישעיה פרק נח), **וקראת לשבת עונג**, כלום היית נשבע והוא אומר לא. מתירין לו שבועתו". והו"ד בתוס' יו"ט (שם). וכן איתא במאירי (נדרים דף סו.) "אמר המאירי פותחין בימים טובים ובשבתות ר"ל... אם נדר שלא לאכול בשר כל שלשה ימים ולא הרגיש שהשבת סמוך לו בתוך השלשה ואומרין לו אלו היית זכור שהשבת בכלל הנדר ואתה חייב לשמחו[[22]](#footnote-23) היית נודר וכל שאומר לאו מתירין אותו וכן אם הרגיש או זכר שהשבת או היום טוב בכלל נדרו אלא שאינו יודע **חיוב** **ענג** שבת".
   8. עפי"ז כתב בשבט יהודה (יו"ד סי' שמ"א ס"ק ז'), "נראה עיקר לחייב בבשר ויין דאין להקל במצות עונג שבת". וכן עי' בשו"ת שואל ומשיב[[23]](#footnote-24) (מהד"ת ח"ב סוף סי' י'), שיש חיוב בשר ויין בשבת מצד עונג[[24]](#footnote-25).
   9. **חיוב כבוד**: כתיב בישעיה (פרק נ"ח פסוק י"ג) "לִקְדוֹשׁ ה' מְכֻבָּד". וז"ל חי' הרשב"א (נדרים דף כה:), "וטעמא דמלתא דהתם לאו שוגג הוא דיודע הוא ודאי דיש שבתות וימים טובים בכלל הימים שנדר, אלא שעכשו מתחרט ע"י **כבוד** שבת **שאינו טוב שיתענה מבשר בשבת** או בי"ט".
   10. ועוד איתא בט"ז (סי' תקנ"ג ס"ק ב') "**חוב** עליו לאכול בשר בשביל **כבוד שבת** כמ"ש הטור סס"י תקנ"ב". בפשטות מבואר בט"ז [שמקורו הוא הטור] שיש חיוב בשר מצד כבוד.
   11. ולענין **יו"ט**. לשון הרמב"ם (יו"ט פרק ו' הל' י"ז) "וחייב אדם להיות בהן שמח וטוב לב הוא ובניו ואשתו ובני ביתו וכל הנלוים עליו שנאמר (דברים ט"ז) **ושמחת בחגך** וגו' יש בכלל אותה שמחה לשמוח הוא ובניו ובני ביתו כל אחד ואחד כראוי לו. (הלכה י"ח) כיצד הקטנים נותן להם קליות ואגוזים ומגדנות והנשים קונה להן בגדים ותכשיטין נאים כפי ממונו **והאנשים אוכלין בשר ושותין יין** שאין שמחה אלא בבשר ואין שמחה אלא ביין".
   12. ולענין **פורים**. איתא בשו"ת קנה בושם (ח"א סי' ק"ב) וז"ל, "ובשו"ת בית יעקב (סימן ע"ג) כתב דאפילו בעל תשובה שמסגף עצמו בכל ימות השנה שלא לאכול בשר ולא לשתות יין, בשבתות וימים טובים וחנוכה ופורים חייב לאכול ולשתות, (מובא דבריו בקיצור בבה"ט סוס"י תקכ"ט ובמ"ב שם ס"ק י"ט). הרי מכל זה מבואר דיש חיוב לאכול בשר בפורים כמו ביו"ט כו' ובשו"ת בית יעקב הביא משו"ת מהר"ם שסידר תשובה לאשה ששכבה על הילד והמיתה אותו בשינתה שתתענה שנה תמימה, ולא תאכל בשר ולא תשתה יין, לבד בשבתות וי"ט וחנוכה ופורים כי אותן הימים לא תתענה כלל רק תאכל בשר ותשתה יין יעו"ש, הרי דס"ל דגם אשה מחויבת בזה". ומקורו משו"ת בית יעקב. וכן הוא בכמה פוסקים[[25]](#footnote-26) שיש דין בשר ויין בפורים. והמקור דכתיב (אסתר פרק ט' פסוק י"ח, פסוק כ"ב), "יְמֵי מִשְׁתֶּה וְשִׂמְחָה".
   13. היוצא מכל הנ"ל שיש מקורות מפסוקים ומן הפוסקים לחייב **שבת** יו"ט **חנוכה** ופורים בבשר ויין.
   14. ובזה יש להסביר מנהג בכלל ישראל[[26]](#footnote-27) המכונה 'חנוכה געלט' (דמי חנוכה). דלפי הנ"ל מובן מאוד, שהרי יש דין שמחה, עד כדי כך שיש חיוב בשר ויין. ואע"פ שהדין בשאר יו"ט לתת אגוזים לילדים, אבל ימי חנוכה שהם ימי חול, נהגו לתת חנוכה געלט כדי שיהא ניכר בהם השמחה. וכן ראיתי בשו"ת אבני ישפה (ח"א סי' קכ"ט ענף ב'), "וגם בחנוכה הם ימי שמחה והלל וכמו שכתב הרמב"ם פ"ג הל' חנוכה ה"ג, ולכן שפיר נוהגים לחלק להם כסף ומתנות כיון דעכ"פ יש כאן ימי שמחה וכך משמחים את הקטנים".

ענף ב'

1. **אמנם יש להוכיח דלא כמ"ש לעיל, וכמפורש להלן.**
   1. לענין **שבת**[[27]](#footnote-28): איתא בברכות (דף יח.) "מי שמתו מוטל לפניו כו' ואינו אוכל בשר ואינו שותה יין, ואינו מברך ואינו מזמן, ואין מברכין עליו ואין מזמנין עליו, ופטור מקריאת שמע ומן התפלה ומן התפילין ומכל מצות האמורות בתורה; **ובשבת מיסב ואוכל בשר ושותה יין**, ומברך ומזמן, ומברכין עליו ומזמנין עליו, וחייב בכל המצות האמורות בתורה". ומפרש בשבט יהודה (יו"ד סי' שמ"א ס"ק ז') משום חיוב בשר ויין בשבת. **אמנם** איתא בתלמידי רבינו יונה (ברכות ריש פרק ג' ד"ה ובשבת) "ובשבת מיסב ואוכל בשר ושותה יין, לא קאמר וחייב לאכול בשר ולשתות יין דכיון שהוא מתכוין למצוה אם ירצה יאכל ואם לא ירצה לא יאכל **שאינו חובה על האדם לאכול בשר וישתה יין בשבת**". ודבריו הובאו לדינא בכל הפוסקים, הרי הם הרמ"א (יו"ד סי' שמ"א סעי' א', ובדרכי משה שם), ש"ך (שם ס"ק ז'), הלכה קטנות (ח"א סי' צ"א), מג"א (סי' תקנ"ב ס"ק י"ג, סי' תקע"ב ס"ק ה', סי' תרצ"ו ס"ק ט"ו), גר"ז (סי' רמ"ב סעי' ב'), ועוד[[28]](#footnote-29). ולשון השד"ח (פאת השדה מערכת הא' סי' פ"ד ד"ה המורם) "דבשבת אין חיוב שמחה **מוסכמת מגדולי הראשונים** כו' ובפרט שהרבה מרבני האחרונים תפסו שיטה זו". וכן כתוב במ"ב (סי' תקנ"ב ס"ק כ"ג, וסי' תקע"ב ס"ק ו') "**דאין חיוב** **לאכול בשר** בשבת". וכן נראה במ"ב(סי' קע"ד ס"ק ח'), גבי יין "דבמדינתנו שאין **אנו רגילין לשתות יין בתוך הסעודה אפילו בשבת** אינו פוטר אלא א"כ היה דעתו לזה מתחלה וכמו שכתבתי מקודם"[[29]](#footnote-30).
   2. וצ"ב דאם המ"ב סובר שיש חיוב שמחה בשבת [וכנכתב לעיל], למה אין חיוב בשר ויין. ועוד, שנראה שהמ"ב סותר את עצמו, שבשו"ע (סי' תקכ"ט סעי' א') איתא "ובגדי יום טוב יהיו יותר טובים משל שבת". ומפרש המ"ב (שם ס"ק י"ב) בשם המג"א (שם ס"ק ד'), "משום דחייב בשמחה וזהו ג"כ בכלל שמחה". והיינו **שרק** יו"ט יש דין שמחה, וממילא צריך בגדים יותר טובים.
   3. י"ל עפ"י מש"כ התורת חיים (סוף פרק קמא דחולין)[[30]](#footnote-31), "**דלאו בשמחה גשמית** דאכילה ושתיה איירי שהרי לא תיקנו לומר וישמחו **בה** ישראל דהוה משמע דבשמחת שבת איירי אלא וישמחו **בך** ישראל משום **דבשמחה רוחנית איירי** שישמחו בהקב"ה". וכמו שפשוט ש"עבדו את ה' בשמחה", אין פירושו בגשמיות, שהרי אין חיוב כל יום ויום לאכול בשר ולשתות יין[[31]](#footnote-32). וכ"ת למה לא נתחייבנו בשמחה גשמית בשבת, עי' שפת אמת (סוכות תר"ס ד"ה הד'), כיון שיש נשמה יתירה לא צריך דבר חיצוני לעורר השמחה.
   4. עוי"ל עפ"י מש"כ הרי"פ (על הרס"ג עשה נ"ט, רנ"ו-ג'), "וביום שמחתכם ודרשינן בספרי אלו שבתות, מ"מ י"ל דעשה דשמחה לית בי', דלא כתיב ביה שמחה בלשון ציווי כמו ברגלים"[[32]](#footnote-33). וכן כתב בפחד יצחק (שבת מאמר ג' אות י"ז), "אין כאן שום רמז של ציווי בסגנון ושמחת בחגך, אלא קביעות עובדא גרידא. דהיינו היום הזה הוא היום שאתם שמחים בו", ע"ש. ועי' בנצי"ב (העמק שאלה שאילתא ט"ו אות י'), "וביום שמחתכם זה השבת, זה אינו אלא שמחת הנפש יתירא".
   5. ומ"מ יש מצוה לאכול בשר ולשתות יין (ולא חיוב) כמבואר במ"ב (סי' שמ"א ס"ק ב') "אם נדר מאכילת בשר ושתית יין ג"כ מתירין דדבר זה הוא **מצוה** בשבת". וכן במ"ב (סי' תקכ"ט ס"ק י"א) "היינו גם באמצע סעודה מלבד מה שקידש על היין מתחלה **וכמו לענין שבת** וכנ"ל בסוף סי' ר"נ וגם מצוה לאכול בשר וכל זה אם ידו משגת ועיין לעיל בסימן רמ"ב". וכן מבואר בעצם דברי המחבר (או"ח סוף סי' ר"נ) "ירבה בבשר ויין ומגדנות כפי יכלתו". א"כ, אפילו אם אין חיוב בשר ויין, יש מצוה. וכן נראה מלשון רבינו יונה, וע"ע בשו"ת משנה הלכות (ח"ג סי' ל"א ד"ה ואמרתי)[[33]](#footnote-34).
   6. לענין **יו"ט**: איתא בבה"ל (סי' תקכ"ט סעי' ב' ד"ה כיצד) "ועכשיו שאין בהמ"ק קיים אין יוצאין ידי חובת שמחה אלא ביין שנאמר ויין ישמח לבב אנוש אבל **בשר אין חובה** לאכול עכשיו כיון שאין לנו בשר שלמים **ומ"מ מצוה** יש גם באכילת בשר". ולא מסתבר שהמ"ב סותר את דבריו בבה"ל וסובר שיש חיוב בשר.
   7. לענין **חנוכה**[[34]](#footnote-35): ראשית, למה הובא הלכה זו לאכול בשר בחנוכה בהל' יו"ט, ואינו מובא במקומו בהלכות חנוכה. והרמ"א רק הביא הענין לאכול מאכלי חלב, ולא הזכיר הענין של בשר ויין.
   8. אמנם צ"ע לשון הרמב"ם שהביא המ"ב (סי' תר"ע סוף ס"ק א') שחנוכה "**ימי שמחה** והלל", שמשמע שיש חיוב בשר ויין בחנוכה. אלא שי"ל שמה שכתב המ"ב כן, הוא רק לומר שהם אסורים בהספד ותענית, אבל לא שיש חיוב בשר ויין. וכן מדויק בלשונו שסיים "ומפני שהן ימי שמחה והלל **לכך** אסור בהן ההספד והתענית"[[35]](#footnote-36).
   9. לענין **פורים**: איתא במחבר (תרצ"ו סעי' ז'), "יש מי שאומר שאונן מותר **בבשר ויין**, דלא אתי עשה דיחיד דאבילות ודחי עשה דרבים דאורייתא לשמוח בפורים". וצריך עוד עיון.
   10. ולסיכום, א"א לומר שדעת המ"ב שיש חיוב בשר בשבת, וה"ה לענין יו"ט וחנוכה.
2. **דברי שו"ת בית יעקב**
   1. עי' שו"ת בית יעקב (סי' ע"ג). וז"ל "מבואר מתשובו' מהר"ם על אשה ששכבה על הילד והמיתה אותו בשינה דמותר לה לאכול בשר ולשתות יין בשבתות וי"ט שהרי סידר שם תשובתה להתענה שנה תמימה ולא תאכל בערב בשר ולא תשתה יין לבד בשבתו' ויו"ט וחנוכה ופורים כי אותן הימי' לא תתענה כלל רק תאכל בשר ותשתה יין כו'". **אמנם** הבית יעקב מסיים שנראה לו שמותר לה להתענות בחנוכה[[36]](#footnote-37). וצ"ל שהפוסקים הביאו דברי הבית יעקב מפני שהביא דברי המהר"ם מרוטנבורג[[37]](#footnote-38), שהוא סובר שאסור לסגף עצמו בחנוכה ופורים. וצ"ע שהלא המהר"ם פסק שאין שמחה בחנוכה, ואיך יתכן שהוא סובר שאין חיוב שמחה, ויש חיוב בשר ויין.
   2. בס' שיורי טהרה (מערכת ח' אות ח'), מבאר דברי המהר"ם והרמב"ם, וז"ל "כ' הטור סוף סי' תר"ע משם מהר"ם שרבוי הסעוד' שמרבים בהם הן סעודות הרשות שלא קבעו אלא להלל ולהודות ולא משתה ושמחה ע"כ ונלע"ד דלא פליג עמ"ש הרמב"ם ז"ל רפ"ג דחנוכה דהתקינו ח' ימים אלו שיהיו ימי שמחה והלל כו' דהאי שמחה שכ' הרמב"ם היינו בלי סעודה דיהיה שמח ולא יהיה עצב ברם ריחוק שמחה דכ' מהר"ם היינו דלא יקבע סעודה על בשר ויין כימי משתה ושמחה דמועד אמנם **מודה מהר"ם דאינו רשאי לסגף עצמו אם נוהג בשאר ימות השנה מבשר ויין לענות ולסגף עצמו** משום חרבן ב"ה וגלות השכינה דאפי' בשאר ימים שא"א בהן תחנונים אינו רשאי לסגף בהכי וכ"ש ימי חנוכה דחמירי כו' **וגם הרמב"ם כאן קורא בחיל דימי שמחה אינון ואיך יסגף ויתאבל בהכי**". וכוונתו דמש"כ הרמב"ם ימי שמחה, היינו בלי סעודה דיהיה שמח ולא יהיה עצב[[38]](#footnote-39). וזהו גם הפירוש במהר"ם, דלא יקבע סעודה מצוה, אמנם מודה דאינו רשאי לסגף עצמו אם נוהג בשאר ימות השנה מבשר ויין לענות ולסגף עצמו משום חרבן ב"ה וגלות השכינה.
   3. ובזה יש לפרש שיטת הבית יעקב והמ"ב. ודו"ק.
   4. עי' שו"ע (או"ח סי' תק"פ סעי' ג') "יש מי שאומר שגזרו שיהיו **מתענין בכל שני וחמישי** על חורבן הבית, ועל התורה שנשרפה, ועל חלול השם; ולעתיד לבוא יהפכם ה' לששון ולשמחה". ובמ"ב (שם ס"ק ט"ז) "ומי שאינו יכול להתענות עכ"פ יתפלל בהם על דברים הללו **ויש מתענים מבשר ויין** בהם וגם בלילה שלפניהם". אולם לפי הנ"ל, בשבוע שחל בו חנוכה, אין לנהוג כן[[39]](#footnote-40).
   5. מפורש במ"ב (סי' תקנ"ב ס"ק כ"ג) וז"ל, "אוכל בשר, **ואסור למנוע** ממנו אע"ג **דאין חיוב** לאכול בשר בשבת מ"מ כיון שנמנע משום אבל עבירה היא". ועי' בשעה"צ (שם ס"ק י"ט) שמקורו הוא הטור. [הטור הוא מקורו של הט"ז, שנראה שיש חיוב בשר בשבת. ואפשר לומר דהפשט בט"ז רק שאסור למנוע, כמו המ"ב. וכן נראה מהטור עצמו, ע"ש].
   6. לסיכום, אין חיוב בשר ויין בשבת יו"ט וחנוכה, אבל אסור למנוע מהם בימים אלו.
   7. שו"ר בס' שער מציון (סי' תר"ע מספר ב' אות צ', דפוס חדש), שפירש במ"ב סי' תקכ"ט "דרק לצער עצמו אסור בחנוכה אבל **אין חיוב לאכול בשר** כו' וכן כתב לן גדול א' שליט"א". ואמר לי המחבר שגדול אחד הוא הגר"ח קנייבסקי שליט"א. וכן מובא בס' שונה הלכות תורה המועדים (סי' תר"ע ס"ק ה') בשם הגרח"ק[[40]](#footnote-41). וכן מצאתי במשנה הלכות (חי"ג סי' ע"ז) וז"ל, "מ"מ פשוט דהמ"ב נמי ס"ל דליכא חיוב סעודה בחנוכה כמו ביו"ט או שבת אלא דמ"מ אסור לסגף עצמו וחייב לאכול ולשתות יהיה בשר או שאר דברים כל שאינו מסגף עצמו ואם כוונתו לסגף בבשר יאכל בשר שהרי אסור בתענית וז"פ". וכן ביאר הגריש"א זצ"ל (שבות יצחק ח"ה סוף עמ' צ"ה), "דאין מצות סעודה כמו במועדים [או להלל ולשבח ע"י משתה ושמחה כמו בפורים] אלא יש מצוה להיות בשמחה, ואסור להמנע מלאכול בשר בגלל סיגופים, ומי ששמח ע"י בשר יאכל בשר, אבל אין המצוה בעצם הסעודה". וכן הגר"א נבנצל שליט"א (ביצחק יקרא סי' תר"ע סעיף א'), "המשנ"ב בסימן תקכ"ט ס"ק י"ט כתב שאסור להמנע מאכילת בשר, ונראה שכונתו הוא בנמנע מבשר לשם סגוף, לכן אסור כתענית". וכן הוא בחוט שני (חנוכה עמ' שכ"ג), "הנה בשו"ת בית יעקב כו' והנה זה פשוט דאין חיוב או מצוה לאכול בשר ולשתות יין בחנוכה, וכוונתו שאם לא תאכל ותשתה יין מחמת הסיגוף זה הוי כמו תענית, ובימים אלו אסור להתענות ולסגף עצמה, אך זה פשוט דאין חיוב לשתות יין בחנוכה, ומש"כ המ"ב 'וחנוכה ופורים חייב לאכול ולשתות' היינו שלא לנהוג סיגוף מחמת שקיבל על עצמו סיגוף ועל כן יאכל בשר וישתה יין".

# **בדין הדלקת נרות חנוכה בפנים שלא בשעת סכנה**

א) בגמ' שבת כא: ת"ר נר חנוכה מצוה להניחה על פתח ביתו מבחוץ, אם היה דר בעלייה מניחה בחלון הסמוכה לרה"ר, ובשעת הסכנה מניחה על שלחנו ודיו ע"כ. יל"ע אם יוצא מצות נר חנוכה אם מדליק על שולחנו שלא בשעת הסכנה, וה"ה אם יוצא אם הדליקו בחוץ בשעת הסכנה. לשון הגמ' מצוה להניחה וכו', משמע שהוא מצוה בחוץ, אבל אין זה חיוב, ולכן שפיר מקיים ע"י שמניח על שולחנו (עי' שפת אמת כב: ד"ה ת"ש, ושבות יצחק חנוכה פ"ג אות ב' ד"ה והנה). וכן לשון הגמ' "ודיו" גבי שעת סכנה משמע שג"כ מקיים עיקר התקנה בפנים, אמנם יוצא ג"כ אם הדליק בחוץ (עי' שבות יצחק פ"ב אות א' ד"ה במש"כ).

ב) איתא בגמ' מה., בעו מיניה דרב מהו לטלטולי שרגא דחנוכתא מקמי חברי בשבתא ואמר להו שפיר דמי שעת הדחק שאני וכו' כדי הוא ר' שמעון (שסובר שאין מוקצה בשבת) לסמוך עליו בשעת הדחק ע"כ. ומפרש רש"י מקמי חברי, שלא יראוהו בחצר כדאמרינן בפרקין דלעיל דנותנו בטפח הסמוך לרה"ר וידעו שהדליקו בו נר והם גזרו שלא להדליק א"נ ביום חגם אין מניחין לדלוק אור אלא בבית ע"ז. חברי, שם אומה שהיתה עם פרסיים. בשעת הדחק, סכנה וכו' ע"כ. ורש"י כא: מפרש סכנה, שהיה להם לפרסיים חוק ביום אידם שלא יבעירו נר אלא בבית ע"ז שלהם כדאמרינן בגיטין (יז.) ע"כ. לפ"ז, הפשט השני של רש"י שביום חגם אין מניחין לדלוק אור, הוא הסכנה דאמרינן מניחה על שולחנו ודיו, ואעפ"כ איירי שהדליק הנרות בחוץ, ומשמע דיצא בזה מצות נר חנוכה. וכ"כ תוס' מה. ד"ה מקמי וז"ל שביום חג שלהם לא היו מניחין נר אלא בבית ע"ז ומאי דקמבעיא ליה בנר חנוכה טפי מבנר שבת משום דלצורך אכילה היו מניחים להם ואע"ג דבשעת הסכנה אמרינן בבמה מדליקין דמניחה על שולחנו ודיו הכא מיירי אם יארע שלא הניחה על שולחנו, ע"כ. ומשמע דיוצא בזה מצות נר חנוכה.

ג) אמנם כ' הגאון ר' שלמה קלוגער זצ"ל בס' חכמת שלמה או"ח סי' שכ"ט ס"א וז"ל, יש להסתפק בדין פקוח נפש שדוחה שבת וכו' אם ע"י פשיעתו הביא עצמו לידי סכנה זו אם דוחה אח"כ שבת או לא. אם נאמר כמו דקיי"ל עשה דוחה ל"ת ומ"מ עשה הבא ע"י פשיעה אינו דוחה ה"נ בפ"נ הוי כן וכו' או לא וכו'. ונראה לי לפשוט ספק זה ממה וכו' בעו מיניה דרב מהו לטלטולי שרגא דחנוכה וכו' עד אמר להו כדאי הוא ר"ש לסמוך עליו בשעת הדחק ופירש"י סכנה ע"ש וכו'. וקשה לי טובא אם הוי סכנה מאי איריא דכדאי הוא ר"ש הלא בלא זה אין לך דבר שעומד בפני פקוח נפש וכו'. ובע"כ מוכח דבמקום דבא לו ע"י פשיעה לא נדחה מפני פקוח נפש וכו' כיון דהוי שעת הסכנה ולכך אם הדליק הוי פשיעה ולא ניתן שבת לדחות לולא הטעם דכדאי ר"ש לסמוך עליו ודו"ק היטב ע"כ, ע"ש. לפ"ז אם הדליק בחוץ הרי עשה שלא כדין דהוי פקוח נפש, וא"כ אפשר שאינו יוצא בזה מצות נר חנוכה להשיטות שאסור להחמיר על עצמו, דהוי מצוה הבאה בעבירה.

ד) [ומה שכתב החכמת שלמה אם הביא עצמו לידי סכנה אסור לחלל שבת משום פיקוח נפש, ה"ה לשאר עבירות וכמו הדמיון שלו שאין עשה דוחה ל"ת אם בא ע"י פשיעה. אמנם הסוגיא דף ד. נראה דלא כהחכמת שלמה. וכן החלקת יעקב ח"א סי' ע"ב אות ו' ד"ה אכן, ואג"מ או"ח ח"א סי' קכ"ז ד"ה מה, ויו"ד ח"ב סי' קע"ד ענף ג' ד"ה וכן, וח"ג סי' צ' ד"ה ומה שכתבתי, ואה"ע ח"א סנ"ו ד"ה ע"כ פסקו שלא כהחכמת שלמה. אבל אין ראיה מהשעה"צ סשל"א סקי"ז כדאי' בשו"ת להורות נתן ח"ט קונ' וחי בהם פ"ב ס"ה ד"ה והנה. וכן נראה מכל האחרונים (תוספות שבת סי' רע"ט סק"א, א"ר שם סק"ד, מחה"ש שם סק"א, פמ"ג שם בא"א סק"א ורא"ש יוסף מה. ד"ה כדאי, רע"א מה. ד"ה כדי ובשו"ת ח"א סי' ס' ד"ה ולענ"ד, מ"ב סי' רע"ט סק"א [דלא כהמ"א שם סק"א]) שלא רצו ללמוד פשט בגמרא שהי' סכנה ממש. ומה שהביא ראיה שאין עשה דוחה ל"ת, כתוס' עירובין ק. ד"ה מתן, עי' במעשה חושב על השער המלך נדרים פ"ג הל"ו אות שמ"ח.]

ה)התוספות שבת סי' רע"ט סק"א מפרש לשון רש"י "סכנה" שהוא קרוב לסכנה אבל לא סכנה ממש. ועי' בחכמת שלמה הנ"ל שמביא דבריו וכתב ולדעתי אין נראה כן דא"כ מה הקשו (תוס') התם דמניחו על שולחנו דלמא התם מיירי בסכנה ממש אבל כאן מיירי דלא בסכנה ממש לכך מחוייב להניחו במקומו ובע"כ דלא ס"ל כן ודו"ק, עכ"ל. אמנם עי' ריטב"א מה. וז"ל פרש"י ז"ל בשעת הסכנה, והלשון מוכיח שאינה סכנת נפשות אלא סכנת ממון או צער הגוף וכדכתי' בפ' במה מדלי' עכ"ל. ונראה לומר שהוכיח מהגמ' דאיך אמר רק שבשעת הדחק אפשר לסמוך על ר"ש והא הוי סכנת נפשות ופשוט שמותר לטלטל המנורה ולהכניסו בפנים. אלא צ"ל שהוא צער גוף או ממון ולכן הוצרך לטעם דכדאי הוא ר"ש לסמוך עליו (וא"כ הוא ממש להפך מהחכמת שלמה. ואפשר שיש לפרש 'והלשון מוכיח' ר"ל לשון הגמרא שאמר 'בשעת הדחק' ולא אמר סכנה, וא"כ אינו סותר דברי החכמת שלמה) לכן א"א להביא ראיה לנידון של החכמת שלמה, מפני שהגמ' לא הוי מצד של פיקוח נפש.

ו) והראיה מתוס' שהקשו מגמ' כא: לגמ' מה., ואם הגמ' מה. לא איירי בפיקוח נפש א"כ פשיטא שיש לחלק דהגמ' בכא: איירי בפ"נ ורק בכה"ג מניחו על שולחנו ודיו. עי' הריטב"א שם כא: ד"ה ובשעת וז"ל, ובשעת הסכנה מניחה על שולחנו. פי' לא סוף דבר סכנת נפשות דא"כ פשיט' דעל מצות עשה לא יהרג וכו' אלא אפי' סכנת צער או איבה כמו בצרפת. ולכן פרש"י ז"ל כאן דהיינו מפני הפרסיים שלא היו מניחין להדליק נר בשום בית ביום ידוע של אידם וכדאמרי' התם חברא שרגא. ולפיכך היה אומר מורי הרב ז"ל שכשנעשה רוח שא"א להדליקה בחוץ מדליקה בפנים בביתו עכ"ל. וא"כ כיון שגם הגמ' כא: לא איירי בסכנה ממש, שפיר הקשה תוס' משם. והפשט בריטב"א שכתב ולכן פרש"י וכו', לכאורה שדייק מה שרש"י מפרש הציור של סכנה ולא אמר סתם סכנת נפשות, אלא ר"ל שה"ה כל סכנה ואפילו צער [וכן מוכח מגיטין יז. דההוא חברא שקלה לשרגא מקמייהו, ואם הוא פקוח נפש ממש איך הוא הדליק שרגא].

ז) בריטב"א הנ"ל כתב שבשעת הסכנה של פיקו"נ מניחה על שולחנו הוי "פשיטא", והחידוש של הגמ' הוי רק שאפי' מחמת סכנת צער או איבה ג"כ מניחה על שולחנו ודיו. ויש להקשות שלא הוי פשיטא, שהחידוש הוא שיוצא הדלקת נר חנוכה אפילו אם הדליקו בפנים על השולחן אע"ג שלא הוי כל כך פרסומי ניסא. אלא מוכח שסובר הריטב"א שפשוט שיוצא בפנים אפי' שלא בשעת סכנה, רק הגמרא חידש שאפי' על צער ובשביל ממון ג"כ לכתחילה מדליקין נרות בפנים. וכן מהריטב"א שם ד"ה דאי שכתב דאי לא אדליק מדליק בחוץ עד ההיא שעתא (עד שתכלה רגל מן השוק), אבל בתר הכין אינו מדליק אלא בפנים וכו' דהא לקמן אמרי' דבשעת הסכנה מדליקה על שלחנו ודיו עכ"ל, מוכח שיוצא בפנים אפילו שלא בשעת סכנה. ואולי יש לדחות שזה נכלל בתקנת שעת הסכנה כמו שרוח נכלל בהתקנה, כדאי' בריטב"א הנ"ל.

ח) הרשב"א כא: ד"ה והלכתא מביא ראיה שרבא סובר שא"א להשתמש באור של נר חנוכה, דאל"כ בשבת חנוכה ואין ידו מספיק, עושה נר אחד ועולה לכאן ולכאן ומניחה על שולחנו ודיו כדרך שאמר בשעת הסכנה ע"ש. ואם שלא בשעת הסכנה אינו יוצא כשהדליקה בפנים, איך יכול להניח על שולחנו מחמת שאין לו נר שבת. אלא משמע שיצא בפנים אפי' שלא בשעת הסכנה. ואפשר לדחות כדלעיל, דאם שעת הסכנה הוי טעם להדליק בפנים אפילו מחמת הזיק ממון או בשא"א להדליק מחמת הרוח, א"כ סכנה ר"ל כל זמן שיש קושי להדליק בחוץ. וא"כ ה"ה משום שלום בית י"ל דנחשב לקושי להדליק בחוץ, ולכן באין ידו מספיק נכלל בגדר של שעת סכנה, ויכול להדליק על שולחנו.

ט) בגמ' דף כב: הדליקה בפנים והוציאה לא עשה כלום אא"ב הדלקה עושה מצוה הדלקה במקומו בעינן משום הכי לא עשה כלום אלא אי אמרת הנחה עושה מצוה אמאי לא עשה ולא כלום התם נמי הרואה הוא אומר לצורכו הוא דאדלקה ע"כ. וכתב באו"ח סי' תרע"ה ס"א צריך שידליקנה במקום הנחתה שאם הדליקה בפנים והוציאה לחוץ לא יצא שהרואה אומר לצורכו הוא מדליקה. והקשו המפרשים שהטעם שהרואה וכו' הוי למ"ד הנחה עושה מצוה ואנן פסקינן הדלקה עושה מצוה (שם). ומתרץ המ"א דבא לומר דאפי' לדידן שמדליקין בפנים. והקשה הגר"א וז"ל שם דאינו מדוקדק לשון (השו"ע) במקום הנחתה וכו' דהל"ל להיפך הדליקה בחוץ והכניסה כו'. ונראה בזמן הטור שהיו מדליקין בפתח הבית ומ"מ אם הדליק בפנים יצא שהרי לא עשו כדין הגמ' בלא"ה עכ"ל. לפ"ז נראה דבזמן שהיו מדליקין כתיקון הגמרא, מבחוץ על הפתח, לא יצאו כשהדליקו בפנים. וכן מדייק הדברות משה פ"ב הערה כ' ד"ה אבל (ושבות יצחק פ"ג אות א' ד"ה ולכן). אמנם עי' בגר"א סי' תרע"ג ס"א ד"ה ואפי', שמביא ראיה שאסור להשתמש בנר חנוכה ממש"כ נר ביתו ונ"ח נר ביתו כו' ואם איתא יעשה נר א' ועולה לכאן ולכאן ויניח על שולחנו כמ"ש בשעת הסכנה כו' עכ"ל. משמע שיצא בפנים דאל"כ איך מניחה על שולחנו. וא"כ יש סתירה בדברי הגר"א. אלא מוכרח כנ"ל, ששלום בית נכלל בתקנה של שעת סכנה, שכל מקום שיש קושי להדליק בחוץ יכול להדליק בפנים על שולחנו.

י) בגמרא הנ"ל הדליקה בפנים והוציאה לא עשה כלום, וצ"ע אם יצא יד"ח כשהדליק בפנים למה כשהוציאה לא עשה כלום [עי' השפת אמת כא: על תד"ה דאי]. והשפת אמת כב: ד"ה ת"ש מתרץ דהמקשה הי' סבור מעיקרא דבשהדליק בפנים לא יוצא, וע"כ בעי' הדלקה בחוץ, וכשהדליק בפנים והוציאה בחוץ לא יצא מפני שהדלקה עושה מצוה, וצריך להדליק במקום שיוצא יד"ח. אבל למסקנא שהגמ' פי' שלא יצא מפני שהרואה אומר שלצרכו הדליקה א"כ ה"ה למ"ד הדלקה עושה מצוה לא יצא מטעם זה, ואע"פ שיצא יד"ח בשהדליק בפנים [ודומה לזה הט"ז סי' תרע"ה סק"ב]. הדברות משה פ"ב הערה כ' מתרץ שנעקר הפרסום למפרע (א"נ שהציור הוא שלא נתכוין לצאת בפנים), אבל אה"נ כיון שלא מצינו תקנה חדשה שיוצא בפנים, אפילו בזמנם יוצא בפנים, וכ"כ באג"מ או"ח ח"ד סי' ק"ה אות ז' ד"ה ולפ"ז. ועי' מנחת שלמה ח"ב סנ"א שכתב שמדליק ע"ד לכבות גרע טפי ממכבה במזיד [וכ"כ טעמא דקרא חנוכה (אחר פרשת וישב), אמנם עי' מש"כ ראמ"ה כג: ד"ה עשאה] וא"כ י"ל לא עשה ולא כלום כיון שדעתו בשעת הדלקה להוציא הנרות לחוץ, אבל אה"נ הדליק על שולחנו אפי' שלא בשעת סכנה יצא יד"ח, כדאי' במבקשי תורה סימן ר' אות א' מהגרש"ז אויערבאך זצ"ל [ועוד עי' מועדים וזמנים ח"ב סי' ק"מ ד"ה אמנם]. נמצא שהשפ"א האג"מ ומנחת שלמה סוברים שלא בשעת סכנה יוצא בפנים. משא"כ הגר"א, וכן החכמת שלמה במה שלמד ששעת הסכנה מניחו על שולחו ר"ל על סכנה של פיקו"נ ואעפ"כ הברייתא צריך לחדש שיצא על שולחנו. וכן ממה שכתב החכמת שלמה שאפשר דף מה. מיירי שלא בסכנה ממש לכך 'מחוייב' להניחו במקומו, מוכח שאינו יוצא כשהדליק בפנים. וכן בקונטרס המועדים מתורת בריסק חנוכה, פסק הגרי"ז שהוא תקנה מיוחדת בשעת הסכנה, ומי שהדליק בפנים לא רק שלא יצא ידי המצוה אלא הויא ברכה לבטלה (עי' קונ' חנוכה ומגילה ס"ג וס' מצות נר איש וביתו עמ' קצ"א).

יא) המג"א סי' תרע"ח סק"ב כתב, שבזמן הזה אם אין ידו משגת לקנות נר חנוכה ונר שבת, כיון שבזמן הזה מדליקים בפנים יקנה נ"ח, כיון דא"א בע"א הוי כשעת הסכנה דמניחו על שולחנו אע"פ שע"כ משתמש בו ע"ש. ומשמע מינה ששיטת המ"א דבזמן הגמ' לא יצא בפנים, דאל"כ גם בזמן הגמ' היה צריך לומר כן. והמ"ב שם סק"ב מביא המג"א, ואע"ג שכתב שרוב האחרונים חולקים, היינו מטעם שאסור להשתמש, אבל משמע שמסכימים שלא יצא בפנים בזמן הגמרא. אמנם, שמעתי שאפשר לדחות הראיה מהמ"א, שהרי מבואר בדבריו שבשעת הסכנה התירו להשתמש לאורה וא"כ י"ל שגם אם בזמן הגמ' היה יוצא בפנים מ"מ היה אסור להשתמש לאורה וא"כ לא יועיל עצה זו כלל.

יב) המ"ב סי' תרע"ה סק"ה כתב בזמן הגמרא שהיה צריך להניח הנ"ח על פתח ביתו מבחוץ הוא כפשטיה דצריך להדליק ג"כ במקום ההנחה דהיינו מבחוץ ששם הוא מקום החיוב של פרסומי ניסא ואפילו כהיום שאנו מקילין ומדליקין בפנים בבית מ"מ אינו יוצא באופן זה (כשהדליקה שלא במקום שהניחה לבסוף) דצריך שיהיה הדלקת הנרות במקום שיניחם לבסוף משום שהרואה יאמר לצורכו הוא מדליקה ע"כ. המ"ב מחלק בין זמן הגמרא לזמן הזה, שבזמן הגמרא צריך להדליק בחוץ ולכן אם הדליק בפנים והוציאה אינו יוצא משום שהדלקה עושה מצוה ובעי' הדלקה במקום שיצא יד"ח. משא"כ בזמן הזה שאם הדליק בפנים יצא יד"ח אעפ"כ אם הדליק שלא במקום הנחה לא יצא מפני הטעם שהרואה אומר. ונראה מזה שחולק על השפ"א וט"ז שהרואה אומר הוי לכ"ע למסקנא ואפי' למ"ד הדלקה עושה מצוה. וכן לא פי' המ"ב מטעם שנעקר הפרסום למפרע (או שהציור בשלא נתכוין לצאת בפנים) כהדברות משה דאם זה היה החילוק היה צריך לאמרה. אלא שהמ"ב סובר שאינו יוצא בפנים בזמן הגמרא (וכן משמע מהמג"א שם סק"ב). [והמ"ב סי' תרע"ב סקי"א (והמג"א שם סק"ו) חולק על האג"מ או"ח ח"ד סי' ק"ה אות ז' והגרש"ז אויערבאך זצ"ל במבקשי תורה סימן ר"ב אות י"ד לשיטתיה.]

יג) עי' בעל העיטור עשרת הדברות חנוכה קי"ד-ד' (ומביא שבלי הלקט סי' קפ"ה) וז"ל ובשעת הסכנה מניחו על שלחנו ודיו ואחר שנהגו על הסכנה נהגו ע"כ. ואם התקנה דוקא שבשעת הסכנה יוצא בפנים, איך פסק שעכשיו שנהגו נהגו, אלא נראה שאה"נ ג"כ בזמנם יוצא בפנים, רק לכתחילה ידליק בחוץ כיון שהוא יותר פרסומי ניסא, ועכשיו שנהגו נהגו לסמוך על הדיעבד (ודלא כמו שמפרש הגרי"ש אלישיב שליט"א שמובא בשבות יצחק דף מ' ד"ה ושמעתי). וכן עי' אור זרוע חנוכה סי' שכ"ג אות ב' וז"ל והאידנא דליכא סכנה לא ידענא מאי טעמא אין אנו מדליקין בחצירות עכ"ל. ואם אינו יוצא בפנים היה האו"ז צריך לכתוב שאינו יוצא המצוה בפנים וצריך להדליק בחוץ. אלא נראה שיוצא בפנים, אבל לכתחילה צריך להדליק בחוץ, והאו"ז שכתב לא ידענא למה לא מדליקין בחוץ היינו לקיים הלכתחילה, וסומכין על קצת פרסומי ניסא ומדליקין בפנים.

יד) והיוצא מכל הנ"ל, שהריטב"א ובעל העיטור והאור זרוע ושפת אמת ואג"מ ומנחת שלמה סוברים שיוצא בפנים שלא בשעת הסכנה, והחכמת שלמה וגר"א ומ"ב וגרי"ז (ומג"א) סוברים שאינו יוצא. ואע"ג שמצות נרות חנוכה הוא דרבנן, יש לעיין בתשובות מוצל מאש סי"ג [מובא בגליון מהרש"א יו"ד סוף סי' ק"י] דאף במצות עשה דרבנן לא אמרינן ספיקא לקולא. וגם לכ"ע (חוץ משו"ת דבר יהושע ח"א ס"מ וח"ב סק"א-ק"ג) לכתחילה מצוה להדליק בחוץ שלא בשעת סכנה.

(ובענין זה ע"ע מנחת יצחק חלק ו' סי' ס"ו שיוצא בפנים. ועי' אז נדברו ח"י סכ"ו, וס' בירור הלכה ח"ד או"ח סי' תרע"א, ונטע גבריאל פי"ד הל"ג, ומועדים וזמנים ח"ב סי' ק"מ, וס' הלכות חג בחג קונ' נר ישראל ס"ז, ופסקי תשובות סי' תרע"א אות ג'. וע"ע מכתב מהגרי"ש אלישיב שליט"א [זצ"ל] מובא בשבות יצחק דף מ"ו ובספר נר ישראל דף נ').

# **כבתה אין זקוק לה: למה**

המעשה או יגיעה

1. בני יששכר (כסליו מאמר ג' אות י"א, עי' אות י"ג), הו"ד בנטעי גבריאל (חנוכה, עמ' כ"ד) – "איפסקא הלכתא [שו"ע או"ח סי' תרע"ג ס"ב] כבתה אין זקוק לה, ועל זה גם כן יתפלא האדם למה הקילו כל כך בנר מצוה הלזה, ולפרסומי ניסא יותר היה מהראוי לתקן שיהיה זקוק לחזור ולהדליקה, וי"ל דגם בזה רמזו מעלת חכמת התורה (הרמוזה בנר מצוה הלזה) על כל חכמות שבעולם, דהנה כל החכמות שבעולם כשאדם עוסק בהן ולא יכוין הענין האמיתי בעיונו, יתקלקל הענין הנרצה ויגיעת עיונו לריק, ואדרבא קלקל הענין והזמן, משא"כ חכמת התורה באהבתה תשגה תמיד בעסקו בתורה לשמה אפילו לא כוון את ההלכה קוב"ה חדי בפלפולא ... ולרמז זה תקנו בנר מצוה הלזה (הרמוז לתורה) כבתה אין זקוק לה, **לרמז שכן הוא מעלת עסק התורה אפילו לא כוון את ההלכה להאיר שילכו רבים לאורו, אין זקוק לה, ויש לו שכר כמו המאיר לארץ ולדרים כדת וכהלכה, ויושלם על ידי עוסקו בחכמת התורה** אור נפשו, והש"י ישמור רגליו מלכד".
   1. מראי מקומות – מועדים וזמנים (ח"ו סי' פ"ג).
2. אג"מ (קול רם ח"א פר' וארא פרק ו' פסוק כ"ו, דרש משה שם, עי' ס' זכרון לאג"מ מישיבת סטאטען איילנד עמ' ד' ד"ה וכן) – "ויש מקומות שמקדים משה לאהרן לומר לך ששקולין כאחד. וקשה הא סוף כל סוף הי' משה יותר גדול, כמו שמצינו בתורה שדבר פנים אל פנים לה', וכן לגבי מדות כתיב 'והאיש משה עניו מאד מכל האדם אשר על פני האדמה'. וי"ל שאע"ג שמשה רבנו היה יותר גדול, מ"מ היו **שקולים במה שכל אחד עבד את ה' בכל כשרונותיו וכוחותיו שהיו לו**. כל אחד נולד באיזה כשרונות וכוחות וזה לא מעלה. אבל כל אחד צריך לעבוד על עצמו ולראות שיקיים התורה והמצות בכל כוחותיו. וזה נמי הפשט בהגמ' בב"ב דף י: דרב יוסף בריה דר' יהושע חלש אינגיד, א"ל אבוה מאי חזית, א"ל עולם הפוך ראיתי עליונים למטה ותחתונים למעלה, א"ל עולם ברור ראית. ולא כוונתו לומר שהיה רמאים ובאמת לא היו ראוים להיות העליונים בעולם הזה, אלא שהיו עליונים מפני דעתם, אבל **בעולם הבא מודדים לפי הכשרונות**, ונמצא שהעליונים היו יכולים לעשות עוד הרבה לפי כוחותם והתחתונים עשו כל מה שביכולתם וא"כ הם באמת העליונים".
   1. לפי תוס' (ב"ב דף י: ד"ה עליונים), ולא כרש"י (ב"ב דף י: ד"ה ואנן).
   2. כתב סופר (פר' וארא ד"ה הוא אהרן) – "הוא אהרן ומשה וכו' הם המדברים אל פרעה וכו' הוא משה ואהרן פי' רש"י מלמד ששקולי' הי', ובשל"ה הקשה הא מקרא מפורש ולא קם נביא עוד כמשה, וכו' **שהי' זה אח"כ כשקבל משה התורה** ועכשיו שקולי' הי', ועדיין קשה א"כ למה בחר ה' במשה לשלחו והניח אהרן שהיה גדול ממנו בשני' ומשה אמר שלח נא ביד תשלח רגיל לשלוח ומדקשביק לאהרן ע"כ משה גדול ממנו בחכמה ומעלה ואיך אמר כאן שקולי' הי' וצ"ע, ונ"ל מתחלת שליחות הי' אהרן פחות ממנו, **אבל אחר שראה אהרן ושמח בלבו ולא התקנאו בו**, וגם הלך עמו והי' לו לפה מול פרעה ולא בוש מפני פרעה שהי' מכירו והוא לו לגנאי, ואהרן סבל כ"ז לכבוד ה' אז נתעלה אהרן והי' שקול כמשה כנ"ל נכון, וזהו שאמר הוא אהרן ומשה הם המדברים הוא משה ואהרן שקולים הי' עכשיו בעת שהלכו בשליחו', וא"ש קרא שאחריו ויהי ביום דבר ה' אל משה שאין לו המשך לכאן, ולהנ"ל א"ש דאמר שהי' זה שהי' שקולי' ביום אשר דבר ה' אל משה בארץ מצרים והניח אהרן אז הי' שקולי' מאחר שכבר אהרן שמח בלבו בגדולתו של משה והלך עמו לדבר אל פרעה ולמליץ ולא בוש אז אהרן הי' שקול אבל כשדבר ה' אל משה במדבר לא הי' אהרן שקול שאלמלא כן הי' מדבר מיד עם אהרן בתחילת השליחות ונכון".
3. ***רמב"ם (תשובה פרק ה' הל' ב') – "אל יעבור במחשבתך דבר זה שאומרים טפשי האומות ורוב גולמי בני ישראל שהקב"ה גוזר על האדם מתחלת ברייתו להיות צדיק או רשע. אין הדבר כן. אלא*** *כל אדם ואדם ראוי להיות צדיק כמשה רבינו* ***או רשע כירבעם. או ...".***
   1. קובץ הערות (ביאורי הגדות סי' ז' אות ט', עי' ארטסקרול היסטורי של הח"ח עמ' ת"ת) – "כתב הרמב"ם בהלכות תשובה (ה' ב'), שכל אדם ראוי להיות צדיק כמשה רבינו, ואף שהתורה העידה 'ולא קם כמשה' (דברים ל"ד י'), היינו לענין נבואה ולא בצדקתו. אבל באמת הדבר פשוט מאד שאי אפשר לשום אדם להגיע למדרגתו של משה רבינו ע"ה גם בצדקתו, ואם כן דברי הרמב"ם צריכים ביאור. וזהו ביאורן: מצינו בכתוב כי מרע"ה נקרא בשם 'עבד ה'' (יהושע א', א'), ופירש הרד"ק בריש יהושע כי גדר עבד הוא, שאין קנין לעבד בלא רבו ויד עבד כיד רבו ומה שקנה עבד קנה רבו, וכזה היה מרע"ה שכל כחותיו וחושיו ודעתו היו כולן קודש לה' לבדו ולא השתמש בהן לשום צורך אחר רק לה' ... ואף שבודאי אפילו אם יעבוד אדם בכל כחותיו אלפי אלפים שנה, לא יגיע עד קרסוליו של מרע"ה, היינו מפני שלא ניתנו לשום אדם כחו ובינתו של מרע"ה, אבל בשביל זה **לא נגרע כלום מערכו של אדם** פשוט ... 'ואחד המרבה ואחד הממעיט ובלבד שיכיון אדם את דעתו לשמים' (הוריות י"ג, י"א). וזו כונת הרמב"ם שכל אדם יכול ליהיות צדיק כמשה רבינו, היינו שכל אדם לפי ערכו ולפי כוחתיו יכול להיות עבד ה', כמו משה רבינו לפי כחותיו".
4. מעשה של אריז"ל עם הגר"ח וויטל זצ"ל (בס' שבחי ר' חיים ויטל ז"ל, הו"ד בדעת תורה ח"ד סוף עמ' קמ"ז) – "פ"א שאלתי - היינו ר' חיים ויטל ז"ל - למורי ז"ל - הוא אר"י ז"ל -: איך היה אומר לי שנפשי היא מעלה כ"כ, כנזכר בשער הגילגולים באורך, והרי קטן שבדורות הראשונים היה צדיק וחסיד שאין אני מגיע לעקבו? ויאמר: דע **כי גדולת הנפש אינה תלויה כפי מעשה האדם רק כפי הזמן והדור ההוא**, כי מעשה קטן מאוד בדור הזה שקול ככמה מצוות בדורות הראשונים, כי בדורות האלו הקליפה גוברת מאוד מאוד עד אין קץ, מה שאין כן בדורות הראשונים, ואלו הייתי אני באותן הדורות היו מעשי וחכמתי נפלאים מכמה צדיקים הראשונים, אשר על כן שלא אצטער על זה כלל כי בלי ספק יש לנפשי מעלה גדולה על כמה צדיקים הראשונים מזמן תנאים ואמוראים".
   1. רבי דובער שניאורי, אדמו"ר האמצעי (אמר רבי אלעזר פר' בהעלותך) – "והאיש משה עניו מאד מכל אדם אשר על פני האדמה (יב, ג). י"ל ע"פ מ"ש אדמו"ר אמצעי מלובאוויטש זצוק"ל בפסוק הזה דלכאו' קשה איך יכול היה משרע"ה להיות עניו מכל אדם והא היה חכם יותר מכל אדם ותי' ע"פ מ"ש אר"י ז"ל לתלמידו מהרח"ו ז"ל שעבודה מאנשים פשוטים חשובה עכשיו יותר מעבודה של תנאים ואמוראים הק' בדורות הקודמים מפני גודל הסתר פנים שבעקבתא דמשיחא".
5. מכתב מאליהו (ח"ג עמ' קפ"ד) – "מצינו בספרים הקדושים שלאבות ולצדיקים גדולים היו נשמות גבוהות; כן מצינו, שבלדת משה רבנו ע"ה נתמלא הבית אורה, והרבה כדומה לזה. ויש מקשים: אם כן איה הבחירה. אך טעות היא בידם ... בשכר של עולם הבא, שהיא בחינת נהנים מזיו השכינה; כל אחד יהיה לו **חלק בשכר, ביחס לעמל שהשקיע בעבודתו בעולם הזה**, כמו שנאמר (משלי ט"ז, כ"ו): 'נפש עמל עמלה לו', ואמרו רז"ל: 'לפום צערא אגרא'. אלא שאופני ההנאה משתנים כפי שורשי נשמתם".
6. הגר' ירוחם ליוואוויץ זצ"ל (דעת תורה ח"ד עמ' קמ"ז ד"ה כיום) – "**בן ישיבה כיום**, המתייגע היטב על תורתן של הגדולים אשר מדורות שלפנים ולפני פנים, ועם כל יגעתו ועדיין אינו עומד על דבריו של אותו הגדול, אבל סוכ"ס יתכן והנהו יותר גדול מן אותו גדול עצמו. באמת כי אין ספק בזה, אלא שאי אפשר לדבר על זה כ"כ, מן הדברים האלו עלולים עוד להתהוות בעלי גאוה ... אולם הלא ודאי כן הוא הדבר. בחושך נורא כזה אשר לא יודעים אנחנו מה שאנחה אחת בדורנו אנו יכולים לפעול למעלה ראש! כיום, הנה **בני ישיבה ודאי יתכן כי הם גדולים יותר מאלה הגדולים אשר מדור שלפנים**".
7. תולדות יהושע (אבות סוף פרק ה') – "כי לתורה ומצות יש שני מעלות. א) מעלת העצם. ב) מצד הפועל. למשל עשיר נותן עשרה כסף לצדקה. ועני, אחד. הנה מצד העצם גדולה מצות העשיר מהעני שיש בה כדי להחיות עשרה עניים. אולם מצד הפועל קשה על העני ביותר נתינת כסף אחד מאשר יקשה על העשיר עשרת הכסף.דלכן יעלה לפעמים לרצון. מתנת העני המועטה יותר ממתנת העשיר מרובה ... **ובזה אשכחינן פתרי בהא דאפליגי ר' יוחנן ור' אבהו (ברכות דף לד:) דר' יוחנן ס"ל צדיקים גדולים מבעלי תשובה. ור' אבהו ס"ל דבעלי תשובה גדולים. ואלו ואלו דברי אלקים חיים. דמצד העצם ודאי הצדיק גדול ... אולם מצד הפועל הנה קשה העבודה על בעל התשובה יותר מעל הצדיק ומצד זה הוא גדול מהצדיק** ... והנה ר' יוחנן היה צדיק מעיקרו. ורשב"ל, שוויה ר' יוחנן בתר דהדר ביה לגברא רבא (ב"מ פד.). ולכן לטעמייהו, לר' יוחנן גדולה מעלת הצדיק שהיא מעלת העצם. וכמו שנזכר דברכות שם. ולר"ל גדולה מעלת הבע"ת שהיא מצד הפועל ... והיינו דאיפליגי ר' יוחנן ורשב"ל (יומא ט:) "אמר רבי יוחנן טובה צפורנן של ראשונים מכריסו של אחרונים. אמר ליה ריש לקיש: אדרבה, אחרונים עדיפי, אף על גב דאיכא שעבוד מלכיות קא עסקי בתורה. ולטעמייהו דלעיל אזלי וכאמור: ולשיטתם זו איפלגו ג"כ ר' יוחנן ורשב"ל (סנהדרין דף קח.) נח איש צדיק תמים היה בדרתיו אמר רבי יוחנן בדורותיו ולא בדורות אחרים וריש לקיש אמר בדורותיו, כל שכן בדורות אחרים כו' עיי"ש. ושניהם אמת ואלו ואלו דברי אלקים חיים. דר"י מדבר מצד העצם ... וכן תמצא כאותה פלוגתא בין ר' יוחנן ור' אליעזר. דר' אלעזר הוי עני מדוכה ...".
   1. *מקום שבעלי תשובה עומדין, צדיקים גמורים אינם עומדין* ***- ברכות (דף לד:).***
      1. ***רמב"ם (הל' תשובה פרק ז' הל' ד'), "אל ידמה בעל תשובה שהוא מרוחק ממעלת הצדיקים מפני העונות והחטאות שעשה. אין הדבר כן. אלא אהוב ונחמד הוא לפני הבורא וכאילו לא חטא מעולם. ולא עוד אלא ששכרו הרבה*** *שהרי טעם טעם החטא ופירש ממנו וכבש יצרו****. אמרו חכמים מקום שבעלי תשובה עומדין בו אין צדיקים גמורין יכולין לעמוד בו, כלומר מעלתן גדולה ממעלת אלו שלא חטאו מעולם מפני שהן כובשין יצרם יתר מהן".***
      2. זהר (פר' חיי שרה קכט:) – "**זַכָּאִין אִינוּן מָארֵיהוֹן דִּתְשׁוּבָה דְּהָא בְּשַׁעְתָּא חָדָא בְּיוֹמָא חָדָא בְּרִגְעָא חָדָא (דף קכט ע''ב) קְרֵיבִין לְגַבֵּי קוּדְשָׁא בְּרִיךְ הוּא**, מַה דְּלָא הֲוָה הָכִי אֲפִילּוּ לְצַדִּיקִים גְּמוּרִים דְּאִתְקְרִיבוּ גַּבֵּי קוּדְשָׁא בְּרִיךְ הוּא בְּכַמָּה שְׁנִין. אַבְרָהָם לָא עָאל בְּאִינוּן יוֹמִין עִלָּאִין עַד דְּהֲוָה סִיב כְּמָה דְאִתְּמָר. וְכֵן דָּוִד דִּכְתִיב (מלכים א א) וְהַמֶּלֶךְ דָּוִד זָקֵן בָּא בַּיָּמִים. אֲבָל מָארִיהּ דִּתְשׁוּבָה מִיָּד עָאל וְאִתְדָּבַּק בֵּיהּ בְּקוּדְשָׁא בְּרִיךְ הוּא. רַבִּי יוֹסֵי אָמַר תָּנִינָן אֲתַר דְּמָארֵיהוֹן דִּתְשׁוּבָה קָיְימֵי בֵּיהּ, בְּהַהוּא עַלְמָא, צַדִּיקִים גְּמוּרִים לֵית לוֹן רְשׁוּ לְקָיְימָא בֵּיהּ, בְּגִין דְּאִינוּן קְרֵיבִין לְמַלְכָּא יַתִּיר מִכֻּלְּהוּ, וְאִינוּן מָשְׁכֵי עֲלַיְיהוּ בִּרְעוּתָא דְלִבָּא יַתִּיר וּבְחֵילָא סַגְיָא לְאִתְקְרָבָא לְמַלְכָּא.
         1. תרגום - אַשְׁרֵיהֶם בַּעֲלֵי הַתְּשׁוּבָה, שֶׁהֲרֵי בְּשָׁעָה אַחַת בְּיוֹם אֶחָד [בפעם אחת] **בְּרֶגַע אֶחָד קְרֵבִים לַקָּבָּ''ה**, מַה שֶּׁלֹּא הָיָה כָּךְ אֲפִלּוּ לְצַדִּיקִים גְּמוּרִים שֶׁהִתְקָרְבוּ לַקָּבָּ''ה בְּכַמָּה שָׁנִים. אַבְרָהָם לֹא נִכְנַס בְּאוֹתָם הַיָּמִים הָעֶלְיוֹנִים עַד שֶׁהָיָה זָקֵן, כְּמוֹ שֶׁנֶּאֱמַר. וְכֵן דָּוִד, שֶׁכָּתוּב (מלכים א א) וְהַמֶּלֶךְ דָּוִד זָקֵן בָּא בַּיָּמִים. אֲבָל בַּעַל הַתְּשׁוּבָה מִיָּד נִכְנָס וְנִדְבָּק בַּקָּבָּ''ה. רַבִּי יוֹסֵי אָמַר, שָׁנִינוּ, הַמָּקוֹם שֶׁבַּעֲלֵי הַתְּשׁוּבָה עוֹמְדִים בָּעוֹלָם הַהוּא, אֵין לְצַדִּיקִים גְּמוּרִים רְשׁוּת לַעֲמֹד בּוֹ, מִשּׁוּם שֶׁהֵם קְרוֹבִים לַמֶּלֶךְ יוֹתֵר מִכֻּלָּם, וְהֵם מוֹשְׁכִים עֲלֵיהֶם בִּרְצוֹן הַלֵּב יוֹתֵר וּבְכֹחַ רַב לְהִתְקָרֵב לַמֶּלֶךְ.
      3. ***מראי מקומות – פחד יצחק (יוה"כ מאמר י"ט).***
8. דברי לוי (הקדמה לרמב"ם הל' כלים ד"ה רגיל) – "רגיל אני לפרש במאי דתנן בסוף פ"ב דאבות הוא היה אומר, לא עליך המלאכה לגמור, ולא אתה בן חורין להבטל ממנה. אם למדת תורה הרבה, נותנין לך שכר הרבה, ונאמן הוא בעל מלאכתך שישלם לך שכר פעולתך, ודע שמתן שכרן של צדיקים לעתיד לבא. עפ"י מאי דקבעו ז"ל בסיום מסכת: אנו עמלים והם עמלים, אנו עמלים ומקבלים שכר והם עמלים ואינם מקבלים שכר. **והקושיא מפורסמת, הא כל העמלים ובעלי האומנויות מקבלים שכרם משלם** ... ונראה, דכל בעלי אומניות אינם מקבלים שכר בשביל פעולתם ועמלותם, אלא בשביל גמר ושלמות הפעולה, ואם עמל בזיעת אפים ולא הצליח להוציא מתחת ידו דבר מתוקן, לא יקבל מבעליו שום שכר (כמבואר בנתה"מ סי' של"ה ס"ק ג'), ולהיפך אם השלים את ההזמנה בלא עמל ויגיעה, שכרו אתו. וזה שאמרו, **אנו עמלים ומקבלים שכר, עבור עמלות גרידא**, אם אפילו לא הצליח לאסוקי שמעתתא אליבא דהלכתא ולא ראה ברכה בעמלו, הקב"ה אינו מקפח את שכרו, אבל הם העמלים, היגיעה אינה משתלמת כלל, אלא תכלית הפעולה היא הגורמת את השכר".
9. מראי מקומות – אור ישראל (אגרת ו', אגרת ח', אגרת י"ז), הגר"א מילר זצ"ל (אור עולם ח"ט עמ' קע"ה, לפום צערא אגרא).

**ספרים -** אור הגנוז, קונ'אמרי שפר (חנוכה),אוצרות התורה (חנוכה, כהן), ארחות ימים (חנוכה), קונ' בעניני חנוכה ומגילה (טורצין), קונ' בעניני ימי חנוכה ופורים (קרלנשטיין), ברכת אברהם (אלברט), גבורת יצחק (ברוך), הוד והדר לבשת (ערלענגר), המאור שבחנוכה, הנרות הללו (רצאבי), ואמונתך בלילות, קונ' חוקי רצונך (סופר), חת"ס (ס' מדברי סופרים, ילקוט ד"ת מחת"ס בעניני חנוכה), טוב עין, יומין דחנוכה (סופר), ימי האורים (קצבורג), ימי הלל והודאה (פאק), ימי שמנה (קליין), ישמח ישראל (חנוכה), כמוצא שלל רב (רוזנטל), לקט רשימות (חנוכה, וואכטפויגל), מאסף תורני מאורות ירושלים (חנוכה, גליון ו'), מאורות נתן (חנוכה, קופרשטאק), מי באר (חנוכה, יעקבזון), מעיין המועד (חנוכה, ולך), משנת המועדים (מכון עוז והדר), משמרת חנוכה ופורים (קאר"פ), נר חנוכה (ספטימוס), נר למאה (זעלצער), נס לשושנים (אוטרמאן), נר תמיד (גינצבורג), סידרת מקדש ישראל והזמנים (שטרענגער), עיון המועדים (חנוכה, אזולאי), פניני החסידות (חנוכה), קונ' פניני תשובות (חנוכה), פרדס החנוכה (רוזנווסר), פתחי מגדים (חנוכה, וינגוט), צמ"ח שלמה (מילר), קובץ המועדים (חנוכה, מוריה, בוקסבוים), קובץ קול מהיכל (ח"ג), קונ' הערות, שושנת העמקים (עמק חנוכה, טהרני), שיעורי חנוכה (עדס), שלמי תודה (חנוכה, פלמן), שמן ראש (חנוכה, כ"ץ), קובץ שערי זבול (ח"א).

**דור המלקטים: הלכה**.

* 1. אור ישראל (דרדק).
  2. אליבא דהלכתא (גליון צ"ט, גליון ק').
  3. אלה הם מועדי (חנוכה, שלזינגר).
  4. אנציקלופדיה תלמודית (כרך ט"ז).
  5. לקט שו"ת בית יצחק (חנוכה, שמעלקיש).
  6. בני בינה (סוף ס' חשמונאי ובניו, אדלר).
  7. בנתיבות ההלכה (חלק ז', חלק י"ד, חלק י"ט, חלק כ"ו, חלק ל"ג).
  8. ברכת יוסף (ח"ג, ידיד).
  9. ברכת יצחק (מועדים, ברכה).
  10. ליקוטי גר"א (חנוכה).
  11. דיני חנוכה (הוצאת דגל ההלכה).
  12. קובץ דרכי הוראה (ח"ד).
  13. דרשו (על מ"ב).
  14. ***הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות קט"ו)***.
  15. הגרח"ק זצ"ל (קונ' גם אני אודך [חנוכה], עלי שי"ח עמ' קפ"ז, דברי שי"ח פר' וישב שנת תשע"ח עמ' ב').
  16. הגרי"י קניבסקי זצ"ל (ארחות רבנו ח"ג).
  17. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ל"ג - פרק מ', ס' זכרון נר שאול עמ' תקי"א - עמ' תקמ"ב, ס' הליכות והנהגות, ס' פניני חנוכה).
  18. הגר"מ פיינשטיין זצ"ל (שמעתתא דמשה).
  19. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה מועדים ח"ב, מעדני שלמה, שלמי מועד).
  20. הגר"ש קמנצקי שליט"א (קובץ הלכות חנוכה).
  21. קונ' בדין הדלקת נר חנוכה בערב שבת (רייטפארט).
  22. הוד תהלה (חרל"פ).
  23. הליכות יוסף (חנוכה, יי"ז).
  24. הלכות חג בחג (חנוכה, קארפ).
  25. ס' הלכות חנוכה (אנגלית, איידר).
  26. הנרות הללו קדש (עדס).
  27. חובת הדר (בלוי).
  28. חוט שני (חנוכה, קרליץ).
  29. חזון עובדיה (יוסף).
  30. ס' חנוכה (כהן, צבי).
  31. חנוכה בישיבה (סיאני).
  32. יומא דחנוכה (ג' חלקים).
  33. ילקוט יוסף (מועדים, יוסף).
  34. ימי החנוכה (שכטר).
  35. לקח החנוכה (כהן).
  36. מבקשי תורה (ח"ד, חוברת י"ח).
  37. חי' מהרצ"א (חנוכה, שפירא).
  38. מועדים בהלכה (חנוכה, זווין).
  39. מועדים לשמחה (ח"ב, פריינט).
  40. מנהג ישראל תורה (ח"ג, לוי).
  41. מצוה נר איש וביתו (שלזינגר).
  42. מקדש ישראל (חנוכה, הארפענעס).
  43. מקראי קודש (הררי).
  44. מקראי קודש (חנוכה, פראנק).
  45. נטעי גבריאל (חנוכה, ציננער).
  46. נר חנוכה (ספטימוס).
  47. נר חנוכה (שוורץ).
  48. קונ' נרות חנוכה (סנדר).
  49. ספר הלכה (חלק י', הופנר).
  50. עבד נאמן (זילברשטיין).
  51. עוזר ישראל (חנוכה, זילביגר).
  52. עניני של יום (חנוכה, פלק).
  53. פסקי הלכות.
  54. פסקי שמועות.
  55. פסקי תשובות (ח"ו, רבינוביץ).
  56. פרדס אליעזר (חנוכה ב"ח, קעסטבוים).
  57. פרדס יוסף (חנוכה, רבינוביץ).
  58. קופת חולים לאומית ב"ב (חנוכה).
  59. שבות יצחק (ח"ה, חלק ח', דרזי).
  60. שבט הלוי (קובץ מבית לוי ח"י).
  61. שערי ימי החנוכה (טשזנר).
  62. תורת המועדים (יוסף).
  63. תורת המועדים (עובד).
  64. Guidelines (חנוכה, ברקלי, ייגר).

**מחשבה**, **הגדה** **-** אמונת אליעזר (חנוכה, מרגליות), בד קודש (מועדים, פוברסקי), כתבי הסבא מקלם (חנוכה, ברודא), ימי חנוכה (כהן, דוד), להודות ולהלל (חנוכה, ברעוודה), נר מצוה (מהר"ל), נתיבות שלום (חנוכה, ברזובסקי, אדמור מסלנים), פחד יצחק (חנוכה, הוטנר), שפתי חיים (מועדים ח"ב, פרידלנדר), שיחות הגרש"ד פינקוס זצ"ל (חנוכה), שפת אמת (חנוכה, אלתר).

**מדרשים** **-** חשמונאי ובניו (אדלר), יוסיפון (יוסיפון), מדרש חנוכה ופורים (זרגרי), ממלכת כהנים (לייטר), על התשועות (למברסקי).

1. והטעם שאינה סעודת מצוה - ראה לבוש (סי' תר"ע), ב"ח (שם), ט"ז (שם), ישועות יעקב (שם ס"ק א'), מאמר מרדכי (שם ס"ק ג'), מ"ב (שם ס"ק ו'), מנהג ישראל תורה (ח"ג סי' תר"ע אות ב'), צהר (ח"ד עמ' ר"מ), מועדים לשמחה (ח"ב עמ' רל"ה). [↑](#footnote-ref-2)
2. ?וכן הוא בטור לעיל (סי' ת"כ). [↑](#footnote-ref-3)
3. וכן דעת הגהות אשרי (רא"ש פסחים פרק ג' סי' ט', "וסעודת הרשות לא מיקרי אלא היכא דאיכא שמחה בלאו מצוה כגון בשמחת מריעות או כגון בחנוכה שמרבין סעודות אלו לאלו ואלו לאלו"), לקט יושר (ח"א עמ' ק"נ, "סעודות שעושים אינם מצוה לדעת מהר"ם"), תשב"ץ קטן (סי' ק"ע, "בחנוכה במשתאות לאכול זהו סעודת הרשות כדאמרינן במסכת שבת פרק במה מדליקין (דף כא) עשאום י"ט להלל ולהודאה. ואומר מהר"ם ז"ל דוקא להלל ולהודות אבל לא למשתה ולשמחה"), מהר"י וויל (ס' זכרון להגר"ח שמולביץ זצ"ל עמ' ש"ד אות ס"ה), עי' או"ז (חנוכה סי' שכ"א, "אע"ג דלא מיחייבי לבשומי נפשיה כמו בפורים בתענית מיהא אסור"), ח"א (כלל קנ"ב סעי' ה', "יש אומרים שמצוה קצת להרבות בסעודה בחנוכה, שבימים האלו נגמר מלאכת המשכן, ועוד לפי שהצוררים טמאו ההיכל, ועשו חנוכת הבית בח' ימים אלו בבית המקדש. ומכל מקום לא הוי סעודת מצוה. וכשאומרים זמירות ושבחות, הוי סעודת מצוה"), קיצור שו"ע (סי' קל"ט סעי' א', "ומכל מקום לא הוי סעודת מצוה אלא אם כן אומרים בסעודה שירות ותשבחות"), הגרשז"א זצ"ל (מנחת שלמה ח"ב סי' נ"ד ד"ה ומפני, מעדני שלמה עמ' קי"ח), עי' אג"מ (או"ח ח"ה סי' מ"ג אות ב' ד"ה ואף, עי' יו"ד ח"ג סי' קס"א). [↑](#footnote-ref-4)
4. "קצת מצוה" – וכ"ה במטה משה (סי' תתקצ"ג), ח"א (כלל קנ"ד סעי' ה', "יש אומרים שמצוה קצת להרבות בסעודה בחנוכה"), ערה"ש (סעי' ט', "י"א שיש קצת מצוה להרבות בסעודות"), עי' פרדס אליעזר (ח"ב עמ' תקל"ז). ועי' קיצור שו"ע (סי' קל"ט סעי' א', "יש אומרים שמצוה להרבות קצת בסעודה בחנוכה"). [↑](#footnote-ref-5)
5. וכן דעת שו"ת הגאונים שע"ת (סי' ל', "ואפילו בר"ח ובחנוכה דהללו ימי שמחה נינהו דכתיב וביום שמחתכם ובמועדיכם ובראשי חדשיכם ובכל אחד אומרים הלל זה היום עשה ה' נגילה ונשמחה בו לפיכך מבטלין צדוק דין"), רבינו יונה (סוף פר' מקץ), רי"ץ גיאות (ברא"ש מו"ק פרק ג' סי' פ"ז, "וה"ר יצחק בן גיאות כתב ואנו נוהגין מימות זקנים הראשונים שלא לומר צדוק הדין בחולו של מועד בר"ח בחנוכה ובפורים דלא עדיף צדוק הדין דהדיוט מצדוק הדין דמשה רבינו דמסלקינן ליה בשבת של חול המועד ור"ח וחנוכה שחל בשבת דהללו ימי שמחה נינהו דכתיב וביום שמחתכם ובמועדיכם ובראשי חדשיכם ובכל אחד מהם אומר הלל זה היום עשה ה' נגילה ונשמחה בו לפיכך מבטלים בו צידוק הדין"), עי' רשב"א (ח"א סי' תרצ"ט, "אם חנוכה ופורים בכלל ימים טובים או לא כו' דילמא הא יום טוב מקרי כדמעיקרא דכתיב שמחה ומשתה ויום טוב. שכל יום שיש בו תוספת שמחה ומשתה יקרא יום טוב כדאמרי' עבידנא יומא טבא לרבנן"), מהר"ש מאוסטריי"ך (מנהגי מהר"ש סי' תק"מ, "ומה"ר שלום אמר שבחנוכה יש לנהוג שמחה ומשתה"), עי' אבן עזרא (במדבר פרק י' פרק י', "וקבעתם יום שמחה כימי פורים ושבעת ימי חזקיה (ס"א חנוכה) שמחה"), עי' ראבי"ה (סי' קל"א, "ובחנוכה ובפורים טעה ולא אמר על הנסים בתפלה אין מחזירין אותו, דהוה ליה ימים שאין בהם קרבן מוסף כו' ובברכת המזון מחזירין אותו אם פתח ברחם ה' וכו', דימי משתה ושמחה כתיב [בהו בחנוכה] ופורים"), תוס' (תענית דף יח: ד"ה הלכה, עי' חשק שלמה שם, "אחנוכה ואפורים אינו יכול להתענות דיום משתה ושמחה כתיב"), כל בו (הלכות חנוכה, סי' מ"ד), מהר"א מפראג (בדרכי משה סי' תר"ע סעי' א'). [↑](#footnote-ref-6)
6. דעת הרא"ש – עי' מו"ק (פ"ג סי' פ"ה), שם (סי' פ"ז). [↑](#footnote-ref-7)
7. ועי' מאמר מרדכי (סי' תרפ"ב ס"ק ד' ד"ה ושותיה) שכתב להפך "**דלרוב** הפוסקים **אין** מצוה בריבוי הסעודות שמרבין בהם כמבואר לעיל סי' תר"ע". [↑](#footnote-ref-8)
8. שלטי הגבורים (על המרדכי שבת סי' תנ"ו סוף אות ג'), שו"ת מהרש"ל (סוף סי' פ"ה, וים של שלמה ב"ק פרק ז' סי' ל"ז), ב"ח (סוף סי' תר"ע, "ולענין הלכה נראה לע"ד דלא כמהר"מ דמנהג זה שמרבים בסעודה כבר נהגו גדולי הדור הקדמונים"), ט"ז (שם ס"ק ד', "וכ"כ רש"ל דמצוה לשמוח בחנוכה דברמב"ם משמע דימי שמחה נינהו וכ"כ מרדכי הארוך עכ"ל"), מג"א (שם ס"ק ג, "וכ"מ בד"מ משום דאי' במגילת תענית ובמדרש בהעלותך שקבעו' למשתה ושמחה שנגמרה מלאכת המשכן בזמן הזה וכ"פ ביש"ש פ"ז דב"ק סל"ז וב"ח"), א"ר (שם ס"ק ט"ז, "כן פסקו רש"ל וב"ח ואחרונים"), גר"ז (בהוספות שם), עי' ערה"ש (שם סעי' ח', הוי ימי שמחה אבל מחלוקת אם יש דין סעודה, "והגמ' שם שאמרה ועשאום יו"ט בהלל והודאה לאו יו"ט ממש הוא אלא כלומר ימי שמחה"), מצות ראיה (שם ס"ב), כה"ח (שם ס"ק ב'), וכן נראה פשט במ"ב (ס"ק ט') "ואז הוי סעודת מצוה. ר"ל בצרוף זה וכ"פ הרש"ל והב"ח כהיש אומרים וכתב הרש"ל שכל שעושה כדי ליתן שבח למקום או לפרסם הנס או המצוה הכל סעודת מצוה". (עי' מ"ב סי' תרע"א ס"ק מ"ד, "ומתפלל האבל בחנוכה מנחה ומעריב כו' ובחוה"מ דהוי **כיו"ט** מנעתי לפעמים להניח האבל להתפלל מנחה ומעריב [פמ"ג]"). עי' הלכות חג בחג (פרק א' הע' ו' ד"ה וצע"ק). [↑](#footnote-ref-9)
9. מהר"ש מאוסטריי"ך (מנהגי מהר"ש סי' תק"מ, "ומה"ר שלום אמר שבחנוכה יש לנהוג שמחה ומשתה, וכן הוכיח קצת מן המיימוני"), שו"ת מהרש"ל (סוף סי' פ"ה, ים של שלמה ב"ק פרק ז' סי' ל"ז), ב"ח (סוף סי' תר"ע), ט"ז (שם ס"ק ד', "וכ"כ רש"ל דמצוה לשמוח בחנוכה דברמב"ם משמע דימי שמחה נינהו"), מטה משה (סי' תתקצ"ג), חשק שלמה (תענית דף יח:), מעשה רקח (ברמב"ם שם, "מדקרי להו ימי שמחה משמע דס"ל דהסעודות באלו הימים אינם רשות אלא מצוה"), הגר"ש קלוגר זצ"ל (בנין שלמה, בליקוטים פרנקל רמב"ם שם, "הנה מדברי הרמב"ם הללו מבואר מפורש דס"ל דחנוכה הוי ימי שמחה והוי מצוה לאכול בו, דאין לומר דלשמחה לבד ולא למשתה דודאי זה תלוי בזה"), עי' פמ"ג (מש"ז סי' תר"ע ס"ק ד'), לבוש מרדכי (ח"ב סי' קי"ט). [↑](#footnote-ref-10)
10. עי' עוד דברי יציב (או"ח סי' רע"ט אות ג'), נטעי גבריאל (חנוכה פרק נ"א סעי' י' והע' י"ג). ועי' מהר"ל (סוף נר מצוה) "ומפני כי חנוכה ופורים הם מוכנים ביותר לקלקלה הזאת, מפני **שהם שותים ומשתכרים** ביין המקולקל הזה". משמע שהיו שותים יין, ומסתמא ה"ה אכילת בשר. [↑](#footnote-ref-11)
11. וביד אהרן (סי' תקכ"ח בטור), פתחי תשובה (על או"ח סוף סי' רמ"ב), עי' כף החיים (סי' תקכ"ט ס"ק ט'), שונה הלכות (סי' תקכ"ט סעי' י"ב, סי' תק"ע סעי' ה'). [↑](#footnote-ref-12)
12. וז"ל "כן היא שיטת הרמב"ם בפ"ג דחנוכה שקבעום ימי שמחה והלל, וכמ"ש בהגהות בנין שלמה שם שאין שמחה אלא בבשר עיי"ש כו' וכ"כ בה"ט סי' תקכ"ט סק"ז ומ"ב שם סקי"ט בשם תשובת בית יעקב סי' ע"ג כו' וכ"כ בספר ספרן של צדיקים שהרה"ק ר' ירחמיאל משה מקאזניץ אכל אווזים צלויים, וכן נהג כ"ק אדמו"ר מקלויזענבזרג זצ"ל לאכול סעודת בשר בכל לילה". [↑](#footnote-ref-13)
13. ז"ל "ומדברי הטור סי' תקנ"ב משמע דאין חובה על האדם לאכול בשר ולשתות יין וכ"ה בהדיא בתר"י פ' מ"ש ע"ש ודלא כהרב בית יעקב סי' ע"ג ע"ש". [↑](#footnote-ref-14)
14. וכ"ה באור זרוע (ח"ב שבת סי' מ"ב), שבולי הלקט (סי' פ"ב), אבודרהם (מעריב של שבת). [↑](#footnote-ref-15)
15. ועי' גם בהבעל הטורים (פר' בהעלותך פרק י' פסוק י'), ושבולי הלקט (ענין שבת סי' רפ"א), וכן אבודרהם (מעריב של שבת ד"ה ערב שבת, "והטעם שנוהגים שלא ליפול בתחנה בימים אלו מפני שהם ימי שמחה ומועדי קדש וגם השבתות נקראו ימי שמחה כדאיתא בספרי (במדבר ע"ז) וביום שמחתכם אלו השבתות"). [↑](#footnote-ref-16)
16. צ"ע במ"ב (סי' תפ"ז ס"ק ט"ו), "דהרבה אחרונים הסכימו שאפילו לכתחלה אין להזכיר של שבת ביעלה ויבוא וכן המנהג ועיין בלבוש שכתב טעם נכון לזה שעיקר יעלה ויבוא נתיסד על הזכירה ועל הפקידה ואין שייך זכרון אלא ביו"ט ובר"ח דכתיב וביום שמחתכם ובמועדיכם ובר"ח וגו' ונזכרתם **ולא נזכר שם שבת כלל**". עי' בצל החכמה (ח"א סי' ס"ח אות א'). [↑](#footnote-ref-17)
17. אמנם עי' לשון הדרכי משה (סי' תרצ"ו אות ה'), "דאסור לעשות סעודת פורים בשבת דשאני התם דאין עשיית סעודה בשבת תלויה בב"ד ולא מקיים מה שכתוב לעשות ימי משתה". חסרון של ימי **משתה**, ולא חסרון של שמחה. [↑](#footnote-ref-18)
18. אמנם עי' בהיד אפרים (על הט"ז שם) וז"ל, "ואפשר דהירושלמי לישנא בעלמא קאמר". וכן היעב"ץ (מור וקציעה סי' תרפ"ח, שסט.), "בירושלמי כו' צ"ל שמח וטוב לב בשבת (אע"ג דלא כתיבא ביה שמחה כמו במועדים) כיון דכתיב ביה עונג כמאן דכתיב ביה שמחה דמי, דאין עונג בלי שמחה". וכן עי' יוסף לדעת (בעל שואל ומשיב, סי' שמ"א ס"א), והאלף לך שלמה (או"ח סי' שפ"ה), "ולכאורה אינו מובן דהרי בשבת לא כתיב כלל שמחה אך נראה הכונה כו'". [↑](#footnote-ref-19)
19. אמנם עי' לשון המחצית השקל (שם ס"ק ב'), "אי חל ר"ח אייר בשבת דהוי שני קדושות כא' קדושת שבת וקדושת ר"ח מותר". תוספת **קדושה**, ולא תוספת שמחה. [↑](#footnote-ref-20)
20. ויש לעי' במה שנראה בכמה מקומות שאין דין שמחה בשבת. ברכות (סוף דף מט.), תוס' הרא"ש (ברכות דף מט., "בשבת לא אשכחן דכתיב ביה שמחה"), שו"ת הגאונים שע"ת (סי' ל'), תוס' (מו"ק דף כג: סוד"ה מאן), רי"ץ גיאות, הו"ד בטור (יו"ד סי' ת"א), מאירי (מו"ק דף ח:), מהר"י ברונא (סי' קכ"א), בכור שור (תענית דף ל. ד"ה מ"ש), הו"ד ביד אפרים (סי' תקנ"ג), שבות יעקב (ח"ג סי' ל"א), רע"א (ח"א סי' א'), חת"ס (או"ח סי' קס"ח ד"ה ודע, וס' ר"ח ד"ה והנה, ושבת דף קיא.), שד"ח (מערכת הא' פאת השדה כלל פ"ב, ובאות ז' שם ד"ה המורם ז"ל "דבשבת אין חיוב שמחה היא מוסכמת מגדולי הראשונים כו' ובפרט שהרבה מרבני האחרונים תפסו שיטה זו"), הגרח"ק שליט"א (דולה ומשקה עמ' קמ"ב, לשונו לקמן). **ואולי** יש לישב עפ"י מה שכתבנו לקמן. [↑](#footnote-ref-21)
21. עי' עוד שערים מצויינים בהלכה (סי' ע"ב ס"ק ט"ו). [↑](#footnote-ref-22)
22. במגיה שם כתוב שצ"ל 'לענגו' במקום 'לשמחו'. [↑](#footnote-ref-23)
23. ז"ל "**דמחוייב בשבת בבשר** כו' ואף דהטור באו"ח סי' תקנ"ב כתב שאין חיוב לאכול בשר בשבת ועיין מג"א ס"ק י"ג שם. ולפענ"ד צ"ע דהמעיין בהרמב"ם פרק שלשים משבת ימצא דחשיב שנים מד"ס והם מצות עונג ושם מבואר דבשר היא **ממצות עונג** וצ"ע בזה". [↑](#footnote-ref-24)
24. עי' לשון חכמים (בהערות בסופו). [↑](#footnote-ref-25)
25. עי' פסקי תשובות (סי' תרצ"ה אות ב'). וכן לקט יושר (עמ' 157), "אין שמחה אלא בבשר ויין, וצריך כל אחד לעשות תבשיל אחד או ב' מן הבשר, ובשר עוף אינו נקרא בשר". מג"א (סי' תרצ"ו ס"ק י"ד, ס"ק ט"ו, "בבשר ויין מותר משום שמחת פורים"), פמ"ג (סי' תרצ"ו א"א ס"ק ט"ו, "ומשמע מהר"ב דחיוב שמחת פורים בבשר ויין"), מ"ב (סי' תרצ"ו ס"ק כ"ד, "מותר בבשר ויין כו' דימי משתה ושמחה כתיב"), מועדים וזמנים (ח"ב סי' ק"צ). [↑](#footnote-ref-26)
26. למראי מקומות על זה ענין - עי' שאלת רב (ח"א פרק ד' אות כ"ה), אמת ליעקב (סי' תר"ע הע' תקפ"ג), מבקשי תורה (קובץ ב' ריש סי' כ'), מנהג ישראל תורה (סי' תר"ע סוף אות ד'), נטעי גבריאל (חנוכה פרק נ"א ס"ה), פרדס אליעזר (ח"ב). [↑](#footnote-ref-27)
27. עוד מר"מ לשמחה בשבת - מחזיר ויטרי (סי' פ"ג, "תיקנו רצה והחליצנו בשבת ולא בימי' טובים. כי הוא יום מנוחה ושמחה וחייב להזכיר חורבן ירושלים ונחמתו בשמחתו. דכ' (תהלים קלז) תדבק לשוני לחכי אם לא אזכרכי אם לא אעלה את ירושלים על ראש שמחתי. וכן מצינו ששבת נקרא יום שמחה. דאמרי' בספרי. וביום שמחתכם. זה השבת. ובמועדים כמשמעם: ומשום הכי חותמי' בשבת וישמחו בך כל ישראל כו'. שנקרא השבת יום שמחה". סי' קמ"ב, "המועדים נאמרה בהן שמחה מה שאין כן בשבת. וגדול השמחה מעונג: ואע"ג דא' בסיפרי וביום שמחתכם ובמועדיכם. ביום שמחתכם זה השבת. ובמועדיכם כמשמעו. מ"מ לא כתיבא ביה בהדיא כמו במועדים"), רא"ש (ברכות פרק ז' סי' כ"ג, שו"ת כלל ה' אות ח'), תוס' רא"ש (ברכות דף מט: ד"ה אי), נמוקי יוסף (מו"ק דף יא. ד"ה מפני), מרדכי (מועד קטן הל' אונן רמז תתק"ו, "יש אוסרים תלמוד תורה בשבת דדמי למילי של צנעא אבל ר"י היה מתיר ללמוד תורה בשבת שהיא משמחת הלב והוא צריך לשמח עצמו בשבת"), הו"ד בב"י (יו"ד סי' ת' סוף ס"ק א'), מגיד משרים (ויקהל עמ' פ. ד"ה דנא, עד. ד"ה ומה), רמ"א (או"ח סי' קכ"ח סעי' מ"ד, ודר"מ שם ס"ק כ"א "(ובשבת) **אינם שרויים כל כך בשמחה** כמו יו"ט"), רמ"ע מפענו (סי' ע"ח), מג"א (סי' תכ"ו ס"ק ז'), קיצור שו"ע (סי' ק"ג סעי' ה', "ביו"ט נאמר בו שמחה ולא בשבת"), יד שאול (סי' רכ"ט ס"ק ב', יוסף דעת סי' שמ"א סעי' א'), תועפות ראם (יראים סי' צ"ב), יפה ללב (ח"ב סי' רסב סק"ב), לב חיים (ח"ב סי' ק"צ ד"ה וחזינא), עי' רי"פ (על רס"ג עשה נ"ט), דעת תורה (סי' רמ"ב סעי' א'), יסודי ישרון (מערכת ער"ש, עמ' י"א), שערים מצויינים בהלכה (סי' ע"ב ס"ק י"א), ששכ"ה (פרק מ"ב הע' ס', פרק נ"ד הע' קמ"ט, ח"ג מילואים פרק א' הע' ב'), יביע אומר (ח"ד או"ח סי' כ"ו אות ב', ח"ח סי' מ"א אות ב'), משיב דברים (או"ח ס"ס קע"ז), בצל החכמה (ח"א סי' ס"ח, ובהערות שם), דברי יציב (או"ח סי' קל"ה, וסי' רמ"א, ויו"ד סי' רל"ד), רבבות אפרים (ח"ו סי' ת"ד), ציץ אליעזר (ח"ז סי' י"ז, סי' כ"ד, וסי' כ"ה), ילקוט יוסף (או"ח סי' רמ"ב הע' ד'), פרקי השנה (ח"א פרק א'), מעלות השבת (ח"ג (סוף ח"ב) עמ' קל"א), עיונים בהלכה (ח"ב סי' י"א), ברכת אבות (עמ' תק"מ), בשבילי ההלכה (ח"א עמ' ז', ובסוף ח"א עמ' ד' אות ג'), צהר (שבת עמ' ל"ב אות ט"ו), רינת יצחק (יהושע פרק ב' פסוק י"ג, אסתר פרק ח' פסוק ט"ז), פירות תאנה (מו"ק דף כג: ד"ה מדברי), חק לישראל (הע' צ"ה בהג"ה), ***תחומין (חי"ב עמ' שפ"ח,*** חי"ד עמ' ש"צ***)***, אור לציון (ח"ב פרק כ"א הע' ג' ד"ה ומי, "למי שאינו מתענג מבשר ויין, שאינו חייב בהם, ורשאי לאכול מאכלים אחרים"). [↑](#footnote-ref-28)
28. ערך השולחן (סי' רמ"ב סעי' ג'), הו"ד בכף החיים (סי' רמ"ב ס"ק ו'), כרם שלמה (יו"ד סי' א' בסעי' א'), יסודי ישרון (מערכת ער"ש עמ' י'), ששכ"ה (פרק מ"ב סעי' ט"ז). [↑](#footnote-ref-29)
29. וכן במ"ב (סי' ר"נ ס"ק א'), "הא דאמרו דצריך לענגו בדגים גדולים וראשי שומין ותבשיל של תרדין שזה היה מאכל חשוב בזמניהם וכן בכל מקום ומקום לפי מנהגו יענגוהו במאכלים ומשקים החשובים להם עונג [ולפי שמן הסתם רוב בני אדם עיקר ענוגם בבשר ויין ומגדנות לכך איתא בסימן ר"נ ס"ב דירבה בבשר ויין ומגדנות כפי יכלתו]". וכן עי' הגרח"ק שליט"א (***דולה ומשקה עמ' קמ"ב),*** "ולהלכה צ"ע אם נחמיר את הספרי כפשוטו, 'שיש חיוב שמחה בשבת', האם נפסוק לפי"ז שיש חיוב בשר ויין כמו ביו"ט, (חוץ מדין עונג שבת), מדין שמחה בשבת, ואין שמחה אלא בבשר ויין, והמ"ב ריש ה' שבת כתב שעונג הוא כל מקום ומקום לפי מנהגם בעונג, ובשר ויין רוב בני אדם מתענגים בו, משמע שאין חיוב של בשר ויין דוקא, אבל מדין שמחה אולי כן. וצ"ע בכל זה. תשובה: עי' רמב"ם פ"ל משבת ה"ט וה"י, ופ"ו מיו"ט הי"ז, ועי' מ"ב סי' תקכ"ט סקי"ב. שאלה: פעם שאלתי את מרן שליט"א האם יש דין שמחה בשבת, ומרן שליט"א ענה לי בזה"ל: עי' רמב"ם פ"ל משבת ה"ט וה"י, ופ"ו מיו"ט הי"ז, (וציין רבינו גם למ"ב מפורש שאין שמחה בשבת), ועיינתי ברמב"ם ולא הבנתי כוונת רבינו, שהרמב"ם (בפ"ל משבת ה"ט וה"י) כותב: דיני עונג שבת וג' סעודות וב' ככרות ויין ובשר. בפ"ו מיו"ט (הי"ז): כותב הרמב"ם שבימים טובים ובחוה"מ, צריך להיות שמח וטוב לב וכו'. ומה כוונת רבינו שליט"א להוכיח מרמב"ם אלו, לענין הספק אם יש שמחה בשבת, ושמא כוונת רבינו לדייק מזה שבשבת כתב עונג, וביו"ט כתב שמחה, משמע שבשבת אין שמחה. תשובה: תפוס לשון אחרון". [↑](#footnote-ref-30)
30. הו"ד בשד"ח (פאת השדה מערכת הא' סי' פ"ב ס"ק ו'), דעת תורה (סי' רמ"ב), ועוד. [↑](#footnote-ref-31)
31. וכן עי' ספר חסידים (סי' רע"א, סי' ת"ט). [↑](#footnote-ref-32)
32. דלא כבה"ג (עשה מ"ז), שמונה שמחת שבת לאחד מתרי"ג מצוות. [↑](#footnote-ref-33)
33. עוד מר"מ לדין בשר ויין בשבת – חכמת אדם (סי' קנ"ג סעי' ו', "דאין חיוב **כל כך** שיאכל בשר ויין בשבת"). ארחות חיים (סי' רמ"ב סעי' ד'), דרכי תשובה (סי' ס' ד"ה ולענין), דעת תורה (יו"ד סי' א' ס"ק כ"ז), הלכה ברורה (סי' תקנ"א ס"ק י"ז), פני יצחק זוטא (ח"א עמ' טז.), חיי משה (על כללי המצות עמ' כ"ה), ששכ"ה (פרק נ"ד הע' קמ"ט). ועי' נשמת שבת (סי' ר"נ אות קכ"ח), ז"ל "אי יש חיוב או מצוה בשבת לאכול בשר דייקא (ואם יש ענין להשתדל לאכול בשר בהמה) או סגי בשאר מיני מאכלים שמתענג מהם. תשובה - אם מתענג מן הבשר יש לו לאכול בשר, אבל אין מצוה מיוחד על כך (וממילא שאין מצוה להשתדל לאכול בשר בהמה)". [↑](#footnote-ref-34)
34. עוד מר"מ לדין שמחה בחנוכה - חו"י (סי' ע'), לבושי מרדכי (ח"ב סי' קי"ט), דברי יציב (או"ח סי' רפ"ג), דבר יהושע (ח"ב סי' צ', סי' צ"א, סי' קי"ז), ציץ אליעזר (חי"ג סי' ע' אות א'), מועדים וזמנים (ח"ב סי' קמ"ט), ילקוט יוסף (ח"ה עמ' קצ"ד), תורת המועדים (חנוכה ס"ט אות י'), אנציקלופדיה תלמודית (חט"ז עמ' שס"ז), עי' ס' מועדים לשמחה (ח"ב פרק ט', צהר ח"ד עמ' רל"ו), ס' זכרון להגר"ש רפאל (עמ' קמ"ה הע' ו'), מנהג אבותינו בידינו (מועדים ח"א פרק י"א). [↑](#footnote-ref-35)
35. וכן פירשו עוד אחרונים ברמב"ם ש"ימי שמחה" פירושו איסור הספד, וכדומה – יד אליהו (ברמב"ם שם, "ומה שכתב ימי שמחה והלל לא כתב כן אלא על צד העברה לשמוח בהלל שהרי לא הזכיר משתה"), שיורי טהרה (מערכת ח' אות ח', כדאיתא לקמן), נמוקי מהרא"י (בליקוטים בפרנקל רמב"ם שם), משנת יעב"ץ (סוף סי' ע"ט, "בדעת השו"ע נראה, דהא דכתב הרמב"ם כו' ימי שמחה והלל, לא שיש בהן שמחה כמו שמחת יו"ט שהוא באכילת בשר ושתיית יין, אלא ימי שמחה לומר הלל"), קונ' חנוכה מגילה (סי' י', והו"ד בקונטרס המועדים עמ' ל"ט ד"ה אמנם), קונ' בעניני ימי החנוכה (עמ' קל"א, וע"ש עמ' ל"ט), מעגלי צדק (מגילה עמ' קל"ז), עי' דרשות על התורה (אבן-שועיב, סוף פר' מקץ, "ותקנו ז"ל שלא להתענות ולספוד באלו הימים ולעשותן כמועדים שהם ימי שמחה"), עי' סדר היום (חנוכה ד"ה וכשראו), בעל קהלות יעקב (מעשה איש ח"ה עמ' קע"ח אות י"א, "ושמעתי ממרן ז"ל שיתכן מש"כ הרמב"ם 'ימי שמחה' היינו לענין איסור הספד ותענית, ולא שקבעום למשתה ושמחה"). [↑](#footnote-ref-36)
36. וכן העיר בנטעי גבריאל (חנוכה פרק נ"א הע' י"ג) וז"ל "ועיינתי בספר בפנים וראיתי שם שכתב כן רק לשיטת מהר"מ מרוטענבורג, אכן למעשה סיים דאנן לא קיי"ל כן דחנוכה לאו מדברי קבלה הוא עיי"ש וצ"ע". [↑](#footnote-ref-37)
37. עי' נטעי גבריאל שם, שהמהר"ם הוא המהר"ם מרוטנבורג. אך אולי הוא מהר"ם מלובלין, ואין קושיא. וצ"ע. [↑](#footnote-ref-38)
38. וכנ"ל הע' 35. [↑](#footnote-ref-39)
39. וכן נהגו בישיבת מיר הקדושה, שכל ימי ב' וה' יש מאכלי פרווה בצהרים, ושאר ימים יש מאכלי בשר. אבל בחנוכה, יש גם בשרי בימי שני וחמישי. [↑](#footnote-ref-40)
40. ז"ל "ואף שאין צריכים לאכול בשר ויין בחנוכה כמ"ש השו"ע שאין מצוה לעשות סעודה, ביאר מרן הגריש"א דבאמת אין מצות סעודה כמו במועדים [או להלל ולשבח ע"י משתה ושמחה כמו בפורים] אלא יש מצוה להיות בשמחה ואסור להמנע מלאכול בשר בגלל סיגופים, ומי ששמח ע"י בשר יאכל בשר, אבל אין המצוה בעצם הסעודה [שבות יצחק ח"ה עמ' צ"ה וכן אמר לי מרן הגרח"ק]". וכן עי' אור לציון (ח"ד פרק מ"א הע' ב'') [↑](#footnote-ref-41)