1 בגדר דין אונס המבטל מתנה וגט, ובדין אונס שאר קרובים, ובד_ התשב_ץ בזה
קטגוריות: ש_ס / כט גיטין / סוגיית אונס - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

יום ד' י' מנ"א תשע"א

**א**

א] כתב התשב"ץ ח"א סימן א', ז"ל, אבל נראה ברור שמה שעכבו האב מלצאת משם אינה כפיי' לגבי בן חדא שאפילו היו חובטין לאב עד שיגרש בנו לא הוי עישוי שאפי' הי' בנו שרחמי האב על הבן לא מיקרי עישוי, וכ"ש דכפיית אביו שאינה עישוי לבן שאין רחמי הבן על האב ומחתרת תוכיח, עכ"ל.[[1]](#footnote-2)

והרשב"ש בהגהתו כתב ע"ז, ז"ל, הרשב"א ז"ל כתב בתשובתו דהוי אונס, והביא ראי' מאותה ששנינו נדרי אונסין כיצד כגון שהדירו כו' וחלה בנו, עכ"ל, והוא מש"כ הרשב"א בתשו' המיוחסות סימן רע"ג, ז"ל, שדעתי נוטה שנדר הזה בטל מעיקרו ושאינו נדר כלל, לפי שזה אנוס הי' בעיקר הנדר כיון שהיתה אחותו חולה חולי כבד ונשבעה שלא תאכל ער שידור ויאסור, ואין לך אונס גדול מזה לאחי', ואיני רואה שיספק אדם לומר שאין אונס אלא שמגיע לגופו או לממונו של נודר ממש, שאין לך חביב על אדם כהצלת אחיו ואחותו ויקר פדיון נפשם בעיניו, ובהדיא תנינא נדרי אונסין כיצד וכו' או שחלה בנו וכו' הרי אלו נדרי אונסים וכו', עכ"ל, וכ"כ הרשב"ש בתשו' סימן של"ט ללמוד מד' הרשב"א דגם אונס שאר קרובים חשיב כאונס, וכ"כ מהרח"ש בקונט' המודעא, וכ"ה במשכנו"י סימן ל"ח.

ב] אמנם הדברים צ"ע, דהנה כתב התשב"ץ שם בהמש"ד, ז"ל, עוד יש אונס אחר וכו' והוא שאנסו אחרים וכו' בגוף או בממון ואומרים להם בפירוש שאונס זה לא יסלקוהו עד שיגרש פלוני וכו', אני אומר שאי"ז בכלל אונסין, אפי' הוציאו להריגה לבנו שרחמיו עליו אם הוא לא יגרש אשתו וגרשה להציל בנו, כיון שלא מסר מודעא אי"ז הגט מעושה כלל, שאין העשוי אלא בגופו ועור בעד עור וכל אשר לאיש יתן בעד נפשו, ואע"ג דאמרינן בפ"ד דנדרים דנדרי אונסין הוו אם חלה בנו, היינו למימר דמקרי אונס לענין למפטרי' משום דאנוס רחמנא פטרי' וכו', אבל לענין גט מעושה אינו ענין, שאין כל הנאנס נקרא מעושה, ואפילו נאנס מפני שהיו מכין וחובטין בנו יחידו אשר אהב, עכ"ל.

ומבו' בד' התשב"ץ, דודאי מודה דלענין נדרים חשיב אונס שאר קרובים לאונס, וחשיב כאונס דרחמנא פטרי', וכל מש"כ דלא חשיב כאונס, הוא רק לענין גט, דכה"ג לא חשיב כגט מעושה.

ולפ"ז הרי אין ללמוד מד' הרשב"א שכתב דאונס קרובים חשיב כאונס לענין נדר, דה"נ מהני אונס קרובים לחשוב הגט כגט מעושה, וז"פ.[[2]](#footnote-3)

ג] אמנם הנה באמת בד' הרשב"א שם משמע, דמדמה דין אונס בנדרים לדין אונס במכר ומתנה, ז"ל, אולי יבא ויערער על עיקר האונס, הרי שנינו נדרי אונסין כיצד הדירו חבירו שיאכל עמו וחלה הוא או חלה בנו או שעכבו נהר הרי אלו אונסין, אלמא לא קרי אונס אלא אונס הבא אחר הנדר שלא הי' יודע מתחלה, אבל במה שהי' כבר בשעת הנדר גמר ונשבע וויתר על אותו אונס וכו', לא היא וכו', "ותדע לך שהרי על האונסים הנמצאין בכל מקום שמבטלים הענינים מן הצד הזה הן בזביני ומתנתא כולם כשנאנס במה שעשה מתחלתו ומ"ש הכא", עכ"ל, והרי דמדמי הרשב"א דין אונס המבטל מכר ומתנה, לדין אונס המבטל נדר, ועי' גם בד' הרשב"א ח"ב סימן פ"ג דמשמע דמדמי להו.

ולפ"ז הרי כיון שנקט הרשב"א דאונס קרובים חשיב כאונס לגבי נדרים, ה"נ חשיב כאונס לגבי מכר ומתנה וגט, ושלא כד' התשב"ץ שחילק ביניהם, ואולי זהו מכוון הרשב"ש שהוכיח מד' הרשב"א שלא כד' התשב"ץ, אך הדבר סתום בדבריו שלא הביא אלא לתחילת ד' הרשב"א, אשר מזה לכאו' אין ללמוד דפליג ע"ד התשב"ץ, שהרי מודה התשב"ץ דלענין נדרים חשיב זה אונס, וכמפורש בדבריו, וכנ"ל.

ד] ולכאו' הי' נראה בביאור הפלוגתא בזה, דהנה כתב התשב"ץ בתשו' שם, ז"ל, אונסא דנפשי' כגון שחושב שזה הדבר הוא כן ואינו כן ומפני מחשבתו עשה אותו דבר ואלו ידע האמת לא עשאו, וכגון זה אשה שנישאה בב' עדים שאמרו לה מת בעליך ואחר כך מת בעלה וכו', וכגון ההיא דפרק ד' אחין דקתני ב' שקידשו ב' אחיות ובשעת כניסתן לחופה הוחלפו וכו', וכגון המשמש עם הטהורה ופירסה נדה וכו', וכגון הא דאמרינן בשבועות ובנדרים מר אמר שבועה הכי אמר רב ומר אמר שבועה הכי אמר רב, ואמרינן התם דחד מנייהו אנוס הוא משום דלבי' אנסי', ובפ' ואלו הן הגולין אמרינן אומר מותר אנוס הוא וכו', וכן מי שנאנס ע"י חולי כגון שנשבע על ככר ומסתכן בה אם לא יאכלנה וכו', והרבה יש בכיו"ב באונסא דנפשי', וגדולה מכל אלו יש שאפילו יודע באותו דבר ועשאו אפשר לקרא אונס, כגון הא דאמרינן בכתובות גבי תחילתה באונס וסופה ברצון וכו' דאפי' אמרה הניחו לו דאלמלא לא נזקק לה היא שוכרתו מותרת מ"ט יצר אלבשה, ואין אונסין אלו פוסלין את הגט, והראי' מדאמרינן בפרק חזקת וכו' אילימא דכל דמזבין אי לאו דאניס לא מזבין ואפ"ה הוי זביני דילמא שאני אונסא דנפשי' מאונסא דאחריני, משמע מהכא דכל דאניס מדנפשי' לא דמי לאונסא דאחריני ולא מיקרי אנוס כלל וכו', עכ"ל.

וביאור ד' התשב"ץ הוא, דהגם דלענין דינא דאונס רחמנא פטרי', חשיבי כל הני גווני כאונס, מ"מ לענין גט לא חשיבי כאונס, והיינו משום דלענין גט ל"ש דינא דאונס רחמנא פטרי', והא דל"מ באונס, הוא משום דלא גמר ומגרש, וכל הא דלא גמר ומגרש, הוא רק בשאנסוהו אחרים, אך כל שלא אנסוהו אחרים, ה"ה גומר ומגרש.

ונ' להוסיף ביאור בזה, דהנה ל' התשב"ץ בהמש"ד, ואע"ג דאמרינן בפ"ד דנדרים דנדרי אונסין הוו אם חלה בנו, היינו למימר דמקרי אונס לענין למפטרי' משום דאנוס רחמנא פטרי' וכו', אבל לענין גט מעושה אינו ענין, "שאין כל הנאנס נקרא מעושה", עכ"ל.

ונ' בביאורו, דדינא דאונס רחמנא פטרי', הוא כל היכא דמאי הו"ל למעבד, וע"כ בכל הני גווני איכא לדינא דאונס רחמנא פטרי', אך דינא דאונס מבטל הגט, הוא רק בדהוי "מעושה", והיינו דחשיב שלא נעשה על ידו אלא עשאוהו אחרים, דבכה"ג לא גמר ומגרש, וזה הוא רק היכא שאנסוהו אחרים, אך כל שלא אנסוהו אחרים, הרי דהגם שהי' הוא מוכרח לגרש ומאי הו"ל לי' למעבד, מ"מ כיון שהוא עצמו החליט לגרש ולא אנסוהו אחרים ע"ז, ל"ה גט "מעושה" וגמר ומגרש.

אך במה שלמד התשב"ץ לזה ממש"א דשאני אונסא דנפשי' מאונסא דאחריני, צ"ע, שהרי באונסא דנפשי' דמכר משום דאיצטריך לי' זוזי, הרי לא חשיב אונס גם לדינא דאונס רחמנא פטרי', והיאך למד התשב"ץ משם דגם בכל הני אונסין דחשיבי כאונס לדינא דאונס רחמנא פטרי', מ"מ אינם חשובין כאונס לגבי מכר וגט, וצ"ל דלמד כן מלישנא דגמ' דדילמא שאני אונסא דנפשי' מאונסא דאחריני, דמשמע מזה דכללא הוא דלא חשיב כאונס לענין **מכר** אלא אונסא דאחריני.

ה] אמנם הנה בתשו' הרשב"א ח"ב סימן רע"ח כתב, ז"ל, ואילו גוזל את חברו מנה ואנסו עד שמחל לו מי הויא מחילה, ועוד דבר תורה יש טענת אונס בכל דבר מולנערה לא תעשה דבר, וכיון שכן הא נמי שמחל לו מחילת בריות נמצא עכשו דמחילה באונס היתה, ומי שאנסוהו ליתן ונתן מתנתו בטלה, עכ"ל.

ומבו' בד' הרשב"א, דגם בנתן מתנה באונס, מצינו למיתי עלה מדינא דולנערה לא תעשה דבר, דמכח זה בטלה המתנה.

ו] ולפ"ז הי' נראה שבזה הוא שנחלקו הרשב"א והתשב"ץ, דהרשב"א לטעמי' דס"ל דלגבי מכר ומתנה וגט באונס מצינו למיתי מדינא דולנערה לא תעשה דבר, ע"כ שפיר דימה דין אונס בנדרים, דהוא מדינא דאונס רחמנא פטרי', וכמש"כ התשב"ץ והרשב"ש סימן של"ט, (ופליגי ע"ד הר"ן בנדרים דכ"ז. שכתב דהוא משום דאדעתא דהכי לא נדר), לדין אונס במכר ומתנה, וע"כ לדעתו כ"ה דאונס שאר קרובים חשיב כאונס לענין נדרים, ה"נ חשיב כאונס לענין גט ומתנה, אך התשב"ץ לטעמי' דס"ל דלגבי מכר ומתנה וגט באונס לא מצינו למיתי מדינא דולנערה לא תעשה דבר, אלא דין אחר הוא דכל שהגט מעושה ל"מ משום דלא גמר ומגרש, וע"כ לדעתו אין ללמוד מהא דבנדרים חשיב אונס שאר קרובים כאונס, דה"נ לענין גט חשיב כאונס, וכנ"ל.

ז] אמנם העירוני דלכאו' אין הדברים מתישבים, דהנה הרי גם לדעת הרשב"א דבמכר ומתנה וגט באונס מצינו למיתי מדינא דולנערה לא תעשה דבר, הרי מ"מ במכר דאגב אונסא וזביני גמר ומקני, הוי זביני' זביני, ואינו בטל מכח האונס, והרי דכל דגמר ומקני, לא חשיב שנעשה מחמת האונס, ולי"ב לדינא דאונס רחמנא פטרי', וכל הא דמהני דינא דאונס רחמנא פטרי', הוא רק בדלא גמר ומקני.

ולפ"ז הרי לכאו' נמצא דליכא נפ"מ אם מצינו למיתי בהו מדינא דאונס רחמנא פטרי' או לא, דממ"נ, אם גמר ומקני, הרי ל"מ בזה דינא דאונס רחמנא פטרי', ואם לא גמר ומקני, הרי גם בלא דינא דאונס רחמנא פטרי' לא חייל.

ולפ"ז הרי דאין לתלות דין אונס שאר קרובים בפלוגתא זו, דממ"נ, אם באונס שאר קרובים גמר ומגרש, הרי ל"ש בזה דינא דאונס רחמנא פטרי', ואם באונס שאר קרובים לא גמר ומגרש, הרי ל"ה גט אף בלא דינא דאונס רחמנא פטרי'.

ח] אמנם באמת נראה דשפיר תלי דין אונס שאר קרובים בפלוגתא זו, והיינו משום דהנה הרי בעיקר מש"כ התשב"ץ דלגבי נדרים שפיר חשיב אונס שאר קרובים כאונס, ואפ"ה לגבי גט לא חשיב כמעושה, צ"ע דממ"נ, אם לגבי גט מהני משום דגמר ומגרש, א"כ מ"ט לענין נדרים הו"ל כאנוס, הרי כיון דגמר ונדר, לא חשיב כאונס, ואמנם י"ל דשאני נדרים שלא הי' האונס בשעת הנדר, ובזה י"ל דל"ש לומר דגמר ונדר, אך בד' התשב"ץ מ' דבנדר דומיא דגט שהי' האונס בשעת הנדר, נמי לא יהני, ובע"כ מד' התשב"ץ דס"ל דכל דאיכא למיתי עלה מדינא דאונס רחמנא פטרי', ל"מ הא דגמר ונדר, וכל הא דבמכר מהני הא דגמר ומקני, הוא רק משום דליכא למיתי עלה מדינא דאונס רחמנא פטרי'.

ולפ"ז הרי נמצא, דע"כ להתשב"ץ לטעמי' דס"ל דבגט באונס ליכא למיתי מדינא דאונס רחמנא פטרי', ע"כ ס"ל דאין ללמוד מהא דאונס קרובים חשיב כאונס לגבי נדר דה"נ חשיב כאונס לגבי גט, דהגם דבנדר חשיב כאונס ואית בי' לדינא דאונס רחמנא פטרי', מ"מ לגבי גט מהני משום דגמר ומגרש, אך להרשב"א לטעמי' דס"ל דבגט באונס נמי איכא למיתי מדינא דאונס רחמנא פטרי', הרי דמהא דלגבי נדר חשיב אונס שאר קרובים כאונס, ה"ה לגבי גט חשיב כאונס, ואין לדחות דהגם דחשיב כאונס מ"מ כיון דגמר ומגרש הוי גט, דא"כ מ"ט בנדר ל"מ, שהרי לדעתו שוה דין גט לדין נדר דאית בי' לדינא דאונס רחמנא פטרי', ואם בגט אמרינן דמהני ולי"ב משום פטור אונס, משום דגמר ומגרש, א"כ מ"ט בנדר ל"ה נדר, הרי כיון דגמר ונדר הו"ל נדר, וכ"ה מבו' בד' הרשב"א שם, שהצד לומר דבאונס שהי' בשעת מעשה הוי נדר, הוא משום דגמר ונשבע וויתר על אותו אונס.

ט] ונ' עוד לדון בזה, דהא דפלוגתת הרשב"א והתשב"ץ הויא לטעמייהו, אי"ז רק בהנידון אם יש ללמוד מההיא דנדרים דאונס שאר קרובים חשיב כאונס, אלא באמת עיקר דין אונס שאר קרובים תלוי בפלוגתייהו אם במכר וכו' איכא למיתי מדינא דאונס רחמנא פטרי'.

והטעם בזה הוא, דהנה לדעת הרשב"א דבמכר וכו' איכא למיתי מדינא דאונס רחמנא פטרי', הרי דהא דכל דגמר ומקני מהני, ולי"ב משום אונס, נראה דלא סגי בזה במה דאית לי' גמ"ד בעלמא למקח, דהגם דאיכא גמ"ד המועלת למקח, מ"מ כיון דה"ה אנוס ע"ז, בדין דנימא דאונס רחמנא פטרי', ול"מ הא דגמר ומקני, אלא בשרצונו בקיום המקח וויתר על אותו אונס, וכאשר כ"ה להדיא בל' הרשב"א במיוחסות שם, אך לדעת התשב"ץ דבמכר וכו' ליכא למיתי מדינא דאונס רחמנא פטרי', הרי דהגם דכשאנסוהו אחרים ולא גמר ומקני כלל, לא חיילי, מ"מ כל דאית לי' גמ"ד בעלמא למקח ולגירושין, חיילי המקח והגט, אף שאין רצונו בקיומם ולא ויתר על אותו אונס.

ולפ"ז י"ל, דבזה תלי דין אונס שאר קרובים, דלהרשב"א לטעמי' דל"מ גט ומתנה באונס אלא בשרצונו בקיומם וויתר על אותו אונס, הרי דכל דהוי האונס מחמת אחרים, אף שלא הי' האונס בגופו אלא בשאר קרובים, מ"מ כיון דאי"ז אונסא דנפשי' אלא הוי האונס מחמת אחרים, אינו מוותר על אותו אונס, וע"כ לא חיילי, ומשא"כ להתשב"ץ לטעמי' דמהני גט באונס בשגמר וגירש, אף בשלא ויתר על אותו אונס, ע"כ שפיר י"ל, דהגם דבאונס גופו לא גמר ומגרש, משום שהוא מעושה ע"י אחרים, ואי"ז כלל החלטה שלו, מ"מ באונס שאר קרובים, הוי זה כהחלטה שלו לגרש, וה"ה גומר ומגרש, אף דודאי כיון דהוי האונס מכח אחרים, אינו מוותר על אותו אונס, ואינו מתרצה בגירושין.

**ב**

י] במש"כ התשב"ץ דאפי' הוציאו להריגה לבנו שרחמיו עליו אם הוא לא יגרש אשתו וגרשה להציל בנו, כיון שלא מסר מודעא אי"ז הגט מעושה כלל, תמה הב"י באהע"ז סימן קל"ד, ז"ל, ומש"כ שאפילו הוציאו בנו להריגה אם לא יגרש אי"ז גט מעושה, תמיהני עליו האיך יעלה על הדעת שממון יהא חמור מחיי בנו, עכ"ל.[[3]](#footnote-4)

אמנם הנה בתשו' מבי"ט ח"ב סימן קל"ח כתב ע"ד התשב"ץ, ז"ל, והיא סברא נכונה, כי אונס אחרים לא מיקרי אונס לגבי דידי', כי יש כמה אנשים אינם מקפידים ולא מצטערים על צער קרוביהם ואינם רוצים להפסיד ממון עליהם ולא לבטל רצונם מפניהם, והרוצים מרצונם הם עושים, וזה שגירש אשתו להציל את קרובו או אפי' בנו מדעתו ורצונו עשה, ואין הגט מעושה כלל, עכ"ל.

וצ"ע בדבריו, חדא, דאטו יש בנ"א שמוציאין את בנם להריגה, ואינם מקפידים ע"ז, ועוד, דהרי חזינן דלענין נדרים הוי אונס שאר קרובים אונס, וכל מש"כ התשב"ץ דל"ה אונס הוא רק לגבי גט, דלי"ב לדינא דאונס רחמנא פטרי', ואם הא דאונס שאר קרובים לא חשיב כאונס, הוא משום דכמה אנשים אינם מקפידים ע"ז, והרוצים מרצונם הם עושים, א"כ מ"ט לגבי נדרים הו"ל כאונס.

יא] ונ' בביאור הדברים, והעירוני ליסוד הדברים, עפמש"נ לעיל מל' התשב"ץ דיסוד דבריו הוא, דכל הא דאמרינן דלא גמר ומגרש, הוא רק בגט "מעושה" והיינו דחשיב שלא נעשה על ידו אלא עשאוהו אחרים, דבכה"ג לא גמר ומגרש, אך כל שאין הגט "מעושה", הרי דהגם דהוא מוכרח לגרש ומאי הו"ל לי' למעבד, מ"מ כל דהוי זה החלטה שלו לגרש, גמר ומגרש.

ולפ"ז י"ל, דע"כ ס"ל דבאונס שאר קרובים, כיון דאי"ז נוגע לעצמו, הרי דהגם דודאי הוא מוכרח לגרש, מ"מ ה"ה רואה את זה כהחלטה שלו, וה"ה גומר ומגרש, ודוגמא לדבר נראה, אם אמרו לו שאם לא יגרש יהרגו אדם אחר שאינו קרובו, דאף דודאי יגרש כדי שלא יהרגוהו ומאי הו"ל למעבד, אך אין האדם רואה את עצמו כמעושה ע"ז, אלא דשקל בדעתו שראוי לגרש כדי להציל אדם זה מן ההריגה, וה"נ י"ל אף בשהוציאו את בנו להריגה.

ואמנם דאכתי שפיר תמה הב"י, דלכאו' הריגת בנו הוי זה כהפסד שלו, ולא גרע מאונס ממון דחשיב כגט מעושה, וצ"ע בזה.

יב] ועיקר הך מילתא דלא בכל גוונא שהוא מוכרח לגרש ומאי הו"ל למעבד חשיב כגט מעושה, אלא רק כשהוא מעושה ע"י אחרים, ואינו רואה את הגירושין כהחלטה שלו, נ' לפרש בזה מש"כ מהרי"ק דאיום והפחדה בעלמא לא חשיב כאונס, והנה הרי ודאי דכל בר דעת שמאיימים עליו במיתה אם לא יתן או יגרש, ה"ה נותן או מגרש, וא"כ מ"ט לא חשיב כאונס, ובע"כ דמ"מ כיון שאינו רואה את האיום וההפחדה ככפי' ודאית, ה"ה רואה את המתנה והגירושין כהחלטה שלו, וה"ה גומר בדעתו ומקנה ומגרש.

ובאמת גם למש"כ הראשונים בכ"ד דאיום והפחדה חשיב כאונס, מ"מ כתב מהרי"ק דכל דאפשר שאין ביד האנס להפסידו, לא חשיב כאונס, וכן נקט המהרח"ש, והנה גם בכה"ג צ"ע, דודאי דכל בר דעת שמאיימים עליו במיתה אם לא יתן או יגרש, הרי דהגם דיתכן שאין ביד הלה להרגו, מ"מ ודאי שיתן ויגרש מכח הספק, וא"כ מ"ט לא חשיב כאונס, ונ' דג"ז מתפרש ע"פ הנ"ל, דכל שאינו רואה את האיום וההפחדה ככפי' ודאית, ה"ה רואה את המתנה והגירושין כהחלטה שלו, וה"ה גומר בדעתו ומקנה ומגרש.

**ג**

יג] והנה כתב התשב"ץ שם, ז"ל, ויש אונס אחר אעפ"י שהוא אונסו בגופו אינו אונס לגרש אלא שאונס אותו לעשות דבר אחד והוא מעצמו כדי להנצל מאותו אונס מגרש מעצמו, וזה אינו קרוי כפי' כיון שלא כפו אותו ממש להוציא, והראי' וכו' ומ"מ מוכח מהכא כשכופין אותו לפרוע כתובתה ולפעמים מפני פרעון כתובתה הוא צריך לגרש והרי הוא כפוי ועומד בגט זה, כיון שלא כפו אותו ממש לגרש אלא שכדי לפטור עצמו מאונס פרעון כתובתה נתפייס לגרש, לא מיקרי גט מעושה כלל שהרי האונס בענין אחר הי' והגט ברצונו נתנו שהרי לא היו כופין אותו לגרש, והא דשמואל דאמר אין מעשין אלא לפסולות היינו עישוי בגופו ממש לגרש דהיינו לישנא דעישוי הגט וכן נמי הא דתנן גט מעושה שלא כדין פסול דכוותה היא שמעשין אותו בגופו לגרש וכו', ומיהו מסתברא דה"מ כשכפוהו בדין בדברים אחרים, כגון הכא שהדין נותן לפרוע כתובתה וכדין כפוהו בפריעתה, אבל אם כפוהו שלא כדין בדבר אחר ומתוך אותה כפי' גירש אפשר דהוי גט מעושה דנקטי' בכובסי' דלשבקוה גלימי' הוי וצ"ע, עכ"ל.

והנה ממש"כ התשב"ץ דהא דל"מ בשכפוהו שלא כדין וכו', הוא משום דנקטי' בכובסי' דלשבקוה גלימי' הוי, משמע דאיירי בכה"ג שמטרת כפייתם היתה לצורך הגירושין, דומיא דמש"א להך מילתא בב"מ דק"א: ובשבועות דמ"א., עיי"ש, וע"כ חשיב זה ככפי' על הגירושין, וגם בזה לא הכריע התשב"ץ לפסול, אך בגונא שלא היתה דעתם כלל על הגירושין, אלא באו לאנסו על דבר אחר, והוא נתרצה לגרש כדי לפייסם, נ' מד' התשב"ץ דפשיטא לי' דלא חשיב כאונס, ועי' בתשו' ראנ"ח ח"א סימן ס"ג שדן לפרש כן בדבריו, כדי שלא יחלוק התשב"ץ ע"ד הריב"ש, שנקט הראנ"ח שם בדעתו דכה"ג לא חשיב כגט מעושה, וכעי"ז פירש גם בתשו' בית אפרים החדשות סימן ע"ג רצח - רצט, עיי"ש, ולפ"ז צ"ל, דכשכופין אותו לפרוע הכתובה, חשיב זה ככפי' על הגירושין, וצ"ע, ועי' גם בתשו' הר"ב אשכנזי סימן ט"ו דמבו' בדבריו דלא הכריע לפסול בזה, אלא בכה"ג דמוכחא מילתא דבעקיפין אתו עלי', ומטרת הכפי' היא לצורך הגירושין.

ובזה ניחא דאין ד' התשב"ץ אלו סותרים למש"כ הב"י סימן ר"ה בדין סיקריקון בגזירות קמאי, דהא דאין ההקנאה בטלה, הוא משום דאין האנס תובע ממנו כלום אלא שהוא רוצה להורגו וזה נותן לו קרקעו כדי שיניחנו ובכה"ג אף בלא דמים גמר ומקני, ובמל"מ ספ"ב מגירושין עמד דלכאו' אי"ז כד' התשב"ץ, והב"י גופי' הביא ד' התשב"ץ אלו באהע"ז סימן קל"ד, אך לפ"ד ראנ"ח ניחא.

יד] ולפמש"נ בדעת התשב"ץ נראה דאזיל לטעמי', דס"ל דאין בטל גט באונס, אלא בשהוא "מעושה", והיינו כשלא נעשה הגט על ידו אלא על ידי אחרים, אך כל שאין הגט "מעושה" ע"י אחרים, הרי דהגם דהוא מוכרח לגרש, מ"מ כיון דהוי זה החלטה שלו לגרש, גמר ומגרש.

ונ' דע"כ ס"ל להתשב"ץ, דכל שלא כפוהו על הגירושין עצמן, הרי הגם דכפוהו על דבר אחר וכדי לינצל ממנו הוא מוכרח לגרש, מ"מ כיון שלא עישוהו על הגט עצמו, והוי זה החלטה שלו לגרש, ה"ה גומר ומגרש, ולא נסתפק התשב"ץ, אלא בשמטרת כפייתם היא כדי שיגרש, דבכה"ג י"ל דחשיב כמעושה ע"י אחרים.

1. ובד' הריב"ש סימן קכ"ז מבו' דלא פסיקא לי' הך מילתא דאונס שעושין לאב חשיב כאונס לגבי הבן, עיי"ש, אך משמעות דבריו שדעתו נוטה דחשיב כאונס, וכן נקטו בדעתו המהריק"ש והבית מאיר באהע"ז סימן קל"ד, אך בתשו' מהריב"ל ח"ב סימן ע"ז נקט דהריב"ש לא הכריע בזה.

   ובתשו' חכמי דורו של הריב"ש שנד' בשו"ת הריב"ש החדשות סימן כ"ז ל' ל"א ל"ב, מבו' שנקטו בפשיטות דאונס שעושין לאב חשיב כאונס לגבי הבן, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-2)
2. ומהרח"ש שהוכיח מד' הרשב"א, הוא משום שלא הי' בידו תשו' התשב"ץ עצמה, אלא מה שהועתק בב"י, ועיי"ש שכתב, ז"ל, וצ"ל לפי דבריו דהא דחשבינן בנדרים נדרי אונסין כיצד חלה בנו וכו', לאו דחשיב אונס לכל מילי, אלא לאותו ענין דוקא דהדירו חבירו לאכול עמו ואירע לו אונס שחלה בנו, דאמדינן דעתי' דמעיקרא לא הי' בדעתו שיחול אם יארע לו זה, וכמש"כ הפוסקים, עכ"ל, ועי' גם במכתב מאליהו ש"ז פכ"ב שכתב כעי"ז ליישב קו' זו ע"ד התשב"ץ, ופירש כן בד' הר"ב אשכנזי בתשו' סימן ט"ו, עיי"ש, וע"כ שפיר הוכיח מד' הרשב"א דלא כהתשב"ץ, אך לפמש"כ התשב"ץ גופי' לישב ההיא דנדרי אונסין בע"א, אין ללמוד מד' הרשב"א שנחלק ע"ז. [↑](#footnote-ref-3)
3. ובס' מכמ"א ש"ז סימן כ"ב כתב, דמש"כ התשב"ץ דאף כשהוציאו בנו להריגה לא חשיב כאונס, הוא לטעמי' שכתב בתשו' שם דאונס ממון לא חשיב כאונס לגבי גט, עיי"ש, אך לכאו' אי"ז מתישב בד' התשב"ץ שכתב, ז"ל, עוד יש אונס אחר וכו' שאנסו אחרים וכו' בגוף "או בממון" וכו', עכ"ל, והרי שנקט הכא דאונס ממון חשיב כאונס, וכל הא דלא חשיב כאונס הוא רק משום דאונס אחרים לא חשיב כאונס, ואפ"ה כתב דאונס בנו לא חשיב כאונס אפי' אם הוציאו בנו להריגה וכו', וגם אם נדחה הדקדוק מל' התשב"ץ, מ"מ קשיא, שהרי התשב"ץ לעיל נסתפק באונס ממון אם חשיב אונס, ויש שפירשו דבמסקנתו ס"ל דחשיב כאונס, והכא כתב בפשיטות דכשהוציאו בנו להריגה וכו' לא חשיב כאונס. [↑](#footnote-ref-4)