חזקה ב - הכיש מכוש א_
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / ב_מ עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / קנינים

אור ליום ועש"ק וארא כ"ד טבת תשע"א

ב"ב דנ"ד., איתמר שדה המסויימת במצרי', אמר רב הונא אמר רב כיון שהכיש בה מכוש אחד קנה כולה, ושמואל אמר לא קנה אלא מקום מכושו בלבד.

**א**

א] בפסקי רי"ד כתב, ז"ל, וכ"ש במתני' מפרש לי' שמואל כגון שהועיל אותו כ"ש בכל השדה, דהיינו נעל גדר ופרץ המועיל בכל השדה ששומרן בפתח זה או באותו כ"ש דהוה חסר הגדר והשלימו, והפתח נמי שעשה בו מועיל לכל השדה, אבל המכוש שאינו מועיל אלא למקומו לא קנה, ורב לא שאני לי', עכ"ל.

וכ"כ בחי' הריטב"א, ז"ל, ושמואל אמר לא קנה אלא מקום מכושו. וא"ת לי"ל לשמואל מתני' דתנן נעל גדר ופרץ כל שהו ה"ז חזקה, [[1]](#footnote-2) ועוד איהו גופי' אמר לעיל גדר גדר והשלימו לעשרה קנה, וי"ל דסברא דשמואל התם הוא דאותו כל שהו מועיל לכל הקרקע, ולשמואל זכי זוכייא ותקיל תיקלא לא קנה אלא מקום שעשה, עכ"ל.[[2]](#footnote-3)

ב] ויש ללמוד מד' הרי"ד והריטב"א, דהא דס"ל לשמואל דלא קנה אלא מקום מכושו בלבד, הוא אף בשדה המוקפת מחיצות, וזהו דקשיא להו מהא דנעל וגדר הוי חזקה.

אך מד' הרמ"ה נ' דפליג ע"ז, ז"ל, רב סבר כיון שמצרני' מוכיחין על מה שבתוכן שהיא שדה אחת, כיון שהכיש בה מכוש א' קנאה כולה, ושמואל סבר לא אלימי מצרים לשוויי לכולה שדה אחת אלא היכא דאיכא דעת אחרת מקנה, אבל במחזיק בנכסי הגר כל פורתא ופורתא באנפי נפשי' קאי ול"מ חזקה דהיאך למקנא אידך ואין לו אלא מקום מכושו בלבד, עכ"ל, והרי דהא דפליג שמואל, הוא רק בדין שדה המסויימת במצרי', דס"ל דל"מ המצרים המוכיחין על מה שבתוכן לחשבה כשדה אחת, וע"כ הוא דל"מ חזקה במקצת לקנות.

ולפ"ז נ' פשוט לדעתו, דכ"ז הוא בשדה המסויימת במצרי' שאינם גבוהין י' טפחים, עי' פסקי ריא"ז דמצר מהני אף כשאינו גבוה י' טפחים, ולדעת הרמ"ה נ' דאיירי רק בכה"ג, דהכי אורחא דמיצר, ואך דאתינן עלה משום סיום המצרים וכלישנא דמסויימת במצרי' ובזה ס"ל לשמואל דל"מ זה לחשבה כשדה אחת, אך כל שהיא מוקפת מחיצות, אשר ודאי דחשיבא כולה לשדה אחת מכח היקף המחיצות, מודה שמואל דאם הכיש בה מכוש א' קנה את כולה.[[3]](#footnote-4)

אך לדעת הרי"ד והריטב"א נראה, דהא דפליג שמואל וס"ל דלא קנה אלא מקום מכושו בלבד, אי"ז משום דס"ל דלא חשיבא כשדה אחת, אלא הוא משום דס"ל דאף בשדה אחת ל"מ חזקה במקצתה לקנות את כולה, וע"כ ס"ל דאין לחלק בזה בין שדה המסויימת במצרי' לבין שדה המוקפת מחיצות, שהרי אף שדה המסויימת במצרי' שדה אחת היא, ואפ"ה ס"ל לשמואל דלא קנה אלא מקום מכושו בלבד, וא"כ ה"נ בשדה המוקפת מחיצות לא קנה אלא מקום מכושו בלבד.[[4]](#footnote-5)

ג] ויש לסייע לזה ממש"כ הרי"ד דרב לא שאני לי' בין נעל גדר ופרץ למכוש א', ונ' מזה להדיא דאין עיקר הפלוגתא אם חשבינן לה כשדה אחת, אלא עיקר הפלוגתא היא בשדה אחת אם מהני חזקה א' לקנות את כולה, דשמואל ס"ל דרק חזקה המועלת לכולה קונה את כולה, אך חזקה המועלת למקצתה אינה קונה את כולה, ורב ס"ל דאין לחלק בזה, ואף חזקה המועלת במקצתה קונה את כולה, דלא משמע לפרושי מכוון הרי"ד, דרב ס"ל דמהא דמהני נעל גדר ופרץ ש"מ דחשיבא כשדה אחת, וע"כ מהני נמי מכוש א' לקנות את כולה.

וכ"נ גם מד' רשב"ם לקמן דנ"ה., ז"ל, אבל לענין פאה או טומאה ל"ה הפסק לחשבן ב' שדות אלא יניח פאה אחת על שניהם הואיל וסמוכין זל"ז, דמה"ת אין מצר מפליג קרקע המחוברת לחייבה ב' פאות, ומיהו לגבי חזקה די לנו אם יקנה במכוש א' שדה אחת, דהא אפי' בשדה אחת איכא למ"ד לא קנה אלא מקום מכושו וכ"ש בב' שדות לדברי הכל דל"ק אלא מה שהחזיק, וסברא בעלמא הוא דחזקה מעלייתא בעינן שיחזיק בכל השדות, עכ"ל.

ונ' להדיא מד' רשב"ם, דמודה שמואל דשדה המסויימת במצרי' חשיבא כשדה אחת, ואפ"ה ס"ל דלא קנה עד שיחזיק בכולה, דחזקה מעלייתא בעינן, וזהו שכתב דאף למאן דפליג עלי', כ"ז הוא בדהויא שדה אחת, דבזה סגי שיחזיק במקצתה, אך בב' שדות לא סגי שיחזיק באחת מהן, דחזקה מעלייתא בעינן שיחזיק בכל השדות.

ד] ונ' דיש ללמוד כן גם ממש"כ רשב"ם בסוגיין, ז"ל, ושאינה מסויימת במצרי' וכו' עד כמה צריך לחפור ויקנה כולה אליבא דרב, דהא ודאי לשמואל לא חשיבא מסויימת טפי משאינה מסויימת דאפי' במסויימת קאמר לא קנה אלא מכושו וכ"ש בשאינה מסויימת, עכ"ל.

ושמעתי להעיר בזה, דכיון דלפ"מ שפירש רשב"ם פשיטא לן דבשדה שאינה מסויימת במצרי' אינו קונה במכוש א' אלא מקום מכושו, ומיבע"ל כמה יחפור ויקנה את כולה, א"כ מ"ט הך איבעיא היא רק לדעת רב, הרי בשדה זו שאינה מסויימת מודה רב לשמואל דלא קנה אלא מקום מכושו, ואפ"ה מיבעיא לן דשמא אם חפר הרבה יקנה את כולה, וא"כ הרי י"ל דגם לדעת שמואל דס"ל דאף בשדה המסויימת לא קנה אלא מקום מכושו, מ"מ אם חפר הרבה יקנה את כולה.

ונראה דרשב"ם לטעמי' אזיל, דהאמנם לדעת הרמ"ה דפלוגתת רב ושמואל היא אם שדה המסויימת במצרי' חשיבא כשדה אחת, הרי דבשדה שאינה מסויימת דמודה רב דלא חשיבא כשדה אחת, ובאנו לדון שיקנה בחפירה מרובה את כולה, לא תלי כלל בפלוגתייהו.

אך רשב"ם לטעמי' דס"ל דמודה שמואל דשדה המסויימת במצרי' חשיבא כשדה אחת, ואך דס"ל דאף בשדה א' לא קנה כולה עד שיחזיק בכולה, ואשר ע"כ י"ל דלדעתו ודאי דלא קנה בשדה שאינה מסויימת אף בחפירה מרובה, דכיון דס"ל דאף בשדה אחת ל"מ חזקה במקצתה לקנות את כולה, אף דכיון דהיא שדה אחת מתייחס מעשה החזקה לכל השדה, ומ"מ ל"מ כיון שלא החזיק בפועל בכולה, הרי דכ"ש בשדה שאינה מסויימת במצרי' דל"מ אף בשיחפור חפירה מרובה, דחפירה מרובה בשדה שאינה מסויימת במצרי' דלא חשיבא כשדה אחת, אינה מתיחסת לכל השדה טפי ממכוש א' בשדה המסויימת במצרי' שהיא שדה אחת, ודו"ק.[[5]](#footnote-6)

ה] והנה כתב הרי"ד שם, ז"ל, ונראה לי דלשמואל אי עבד תלם לארכה ותלם לרחבה כמין גאם ה"נ דקני לי', עכ"ל, ונ' דכונתו דעי"ז קני לכל השדה, וצ"ב שהרי הרי"ד שם לא פירש כפירשב"ם דאף בשדה המסויימת במצרי' אילו עביד תלם לארכה ולרחבה קנה את כולה, והרי דס"ל דכיון דלא חשיבא כולה כשדה אחת, אינו קונה את כולה עד שיחזיק בכולה, וא"כ מ"ט נקט דלדעת שמואל אם עבד תלם לארכה ולרחבה קנה את כולה, הרי לדעת שמואל גם בשדה המסויימת במצרי' לא קנה עד שיחזיק בכולה, ועשיית תלם לארכה ולרחבה לא חשיב כמחזיק בכולה, וכדחזינן דבשדה שאינה מסויימת במצרי' לא קנה עי"ז לכל השדה.

ונ' ברור דאזיל הרי"ד לטעמי', דס"ל דמודה שמואל דשדה המסויימת במצרי' חשיבא כשדה אחת, והא דס"ל דלא קנה אלא מקום מכושו, הוא משום דל"מ חזקה במקצת השדה לקנות את כולה, וע"כ שפיר י"ל דכל דעביד תלם לארכה ותלם לרחבה, מהניא חזקה זו לקנות את כולה, דהגם דבשדה שאינה מסויימת במצרי' ל"מ חזקה זו לקנות את כולה, היינו משום דלא חשיבא כולה כשדה אחת, אך בשדה המסויימת במצרי' דהויא שדה אחת, הרי דהגם דלא סגי במכוש א' לקנות את כולה, אך כל דעביד תלם לארכה ולרחבה, דחשבינן לחרישה זו כמועלת לכל השדה, וכמש"כ רשב"ם דכמאן דחרש כולה דמי, ה"ה קונה לכולה.

ו] והנה מד' הרי"ד יש ללמוד, דב' שדות ומיצר א' ביניהם המוקפות גדר א', והפתח הוא בשדה אחת, ונעל את הפתח, אינו קונה לב' השדות, אף שהן משתמרות ע"י נעילה זו, אלא לאותה שהפתח בתוכה ונעל אותה, דאי נימא דבכה"ג הוא קונה לב' השדות, א"כ היאך מדמי רב דכ"ה דנעל קונה את כל השדה ה"נ במכוש א' קונה את כל השדה, הרי בע"כ חלוקין הן, דבנעל ה"ה קונה אף לב' שדות חלוקות, כיון שהנעילה מועלת לתרוייהו, ואילו במכוש א' אינו קונה אלא לאותה השדה, ובע"כ מד' הרי"ד דאף בנעל אינו קונה אלא לאותה שדה שנעלה.

ובאמת נ' דיש ללמוד לדין זה, ממש"א לעיל דנ"ג:, דב' בתים זה לפנים מזה החזיק בחיצון וכו' לקנות אותו ואת הפנימי חיצון קנה פנימי לא קנה, והנה סתימת הדברים נ' דאיירי אף בשנעל את החיצון, דהוא דרך חזקת בתים, כמו שמצינו בר"פ הזורק, ובכה"ג הרי ע"י נעילת החיצון משתמר אף הפנימי, שהרי איירי שאין הפנימי פתוח לרה"ר, אלא דרכו הוא על החיצון, ואפ"ה אינו קונה עי"ז את החיצון.[[6]](#footnote-7)

והטעם בזה יל"פ בתרי גווני, חדא דל"מ חזקה אלא בשעושה את מעשה החזקה בגוף השדה, אך כל שנעל את הבית החיצון, ואין מעשה הנעילה נעשה בגוף הבית הפנימי, הרי דהגם דעי"ז משתמר הבית הפנימי, ל"מ זה לקנות, ויל"פ עוד, דהוא משום דכה"ג חשבינן שהוא נועל את הבית החיצון, והפנימי ממילא משתמר, וע"כ לא חשיב זה כחזקה לקנותה בו, ודרך הא' מתישב טפי בד' הרי"ד, דע"כ שפיר מדמי רב מכוש א' לנעילה, ודו"ק.

ז] והנה הא דס"ל לשמואל דלא קנה אלא מקום מכושו בלבד, פי' רשב"ם וש"ר דהוא רק בנכסי הגר, אבל במכר ונתן דמים קנה כולה, שהרי אפי' בי' שדות בי' מדינות והחזיק בא' מהן קנה כולן.

והעירוני בזה, דהניחא אי נימא דטעמא דשמואל דלא קנה אלא מקום מכושו, הוא כד' הרמ"ה דס"ל דלא חשבינן לה כשדה אחת, אלא כל פורתא ופורתא באנפי נפשי' קאי, הרי דע"כ במכר דאיכא דעת אחרת מקנה, וה"ז מצרף כל השדות לחשבן כחד, ולדעת רשב"ם כיון דאשתעבוד כולהו ללוקח בשביל מעותיו מהני זה לחשבם כחד, ע"כ מהני חזקה בא' לקנות לכולן, וכאשר כ"ה להדיא בל' הרמ"ה, לא אלימי מצרים לשוויי לכולה שדה אחת "אלא היכא דאיכא דעת אחרת מקנה", והרי דהא דמודה שמואל היכא דאיכא דעת אחרת מקנה, הוא משום דכה"ג חשבינן לכל השדות כשדה אחת.[[7]](#footnote-8)

אך למש"נ בדעת הרשב"ם והרי"ד דטעמא דשמואל הוא משום דאף בשדה אחת לא קנה עד שיחזיק בכולה, א"כ מאי יהני דבמכר חשבינן לכל השדות כחד, הרי אף בשדה אחת לא קנה עד שיחזיק בכולה.

ולכאו' י"ל בזה, דבהא גופא חלוק דין מכר מדין נכסי הגר, דבנכסי הגר ל"מ חזקה במקצת לקנות את כולה, וגם לדעת רב דמהני, הוא רק משום דהויא שדה אחת, וחשבינן לי' כמחזיק בכולה, ובמכר מהני חזקה במקצת לקנות את כולה,[[8]](#footnote-9) והיינו דבמכר ה"ז נקנה בחזקה גריעא טפי, ולדעת רשב"ם היינו משום דשאר השדות משועבדות לו, וע"כ הן נקנות בחזקה קלה, ולדעת ש"ר הוא משום דבדעת אחרת מקנה נוחה מתנה זו ליקנות, וה"ה נקנית בחזקה קלה.[[9]](#footnote-10)

והנה אמנם לכאו' אי"ז מתישב בל' רשב"ם לקמן דס"ז., ז"ל, דכיון דקיבל המוכר כל הדמים של י' השדות הרי אשתעבוד כולהו ללוקח בשביל מעותיו שנתן לו, ודי לן בחזקת אחת מהן, וכדמפרש טעמא בב"ק דסדנא דארעא חד הוא, כל השדות אדוקין בגוף קרקע של עולם שהוא אחד "וכמו שהחזיק בכולהו דמי", עכ"ל, והרי דהא דמהני חזקה בא' מהם במכר הוא משום דכמו שהחזיק בכולם דמי.

אך באמת יל"פ בל' רשב"ם שם, דהא דכמי שהחזיק בכולהו דמי, אי"ז מכח הא דאשתעבוד כולהו ללוקח, אלא תרי מילי נינהו, דמכח הא דסדנא דארעא חד הוא חשיב כמו שהחזיק בכולהו, ואך דאכתי ל"מ זה אלא במכר ונתן דמים שנשתעבדו לו כולם, אך בנכסי הגר בעינן שיחזיק ממש בשדה זו, ולא סגי בהא דהוי כמי שהחזיק בכולם, ולפ"ז אתיין שפיר דברינו.

ח] והעירוני דיש להוכיח כן, דהא דמהני חזקה בי' שדות בי' מדינות, אי"ז דומיא דהא דמהני הכשת מכוש א' בשדה גדולה, והם ב' דינים חלוקין ביסודם.

דהנה תניא בקידושין דכ"ז. דיפה כח חזקה מכח שניהם, שחזקה מכר לו עשר שדות בעשר מדינות כיון שהחזיק באחת מהם קנאם כולם, ויש להעיר, דמ"ט לא אמרינן דיפה כח חזקה מכח שניהם, דחזקה אם החזיק במקצת השדה קנה את כולה, משא"כ בכסף ושטר דאם נתן כסף על מקצת השדה, או כתב לו שטר על מקצת השדה, לא קנה את שאר השדה.

?אמנם באמת בד' הריטב"א קידושין דכ"ו. נ' דגם בכסף אם נתן כסף על מקצת השדה ה"ה קונה את כל השדה, וכן מ' בד' הרמב"ן שם דכ"ז:, עיי"ש בדבריהם, וצ"ע, ולפ"ז מסתבר דגם בחזקה, הא דמהניא לכל השדה, אי"ז משום דחשיבא כמעשה חזקה בכל השדה, אלא משום דחזקה במקצת השדה מהניא לקנות את כולה, דומיא דכסף, וצ"ע עוד בזה, ועמש"נ בזה בדברינו בדין מקצת פירעון?.

ובע"כ מזה, דהא דבחזקה כה"ג קנה את כל השדה, אי"ז משום דסגי בחזקה במקצת השדה, אלא הוא משום דמעשה חזקה במקצת השדה, הוי כחזקה על כל השדה, דכיון ששדה אחת היא, ע"כ הוי זה הוראת בעלות על כולה, וע"כ אין יפה בזה כח חזקה מכח כסף ושטר, שהרי אף כסף ושטר קונין כשניתן הכסף ונכתב השטר על כל השדה, ועמש"נ להלן סק? ללמוד כן, מהא דמהני הכיש מכוש א' לקנות את שאר השדה, אף בשאין דעתו לקנות את מקום מכושו.

ומש"א דיפה כח חזקה מכח שניהם, הוא רק בדינא די' שדות בי' מדינות, דבזה הרי אין עצם החזקה בכל השדות, דודאי מעשה חזקה בשדה אחת, אינו הוראת בעלות על כל השדות, אלא דינא הוא דחזקה בשדה אחת מועלת לקנות שדות אחרות, ובזה הוא דיפה כח חזקה מכח כסף.

ועכ"פ הרי נמצא לפ"ז, דדינא די' שדות בי' מדינות, אינו מיוסד על הא דבשדה אחת מהני להחזיק במקצתה, ולפ"ז שפיר נתקיימו דברינו בדעת רשב"ם ודעימי' דלדעת שמואל ל"מ חזקה במקצת השדה לקנות את כולה, והיינו משום דס"ל דלא חזינן לה כחזקה בכולה, ואפ"ה במכר שנתן דמי כולם מהני חזקה לקנות י' שדות בי' מדינות, דהוא דין בפנ"ע, דכל דאיכא דעת אחת מקנה, מהני חזקה בשדה אחת לקנות את כל השדות, וכמש"נ.

ט] ויל"פ עוד בזה, דלעולם הא דבי' שדות מהני חזקה בשדה אחת לקנות את כולן, הוא משום דהן מצורפין זל"ז וחשיבי כשדה אחת, וע"כ מהני חזקה במקצת לקנות את כולן, אך בנכסי הגר ליכא להך דינא, ואף בשדה אחת ממש לא קנה אלא מקום מכושו בלבד, וגם לדעת רב דקנה את כולה, הוא משום דחשיב זה כמעשה חזקה בכולה, וכנ"ל, והיינו משום דבנכסי הגר אנו דנים על כל פורתא ופורתא בפנ"ע, דליכא שייכות בין קניית פורתא זה לקניית פורתא זה, וע"כ בזה ל"מ חזקה במקצת לקנות את כל השדה, שאנו דנים על כל פורתא בפנ"ע, ורק במכר ונתן דמים, דמצטרפי כל השדות יחד ואנו דנים על כולם יחד, שפיר מהניא חזקתו בא' מהן לקנות לכולן.

י] ויש לסייע לדרך בתרא בביאור דינא די' שדות בי' מדינות, דהנה כתב רשב"ם לעיל דנ"ג:, ז"ל, מהו, דאת"ל החזיק בשדה לא קנה המצר, התם ה"ט שאין המצר צריך מן השדה ואין זקוק לו כלל, אבל המצר משועבד הוא לשדה לשמרו כמו שהאפסר משמר את הבהמה, ואמרינן בקדושין תדע אילו מכר לו י' בהמות באפסר אחד מי לא קנה הבהמות בשביל שמחזיק באפסר והאי מצר נמי אפסרא דארעא הוא וכמי שמחזיק בשדות דמי.

ועיי"ש ברש"ש שהק', דמהא דמדמי רשב"ם החזיק במצר לדין י' בהמות באפסר א', מבו' דמהני י' בהמות באפסר א' גם בבהמות דהפקר, שהרי הכא איירינן בשדות דנכסי הגר, וא"כ מאי ס"ד בקידושין דכ"ז: לדמויי י' שדות בי' מדינות לי' בהמות באפסר א', הרי בע"כ ל"ד זל"ז, די' בהמות באפסר א' הרי קונות גם במתנה או במכר ולא נתן דמי כולם, ואילו י' שדות בי' מדינות ל"מ אלא במכר ונתן דמי כולם.

יא] ונ' לישב, דהנה עיי"ש בד' רשב"ם שכתב, דהצד דהאי לחודי' קאי, הוא דל"ד לאפסר של בהמות כדאמרי' נמי בקדושין מי דמי התם אגודו בידו הכא לא אגודו בידו, עכ"ל, ועיי"ש במהרש"א שכתב ע"ז, ז"ל, מיהו ע"כ דל"ד ממש לדהתם, דהתם אי' שדות בי' מדינות קאמר הכי בדרך דיחוי, אבל הכא בהחזיק במיצר סלקא בתיקו, והיינו דבי' שדות דכולהו חד סדנא הוא וה"ל שפיר אגדו בידו, משא"כ הכא במיצר דאין המיצר בכלל שדה ולא הוה כ"כ אגדו בידו וק"ל, עכ"ל.

והדברים צ"ב, דהיאך מצינו למימר די' שדות בי' מדינות חשיבי כאיגודו בידו טפי מב' שדות שמיצר ביניהם, הרי אם אף י' שדות חשיבי כאיגודו בידו, כ"ש דב' שדות שמיצר ביניהם חשיבי כאיגודו בידו.

ונ' הביאור בזה, דבמכר דמצרפין כל השדות יחד, ומצינו לדון כל השדות כחד מכח הא דסדנא דארעא חדא הוא, חשיב כאיגודו בידו, אך בנכסי הגר דל"מ בהו הא דסדנא דארעא חדא הוא, ואתינן עלה מכח המיצר שביניהם, הרי די"ל דזה לא חשיב כאיגודו בידו.

ועכ"פ הרי מבו' לפ"ז, די' שדות בי' מדינות ל"ד לי' בהמות באפסר א', אלא במכר ונתן דמים, אך בנכסי הגר ל"ד י' שדות לי' בהמות באפסר א', ואף בב' שדות ומיצר ביניהם מיבע"ל אם דמי לי' בהמות באפסר א', ולפ"ז מתישב היטב קו' הרש"ש, דלעולם י"ל דהך דינא די' בהמות הוא גם בנכסי הגר, והא דמדמי הגמ' דין י' שדות בי' מדינות לדין י' בהמות באפסר א', אף די' שדות ל"מ אלא בשנתן דמי כולם, ואילו י' בהמות באפסר א' מהני אף בשלא נתן דמי כולם, היינו משום די' שדות לא חשיבי כי' בהמות באפסר א', רק במכר שנתן דמי כולם, וכמש"נ.[[10]](#footnote-11)

יב] והנה אי נימא דהא דמהני נתן דמי כולם, היינו דמה"ט סגי בחזקה קלה לקנותן, הרי אי"ז טעם לדמותן לי' בהמות באפסר א', שהרי התם הוי זה מסירה מעליא, אשר היא מועלת אף במתנה, ואילו בי' שדות אי"ז חזקה מעליא, ול"מ לקנות אלא במכר ונתן דמים שנשתעבדו לו כולם, ובע"כ מזה בדעת רשב"ם, דהא דמהני נתן דמי כולם, הוא דכיון דאשתעבוד כולם בשביל מעותיו, ע"כ מצטרפי כל השדות זל"ז, וע"כ נמי מהני זה לחשבן כי' בהמות באפסר א', וז"ב.

יג] ויש להוסיף עוד בזה, דהנה בקידושין דכ"ז: מייתינן לדינא די' שדות בי' מדינות, ואמרינן עלה, אמר רב אחא ברי' דר"א תדע, שאילו מסר לו י' בהמות באפסר אחד ואמר ליה קני מי לא קני, ובפירש"י שם מבו' דאיירי בשאחז באפסר, וכ"ה בתורי"ד וריטב"א שם, וכ"ה מבו' בד' רשב"ם לעיל דנ"ג:.[[11]](#footnote-12)

והנה הרי בכה"ג שאחז באפסר, הרי הא דמהניא המסירה הוא משום דחשיב זה כמעשה מסירה על כולם, וא"כ הרי מדמדמי לה דינא די' שדות, נ' דגם התם הא דמהניא החזקה הוא משום דחשיב כהחזיק בכולם.

**ב**

יד] כתב הרא"ש בסו"ס ל' כתב, ז"ל, תוספתא וכו' המחזיק בנכסי הגר וכו' היו לו י' שדות כיון שהחזיק בא' מהן קנה כולן וכו', וק' וכו', ונראה וכו' וגבי גר מיירי בסמוכות, ומיהו קשה אמאי קרי להו י' שדות כיון דאין מיצר וחצב מפסיק ביניהם, ושמא כדאזל תיירא דתורי והדר נקרא שדה וקנה כולן אם פירש לקנות כולן, ואם לא פירש קונה במכוש אחד כדאזל תיירא דתורי והדר, עכ"ל.

ונ' דהך דינא דהרא"ש דאם פירש קנה לכולן, הוא גם לדעת שמואל, דהגם דס"ל דלא קנה אלא מקום מכושו, מ"מ אם פירש קנה לכל השדה, דאל"כ תיקשי לשמואל מד' התוספתא, ולא מיבעיא אי נימא דהא דס"ל לשמואל דלא קנה אלא מקום מכושו, הוא משום דל"מ המצרים לשוויי לכולה שדה אחת, דלפ"ז ודאי דכ"ה דלדעת רב בשדה שאינה מסויימת במצרי' קנה את כולה אם פירש, אף שאי"ז שדה אחת, ה"נ לדעת שמואל מהני, אלא אף אי נימא דטעמא דשמואל הוא משום דס"ל דל"מ חזקה במקצת לקנות לכולה, כ"ז הוא בשלא פירש, אך אם פירש לקנות את כולה, מהניא חזקה במקצת לזה.[[12]](#footnote-13)

טו] ולפ"ז משכח"ל לדינא דהמיצר והחצב מפסיקין בנכסי הגר, גם לדעת שמואל, והוא בשפירש לקנות את הכל, דכיון דהמיצר והחצב מפסיקין, אינו קונה את השדה השני', וה"נ משכח"ל לדינא דב' שדות ומיצר א' ביניהם וכו'.

אך באמת בלא"ה משכח"ל, והוא בשעשה תיקון בשדה המועיל לכולה, דבכה"ג מודה שמואל דקנה לכולה, וכמש"כ הרי"ד והריטב"א שהבאנו לעיל סק"א, וכ"ז הוא בשאין שם מיצר או חצב, אך כל שיש מיצר וחצב המחלק לב' שדות, לא קני אלא לשדה זו שעשה בה למעשה החזקה, וכמש"נ לעיל סק"ו.

**ג**

טז] יש להסתפק במי שדעתו לזכות בחצי שדה, ובא והכיש מכוש א' בחצי' השני, אם ה"ז מועיל לקנות את חצי השדה שדעתו לזכות בו, או דכל שאין דעתו לזכות במקום שהחזיק, ל"מ החזקה כלל.

ובדין י' שדות בי' מדינות, ודאי דאינו קונה את שאר השדות, אלא בשדעתו לקנות שדה זו שהחזיק בה, אך בכה"ג דהוי זה שדה אחת ממש, י"ל דכיון דחשיב כהחזיק בכולה, ה"ז מועיל אף בשאין דעתו לקנות את המקום שעשה בו את מעשה החזקה.

ומצאנו בזה דברים מפורשים בד' רשב"ם לקמן דפ"ז., ז"ל, לך ויפה לך קרקע כ"ש וכו', כלומר לך והחזק בקרקע לקנות פשתן המחובר בה דקרקע נקנה בחזקה וכל המחובר לקרקע ה"ה כקרקע, ואתא מתני' לאשמועינן דחזקת קרקע מהני לפשתן ואע"ג דלא זבין לי' ארעא וכו', עכ"ל, וכ"ה בשו"ע סימן קצ"ג, ומבו' להדיא, דמהני מעשה היפוי שיפה את הקרקע לקנות את המחובר לה, אף שלא קנה את הקרקע עצמה.

ומזה יש ללמוד, דהא דמהני הכשת מכוש א' לקנות את כל השדה, הוא משום דחשיב זה כמעשה חזקה בכל השדה, וכמש"נ לעיל סק?, וע"כ ה"ז מועיל לקנות את שאר השדה, אף בשאינו קונה את מקום מכושו.

יז] אמנם לדעת הרמ"ה נ' דלא יהני בכה"ג, דהנה כתב הרמ"ה לקמן דנ"ד. אות רל"ג, ז"ל, וה"ה לשמעתא דהאי מאן דשדה ליפתא וכו', ה"ה בנכסי חבירו דלא קני, ונכסי הגר איצטריכא לי', דלא מיבעיא בנכסי חבירו דכיון דאית להו בעלים כי שבחא ארעא ממילא מקמי דליזכי בה מחזיק דאכתי לא עבד בה חזקה גמורה בחזקתי' דמרה קיימא ולדידי' הוא דשבחא, ולא קני לה מחזיק בההוא שבחא וכו', ול"ה חזקה אלא היכא דאתא שבחא בהדי גמר מעשה דמחזיק, דכה"ג אפי' בנכסי חבירו נמי קנה, ולא אמרינן כי שבחא ארעא למרה קמא שבחא, שהרי שבחו של מחזיק וחזקתו באין כאחד, והו"ל כגיטו וידו באין כאחד, עכ"ל.

ולמדנו מד' הרמ"ה דבר חדש, דכל הא דהמשביח את הקרקע הוי זה כחזקה לקנות את הקרקע, הוא רק בשהוא משביח לעצמו, אך כל שאין המחזיק זוכה בשבח, ונמצא שאינו משביח לעצמו, אי"ז כלל חזקה לקנות בה,[[13]](#footnote-14) וזהו שפירש, דהא דלא אמרינן דכי שבחא ארעא למרה קמא שבחא ואי"ז מעשה חזקה כלל, הוא משום דשבחו של מחזיק וחזקתו באין כאחד.

ולפ"ז לא תועיל חזקה לאחר ל', אף אם אמר מעכשיו ולי"ב משום כלתה קנינו, דמ"מ כיון שלא קנה עכשיו, ואין שבחו וחזקתו באין כאחד, אי"ז מעשה חזקה כלל, אמנם נראה, דכ"ז הוא בחזקה שע"י תיקון והשבחת הקרקע, אך בחזקה שע"י ישיבה ושימוש בקרקע, עי' רמ"ה לקמן דנ"ז. אות רנ"ז, שפיר תועיל לאחר ל', אם אך לי"ב משום כלתה קנינו.

ולפ"ד הרמ"ה הרי נמצא, דבכה"ג דיפה קרקע כ"ש, לא מהניא החזקה אלא בשהוא בא לזכות במקום שנתייפה על ידו, ונמצא שהשביח הקרקע לעצמו, אך כל שאינו בא לזכות במקום זה כלל, אי"ז כלל מעשה חזקה המועיל לקנות בו, וז"ב.

יח] והנה התוס' לקמן דפ"ז. פירשו לדינא דהתם בע"א ז"ל, כלומר החזק בקרקע ע"י יפוי דהוי כעין נעל וגדר כל שהוא ותהא שאולה לך להיות כחצרך לענין זה שתקנה מה שעלי', עכ"ל.

והנה לכאו' הי' נראה, דמה שהוצרכו התוס' לפרש דהוא זוכה בפשתן מדין חצר, ולא פירשו כד' רשב"ם שהחזקה עצמה מועלת לזכות בפשתן, הוא משום דפליגי ע"ד רשב"ם וס"ל דכל שאינו קונה את מקום מעשה החזקה, ל"מ החזקה לקנות את שאר השדה, וע"כ ל"מ לזכות בפשתן מכח החזקה עצמה, כיון שלא זכה בקרקע עצמה, וע"כ הוצרכו התוס' לפרש דמהניא החזקה לקנות את הקרקע שתהא שאולה לו לענין זה שתקנה מה שעלי'.[[14]](#footnote-15)

אך יש לדחות בזה, די"ל שהוצרכו התוס' לפרש כן, משום דמשמע דאיירי בפשתן העומד ליבצר, דלא חשיב כמחובר, וכמו שעמד הרמב"ן שם ע"ד רשב"ם, וזה למש"כ התוס' בכתובות דנ"א. וב"ק דנ"ט: ובסנהדרין דט"ו. בתי' בתרא בשם ר"ח, דקי"ל דהעומד ליבצר כבצור דמי, וגם לד' התוס' בסנהדרין שם (בתי' קמא) ובשבועות דמ"ג. דקי"ל כרבנן דלאו כבצור דמי, מ"מ י"ל דניחא להו לפרש לסתם משנה אף כר"מ דהעומד ליבצר כבצור דמי, וע"כ אינו נקנה בקנין חזקה, וע"כ פירשו התוס' שהוא נקנה בקנין חצר.[[15]](#footnote-16)

יט] ויש להסתפק, לפ"ד רשב"ם דמהני יפוי מקצת הקרקע לקנות את כולה אף בשאינו קונה את המקום שייפה, אם ה"נ מהני בגונא דמקצת השדה היא שלו, ועושה בה מעשה תיקון לקנות את שאר השדה.

ומסתבר דכה"ג ל"מ החזקה כלל, דכל שהוא מחזיק בקרקע שלו, לא מצינו לחשוב לזה כמעשה חזקה על שאר הקרקע, ויל"ד עוד מטעם אחר, דחילוק הבעלים מחלק את השדה לענין קנין, וחשבינן לה כב' שדות, דל"מ חזקה באחת לקנות את השני'.

כ] ושמעתי להוכיח כן, ממש"כ התוס' בסוגיין, דהא דהבונה פלטרין בנכסי הגר לא קנה, ול"ד למוצא פלטרין בנויין וסד בהן סיוד אחד דקני, דהתם משביח הוא בנכסי הגר דהיינו פלטרין, אבל הכא מה הן נכסי הגר הוא קרקע והיא לא נשתבחה שאין ראוי לדור שם כ"ז שאין דלתות, עכ"ל, ונת' במק"א דהא דלא אמרינן דאחר שבנה מקצת מן הפלטרין, כבר הוו מכלל נכסי הגר, ותו יקנה בהמשך בניית הפלטרין, הוא משום דאיירי בשבנה באבנים שלו, ואף אם בנה באבנים של גר, ה"ה זוכה בהן, וכדעת הרי"ד והריטב"א, ונמצא שאין הפלטרין מכלל נכסי הגר, וע"כ ל"מ המשך בניית הפלטרין לקנות את הקרקע.

והנה אי נימא דאף המחזיק בקרקע שלו מהני זה לקנות את שאר הקרקע, א"כ הרי אף דהפלטרין עצמו הוא שלו, מ"מ תועיל החזקה שהחזיק בפלטרין לקנות את הקרקע, ובע"כ מד' התוס' דאין חזקה בקרקע שלו מועלת לקנות את שאר הקרקע, אך אין להוכיח מזה לדעת רשב"ם, דיתכן דהתוס' פליגי על עיקר דינא דהרשב"ם, וכמש"נ לדון לעיל סקי"ח.

כא] שוב הראוני בעיקר הנידון בזה אם מהני חזקה במקום א' לזכות במקום השני דברים מפורשים בירושלמי פ"ק דקידושין ה"ה, דגרסינן התם, רב חסדא אמר ניכסי הגר החזיק בצפונן ע"מ לזכות בדרומן בדרומן ע"מ לזכות בצפונן ולא נתכוון לקנות באמצעיתן לא קנה עד שעה שיתכוין לקנות באמצעיתן, מתניתא פליגא על רב חסדא גר שמת ובזבזו ישראל את נכסיו המחזיק בקרקע חייב בכל המחזיק בקמה חייב בלקט שכחה ופיאה ופטור מן המעשרות ואין אויר מפסיק בין שיבולת לשיבולת, ע"כ.

והרי דדעת רב חסדא, דאף שהחזיק ע"מ לקנות המקום שהחזיק ומקום אחר בשדה, מ"מ כל שלא נתכוין לזכות במקום שביניהם לא קנה, וזה שלא כדעת רשב"ם ודעימי'.

אך לפ"מ דמותבינן על ר"ח מברייתא, יש להסתפק אם מהניא החזקה אף בשלא נתכוין לזכות במקום שהחזיק, או דכל הא דזכי הוא רק בשנתכוין לזכות במקום החזקה עצמה, דבכה"ג מהניא החזקה לזכות במקום אחר שבשדה אף שלא נתכוין לזכות במקום שביניהם, אך כל שלא נתכוין לזכות במקום שהחזיק, ל"מ החזקה לזכות במקום אחר, ולמש"נ הוא פלוגתת הרשב"ם והרמ"ה.

אך יש מקום לדון, דכל הא דס"ל לרשב"ם דמהניא החזקה לקנות אף בשלא זכה במקום שהחזיק, הוא רק בנכסי חבירו, אך בנכסי הגר ל"מ החזקה, אא"כ זכה במקום שהחזיק, וצ"ע אם י"ל כן.

**ד**

כב] כתב הרמ"ה לקמן דנ"ז. אות רנ"ו, ז"ל, ש"מ דכי בעינן בנכסי הגר גדר גדר והשלימו לי', ה"מ למיקני כולה ארעא מחמת ההוא גדר, אבל למיקנא מקום הגדר עצמו היכא דחזי לאשתמושי בי' בפנ"ע, דומיא דעשה מקום לזבלו, בעמוק ג' או בגבוה ג' סגיא לי', עכ"ל.

וצ"ב, דאם עשיית גדר פחות מי' הויא תיקון בשדה משום דחזי לאתשמושי בי' בפנ"ע, א"כ מ"ט אינו קונה את כל השדה, ומ"ש מהיכא דהכיש מכוש א' דקנה את כל השדה.

ובפשוטו י"ל בזה, דהא דבהכיש מכוש א' קנה את כולה, הוא משום דהוי זה תחילת התיקון דכל השדה, וע"כ מהני זה לקנות את כל השדה, אך בתיקון שהוא מסוים למקום א', אינו קונה אלא את מקום זה, וי"ל עוד בזה, דכיון דהתיקון בעשיית בגדר פחות מי' הוא במה שראוי להשתמש בו בפנ"ע, הרי דכלפי תיקון זה, חשבינן להגדר כמקום בפנ"ע, דרק בהכיש בה מכוש א' קונה כל השדה, כיון דכולה עומדת לכך, וחשיבא כשדה אחת כלפי זה.[[16]](#footnote-17)

כג] ועד"ז נראה במש"כ הריטב"א לעיל בסוגיין, ז"ל, אדעתא דבי דרי, פירש ר"ש לעשות שם גורן, וא"ת ולמה לא קנאו לגורן וכו', וי"מ דאדעתא דבי דרי לא קנה אלא כשיעור בי דרי, וכן מפרש מורי הרא"ה ז"ל, עכ"ל.

וצ"ב דמ"ש דאם עביד אדעתא דארעא קונה לכל השדה, וכדינא דהכיש בה מכוש א' קנה כולה ואם עביד אדעתא דבי דרי אינו קונה אלא כשיעור בי דרי, ובע"כ כנ"ל, דכל הא דקנה כולה, הוא רק בדהוי זה תחילת התיקון דכל השדה, או דהוא רק בדהויא כולה מקום א' כלפי תיקון זה, וע"כ כל דעביד אדעתא דבי דרי, אינו קונה אלא כשיעור בי דרי.

כד] אמנם באמת בד' הרמ"ה נ' לפרש בזה בע"א, דהנה עיי"ש בדבריו שם לעיל מינה שכתב, ז"ל, אלא גבי זבל דסגי לי' לתנא בעשה מקום עמוק ג' או גבוה ג', מאי איכא למימר, ה"ה נמי גבי זבלו דכיון דעשה לו מקום עמוק ג' או גבוה ג' קסבר עולא דאפי' בנכסי הגר נמי קנה, דעד כאן ל"ב י' טפחים, אלא למיקנא כולה ארעא מחמת ההוא גדר, אבל למיקנא מקום הגדר עצמו בעמוק ג' או גבוה ג' סגיא דפליג לי' רשותא לנפשי', עכ"ל.

ומבו' בדבריו, דכל הא דבעשה מקום עמוק ג' או גבוה ג' ה"ז חזקה המועלת לקנות, הוא רק משום דה"ז נעשה עי"ז רשות לעצמו, אך אילו ל"ה נעשה רשות לעצמו, ל"ה קונה כלל, וצ"ל דעשיית מקום עמוק ג' או גבוה ג' לא חשיב זה כשבח ותיקון בשדה, שהרי בהכיש בה מכוש א' ה"ה קונה מקום מכושו, אף שאי"ז רשות לעצמו, וכל הא דהוי זה מעשה חזקה, הוא במה שהוא מבדילו למקום בפנ"ע.

ולפ"ז מתבאר בפשיטות הא דאינו קונה אלא למקום הגדר, דכיון דכל תורת החזקה שע"ז, הוא במה שהוא מבדילו למקום בפנ"ע, הרי דע"כ ל"מ זה לקנות אלא מקום זה עצמו, וז"פ.

כה] כתב הסמ"ע סימן ער"ה סקי"א, ז"ל, ואין לפרש דדעת הב"י הוא דלהרמב"ם בכיון לקנות את כולה בלחוד סגי אף בלא פירש וכמ"ש, ולעיל בס"ג מיירי בשלא כוון לקנות כולה, דז"א מן הסברא שיקנה כולה אף בשדה המסויימת במצרי' כיון שלא הי' דעתו לקנות את כולה, עכ"ל.

וצ"ע ממש"כ רשב"ם לעיל דנ"ג., ז"ל, החזיק בא' מהן, כגון דרפק בה כדלקמן ונתכוין לקנותה לבדה ולחברתה לא נתן לב לקנות, קנאה לאותה שדה לבדה, ואי ל"ה מצר בינתיים הוה קנה את כולם מסתמא בחפירה כל שהוא, עכ"ל, והרי להדיא, דכל דהויא שדה אחת, ה"ה קונה את כולה מסתמא, אף שלא נתן לב לקנות את כולה, ולפ"ז שפיר י"ל כמו שדן הסמ"ע, דכל הא דבשדה שאינה מסויימת במצרי' לא קנה את כולה, הוא רק בשלא נתן לבו לקנות את כולה, (ואפ"ה אם היא מסויימת במצרי' קנה את כולה), אך כל שנתן לבו לקנות את כולה, ה"ה קונה את כולה.

כו] כתב הסמ"ע בסימן קצ"ג סק"א, ז"ל, אלא שיש הפרש ביניהן, דכשעושה קנין בגוף הקרקע, אז קונה כל האילנות או התבואה והפשתן שעלי' ע"י חזקה אחת שעושה בקרקע, ואם בא לעשות חזקה במחובר בפנ"ע צריך לעשות חזקה בכל אילן ואילן בפנ"ע, עכ"ל, וכ"ה בפרישה שם, עיי"ש.

וצ"ע, דמ"ש מהא דמאן דפשח דיקלא אדעתא דדיקלא קני, והרי דמהני מעשה חזקה בדקל לקנות את כל הקרקע, וכ"ה להדיא בתורי"ד שם, ז"ל, נ"ל דקנה כל השדה, דמה לי אם עשה עבודה בגוף השדה מה לי אם עשה באילן כל המחובר לקרקע הרי הוא כקרקע ואם זמר מקצת כרמו לא קנה כל הכרם ואע"פ שלא עשה עבודה בגוף הקרקע והה"נ הכא, עכ"ל.

ושמא כל ד' הסמ"ע הם רק בכה"ג שאינו קונה את הקרקע אלא קונה את האילנות עצמן, ובזה הוא שחילק, דהגם דאם החזיק בקרקע קנה את האילנות, מ"מ אם החזיק באילן א' לא קנה את שאר האילנות, הגם שאם הי' בא לקנות את הקרקע, היתה חזקה זו מועלת לקנות את כל הקרקע, וצ"ב הטעם בזה, וגם לכאו' אי"ז מתישב בל' הסמ"ע, שכתב אח"כ, ז"ל, וכתב עוד ענין ג' והוא, דעושה א' מהקנינים בקרקע ואין כונתו לקנות הקרקע אלא המחובר שעליו נמי מהני, עכ"ל, ונ' להדיא דדבריו מתחילה קיימי בשבא לקנות את הקרקע עצמה, וגם בזה כתב דאם בא לעשות חזקה באילן, צריך לעשות חזקה בכל אילן ואילן בפנ"ע, וצ"ע בזה.

1. ובפי' הר"י קרקושא כתב, ז"ל, דל"ד לשמואל חפירת כ"ש לנעל גדר ופרץ כ"ש, דהתם בנין הוא ומשו"ה סגי בכ"ש, עכ"ל, וצ"ב. [↑](#footnote-ref-2)
2. ועיקר הך דינא דבמעשה המועיל לכל הקרקע מודה שמואל, הוא מדויק כן גם בד' המאירי, ז"ל, שדה וכו' והחזיק בה בחרישה או בחפירה אע"פ שאי"ז מעשה המועיל לכל הקרקע וכו' קנה כולה, עכ"ל, ומ' דהיכא דהוא מעשה המועיל לכל הקרקע ודאי קנה [↑](#footnote-ref-3)
3. ועד"ז נ' לדעתו, דהא דסייר וכייר אמה כנגד הפתח והא דמציע מצעות בנכסי הגר קנה, הוא אף לדעת שמואל, דבבית ודאי חשבינן לכולו כבית א', וע"כ מהני בזה חזקה במקצתו לקנות את כולו, אך לדעת הרי"ד והריטב"א נ' דגם בבית לא סגי לשמואל בחזקה במקצתו, ואך די"ל דסיוד וכיור חשיב כיפוי דכל הבית, ומציע מצעות ושכב עליהן חשיב כשימוש בכל הבית. [↑](#footnote-ref-4)
4. ונ' עוד נפ"מ בזה, למש"כ בדרישה ובסמ"ע סימן ער"ה סק"ט, בדעת הרמב"ם לפ"ד הטור, דדינא דלקמן דנ"ו. דקונה כל שנקראת על שמו, אי"ז סותר לדינא דהכא דבשאינה מסויימת במצרי' לא קנה אלא כדאזיל וכו', דהכא איירי בשדה שאינה נקראת ע"ש הגר, עיי"ש, ויש להסתפק לפ"ז, אם י"ל דהך דינא דכל שנקראת על שמו הוא גם לדעת שמואל, ולכאו' ד"ז תליא בפלוגתת הראשונים, דאם טעמא דשמואל הוא משום דלא אלימי מצרים לשוויי לכולה שדה אחת, הרי שפיר י"ל דמודה שמואל דכל שנקראת על שמו מהני זה לחשבה כשדה אחת, ומ"מ קרוב לומר דכ"ה דס"ל דל"מ מצרים לשוויי לכולה שדה אחת, ה"נ ל"מ נקראת על שמו לחשבה כשדה אחת, אך אם טעמא דשמואל הוא משום דל"מ חזקה במקצת השדה לקנות את כולה, הרי דה"נ בנקנית על שמו לא יקנה לכולה. [↑](#footnote-ref-5)
5. והנה אמנם המהרש"א לקמן דנ"ו. כתב במש"כ רשב"ם שם, ז"ל, דאילו רב ושמואל אמרו לעיל כדאזיל תיירא דתורי והדר, ז"ל, אף שרשב"ם גופי' פירש לעיל אהא דקבעי ושאינה מסויימת במצרי' עד כמה היינו דוקא לרב, מ"מ למאי דמסיק כדאזיל תיירא כו' מצינו למימר שפיר דאליבא דשמואל נמי סגי בהכי ולא פליג בהא אדרב, עכ"ל, וכן מדויק גם ממש"כ רשב"ם דקי"ל כרב דהא ר"נ עבד עובדא כוותי', ולא הוכיח מהא דרב פפא קאי כוותי', וכמש"כ רבינו יונה, והיינו משום דלרשב"ם לטעמי' דדינא דר"פ הוא דע"י חרישה כדאזיל תיירא וכו' קונה את כולה, י"ל דהיינו גם אליבא דשמואל, וצ"ב דהרי גם מעיקרא דקבעי עד כמה, פירשב"ם דהיינו עד כמה צריך לחפור ויקנה את כולה, ואין האיבעיא כמה הוא קונה במכוש א', וא"כ כ"ה דלמאי דמסיק מצינו למימר דאליבא דשמואל נמי סגי בהכי, ה"נ מצינו למימר הכי מעיקרא.

   וצ"ל דרק לפ"מ דמסיק דכדאזיל תיירא וכו', אשר הא דקנה לכולה עי"ז הוא משום דכאילו חרש כולו, וכמו שפירשב"ם, הוא די"ל דגם לשמואל מהני, אך מעיקרא דקבעי עד כמה, ס"ד דכל דחפר חפירה מרובה מהני אף דלא חשיב כחפר לכולה, ובזה כתב רשב"ם דלדעת שמואל ודאי ל"מ, וכמש"נ, ואכתי צ"ע. [↑](#footnote-ref-6)
6. והעירוני, דלפ"ז תיקשי לדעת הרמ"ה דס"ל לשמואל דלא אלימי מצרים לשוויי לכולה שדה אחת, דא"כ מ"ט אם עשה בה תיקון המועיל לכולה, ה"ה קונה לכולה, והאמנם לדעת הרמ"ה י"ל, דכל הא דמודה שמואל בנעל גדר ופרץ קונה לכולה, הוא משום דשדה המוקפת מחיצות חשיבא כשדה אחת, וכמש"נ לעיל סק"ב, אך לקושטא דמילתא נ', דודאי כל שעשה תיקון המועיל לכולה ה"ה קונה לכולה אף בשאינה מוקפת מחיצות.

   אך נ' פשוט, דכל הא דל"מ מעשה חזקה הנעשית בשדה אחת לקנות לשדה אחרת, אף בדהוי זה תיקון לב' השדות, הוא רק בשהן חלוקות זמ"ז במיצר או חצב, אך כל שאינם חלוקות זמ"ז, ודאי מהניא החזקה לקנות לכולה, ומצינו דחלוקין הן זמ"ז בדינם, דכשהן חלוקות זמ"ז לא קנה לשדה השני' אף בשפירש לקנותה, ואילו בשדה גדולה שאינה מסויימת במצרי', דעת הרא"ש דאם פירש לקנות את כולה, קנה את כולה, וכן כשהן חלוקות זו מזו לא קנה לשדה השני', אף בשחרש בסמוך לה כדאזיל תיירא, ואילו בשדה גדולה שאינה מסויימת במצרי', דעת רשב"ם דה"ז מועיל לקנות את כולה, וה"נ הכא דכוותה, וז"ב. [↑](#footnote-ref-7)
7. ויש להוסיף, דהנה הרמ"ה לעיל דנ"ג: אות רל"ג כתב, דהא דנקט נכסי הגר רבותא קמ"ל, דאפי' בנכסי הגר דאין דעת אחרת מקנה אותם קני, וכ"ש בנכסי חבירו דדעת אחרת מקנה אותן, דכיון דקני בהו אפי' מידי דלא קני בנכסי חברי', כגון מוסירה ורץ אחריהן ואין מגיען, מבו' בדבריו, דגם למסקנת הסוגיא בב"מ, הא דבמתנה קנה אף ברץ אחריהן ואין מגיען, הוא משום דנוחה מתנה זו ליקנות, וכ"ה מבו' בד' התוס' פסחים דצ"א: ובד' הריטב"א עירובין דע"ט:, ואכמ"ל, וכמה מילי אחריני, כ"ש דקני בהו מידי דקני בנכסי הגר, עכ"ל, וילה"ע דמ"ט הוצרך הרמ"ה להביא ממרחק לחמו, הרי בסוגיין חזינן כן דדעת אחרת מקנה עדיף, וע"כ הוא קונה אף בי' שדות בי' מדינות, ובנכסי הגר אינו קונה אלא שדה זו שהחזיק בה, והרמ"ה לעיל מינה הזכיר לזה, ולכאו' הי' נ' דל"ה מצי הרמ"ה לאתויי מהא, שהרי הא דבדעת אחרת מקנה ה"ה קונה אף בי' שדות, הוא משום דחשבינן להו כשדה אחת, וכמש"כ הרמ"ה, ולא שמעינן מינה דדעת אחרת מקנה נקנה בקל.

   אך באמת הרמ"ה לקמן דנ"ז: אות רנ"ו כתב בתו"ד, ז"ל, מ"ש ניר דקני בנכסי הגר ולא קני בנותן מתנה, אדרבה נותן מתנה עדיף דדעת אחרת מקנה אותם, כדאשכחן גבי חזקה לענין החזיק באחת לקנות אותה ואת חברתה, דגבי נכסי הגר אותה קנה חברתה לא קנה, ואילו גבי מכר ומתנה אפי' י' שדות בי' מדינות והחזיק בא' מהן קנה כולה, עכ"ל, והרי דמייתי הרמ"ה מינה דדעת אחרת מקנה נקנה בקל, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-8)
8. וכ"נ מד' רה"ג בס' המקח, שכתב, ז"ל, אותה קנה וחברתה לא קנה וכו', וה"מ לענין מחזיק בנכסי הגר, אבל שאר חזקות כגון מכר או נתן לא, שהרי אנו מוצאים חילוק למחזיק בנכסי הגר משאר חזקות בפנים מרובים, כי הא דאמר וכו' מתקיף לה רב ששת, כללא הוא, והרי אכילת פירות דבנכסי חבירו קנה ובנכסי הגר לא קנה, והרי ניר דבנכסי חבירו לא קנה ובנכסי הגר קנה וכו', עכ"ל, ונ' מזה דהא דחלוק דין נכסי חבירו מדין נכסי הגר בדין י' שדות, אי"ז משום דבנכסי חבירו מצטרפים כל השדות וחשיבי כחד, אלא הוא משום דשאני דין החזקה בנכסי חבירו מדין החזקה בנכסי הגר. [↑](#footnote-ref-9)
9. ומצינו כן בד' הנתיה"מ סימן ר"ב סק"ב, שכתב בדין אגב דל"מ בהפקר, ז"ל, דהקרא דנלמד מיניה אגב במתנה כתיב, דהוא דעת אחרת מקנה, ובר"ן בקדושין כ"ו השוה קנין אגב למכר עשר שדות שזביני ריעי נינהו, ע"ש, א"כ כמו דל"מ גבי י' שדות בדליכא דעת אחרת מקנה, ה"נ בזה, עכ"ל, והרי דמפרש דהא דל"מ י' שדות אלא בדאיכא דעת אחרת מקנה, הוא משום דהוי זה זביני ריעי, ול"מ אלא בדאיכא דעת אחרת מקנה, דה"ז נקנה בקל.

   ואין לדחוק בדבריו, דכונתו דל"מ רק בדאיכא דעת אחרת מקנה דה"ז מצרפן, ומה"ט בעינן גם באגב שיהא דעת אחרת מקנה, דמלבד דאי"ז מתישב בלשונו, גם זה נסתר ממש"כ שם דבגזילה מהני אגב לר"א דסתם גזילה יאוש בעלים, והתוס' כתבו דיאוש הוי כמו מתנה לגזלן, ושפיר הוי דעת אחרת מקנה, עכ"ד, וזה ניחא רק אם הא דבעינן דעת אחרת מקנה הוא משום דבזה נוחה מתנה זו ליקנות, (וגם טעמא בתרא שכתב שם דלענין שיתחייב באונסין ניח"ל לנגזל דליקני הגזלן ולכך חשיב דעת אחרת מקנה, מסתבר דל"ש רק אם הא דמהני דעת אחרת מקנה הוא משום דה"ז נקנה בקל), ודו"ק. [↑](#footnote-ref-10)
10. והנה התוס' בקידושין דכ"ז: כתבו דבי' בהמות באפסר א' ל"מ אא"כ נתן דמי כולם, ולמש"נ בדעת רשב"ם נמצא דפליג ע"ז, וס"ל דהתם מהני אף בשלא נתן דמי כולם דאי"ז כן, אלא התם מהני אף בשלא נתן דמים, דרק בי' שדות הוא דבעינן שיתן דמי כולם, כ"ה דנחשוב להם כחד, אך בי' בהמות באפסר א', חשבינן להו כחד גם בלא זה, וכמש"נ. [↑](#footnote-ref-11)
11. אך התוס' שם כתבו, ז"ל, נראה דאיירי שכולן קשורין באפסר אחד והוא אחז בטלפיים או בשערה של א' מהן, ועלה קאמר מי לא קני השאר, וה"ה בשדות בחזקה של אחת מהם קונה דלהא דמיא, דאי החזיק באפסר ממש מאי מייתי מהא דילמא הכא שאני שהחזיק בכולן, עכ"ל, וכ"כ בתוס' הרא"ש שם.

    והנה בדעת רש"י ודעימי' צ"ל, למש"כ הרי"ד שם בתו"ד, ז"ל, ולא אמרי' דלא יקנה אלא הסמוכה לראש האפסר אלא חזקה זו מועלת לכולן שבכולן החזיק, עכ"ל, והרי דמן הדין הי' לנו לדון דהמסירה היא רק בהבהמה הסמוכה לראש האפסר, ואך דכיון שהן מחוברין יחד, מהניא המסירה לכולן, וה"נ הוא בי' שדות, דכיון דסדנא דארעא חד הוא, מהניא החזקה לכולן, אך אכתי לא נתישבה בזה קו' התוס', שהרי בי' בהמות באפסר א', לכאו' חיילא מעשה המסירה עצמו על כולן, ואילו בי' שדות לא חייל עצם מעשה החזקה על כולם, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-12)
12. אך מד' ש"ר שלא הזכירו לזה, נ' דפליגי על דינא דהרא"ש, ויש ללמוד כן ממש"כ רבינו יונה לקמן דפ"ז., ז"ל, אלא דאפשר לך לומר בזו דמודה שמואל היכא דפירש לו שיקנה כל הקרקע במכוש א' שקנה אותה כולה, עכ"ל, והדבר פשוט דאזיל לטעמי' לעיל דנ"ג: דאם נתן לו י' שדות בי' מדינות ואמר לו החזק בזו וקני את כולם, קנה לכולם, וה"נ הכא דכוותה, ומ' דבנכסי הגר כה"ג אינו קונה את כולה, אף שפירש להדיא שיקנה עי"ז לכולה. [↑](#footnote-ref-13)
13. ויתכן דמה"ט הוא דס"ל להרמ"ה, דבבונה פלטרין בנכסי הגר ובא אחר והעמיד בהן דלתות, אם הוו האבנים של הראשון, ל"מ העמדת הדלתות של השני לזכות, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-14)
14. ולכאו' צ"ל לפ"ז, דאף שהוא זוכה בקרקע זכות שאלה, מ"מ אכתי ל"מ החזקה עצמה לזכות בפשתן, דכיון שבקרקע עצמה אינו קונה קנין גמור, אלא קנין שאלה בעלמא, ל"מ זה לזכות קנין גמור בקרקע, אך אי"ז מתישב, שהרי אף בי' שדות, תניא בתוספתא דמהני אף בשמקצתן במכר ומקצתן בשכירות והחזיק בשל שכירות קנה הכל, וכ"ה בשו"ע סימן קצ"ב סי"ד, וכ"ש בשדה אחת, ואמנם יש מקום לחלק בין שכירות לשאלה, ע"ד שמצינו בד' הר"ש שלהי מע"ש בדין אגב, ואכמ"ל.

    וע"כ נראה, דאה"נ אם הי' משאיל לו את הקרקע לשאר מילי, הי' קונה את הפשתן בחזקה זו, אך התם הרי לא השאיל לו את הקרקע רק לגבי לזכות מה שעלי' בקנין חצר, וע"כ אילו באנו לדון שיקנה את הפשתן ע"י החזקה עצמה, הרי נמצא דלא זכה בקרקע עצמה במידי, וע"כ ל"ה חזקתו מועלת לקנות את הפשתן, וז"פ. [↑](#footnote-ref-15)
15. ויש להוסיף, דהנה באו"ש פ"א מגירושין ה"ו, הוכיח מד' התוס', דקרקע נקנית בקנין חצר, וע"כ נקנה הפשתן שהוא מחובר לקרקע וכקרקע דמי בקנין חצר, אך להנ"ל יש לדחות, שהרי ד' התוס' קיימי כמ"ד דהעומד ליבצר כבצור דמי ולא חשיב כמחובר, ושו"ר באבנ"ז חו"מ סימן ט' שכתב, דליכא ראי' כלל מד' התוס', שהרי מה שנדו מפי' רשב"ם הוא משום דמשמע דאפי' הפשתן עומד ליתלש, ופסקו הרי"מ והרמב"ם והשו"ע בסימן צ"ה דכיון דמכרו מכרו לתלוש דינו כמטלטלין ולא נקנה בחזקה, ואפי' להש"ך שם שחולק שגם בזה קי"ל כרבנן דלאו כבצורות דמיין, מ"מ הא סתם מתני' ר"מ דס"ל כבצורות דמיין, וע"ז תירצו התוס' מטעם חצר, והשתא ממנ"פ אם קרקע קונה בחזקה ואם מטלטלין מטעם חצר, עכ"ד. [↑](#footnote-ref-16)
16. ומקור לעיקר הך מילתא, יש להביא מהא דבשדה שאינה מסויימת במצרי', הוי השיעור דחשיב כשדה אחת כדאזיל תיירא דתורי והדר, והרי דבכה"ג נקבע שיעור השדה לפי אופן החרישה, ושפיר י"ל דגם בשדה המסויימת במצרי', כל הא דחשבינן לה כשדה אחת, הוא רק משום שכולה עומדת לחרישה. [↑](#footnote-ref-17)