כלים פי_ב מ_ח
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_מ

**כלים פי"ב מ"ח**

א] **האולר,** בפי' רה"ג פירש שהוא עץ שבתוך העץ לערב בו וכו', וכן פירש הערוך והביאו הר"ש, אך בפי' הר"ש מכת"י כתב ע"ז, דלא יתכן כלל לפרש שיהא של עץ דפשוטי כ"ע טהורין, אלא כולהו במתכת וכן קולמוס, עכ"ל, ומצינו שחזר בו הר"ש בזה גם בשלהי מכילתין שפירש שכתב בהא דתניא בתוספתא דהאולר וכו' של זכוכית טהורים, דכל הנך שנויים לעיל במתניתין וכו', והתם תנן טמאים דבשל עץ אבל הכא בשל זכוכית וטהורים, ושוב חזר בו הר"ש וכתב דהתם וכו' דבשל מתכת, וכ"ה מבו' בד' הרמב"ם פ"ט מכלים הט"ז דכל הני כלים של מתכת הן.

ובדעת הערוך ורה"ג שפירשוה בשל עץ, קשיא משה"ק הר"ש, שהרי פשוטי כ"ע טהורין, ושמא יש לדחוק דודאי הכא איירי בשל מתכת, וכונתם לפרש דהוא כעין מה שעושין מעץ, ושמא דעתם כדעת הרמב"ם בפיהמ"ש בכ"ד דכל פשוטי כ"ע מקבלין טומאה מדרבנן.

ב] **והמשקלות והכירים והכן והכנא,** הר"ש פירש דמשקלות זהו משקלות ממש, וכ"ה בפי' רה"ג, וכ"ה בערוך ע' מטוטלת, אך הרמב"ם בפיהמ"ש ובפ"ט מכלים הט"ז פירש דהוא ממאזני הבנאים, ועי' בתוס' חדשים ובתוא"ש מה שפירשו בטעם שפירש הרמב"ם כן. - ובהא דתנן הכירים והכן והכנא, עי' תוי"ט ואלי' רבה מה שפירשו בזה.

ג] הרמב"ם בפ"ט מכלים הט"ז הביא לכל הני כלים, וכתב דכל אלו מקב"ט שכל אחד מהן יש לו שם בפנ"ע, עכ"ל, ובפשוטו מבו' מדבריו דאף כלי המשמש בפנ"ע, אינו מקב"ט אא"כ יש לו שם בפנ"ע, וצ"ע היאך זה מתישב עם מש"כ הרמב"ם בפיהמ"ש לעיל פי"א מ"ב ובפ"ט מכלים ה"א דהא דכלי שאין לו שם בפנ"ע טהור הוא משום דחשיב כמקצת כלי, ועם ד' הרמב"ם לעיל פי"א מ"ט ובפ"ט מכלים ה"ג דכל שפרק הכלי ראוי לתכשיט בפנ"ע ה"ה מקב"ט, ואף שאין לו שם בפנ"ע, ועמש"נ לעיל פי"א מ"ב אות ג' ומ"ט אות י"ג.

והנה מד' הרמב"ם מ' דזהו מה דקמ"ל מתניתין, דכל הני כלים יש להן שם בפנ"ע, ובמשנ"א עמד ע"ז דכל כה"ג א"צ להשמיענו שידוע מפי הבריות, ועוד דאיכא טובא כה"ג, ועיי"ש מש"כ בע"א, וצ"ע.

ד] **וכל גולמי כלי עץ טמאים חוץ משל אשכרוע,** גיר' הר"ש והרא"ש חוץ משל פירשע, וכ"נ שהי' גיר' הערוך ע' פירשע, וגיר' הרמב"ם חוץ משל אשכרוע, ובפשוטו הוא דבר א', וכ"ה בכס"מ רפ"ה מכלים, אך בפי' הרע"ב מבו' דהן ב' מינים, ועיי""ש שכתב דטהרת גולמי כלי אשכרוע, הוא לפי שקליפתו עבה וקשה ואין חשובין כלים עד שתוסר קליפתן ותגמר מלאכתן, וטהרת גולמי כלי פירשע, הוא לפי שאין מלאכתן נגמרת אלא בשליקה וכו' ושוב אין יראים שמא יסדקו.

והנה הרמב"ם בפיהמ"ש פירש דטעם טהרתן הוא שקודם לכן הם אינם ראויים לכלום מרוב צמרירות העץ שלהם, ובפ"ה מכלים ה"א כתב דטעם טהרתן הוא משום שאין הכלי ממני חשוב כלי עד שיתיפה, והראב"ד שם השיג ע"ז מד' התוספתא שפירשו בו טעם מפני שמחוסרין שליקה וממרים את מה שבהם, פי' עושין מה שבהם מר, ועיי"ש בכס"מ שכתב בדעת הרמב"ם, דבתוספתא לא נתפרש טעם זה אלא בד' ר' יהודה דהעושה כלים מגרופיות של זית טהור, אך בד' ת"ק דחוץ משל פירשע לא נתפרש טעם זה, ומ' דאין ממירין את שבהם, אלא הוא משום שהן מחוסרין שליקה, דהם כלים יפים ואין יופיים ניכר כ"ז שמחוסרין שליקה, ובאמת בד' הרמב"ם בפיהמ"ש מבו' כן, דטעמא דר' יהודה דגרופיות של זית טהורה, הוא משום שהם שמנים הרבה ואינם ראויים להשתמש בהן עד שישלקו באש, ואילו טעמא דגולמי כלי אשכרוע טהורין הוא מטעם אחר.

אך בעיקר מה שנקט הכס"מ בדעת הרמב"ם דדינא דמתניתין דגולמי כלי אשכרוע טהורין ודינא דתוספתא דגולמי כלי פירשע טהורין, חד דינא הוא, צ"ע, שהרי בתוספתא תניא דטהרתן הוא מפני שהן מחוסרין שליקה, ואילו בגולמי כלי אשכרוע כתב הרמב"ם בפיהמ"ש שהן טהורין עד שיגרדו ויחליקו אותן, והרי דאינם מחוסרין שליקה אלא גרידה והחלקה, וכן מ' גם בל' הרמב"ם בהל' כלים שם.

וקרוב הדבר שדעת הרמב"ם היא כמש"כ הרע"ב, דכלי אשכרוע וכלי פירשע ב' מינים הם, והא דגולמי כלי אשכרוע טהורין הוא משום שאינם ראויים עד שיגרדו ויחליקו אותן, והא דכלי פירשע טהורין הוא משום שהן מחוסרין שליקה, וס"ל להרמב"ם דמתניתין ותוספתא פליגי, ופסק הרמב"ם כמתניתין, דגולמי כלי אשכרוע טהורין וגולמי כלי פירשע טמאין, ולפ"ז מיושב בפשיטות השגת הראב"ד, דאף אם טהרת גולמי כלי פירשע לתנא דתוספתא הוא משום שהן ממרין את מה שבתוכן, מ"מ טהרת גולמי כלי אשכרוע הוא מטעם אחר.

ה] בזכר יצחק ח"ב סימן כ"ו כתב לדקדק בד' הרמב"ם שכתב בפ"ח מכלים ה"ב בדין גולמי כלי מתכות דטהורין, דהוא כל שעתיד לשוף וכו' או שהי' מחוסר אוזן או אוגן, ואילו בפ"ה ה"א בדינא דגולמי כלי עץ טמאין, לא הזכיר להני גווני דמחוסר אוזן או אוגן, ועיי"ש שכתב בטעמו, דעד כאן אין כלי אשכרוע טהור אלא במחוסר יפוי, שאז אינו כלי, ולא כשמחוסר אוזן דאי"ז חיסרון בגוף הכלי כלל, וזה רק בכלי מתכות טהור, וע"כ כיון שהרמב"ם רצה להוציא כלי אשכרוע, לא הביא הך דמחוסר אוזן, ועיי"ש בהמש"ד שכתב לחדש, דגולמי כלי אשכרוע לא מהני להו מחשבה שלא לגמור, משום דלא חשיבי כלים כלל, ומשא"כ בגולמי כלי מתכת, דכל שחישב עליהן הן מקבלין טומאה, עכ"ד, ויש להעיר, דאמנם בפשוטו כן הוא דגולמי כלי מתכת שחישב עליהן מקבלין טומאה, אך בד' הרמב"ם לעיל פי"א מ"ג מבו' בפשוטו דגולמי כלי מתכות טהורין אף אם חישב עליהן, עמש"נ שם אות ד'.

ו] והנה הרמב"ם שם כתב, ז"ל, וקרוב בעיני שכלי עצם ככלי אשכרוע ואין גולמיהן מקב"ט, והראב"ד השיג ע"ז דזאת הקורבה לא ידעתי מאין באה לו וכו', ואי ס"ל כר"נ דאמר במסכת חולין גולמי כלי עצם כגולמי כלי מתכות דמי לימא הכי, ולמה לי' לדמויינהו לאשכרוע וכו', עכ"ל, ובכס"מ שם כתב דדעת הרמב"ם דהא דגולמי כלי אשכרוע טהורין הוא משום שהן יפים ואין יופיים ניכר כ"ז שמחוסרין שליקה, ואפשר שמשם למד רבינו לשל עצם שהם יפים ואין יופיים ניכר כל זמן שהם גולמים, עכ"ד, ובמל"מ שם תמה ע"ז, ממש"א בחולין דכ"ה: בטעם טהרת גולמי כלי מתכות, דר' יוחנן אמר הואיל ולכבוד עשויין, ור"נ אמר הואיל ודמיהן יקרים, מאי בינייהו איכא בינייהו כלי עצם, ואזדא ר"נ לטעמי' דאמר ר"נ כלי עצם ככלי מתכות דמו, ואם גם לדעת ר' יוחנן גולמי כלי עצם טהורין משום שאין יופיים ניכר כ"ז שהם גולמים, א"כ מאי אמרינן איכא בינייהו כלי עצם, הא אף ר"י מודה דגולמיהן טהורין, ומאי נפ"מ אי מר מדמה כלי עצם למתכת ומר מדמה לאשכרוע, מאחר דלענין דינא לא פליגי.

ובזכר יצחק שם יישב היטב, דאיכא ביניהו כלי עצם המחוסרין כן או אוזן, דלר"נ כלי עצם ככלי מתכות וכל שהן מחוסרין כן או אוזן טהורין, אך לר' יוחנן ל"ה כלי עצם ככלי מתכות, ולא מטהרינן להו אלא בשהן מחוסרין יפוי, אך כל שאינם מחוסרין יפוי ה"ה טמאין, אף שהן מחוסרין כן או אוזן, עכ"ד.