כלים פכ_ח מ_ב
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_ב

**כלים פכ"ח מ"ב**

א] **פחות משלשה על שלשה שהתקינו לפוק בו את המרחץ וכו',** בשבת דכ"ט. מפרשינן דפלוגתייהו הוא בשתלאו במגוד או שהניחו אחורי הדלת, דלר"א טמא משום דמדלא זרקו באשפה דעתי' עילוי', ולר' יהושע טהור דמדלא הניחו בקופסא ביטולי בטלי', ור"ע בתלאו במגוד ס"ל כר"א ובהניחו אחורי הדלת ס"ל כר' יהושע.

ובפירש"י שם מבו' דבכל גע"ג לכו"ע אינו טהור בשתלאו וכו', וטעמא דמ"ד דמטהר הכא, הוא משום שהתקינו לפוק בו את המרחץ דמידי דלא חשיב הוא, וכ"ה להדיא בתורי"ד שם בד"ה פחות, דאם לא התקינם למלאכה זו, אע"פ שתלאן במגוד או הניחם אחורי הדלת לא בטלו שאדם תולה חפציו במגוד או אחורי הדלת, ורק משום דהתקינם למלאכה זו הוא דבטלי מתורת כלי, וכ"ה מבו' בחי' הריטב"א שם.[[1]](#footnote-2)

ב] ועיי"ש בתורי"ד שפירש טעם הפלוגתא בזה, דר"א דמטמא כ"ז שלא זרקן לאשפה, הוא משום דבמה שהתקינו לתשמישים אלו עדיין לא ביטלו מתשמיש בגד, דדילמא מימלך וטלי לה על בגדו, ורק אם השליכן לאשפה ביטלן, ור' יהושע דמטהר ס"ל דכיון שהתקינו למלאכה זו ביטלו, אף אם תלאו במגוד, אך אם יצניעם בקופסא לא בטלי אע"פ שהתקינו למלאכה זו, די"ל דמימלך וטלי לה על בגדו, ור"ע הכריע ביניהם דבתלאו במגוד לא בטיל דמימלך וטלי לה על בגדו, ובהניחו אחורי הדלת בטיל דתו לא מימלך, עכ"ד, ועי' בחזו"א סימן כ"ח סק"ב וסימן ל"ב סקי"ד שהאריך בזה.

והנה בחי' הריטב"א שם הוסיף לפרש, דאיירי בשהתקינם לתשמישים אלו אחר שהניחו בקופסא וכו', ובזה הוא דאמרינן דכל שהחשיבו מתחילה להניחו בקופסא לכו"ע לא עלה מתורת טומאתו מפני שחזר והתקינו לתשמישים אלו, ונחלקו בשהניחו במגוד או תלאו אחורי הדלת ואח"כ התקינו לתשמישים אלו, אם ה"ז מבטלו מתורת בגד.[[2]](#footnote-3)

ומד' הריטב"א שם דכ"ח: נראה כמש"נ להלן אות י', דאם עביד בהו שינוי מעשה לצורך תשמישים אלו, לכו"ע ה"ה עולין בטומאתן, ולא פליגי אלא בדלא עביד בהו שינוי מעשה, וע"כ אינם עולין מטומאתן אלא בטלה חשיבותו לגמרי והו"ל ככלי שנשבר, ובזה הוא שנחלקו אם שהניחו במגוד או תלאו אחורי הדלת ואח"כ התקינם לתשמישים אלו בטלה חשיבותם.

ג] אמנם הרי"ף בשבת שם כתב, ז"ל, עיקר האי שמעתא דפחות משלשה על שלשה עד גע"ג לא מטמא אלא אי אצנעי' ואי לא אצנעי' לא מטמא, דתניא בתוספתא בענין גע"ג לעולם אינה טמאה עד שיצניענה לבגד וכו', ובהאי הצנעה קא מיפלגי ר"א ור' יהושע ור"ע וכו', פי' שאם הניחו בקופסא הרי הכינו והצניעו ואע"פ שחזר והתקינו לפקק בו את המרחץ וכו' שהם מעשה מוך בעלמא ודבר שאינו מקב"ט הוא לא בטיל לי' מתורת בגד ולא מפקא לי' ההיא תקנה מתורת בגד וטמא הוא לד"ה, ואם זרקו לאשפה ד"ה טהור דהא בטלי' ובין התקינו לנער בו את הקדירה ובין לא התקינו טהור דהא כבר בטלי' מעיקרא ול"ב התקנה לאלין מילי, כי פליגי בשתלאו במגוד או שהניחו אחורי הדלת, ר"א סבר מוכן הוא וטמא הוא דכמי שהניחו בקופסא דמי, ואע"פ שחזר והתקינו לנער בו את הקדירה וכיוצא בה לא נפק לי' מתורת בגד בההיא התקנה, ור' יהושע סבר כיון שלא הניחו בקופסא לאו מוכן הוא הלכך טהור הוא ואע"פ שלא התקינו לנער בו את הקדרה, שהרי ביטלו מעיקרא וכו', עכ"ל.

ומבו' בדבריו, דעיקר הפלוגתא בזה היא בכל בגד גע"ג ואף שלא התקינו לנער וכו', דדינא הוא דאינו טמא אלא בשהצניעו לבגד,[[3]](#footnote-4) ובזה הוא שנחלקו אם דוקא הנחה בקופסא חשיבא כהצנעה לבגד, או אף תלי' במגוד או הנחה אחורי הדלת חשיבי כהצנעה לבגד, והא דנקט תנא לפלוגתייהו בשהתקינו לפוק בו את המרחץ, נראה דהוא לרבותא דר"א, דכיון שתלאו במגוד או הניחו מאחורי הבגד וכבר הצניעו לבגד, אינו בטל מתורת בגד ע"י התקנתו לתשמישים אלו, וכ"ה בתורי"ד שם בד"ה הכל מודים, וזה שלא כדבריו לעיל מינה בד"ה פחות, וכנראה דהוא מהדורה אחרת.

ומשמעות ד' הרי"ף, דאם התקינו תחילה לתשמישים אלו ואח"כ הניחו בקופסא אינו עולה עי"ז לתורת בגד, שהרי הוא עומד לתשמישים אלו ואין הצנעתו לתשמיש בגד, ורק אם הניחו בקופסא והצניעו לבגד ואח"כ התקינו לתשמישים אלו, אינו בטל מתורת בגד, וכ"ה מבו' בשיטה להר"ן שם בשם הרא"ה, ועיי"ש שפירש דהא דאינו בטל מתורת בגד ע"י התקנתו לתשמישים אלו, הוא מכח דינא דאין הכלים עולין מטומאתן אלא בשינוי מעשה.

ד] ובד' הרמב"ם בפיהמ"ש מבו' שיטה חדשה בזה, ז"ל, ז"ל, ר"א אומר הואיל ולא השליכה באשפה ה"ה מתטמאת "מאחר שכבר ייעדה לתשמיש מן התשמישים"", עכ"ל, ומבו' בדבריו, דפליג ע"ד רש"י והרי"ף ודעימייהו דס"ל דההתקנה לצרכים אלו הויא טעם להפקיע מתורת בגד, עמש"נ בזה להלן אות ז', אלא ס"ל דאדרבה הא דיש עליהן תורת בגד הוא משום שהכינה לצרכים אלו, אך אם לא הכינם לצרכים אלו, לכו"ע לא הי' עליהן תורת בגד ולא היו מקב"ט, וכ"ה משמעות ד' הרמב"ם בפכ"ב מכלים הכ"ב, ועי' במרכה"מ שם ובראש יוסף בשבת ובמי"ט שעמדו בזה.[[4]](#footnote-5)

ה] והנה בד' הרמב"ם בפיהמ"ש ובהלכות כלים מבו' דאיירי הכא בשהתקינו לתשמישים אלו ואח"כ תלאו במגוד או השליכו לאשפה, וזה דלא כמו שפירש הרי"ף דאיירי בשהניחו בקופסא או תלאו במגוד וכו' ואח"כ התקינו לתשמישים אלו, ועמד ע"ז השפ"א בשבת שם.

ופשוט דהרי"ף והרמב"ם לטעמייהו אזלי בזה, דהרי"ף לטעמייהו דתשמישים אלו לא חשיבי כתשמישי בגד, ע"כ כל שמתחילה התקינם לתשמישים אלו, לכו"ע אין יורדין לידי טומאה אף בשהניחם בקופסא וכנ"ל, ורק אם כבר הניחם בקופסא וכו' וכבר ירדו לתורת בגד, אין עולין מטומאתן בהתקנתם לתשמישים אלו, אך הרמב"ם לטעמי' דתשמישים אלו חשיבי כתשמישי בגד, ע"כ כל שמתחילה השליכן לאשפה ואח"כ התקינם לתשמישים אלו, ודאי דהן יורדין לידי טומאה ע"י התקנתו, ורק אם התקינם ואח"כ השליכן לאשפה וכו', בטלה התקנתם, ונחלקו בשתלאם במגוד או הניחם אחורי הדלת, אם בטלה התקנתם עי"ז.

ו] והנה לעיל פכ"ז מי"ב תנן דגע"ג שהשליכה באשפות טהורה, ומ' דרק אם השליכה באשפות טהורה, אך אם הניחה אחורי הדלת טמאה, ולדעת רש"י ודעימי' אתיא ככו"ע, דכל הא דמטהרי ר' יהושע ור"א בהניחה אחורי הדלת הוא רק בשהתקינו לפוק בו את המרחץ וכו', וגם לדעת הרמב"ם י"ל דאתיא ככו"ע, דכל הא דמטהרי ר' יהושע ור"א הכא, הוא רק במטליות המיוחדות לתשמישים אלו, אך גע"ג המיוחד לתשמיש בגד אינו בטל מתורת בגד אלא כשהשליכו באשפה, אך לדעת הרי"ף לכאו' אתיא מתניתין כר"א דרק אם זרקו לאשפה טהור, ושמא אה"נ דאף אם לא זרקו באשפה טהור, ונקטה מתניתין זרקו באשפה להשמיענו דשל ארגמן ושל זהורית טובה טמאים אף בכה"ג, וכ"נ להדיא בד' התורי"ד בשבת שם, שדימה דינא דמשנתינו לדינא דהתם, עיי"ש.

אמנם באמת פשוט דלדעת הרי"ף דינא דהתם ודינא דהכא ב' דינים חלוקים הם, דהתם איירי בגע"ג שכבר הצניעו לבגד ואח"כ השליכה באשפות, וע"כ בזה לכו"ע אם לא השליכו באשפה אלא הניחו אחורי הדלת, לא בטל מתורת בגד, דאף דלר' יהושע ור"ע כל שהניחו אחורי הדלת כבר לי"ב הצנעה לבגד, מ"מ כיון דמעיקרא הצניעו לבגד, אינו עולה מטומאתו אלא בשינוי מעשה, ורק אם השליכה לאשפות ה"ה עולה מטומאתו, משום דחשיב ככלי שנשבר כיון דבטלה חשיבותו, וכמש"כ בחזו"א סימן ל"ב סקט"ו.

ז] בעיקר מש"כ הראשונים בשבת דמשום תשמיש פקיקה וניעור וקינוח אין עליו תורת בגד, צ"ב הטעם בזה, ול' רש"י שם דמידי דלא חשיב הוא, ול' הרי"ף והריטב"א שם דהוי זה מעשה מוך בעלמא, וצ"ב.

ובחזו"א סימן כ"ח סק"ב כתב דלדעת התוס' בשבת דס"ג: דבגד אינו טמא אלא משום שהוא משמש לקבלה, י"ל דע"כ כל שהוא עומד לתשמישים אלו ואינו עומד לקבלה אינו מקב"ט, אך לדעת ש"ר דס"ל דבגד טמא אף בשאינו עומד לקבלה, צ"ל דאין טמא משום בגד אלא בעומד לשמש אדם או בתשמיש קיבול, עכ"ד, ועי' בחזו"א סימן ל"ב סקי"ד שכתב דרק תשמישים גרועים ל"מ לחשוב את הבגד לכלי, אך בקה"י סימן י' כתב דיל"פ דמש"כ הרי"ף דהוא מעשה מוך בעלמא, היינו דתשמישין אלו ראוי לעשות בו גם כשאינו אריג רק חוטין נפרדים, ונמצא שאינו משמש אלא מעשה מוך (כלומר בלתי ארוג), והאריגה שבו אינו משמש כלום, ואריג דטמא יסודו הוא מחמת ההשתמשות שמשתמש בו בתור דבר א' שלם דזהו תשמיש של בגד ואריג, עכ"ד.

ח] והנה בנובי"ת יו"ד סימן ק"ה כתב, דלפמש"כ הרמב"ם בפ"א מכלים הי"א דהלבדים כבגדים לכל דבר, הרי דנייר העשוי מעשבים מקב"ט מדין בגד,[[5]](#footnote-6) אך הגידו"ט בשו"ת סימן ט"ז פליג ע"ז וכתב עוד דכל הא דלבדים מקב"ט הוא בשהם עשויים ללבישה או לישיבה, אך נייר שלנו דאינו מיוחד לתשמיש בגד ולא למדרס אינו מקב"ט, ועיי"ש שפקפק עוד בזה, דנייר לא חשיב כלבדים, וכעי"ז כתב הפרד"ר בפתיחה לסימן ק"צ סק"ו, דכיון דאינו עשוי ללבישת האדם אלא לכתיבה ואינו ממשמשי אדם, אין ע"ז תורת בגד, עיי"ש, וכעי"ז כתב גם בחת"ס ח"ו סימן פ"א, ואך דבדבריו נ' דכל הגריעותא בזה הוא משום דבכה"ג אין ע"ז חשיבות דצו"פ דמעשה עץ שימש, וצ"ע.

ובחזו"א סימן ה' סק"ג כתב ע"ד החת"ס, דמש"כ דכיון דאי"ז עומד לתשמיש בגד אין ע"ז שם בגד, צ"ע דעיקר שיעור גע"ג הוא משום שאר תשמישים, וה"נ בנייר המתוקין לשאר צרכים אם חשיב בגד, ואפשר שדעת החת"ס דמ"מ מין הראוי לבגד בעינן, אבל אין הכרח לזה, ואפשר דלעולם אין שם בגד נופל על לבוש האדם, אלא על המין, וכמו שם עור, ומצינו שמכנים בגדי האדם בלשון כלים, הי' לבוש כליו, משמש בח' כלים, והלכך י"ל דגם לשון בגד היינו שם המין, ולשון בגד משמש גם במכסה הכלים, ופרשו עליו בגד וגו', עכ"ד.

והנה אמנם לפמש"כ החזו"א בסימן כ"ח הרי מסתבר דכ"ה דתשמיש פקיקה וכו' אינו חושבו כבגד, ה"נ תשמיש כתיבה אינו חושבו כבגד, אך למש"כ הקה"י דשאני תשמיש פקיקה וכו' דראוי לעשות בו גם כשאינו אריג, שפיר י"ל דנייר העשוי לכתיבה מקב"ט מדין בגד.

ט] במתניתין בשבת דכ"ח: פליגי ר"א ור"ע בפתילת הבגד שקפלה דלר"א טמאה היא ולר"ע טהורה היא, ובגמ' שם מפרש רב המנונא לפלוגתייהו דהיא פחות משלשה על שלשה ומקולי מטלניות שנו כאן ואזדא ר"א לטעמי' ור"ע לטעמי'.

והנה לדעת הרי"ף ודעימי' דטעמא דמ"ד דמטהר הכא הוא משום שתלאה במגוד והניחה אחורי הדלת, הרי דה"נ הא דתלינן לדין פתילת הבגד בפלוגתייהו, היינו דאיירי בפתילה שתלאה שתלאה במגוד או הניחה אחורי הדלת, ובזה נחלקו ר"א ור"ע אם ה"ה טמאה או טהורה, וכ"כ התורי"ד שם בד"ה הכל מודים. - ולדעת רש"י ודעימי' דטעמא דמ"ד דמטהר הכא הוא משום שהתקינה לתשמישים גרועים אלו, הרי דהא דתלינן לדין פתילת הבגד בפלוגתייהו, הוא משום דפתילת הבגד שייחדה להדלקה, דמיא לבגד שייחדו לפקיקה וכו', וכ"כ בחי' הריטב"א שם. - ולדעת הרמב"ם דטעמא דמ"ד דמטהר הכא הוא משום שבטלה התקנתם כשתלאם במגוד וכו', צ"ל דהא דתלינן לפתילת הבגד לפלוגתייהו, היינו דאיירי בפתילה שהתקינה לתשמישים אלו ותלאה במגוד או הניחה לאחורי הדלת, ואח"כ נטלה להדליק בה, וי"ל עוד, דאיירי במטלנית שייחדה להדלקה ואח"כ תלאה וכו' ונטלה להדליק בה בלא יחוד, ולדרך בתרא יתחדש דלדעת הרמב"ם גם תשמיש הדלקה מהני ליתן ע"ז תורת בגד, ותיקשי ע"ז דמ"ש מתשמיש אספלנית דלא חשיב כתשמיש בגד, עמש"נ להלן מ"ג אות א'.[[6]](#footnote-7)

י] והנה בחזו"א סימן ל"ב סקי"ד הק' לדרכם של רש"י ודעימי' דמ"ט דמ"ד דפתילת הבגד שקפלה מקב"ט, הרי ביחוד לפקיקה לא מטמא ר"א רק משום דלא נמנע שיחזירו לטלאי, אבל בשיחדו לפתילה אין סופו להחזירה לטלאי, שהרי אמרו דטעמא דר"א דקיפול אינו מועיל, ומ' דאם קיפול מועיל טהור לכו"ע, וע"כ דפתילה אינו מחזירה לטלאי, וא"כ אף בלא קיפול אלא ביחוד לפתילה הדין נותן דטהורה, עיי"ש בדבריו.[[7]](#footnote-8)

אמנם מד' הריטב"א שם דכ"ח: מבו', דטעמא דמ"ד דקיפול מועיל הוא משום דחשיב כשינוי מעשה, ולפ"ז נראה דלעולם גם בשיחדו לפתילה יתכן שיחזירו לטלאי, ואך דאם קיפול מועיל וחשיב כשינוי מעשה, ה"ז מועיל להעלותו מטומאתו אף אם יתכן שיחזירו לטלאי, ורק אם אין קיפול מועיל ולא חשיב כשינוי מעשה, ובאנו לטהר משום שבטלה חשיבותו לגמרי והו"ל ככלי שנשבר, הרי דבזה אמרינן דכל דעביד דמימלך ויחזירנו לטלאי אינו עולה מטומאתו, וכמש"נ לעיל סק"ב, וי"ל עוד בזה, דטעמא דמ"ד דקיפול מועיל, הוא משום דאחר דקיפלה תו לא מימליך וכמש"כ בשיטה להר"נ שם, ולמ"ד דקיפול אינו מועיל, הוי זה ככל התקנה לתשמישים גרועים, דפליגי ר"א ור"ע אם ה"ז מועיל לטהר.

יא] בחי' הריטב"א שם פירש, דהא דתלי דין פתילת הבגד שקיפלה בפלוגתייהו, הוא משום דקיפול זה חשוב כהתקנה לדברים של מוך בעלמא, ומבו' בדבריו דאין הפתילה עולה מתורת בגד בהתקנתה להדלקה, אלא בשקיפלה ועשה בה מעשה בגופה, וכ"כ המאירי שם בשם י"מ, ועיי"ש שלמד מדבריהם שזה שאמרו התקינו לפקק וכו' הוא בשכנס קצותיו ועשה בו איזה מעשה לכך, אך בפירש"י בשבת שם פירש דהא דתנן שהתקינו לפקוק, היינו שהקצהו לכך, והמאירי שם דקדק מדבריו דבייחוד בעלמא בלא מעשה בגופו ה"ז בטל מתורת בגד,[[8]](#footnote-9) ורש"י לטעמי' פירש דקיפול דתנן במתניתין משום הבהוב הוא, עיי"ש.

יב] בפי' ר"ח בשבת שם פירש באוקימתא דרב המנונא דאיירי מתניתין דפתילת הבגד במטלית פחותה מגע"ג אצבעות, והביא די"מ דמהא דמייתי רב המנונא ראי' ממשנתינו דאיירי בבגד שיש בו גע"ג אצבעות, ש"מ דגם בפתילת הבגד איירי בפתילה שיש בה פחות מג' טפחים, וכתב ע"ז, ז"ל, והא דחוי' היא, דהכא קתני ר"ע אומר טהורה, ומשנה שלימה שנינו מפני שאמרו גע"ג שנתמעטה טהורה אבל שלשה על שלשה שנתמעטה אע"פ שטהר מן המדרס טמא בכל הטומאות, אלא פחות מג' הוא וכו', והאי דקאמר שלשה, דהכנת מטליות בהדיא בפחות משלשה קתני לה וה"ה לפחות מג', עכ"ל.

והרי"ף שם תמה עליו, ז"ל, ואנן מקשינן עלי כי קושיא דילי', מאי אמרת פחות מג' הוא ולהכי קתני ר"ע טהורה, ואימא לאידך גיסא היכי קתני ר"א אומר טמאה בפחות מגע"ג, והלא משנה שלימה שנינו מפני שאמרו גע"ג שנתמעטה טהורה, ועוד היכי אמרת בפחות משלשה על שלשה קתני לה והוא הדין לפחות מגע"ג, וכי באיזה דין שוה פחות מגע"ג לפחות משלשה על שלשה, והלא פחות משלשה על שלשה טמאה בכל הטומאות חוץ מטומאת מדרס, ופחות מגע"ג טהורה מכולם, וא"א לדון טהור מטמא, עכ"ל.

יג] והנה במשה"ק הרי"ף דאם היא פחותה מג' מ"ט דר"א דטמאה, הרי משנה שלימה שנינו דגע"ג שנתמעטה טהורה, כתב הראש יוסף שם, דהר"ח ס"ל כדעת התוס' בנדה ד"ס: דבגד פחות מגע"ג שחישב עליו לתשמיש מקב"ט.

ולפ"ז נראה בדעתו, דפלוגתת ר"א ור"ע בזה היא בבגד פחות מגע"ג שתלאו בבגדו או הניחו אחורי הדלת, דלדעת ר"ע חשיב זה כהצנעה לבגד, וע"כ ה"ה טמא, ולר"ע לא חשיב זה כהצנעה לבגד וע"כ ה"ה טהור,[[9]](#footnote-10) וזהו דתלינן לה בפלוגתייהו במתניתין, דר"א דמטמא הוא משום דס"ל דתלי' בבגדו והנחה אחורי הדלת הוו כהצנעה לבגד, וע"כ ס"ל דאף אם התקינו אח"כ לפקוק בו וכו' אי"ז מבטל את יחודו לבגד, וה"ה טמא, ור"ע דמטהר הוא משום דס"ל דתלי' בבגדו והנחה אחורי הדלת ל"ה כהצנעה לבגד, וע"כ הגם דבגד גע"ג טמא אף בלא הצנעה לבגד, משום דסתמא הוא עומד לתשמיש בגד, מ"מ כל שהתקינו אח"כ לפקוק בו וכו' ה"ה טהור, ומתישב בזה משה"ק הרי"ף ע"ד הר"ח דמאי מדמי פחות מגע"ג לפחות משלשה על שלשה.

יד] הרמב"ם בהל' כלים פכ"ב הכ"ב פסק כדעת ר"א דתלאו במגוד או הניחו אחורי הדלת ה"ה טמא, וכ"כ הרמב"ם בפיהמ"ש מהדו"ב, אך במהדו"ק כתב דאין הלכה כר"א, ובכס"מ שם תמה ע"ז דמ"ט לא פסק כדעת ר' יהושע, שחזר ר"ע והודה לו, וכמש"א בשבת דכ"ט:, וכן תמה ע"ז המאירי בשבת שם, ועמש"כ בזה במער"ק ובמרכה"מ שם ובחזו"נ וסד"ט.

1. והנה לפי' זה משמע, דאף בשזרקו לאשפה, כל טהרתו הוא משום שהתקינו מתחילה לתשמישים אלו, ובחזו"א סימן כ"ח סק"ב וסימן ל"ב סקי"ד הק' דהרי כל גע"ג שזרקו באשפה טהור כדתנן לעיל פכ"ז מי"ב, ועיי"ש מש"כ בזה. [↑](#footnote-ref-2)
2. אך המאירי שם פירש להיפך, דאיירי בשהתקינו לתשמישים אלו ואח"כ הניחו במגוד וכו', ובזה הוא דאם חזר והניחו בקופסא ה"ה טמא, משום שהוא מבטל אותה התקנה מעתה וחוזר לדינו, אך אם תלאו במגוד או הניחו אחורי הדלת פליגי תנאי, ולדעת ר' יהושע ה"ה טהור, משום שלא בטלה התקנתו דשמא עדיין הוא תולה אותו לכך, עיי"ש בדבריו. [↑](#footnote-ref-3)
3. והראש יוסף שם נקט לדעתו, דכל גע"ג אינו טמא אלא בשהצניעו לבגד, וכנראה דהיינו רק בקרע הבא מן הבגד, אך בגד שארג ממנו גע"ג ודאי טמא בלא הצנעה אף שעדיין לא נגמרה אריגתו, כיון שעשייתו היא לשם בגד, - אך בשיטה להר"נ שם נראה, דכל הא דבעינן שיצניענו לבגד, הוא רק בגע"ג שמצאו מושלך, דהוא אינו יורד לידי טומאה אלא בשהצניעו לבגד, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-4)
4. והראש יוסף בשבת שם כתב, דהרמב"ם אזיל לטעמי' שם הכ"א שכתב דמטליות שאין בהן שלשה על שלשה אינן מקב"ט ואם חישב עליהן והכינן מקבלות טומאה, עכ"ל, והיינו דהגם דכל גע"ג טמא אף בשלא חישב עליו, מ"מ מטליות הבאות מבלאי בגדים גריעי ואין טמאות אלא בשחישב עליהן, וכ"כ בחזו"א סימן כ"ח סקי"ז, ומשנתינו קיימא במטליות אלו דאין טמאות אלא בשחישב עליהן, וע"כ הביא הרמב"ם לדינא דמשנתינו אחר שהביא לדינא דמטליות שאין בהן שלשה על שלשה, וע"כ אינם טמאות אלא משום שהתקינם לפקוק את המרחץ וכו'. [↑](#footnote-ref-5)
5. ובחת"ס ח"ו סימן פ"א פליג ע"ז משום דניירות אלו נכתשו הדק היטב ונמסו במים ונהפכו לפנים אחרות פרחה דין צמר ופשתים מינייהו, וכעי"ז כתב בשו"ת תשובה מאהבה ח"ג סימן שס"ד, וצ"ע שהרי אף בגד העשוי משאר מינים מקב"ט, ובחזו"א סימן ה' סק"ד כתב לפרש ד' החת"ס, דאע"ג דמרבינן גם שאר מינים, מ"מ לא מרבינן נייר דאין ראוי לבגד, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-6)
6. אך בתורי"ד שם נראה דמפרש, דאיירי במטלית שייחדה מתחילה לפקוק בה את המרחץ ואח"כ קיפלה להדלקה, וטהרתה אינה משום התקנתה להדלקה, אלא משום מה שהתקינה תחילה לפקוק את המרחץ, עיי"ש, וכן פירש בחזו"א סימן ל"ב סקי"ד, אך בסימן כ"ח סק"ב דן בזה, ועיי"ש שפירש דהא דאינו טהור משום התקנתו להדלקה, הוא משום דלא סגי בהתקנה בעלמא אלא בעינן השתמשות, אך זה שלא כד' רש"י דסגי בהצנעה בעלמא לטהר, וכד' המאירי שם דבפקק בה לכו"ע בטלה. [↑](#footnote-ref-7)
7. ודבריו אתיין רק לפי' התורי"ד דטהרת הפתילה הוא משום שהתקינה לפקוק בה את המרחץ, אך לפי' הריטב"א דטהרתה הוא משום שהתקינה להדלקה, הרי מבו' דל"ב שישתמש בה כדי לטהרה, וגם בד' רש"י מפורש דסגי בהצנעה בעלמא כדי לטהר. [↑](#footnote-ref-8)
8. ועיי"ש במאירי שכתב עוד, דלא אמרו אלא בהתקינו, אבל אם פקק בה בטלה לכו"ע, ונראה דאזיל לטעמי' דטעם פלוגתייהו הוא אם בטלה התקנתו בשהניחה אחורי הדלת וכו', וע"כ כל שפקק בה לכו"ע אין בטלה התקנתו ע"י שהניחה אחורי הדלת, - ועיי"ש שכתב עוד, דאם חזר ופשטה אחר הקיפול חוזרת לטומאתה, וי"מ דטהורה שהפשוט בזו כהנחה במגור ואי"ז ביטול ההתקנה וכו', עכ"ד. [↑](#footnote-ref-9)
9. והוצרך הר"ח לפרש כן, משום דלא ניח"ל לפרש דמתניתין איירי בפתילה שהתקינה תחילה לפקוק בה את המרחץ וכו', וגם ס"ל דהכנתה להדלקה אינה מטהרתה משום שעדיין לא נשתמש בה לכך, וע"כ אם הי' בה גע"ג אצבעות לכו"ע היא טמאה, ובע"כ דאיירי בשאין בה גע"ג אצבעות, ובזה הוא דפליגי אם תלייתה בבגדו והנחתה אחורי הדלת הו"ל כהצנעה ויחוד לבגד. [↑](#footnote-ref-10)