בישול ג_2
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב יהושע ננקינסקי

**סעיף ה'**

**כלי שני אינו מבשל**

★הא דכ"ש אינו מבשל

עי' תוס' [ד"ה וש"מ] "וי"ל לפי שכ"ר מתוך שעומד על האור דפנותיו חמין ומחזיק חומו זמן רב וכו' אבל כ"ש אע"ג דהיד סולדת בו מותר שאין דפנותיו חמין והולך ומתקרר".

[וצע"ג איך יתכן שדרגת החום גבוהה יותר בכ"ש לא תבשל ודרגת חום פחותה מזה בכ"ר תבשל].

וע"ע ברשב"א [מב. בד"ה "בדבר"] "וכ"ש הוא לעולם מותר שאינו בא אלא לידי הפשר ואפי' היו מים שהיד סולדת בהן לאחר שנתערבו צונן לתוכו אינו מחמת הצוננים שבו להיו יס"ד אלא מחמת הראשונים שלא נצטננו".

[וכידוע הקשו דלפי דבריו אם יתן בקבוק מים קרים בתוך כ"ש והמים יהפכו להיות חמים, וכאן ל"ש לומר שמתערבים א"כ שיתבשל].

מקור האי דינא דכ"ש אינו מבשל במשנה [בדף מב] "אבל נותן לתוך הקערה או לתוך התמחוי".

וברש"י "דכלי שני אינו מבשל".

וע"ע במשנה [דף מא.] "אבל נותן הוא לתוכן או לתוך הכוס כדי להפשרן".

עי' בתוס' וברשב"א ובר"ן [והובא בהגהות רעק"א על המשניות] דכ"ש אינו מבשל.

וע"ע בחידושי הר"ן וברע"ב **דהמשנה סוברת דכ"ש מבשל** ולכן מותר לתת רק **כדי להפשרן**.

[ולענין עירוי מכ"ר נחלקו הראשונים, עי' תוס' [ד"ה אבל] וברשב"א ובריטב"א וברא"ש ובר"ן על הרי"ף, ויבואר לקמן בעז"ה].

אבל לכו"ע **כ"ש אינו מבשל**, ולענין בליעות בכ"ש עי' ריטב"א, "ולענין בליעת איסורים וכן לענין הגעלה האריכו הרבה מן המפרשים וכו כי ענינים חלוקים הם ואינם ענין להא דגבי שבת דאילו לענין שבת **בבישול** תליא מלתא וקי"ל לרבנן דכ"ש אפי' רותח אינו מבשל, אבל לענין איסורין אפי' כ"ש **מבליע ומפליט** וראיה גמורה לכך וכו'".

וע"ע בטור [יו"ד קה] שהביא מחלוקת האם כ"ש מבליע.

וכן הוא בשו"ע [יו"ד קה-ב] "אבל חום של כ"ש אינו מבשל, וי"א שג"כ אינו מפליט ולא מבליע וי"א דמכל מקום הוא מפליט ומבליע ואוסר כ"ק וראוי לחוש ליזהר בדבר לכתחילה וכו'".

ועי"ש בט"ז ובש"ך דהביאו את היש"ש שמבליע **בכולו** דבליעות אינם תלויים בבישול.

וע"ע בפר"ח [סח-יח] ובחזו"א [או"ח סוף נב] דה"ה **בכלי שלישי** מבליע ומפליט.

וע"ע בשעה"צ [תנא-י] דהיקל בכלי שלישי [לענין בליעות].

★וע"ע בתוס' [לט ד"ה כל שבת] דאפי' אי כ"ש אינו מבשל בכ"ז נאסר נתינת מאכל לתוך כ"ש, וז"ל "ואומר ר"י דאפי' בכ"ש אין שורין דהואיל והמים חמין **מחזי כמבשל** ואע"ג דתנן לקמן אבל נותן לתוך הקערה או לתוך התמחוי היינו דוקא **תבלין** שהן עשויין למתק וכו'".

ועי"ש במהרש"א דנתקשה מהא דשרי לתת מים לתוך כלי שני.

1. ותירץ דהיכא **דמפסיק כלי** מותר לתת בכ"ש [והיינו דלכן אין מחזי].
2. וע"ע בחידושי רעק"א שמביא תו"ש [שיח-מו] שהקשה מהמשנה [מא] "אבל נותן לתוך הכוס כדי להפשירן" וכנ"ל למה לא נאסר מצד מחזי, ותירץ דהתם בכוס שתיה אינו נראה אלא **כמצנן את החמים.**
3. וע"ע בפמ"ג [א"א לב] שתירץ באופ"א, דמחזי זה רק בגוש ששייך לומר בו נראה כמבשל, אבל לא בדברים המתערבים כגון מים ושמן.

כל הנ"ל זה רק לתירוץ א' דתוס', אבל לתירוץ ב' אין מקום לאיסור מחזי.

וע"ע במג"א [טו] שפסק לאסור בכ"ש מצד מחזי.

וע"ע במג"א [יט] בדברי הרמ"א שמביא יש מתירין [דלא אסרו אפיה אחר בישול ולכן שרי ליתן פת] דס"ל כתירוץ ב' בתוס' דאין איסור מחזי.

ולמשנ"ב בלא"ה כל דבר נאסר בכ"ש מצד חשש קלי הבישול, וא"כ יל"ע לענין מה נאמר איסור מחזי, דמים מותר במתערבים לפמ"ג הנ"ל, ומפסק כלי למהרש"א הנ"ל ג"כ שרי, ובתבלין גם תוס' מודה דשרי, ולחזו"א דלא חשש לכל דבר בקלי הבישול שפיר נפק"מ בדבר זה.

ועי' מחה"ש [יט].

**בישול אחר אפיה**

★קי"ל דאין בישול אחר בישול ואין אפיה אחר אפיה [למרות שהושבח יותר].

היראים חידש **דיש בישול אחר אפיה דזה שם אחר.**

וי"ל הטעם:

1. מצד שהתוספת חשובה ומש"ה חיב [דהיינו בדבר מבושל אין חשיבות בהוספת הבישול, משא"כ הוספת איכות אחרת אפיה אחר בישול או בישול אחר אפיה שפיר יש כאן תוספת].
2. ע"י הדבר החדש **נתבטל** הדבר הקודם **דבר מבושל** א"א לבשלו שנית, וכאן ע"י האפיה מתבטל הבישול ושפיר חייב.

★בישל וצלה ורוצה לבשלו שנית בשבת עי' פמ"ג וביאה"ל.

★בישול אחר טיגון עי' משב"ז [ז].

ונפק"מ לערות מכ"ר חם על בלינצ'ס שטוגנו.

★עי' מג"א [יז] ובמחה"ש שם שאפיה דינה כצלי, ובמשב"ז [יז] אסר צליה אחר אפיה.

עי' ביאה"ל [טו ד"ה והוא יבש] שהקשה איך שרי ליתן כנגד המדורה ולא חששו לצלי אחר בישול.

ובחזו"א [לז-יד] מישבו עי"ש.

★ויש בדברי היראים נושא נוסף שאסר נתינת פת אפויה בתוך כ"ש, והרי כ"ש אינו מבשל, אלא שחשש מצד קלי הבישול כמו שמצינו בחז"ל שאסרו "קוליס האיספנין" ולחד מ"ד בגמרא מלח נמי מתבשל בכ"ש ה"נ החמיר בפת.

ועי' באחרונים הובאו במ"ב [מה] דכל דבר נאסר מצד חשש קלי הבישול.

ובחזו"א [נב-יח] חלק דרק בפת חששו ולא בכל דבר, וכמו שמצינו בגמ' שמים ושמן לא מתבשלים בכ"ש ה"ה בכל דבר.

ועי"ש [בס"ק יט] דביצה אסר לבשל בכ"ש, ועי"ש דגם הטור מודה בזה.

וא"כ מצינו לענין כ"ש

1. שיש קלי הבישול שודאי נאסרו כקוליס ומליח, ומלח לחד מ"ד.
2. מים ושמן [שבת מ:] ותבלין [מב:] ודאי לא מתבשלים בכ"ש.
3. פת היראים חשש.
4. ביצה החזו"א [הנ"ל] אסר [ועי' משנ"ב שכא-סח שהתיר ביצה].
5. שאר דברים המשנ"ב אסר והחזו"א התיר.

ולענין נתינת שאר דברים שחששנו לקלי הבישול בכלי שלישי הפמ"ג [א"א לה] מיקל, וכן פסק המשנ"ב [מב, מז].

ובחזו"א [נב יט] פליג עיש"ה.

וכידוע שביראים שלפנינו **מוזכר לאיסור גם בכלי שלישי**, וז"ל: הילכך יזהר אדם שלא להכניס **שום דבר** בשבת בכלי שני **ואף בכלי שלישי** שהיד סולדת בו שאין אנו בקיאים בדברים רכים וקלים מי הוא מתבשל בכלי שני ומי הוא שאינו מתבשל [יראים סי' רעו].

★ויל"ע למה **ביור"ד גבי בליעות לא הוזכר חשש קלי הבישול.**

ובפרט למשנ"ב שזה **בכל דבר.**

וקושיא זו הקשה החזו"א על המשנ"ב ואכתי יל"ע דגם לדבריו למה לא הוזכר גבי פת וביצה הנ"ל.

★יל"ע גבי תה בכלי שלישי האם מה שפולט טעם וצבע חשיב בישול או פליטה בעלמא שהרי פולט הוא מעט במים קרים ג"כ.

★לענין מים מצינו בגמ' שלא מתבשלים בכלי שני, יל"ע שאר משקין מה דינם כגון חלב ויין.

ועי' גר"ז [יב כו].

ובמשנ"ב [לט] מתיר לתת חלב שכבר נתבשל ונצטנן בכלי שני [דהיינו כל הקולא בצירוף השיטות שאין בישול אחר בישול בלח שנצטנן], משמע שחלב טבעי אסר.

★המחבר [בס"ה] וז"ל "יש מי שאומר דבר שנאפה או נצלה אם בשלו אח"כ במשקה יש בו משום בישול ואסור ליתן פת אפי' בכלי שני שהיד סולדת בו ויש מתירים הג"ה בכלי שני וכו'".

ועי' ביאור הגר"א שביאר את ה"יש מתירים" של המחבר שהתירו בכלי שני [וכרמ"א] דהיינו שבעצם השו"ע חשש לשיטות שיש בישול אחר אפיה ובכלי ראשון יאסר רק היש מתירים התירו בכלי שני שלא חששו לקלי הבישול.

לפי זה למדנו בדעת השו"ע:

1. שהביא רק את הדעות שאוסרות בישול אחר אפיה.
2. בכלי שני מותר ולא מבשל ולא חששו לקלי הבישול **ולא חששו למחזי** [דהרי תוס' אסר בכלי שני מצד מחזי והובא במג"א].

בבאר הגולה מציין על ה"יש מתירים" של השו"ע **מרדכי** דהיינו שחולק על אפיה אחר בישול.

וא"כ בדעת השו"ע הובאה מחלוקת האם חוששים לאפיה אחר בישול ובישול אחר אפיה **ואין לנו גילוי דעת השו"ע האם בכ"ש יש מחזי או לא.**

הפמ"ג הבין ג"כ כנ"ל בדעת השו"ע.

★החי"א [כ-ד] אסר כ"ש בדרגת **יד נכוית בו** [יל"ע מה שיעורו] ומקורו ברמב"ם הל' מעשר [פכ"ג טו] וכעי"ז מצינו בטור גבי אמבטיה שמבשלת גם בכ"ש.

המשנ"ב [מח] ולקמן [שיט ב בביאו"ה ד"ה חייב] מביא דין זה.

ובחזו"א [נב-יט] פליג על החידוש הנ"ל ומסיים "**ומ"מ קשה להקל באיסור שבת"** ובהמשך דבריו ולחיי"א הנ"ל אסר גם בכלי שלישי.

**נמצינו למדים שצריך להזהר בנתינה לכלי שני**

1. **מצד חשש בישול של קלי הבישול, למשנ"ב בכל דבר חוץ ממים שמן ותבלין [שאר משקין עי' לעיל].**
2. **איסור דרבנן של מחזי [מג"א טו, משנ"ב לד] ובתבלין שרי, ומתערב שרי [פמ"ג לד].**
3. **חשש בישול דאוריתא בדרגת יד נכוית בו [חיי"א הנ"ל].**
4. **אם יש שם דבר גוש יתבאר לקמן בס"ד.**

★עי' משב"ז [ח] שבדבר חמוץ הרבה יש להחמיר שמבשל גם בכ"ש.

ועי' משנ"ב [שכא סח] שאסר נתינת ביצים טרופות לתוך הבארש"ט אלא כשאינם מחומצות הרבה.

★נתינת פלח לימון לתה כלי שני בחזו"א [נב יט], מצד מחזי מתיר דהוה כתבלין ומצד קלי הבישול לשיטתו מותר, עי"ש.

ויל"ע במשנ"ב שאסר כל דבר מחשש קלי הבישול והרי תבלין מותר וא"כ יל"ע בלימון הנ"ל אי חשיב תבלין.