שיעור נב סימן קפח  ה-וdocx
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן קסו עד סימן רא - ברכות

![](data:image/gif;base64...)![](data:image/gif;base64...)

**שיעורי הלכה**

**שיעורים מפי מו"ר**

**הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**הלכות ברכות**

**שיעור נב**

**~ סי' קפח סעי' ה ~**

## [סימן קפח סעיף ה] בשבת אומר בה רצה והחליצנו, ובר"ח ויו"ט וחולו של מועד אומר יעלה ויבא, ואם חל אחד מהם בשבת אומר רצה והחליצנו ואח"כ יעלה ויבוא ואינו מזכיר של שבת ביעלה ויבא ולא של יום טוב וחוש"מ ור"ח ברצה והחליצנו.

# טעה והקדים יעלה ויבוא לרצה והחליצנו

מבואר בשו"ע שכשחל ר"ח בשבת או יום טוב בשבת אומר בתחילה רצה והחליצנו ואח"כ יעלה ויבוא. וביאר המשנ"ב (ס"ק יג) שהוא משום דתדיר ואינו תדיר תדיר קודם, אך בדיעבד אם החליף ודאי יצא.

ויש לדון באופן שהתחיל יעלה ויבוא קודם רצה, אם צריך להפסיק באמצע יעלה ויבוא ולומר רצה והחליצנו, או דכיון שהתחיל יעלה ויבוא והקדים של ר"ח או יום טוב גומרו ואחר כך מתחיל בשל שבת. ובשאגת אריה (סימן כ) האריך בשאלה זו והוכיח שאפילו אם התחיל ביעלה ויבוא שאינו תדיר, צריך להפסיק ולומר רצה והחליצנו ואחר כך יאמר יעלה ויבוא משום דתדיר קודם [ומסתבר דהיינו דווקא כשלא אמר עדיין 'ביום ר"ח הזה', דאם כבר הזכיר הרי יצא ידי חובת הזכרת המאורע וכבר עבר והקדים את שאינו תדיר, ומה יועיל שיפסיק ויאמר רצה].

ולכאורה קשה היאך התירו להפסיק ולעבור מהזכרה אחת להזכרה אחרת הרי קיי"ל שאין מעבירין על המצוות, ומוכח דדין דתדיר קודם עדיף על דינא דאין מעבירין על המצוות. אך זה צ"ע מדברי השאגת אריה לקמן (סימן כח) שהביא בשם הנמוק"י דאף שיש להקדים מצוות ציצית למצוות תפילין משום דתדיר קודם [כמבואר שם משום דחייבים בה גם בשבתות], מכל מקום אם פגע בתפילין קודם הטלית יניח אותו תחילה משום דאין מעבירין על המצוות (וכמו שפסק הרמ"א סימן כה סעיף א), ובשאג"א תמה על דברי הנמוק"י דמצוות ציצית אינה נחשבת תדיר ע"ש, ובסוף הסימן כתב להדיא דמש"כ הנמוק"י דאין מעבירין על המצוות עדיף על דינא דתדיר קודם יפה כתב, והוסיף שיש לו על זה ראיות ברורות.

ובאמת מצינו כה"ג ברמ"א (סימן תרפד סעיף ג) בדין ראש חודש טבת החל בחנוכה דקיי"ל שצריך להקדים את הקריאה של ר"ח משום דתדיר קודם, וכתב הרמ"א שאם טעו והתחילו לקרוא בתחילה בשל חנוכה שיפסיקו בקריאה ויחזרו לקרוא בשל ראש חודש, ובמשנ"ב (ס"ק יז) הביא דדעת הט"ז שכיון שהתחיל בקריאה של חנוכה לא יפסיק [וכעי"ז מצינו לגבי שבת ראש חודש שהיא גם 'שבת שקלים' דמקדימין וקורין ראש חודש קודם פרשת שקלים משום דתדיר קודם כמבואר בסימן תרפה (סעיף א), וכתב שם במשנ"ב (ס"ק ה) שאם טעה והתחיל לקרות בשל שקלים לא יפסיק לקרות בשל ראש חודש]. ומשמע מזה שאף במקום שיש דין להקדים משום דינא דתדיר, אם טעה והקדים האחר אינו מפסיק משום דאין מעבירים על המצוות. [וכבר האריך בשדי חמד (מערכת האל"ף פאת השדה אות מז) אם דינא דאין מעבירין על המצוות דוחה לדין דתדיר קודם ע"ש].

אכן בביאור הלכה שם (בסימן תרפד ד"ה ואם) מבואר דמש"כ השו"ע שאם התחיל לקרות בשל חנוכה דממשיך בקריאתו היינו שכבר בירך ואמר ברוך אתה ה', אבל אם לא התחיל לברך אף שהזדמן תחילה ס"ת שהוא מזומן לחנוכה לא חשיב התחלה ויגללו ויקראו תחילה בפרשת ראש חודש [ומשמע שאף אם אמר 'ברכו' לא חשיב התחלה]. ומזה משמע דאדרבה דווקא התם שיש לחוש משום ברכה לבטלה אמרינן שלא יפסיק מקריאתו כדי לקרוא במקום אחר, אך במקום שאין חשש ברכה לבטלה אמרינן שיפסיק ויחזור לדבר התדיר, דדינא דתדיר קודם לדין דאין מעבירין על המצוות.

ולדינא יל"ע מה יעשה כיון שהוא מחלוקת אחרונים, ונראה למעשה דמספק ימשיך ויאמר יעלה ויבוא דכיון שיש ספק בדבר לא יפסיק ברכתו מספק אלא ימשיך ביעלה ויבוא.

[סעיף ו] טעה ולא הזכיר של שבת, אומר ברוך אתה ה' אלהינו מלך העולם שנתן שבתות למנוחה לעמו ישראל באהבה לאות ולברית ברוך אתה ה' מקדש השבת ואם טעה ולא הזכיר של יום טוב, אומר ברוך אתה ה' אלהינו מלך העולם אשר נתן ימים טובים לישראל לששון ולשמחה את יום חג פלוני הזה ברוך אתה ה' מקדש ישראל והזמנים ואם חל יום טוב בשבת, אומר שנתן שבתות למנוחה לעמו ישראל באהבה לאות ולברית וימים טובים לששון ולשמחה את יום חג פלוני הזה ברוך אתה ה' מקדש השבת וישראל והזמנים. וכל ברכות הללו בשם ומלכות. והא דסגי בהך ברכה, דוקא כשנזכר קודם שהתחיל הטוב והמטיב, אבל אם לא נזכר עד שהתחיל הטוב והמטיב, צריך לחזור לראש בהמ"ז.

# שכח רצה ואינו זוכר את נוסח הברכה

וכתב המשנ"ב (ס"ק יז) שאם שכח לומר רצה והוא לא זוכר את הנוסח שצריך לומר בשבת, אם יודע ההתחלה והסיום אומרה [היינו שאומר את עיקר הברכה אשר נתן שבתות למנוחה וחותם מקדש השבת], ואם אינו זוכר כלל צריך לחזור לראש.

ובביאור הלכה (ד"ה שנתן) תמה מדוע אם אינו זוכר את הברכה צריך לחזור לראש, הרי הוא יכול לומר רצה קודם שיתחיל בברכת הטוב והמטיב, וכמו שמצינו בשו"ע לעיל (סימן קיד סעיף ו) לעניין מי ששכח לומר משיב הרוח דקיי"ל שיכול לאומרו מיד לאחר שחתם 'מחיה המתים' אם לא התחיל 'אתה קדוש' [וכתב שם שאין לחלק בין ברכת המזון לשמו"ע דבברכת המזון הוא סיום הברכה דאורייתא, משום שמקור דין זה שיכול לומר משיב הרוח אחר סיום הברכה הוא מהא דאחר הברכה יכול לומר ברכת אשר נתן, ומזה למדו הראשונים שלא נגמר הברכה עד שמתחיל בברכה שאחריה, ולכן יכול לתקן אף אחר סיום הברכה]. ונשאר שם הביאור הלכה בצ"ע לדינא במי שאינו זוכר נוסח ברכת אשר נתן אם יכול להזכיר נוסח של רצה אחר ברכת בונה ירושלים וקודם שהתחיל ברכת הטוב והמטיב.

ולמעשה יל"ע מה יעשה דאם לא יאמר רצה הרי הוא צריך לחזור לראש, אך גם אם יאמר הרי יש ספק אם מועיל מה שאמר רצה אחר הברכה, ואם לא מועיל הרי צריך לחזור ולברך ברכת המזון.

והנה כיון שאמר רצה ויש ספק אם יצא ידי חובתו הרי זה ספק דרבנן, שהרי אף כשאכל כדי שביעה שחייב בברכת המזון מדאורייתא הרי כל דין ההזכרה הוא רק מדרבנן, וכמבואר בשעה"צ (ס"ק יב) דמדינא כל שיש ספק בהזכרה אמרינן דספק דרבנן לקולא, דכתב שם דרק משום שאמרינן שמסתמא אמר כהרגלו לכן צריך לחזור דתלינן שלא אמר, אך משמע שבספק יש להקל, וכן מבואר בלחם חמודות המובא בשעה"צ שם דרק בתפילה חוזרים מספק ע"ש, וא"כ כל שהזכיר רצה מספק אינו צריך לחזור ולברך ברכת המזון.

ונראה שכיון שיש ספק אם מועילה הזכרת רצה אחר בונה ירושלים לכן עדיף שלא יאמר רצה מספק, דשב ואל תעשה עדיף, וכיון שאינו מזכיר רצה צריך לחזור ולברך [ולקמן אי"ה יתבאר אם יש לחוש בזה משום ברכה לבטלה, או דרק צריך לחזור משום שחיסר את ההזכרה ומ"מ ברכתו אינה לבטלה]. והנה ממש"כ המשנ"ב בשם הט"ז שאם אינו יודע את הברכה דחוזר לראש משמע שאינו יכול לומר רצה במקומו.

# נזכר שלא אמר רצה אחר שאמר ברוך אתה ה'

כתב המשנ"ב (ס"ק כב) שאם נזכר אחר שאמר ברוך אתה ה' נכון שיסיים תכף למדני חוקיך כדי שלא יהיה שם שמים לבטלה, ושלא יצטרך להוסיף ברכת אשר נתן ללא צורך.

עוד כתב המשנ"ב (ס"ק כג) בשם החיי אדם דמש"כ השו"ע שאם התחיל ברכת הטוב והמטיב דחוזר לראש היינו כשהתחיל בא"י אמ"ה הקל וכו', אך אם רק אמר ברוך אתה ה' אלוקינו מלך העולם ונזכר שלא אמר רצה, יסיים אשר נתן שבתות למנוחה וכו'. ובביאור הלכה (ד"ה עד) תמה על דברי החיי אדם שהרי הטעם שאינו יכול לחזור אחר שהתחיל בברכת הטוב והמטיב הוא משום שעל ידי זה ניכר שכבר הסיח דעתו מהברכה השלישית, וא"כ איך יכול להמשיך ולומר אשר נתן הרי הוא הסיח דעתו כבר מהברכה השלישית. והביאור הלכה נשאר בצע"ג על דברי החיי אדם, אמנם במשנ"ב העתיק את דבריו בסתמא. והשתא יל"ע מה לעשות לדינא.

ונראה שמספק יחתום אשר נתן כדי שיצא ידי חובתו. ואינו דומה לנידון שהובא לעיל כשיש לו ספק אם להזכיר רצה בין סיום ברכת 'בונה ירושלים' לברכת הטוב והמטיב שנתבאר שמספק לא יאמר רצה דשם אמרינן שמספק שב ואל תעשה עדיף ומספק אינו מזכיר, אך כאן הרי בעל כרחו הוא צריך להמשיך את ברכתו וזה שייך רק אם יאמר 'אשר נתן' שהרי אם לא יזכיר רצה, אז יצטרך לחזור לראש, ועל כן מספק עדיף שיאמר אשר נתן שבתות למנוחה. [וכן נראה להכריע גם לפי סתימת דברי המשנ"ב שבעניין הזכרת רצה בין בונה ירושלים וברכת הטוב והמטיב הביא המשנ"ב בסתם את דברי הט"ז שאם אינו זוכר את נוסח הברכה צריך לחזור לראש, ורק העיר בביאור הלכה שלכאורה יוכל לומר רצה במקומו, וכאן סתם במשנ"ב כדברי החיי אדם שיכול להמשיך אשר נתן, ורק בביאור הלכה תמה על דבריו, אך סתימת דבריו במשנ"ב כהחיי אדם].

# לשנות חתימת הברכה אחר שאמר ברוך אתה ה'

ובעיקר דברי החיי אדם דאחר שאמר ברוך אתה ה' והיה בדעתו להתחיל בברכת הטוב והמטיב שיכול לשנות את החתימה, הנה יש להקשות על זה דמצינו בשו"ע לקמן (סימן רו סעיף ו) שמי שבירך על פרי אחד ונפל מידו ונאבד שצריך לומר 'ברוך שם כבוד מלכותו לעולם ועד', ולכאורה קשה מדוע אינו יכול לחתום את ברכתו כשדעתו על פרי אחר שלפניו, ומוכח דאחר שאמר ברוך אתה ה' כשדעתו על אותו פרי אינו יכול לשנות דעתו על פרי אחר, וא"כ קשה איך יכול לשנות ולהמשיך לומר אשר נתן הרי בתחילת הברכה היה בדעתו להתחיל ברכת הטוב והמטיב.

ובאמת כבר מצינו במשנ"ב בסימן ח (ס"ק מא) שכתב לגבי מי שהתחיל לברך על הטלית וקודם שסיים הברכה לקחו לו את הטלית, והתפילין מונחים לפניו, שיכול לסיים אשר קדשנו במצוותיו וציוונו להניח תפילין, ואף שבתחילת הברכה חשב לברך על הטלית. ועל כרחך צריך לחלק בין ברכת הנהנין לברכת המצוות דבברכת הנהנין צריך לכוין מתחילת הברכה לאותה ברכה שהוא מתכוין לברך, משא"כ בברכת המצוות שיכול לשנות את דעתו אחר שהתחיל בברכה, ובזה מיושבים דברי החיי אדם דברכת המזון הוי ככל ברכת המצוות שאף אחר שהתחיל בברכה יכול לשנות ולחתום באשר נתן.

# שכח לומר יעלה ויבוא בראש השנה

כתב המשנ"ב (ס"ק יט) שאם שכח לומר יעלה ויבוא בראש השנה מברך אשר נתן ואינו אומר 'לששון ולשמחה' דהוא יום דין. עוד הביא שם דדעת המג"א שאינו חותם בברכה זו, דדמי למבואר בסמוך (סעיף ז) שמי ששכח יעלה ויבוא בראש חודש שכשמברך אשר נתן אינו צריך לחתום בברכה זו מפני שאין חיוב לאכול בראש חודש ולכן אם לא הזכיר יעלה ויבוא א"צ לחזור ולברך ברכת המזון, ולכן גם לא תיקנו בזה חתימה בברכת אשר נתן. והכא נמי בראש השנה שאם שכח בו יעלה ויבוא א"צ לחזור משום שיש דעות דס"ל שאין חיוב לאכול בו פת, ומספק אינו חוזר ומברך, ולכן גם אינו חותם בברכת אשר נתן. אמנם הביא המשנ"ב דהרבה אחרונים חולקים וס"ל שאם שכח יעלה ויבוא בראש השנה צריך לחזור לראש, וגם חלקו על דברי המג"א וס"ל שבראש השנה צריך לחתום בברכת אשר נתן, דכל שיש עליו שם יום טוב תיקנו בו חתימה בברכת אשר נתן.

ובאמת יש להוסיף להקשות על דברי המג"א שהרי מה שיש אומרים שמותר לצום בראש השנה אינו משום שאין דין 'לכם' בראש השנה, אלא משום דס"ל שעל ידי הצום מקיים בזה דין לכם של יום טוב, דכך הנאתו שמתכפר לו ע"י הצום בראש השנה, וכמו שמבואר במשנ"ב לקמן (סימן תקצז ס"ק ג) שהנוהג להתענות ראוי שילמד כל היום כדי שיהיה כולו לה', ומשמע שאינו חיוב גמור אלא רק ראוי לעשות כן, וכן ביאר שם השעה"צ (ס"ק ג) דמצד הדין בתעניתו חשיב שמקיים דין 'לכם' ואינו חייב ללמוד כל היום, אך לעולם ודאי יש דין לאכול בראש השנה והוי כיום שמחוייב לאכול בו שאם שכח יעלה ויבוא דצריך לחזור ולברך, וא"כ ראוי שיחתום בו בברכת אשר נתן [ובדעת המג"א צ"ל דס"ל דכיון שבפועל הוא יכול לצום משום כך אינו צריך לחזור]. ומכל מקום למעשה יש ספק אם יחזור או לא וצ"ע לדינא.

ומכל מקום כתב הגרש"ז (שו"ת מנחת שלמה חלק ב סימן ס) דכיון שמבואר במשנ"ב לקמן (שם ס"ק ה) שבליל ראש השנה לכו"ע אסור להתענות א"כ מסתבר שמי ששכח יעלה ויבוא בליל ראש השנה צריך לחזור ולברך ברכת המזון דהוי ככל יום טוב שהוא מחוייב לאכול בו פת. ואם כן ה"ה שאם שכח בלילה, ונזכר קודם ברכת הטוב והמטיב שמברך אשר נתן צריך לחתום הברכה.

# חולה ששכח יעלה ויבוא ביום הכיפורים

עוד מבואר במשנ"ב (שם) דחולה הצריך לאכול ביום הכיפורים ושכח יעלה ויבוא דאינו צריך לחזור ולברך דביום הכיפורים ודאי אין חיוב לאכול [ואמנם בחולה אינו מצוי כ"כ שהרי הוא אוכל 'שיעורים', ומצוי יותר לגבי ילדים שאוכלים ביום הכיפורים], אמנם מבואר במשנ"ב די"א שאם נזכר קודם שהתחיל ברכת הטוב והמטיב יאמר ברכת 'אשר נתן ימים קדושים לישראל ואינו חותם כיון שא"צ לחזור משום יעלה ויבוא וכמו שנתבאר. אך יש אומרים דביום הכיפורים לא תיקנו חכמים כלל נוסח ברכה להשלים ההזכרה כיון שאינו שייך אלא בחולה, וכתב המשנ"ב דכן מסתברא.

ויש להוסיף דכיון דקיי"ל שאם שכח יעלה ויבוא ביום הכיפורים שאינו מברך ברכת אשר נתן, א"כ אם אמר ברוך אתה ה' של ברכת בונה ירושלים לא יסיים ויאמר 'למדני חוקיך' כדי שיכול לחזור ולומר יעלה ויבוא, דכל מה שכתב המשנ"ב שאם אמר ברוך אתה ה' של ברכת בונה ירושלים שצריך לומר למדני חוקיך היינו דווקא בראש חודש ושאר מועדים דע"י שיחזור ויברך ייפטר מלברך ברכת אשר נתן, אך ביום הכיפורים דבלא"ה הכרעת המשנ"ב שאינו מברך אשר נתן, א"כ כשאמר ברוך אתה ה' לא יאמר למדני חוקיך אלא יסיים ברכת בונה ירושלים כדין.

[וכן הוא לעולם כל שאינו חייב לומר את אותה הזכרה לא התירו לו לסיים 'למדני חוקיך', ורק במקום שאם ישכח יצטרך לחזור אם נזכר צ"ל למדני חוקיך. ולכן בליל ר"ח דקיי"ל (שו"ע סימן תכב סעיף א) שמי ששכח יעלה ויבוא אינו צריך לחזור, אם נזכר אחר שאמר ברוך אתה ה' אינו אומר למדני חוקיך.

וביאור הדבר דהנה מבואר במשנ"ב לעיל (סימן קלה ס"ק יט) שאם הקדים ישראל ובירך במקום כהן וכבר אמר ברוך אתה ה' אינו פוסק, כדי שלא תהיה ברכתו לבטלה, והיינו דאף שיכול לומר למדני חוקיך לא יפסיק בברכתו, ומוכח דאף שמסיים למדני חוקיך חשיב כברכה לבטלה, ומאידך בביאור הלכה בסימן קמ (סעיף ג ד"ה וברך) כתב שעל ידי שמסיים למדני חוקיך לא חשיב ברכה לבטלה ע"ש בלשונו. ועל כרחך צ"ל דכשמתקן ואומר למדני חוקיך הוי קצת ברכה לבטלה, וכשיש צורך גדול התירו לומר למדני חוקיך דבזה מתקן שלא יהיה ממש ברכה לבטלה. ולכן לא התירו לסיים למדני חוקיך, אלא כדי שלא יצטרך לברך ברכה נוספת שאינו מחוייב בה וכמושנ"ת].

# ביאור נוסח הברכה ביוהכ"פ

והנה נוסח ברכת אשר נתן המבואר בכנסת הגדולה הוא 'אשר נתן ימים קדושים לישראל', ואינו מזכיר 'ימים טובים', והטעם מבואר בכנה"ג שם שיום הכיפורים אינו נחשב יו"ט. וכן מבואר במס' סופרים (פרק יט הלכה ד) בזה"ל 'יום הכיפורים אין מזכירין בו יום טוב שאין יום טוב ביום צום', [וגם לנוהגים לומר בראש השנה ביעלה ויבוא 'את יום טוב ראש השנה הזה' [כמנהג הספרדים] משום שיש עליו דין יום טוב דאינו יום צום, מכל מקום ביוה"כ אין אומרים כן כי אינו נחשב יו"ט]. ויש להעיר לפי"ז שאין לאחל איש לחבירו ביום הכיפורים 'גוט יו"ט' שהרי הוא אינו יום טוב.

**הדינים העולים:**

1. צריך להקדים רצה ליעלה ויבוא משום דתדיר ואינו תדיר תדיר קודם.
2. אם טעה והתחיל יעלה ויבוא כתב השאג"א שיפסיק ויאמר רצה וי"א דימשיך ביעלה ויבוא וכן יש לנהוג מספק.
3. אם שכח לומר רצה עד שסיים הברכה מברך אשר נתן שבתות למנוחה וכו'. ואם אינו זוכר את נוסח הברכה צריך לחזור לראש והביאור הלכה העיר שלכאורה יכול לומר רצה קודם ברכת הטוב והמטיב, אך להלכה נראה דשוא"ת ולא יזכיר רצה אלא יחזור לראש.
4. אם נזכר שלא אמר רצה או יעלה ויבוא אחר שהתחיל ברוך אתה ה' י"א שיכול להמשיך אשר נתן והביאוה"ל תמה שאינו יכול לתקן את ברכתו אחר שהסתלק מהברכה השלישית. אך נראה להלכה שיסיים אשר נתן [ובברכת המצוות אין חסרון בכך שבתחילת הברכה היה דעתו על אותה ברכה].
5. שכח לומר יעלה ויבוא בראש השנה נחלקו הפוסקים אם צריך לחזור. ולמג"א אם שכח אינו חותם אשר נתן והמשנ"ב מסיק שיחתום. ובליל ר"ה לכו"ע צריך לחזור כי אסור להתענות בליל ר"ה.
6. חולה או קטן שאוכל ביום הכיפורים אם שכח לומר יעלה ויבוא י"א שיברך אשר נתן, ומסקנת המשנ"ב שלא תיקנו ברכה זו, ואף אם אמר ברוך אתה ה' אינו אומר למדני חוקיך.
7. יום הכיפורים אינו נחשב יום טוב, ולכן אין לומר בו 'גוט יו"ט'.