27 בדינא דרואין אלו את אלו
קטגוריות: ש_ס / לד סנהדרין / סנהדרין עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

אור ליום ועש"ק וארא ער"ח שבט תשע"ג

א] מכות ד"ו:, היו ב' רואין אותו מחלון זה וב' רואין אותו מחלון זה וא' מתרה בו באמצע, בזמן שמקצתן רואין אלו את אלו הרי אלו עדות אחת, ואם לאו הרי אלו שתי עדיות, ובגמ' שם א"ר זוטרא בר טוביא אמר רב, מנין לעדות מיוחדת שהיא פסולה שנא' לא יומת על פי עד אחד, מאי אחד אילימא ע"א ממש, מרישא שמעינן לה על פי שנים עדים, אלא מאי אחד אחד אחד, תנ"ה הכי לא יומת על פי עד אחד להביא ב' שרואין אותו א' מחלון זה וא' מחלון זה ואין רואין זא"ז שאין מצטרפין.

ובס' ישועות ישראל סימן ל"ו סק"א כתב, דהא דכשאין רואין זא"ז אין מצטרפין, לאו בחילוק רשויות תליא מילתא, דאטו נזכר בקרא חילוק מחיצות שיהיו ב' עומדין במקום א', אלא היינו דבעדות נפשות בעינן שיהיו ב' העדים מסייעים כ"א לחבירו שיעיד שגם אחר הי' עמו, וע"כ כשא' ראה את חבירו והשני ראה אותו שפיר מצטרף, שהרי יש ב' עדים שמעיד על עצמו ועל חבירו, וכנראה כונתו, דגם הא דבנמצא א' קאו"פ בעינן שיהיו רואין זא"ז, היינו דאין עדותן מצטרפת אלא משום שכל א' מסייע לעדות חבירו.

ומצאתי מקור לזה בס' יחוסי תנו"א ע' מר זוטרא בר טוביא, ז"ל, הלכך כיון דתנינן עד דחזו תרוייהו כחד, אימא עד דידעי דכל חד וחד חזא בי' עדות ותרוייהו ידעי, קמ"ל וכו' אבל בדיני ממונות מקיימינן לתרוייהו וכו' אע"ג דלא ידעי חד בחברי', עכ"ל, ולהדיא דדינא דרואין זא"ז, הוא דבעינן דתרוייהו ידעי זב"ז, אך בדבריו י"ל, דאי"ז משום דא' מסייע לחבירו, אלא דע"י דידעי א' בחבירו שראה את העדות, ה"ה מצורפין זל"ז.

ב] והנה לפ"ז הדין נותן, דל"ב בדוקא שיהא כל א' רואה את חבירו, אלא אף אם כל א' שומע את קול חבירו ועי"ז הוא יודע שהוא שם סגי, דהרי גם בנפשות סמכינן על טב"ע דקלא, כמבו' בחולין דצ"ו..

והעירני הרמ"א ע"ז, דלפ"ז תיקשי דמ"ט בעינן שיהיו רואין את המתרה, הרי אף אם אינם רואין אותו, הרי הם שומעין את קולו, ומ"ט אינם מצטרפין מכח זה,[[1]](#footnote-2) ובפשוטו י"ל, דאיירי בשאין להן טב"ע דקלא בקולו של המתרה, ואינם יודעים מי הוא המתרה, וע"כ לא סגי במה שהן שומעין את קולו, אלא בעינן שיראו אותו.

אך העירני הנ"ל ע"ז, ממש"כ הריטב"א לפרש דהא דשייכא הזמה על כת א' ואין הכת השני' מסייעת אותה, שהרי היו רואין אלו את אלו, איירי בשהיו רואין דרך ראי' כללית ולא שהכירום ממש שיוכלו להכחיש את המזימים, עכ"ד, והרי דלדינא דרואין אלו את אלו, ל"ב שיראו אותם באופן שמכירין אותן, וא"כ ה"נ אי נימא דסגי בשומעין את קולם, לא ניבעי שיהא להם טב"ע דקלא ע"ז, אך שמא מכוון הריטב"א הוא בדוקא דלא הכירום "ממש" אך הי' להם קצת הכרה, ומשא"כ כשאינם מכירים כלל ל"מ, וצ"ע אם יש מקום לחלק בזה.

ג] ואמנם באמת נראה, דמעיקר ד' הריטב"א יש ללמוד שלא כד' הישועו"י, דאי נימא דדינא דרואין זא"ז, היינו שיהיו מסייעים זא"ז, לכאו' בדין דלא יועיל שהיו רואין דרך ראי' כללית ולא הכירום ממש, שהרי כל שלא הכירום ממש, אין מסייעים זא"ז, ושמא מ"מ יש בזה קצת סיוע, ואינו נראה, אך למש"נ לעיל סוסק"א לדון בד' היחוסי תנו"א דל"ב שיסייעו זל"ז, אלא בעינן דידעו חד בחברי', י"ל דל"ב שיכירו זא"ז, ודו"ק.

ובע"כ מד' הריטב"א, דדינא דרואין אלו את אלו, הוא ע"ד הא דתנן בברכות ד"נ. דב' חבורות שהיו אוכלות בבית א', בזמן שמקצתן רואין אלו את אלו הרי אלו מצטרפין לזימון, והיינו דע"י שהן רואין אלו את אלו ה"ה מצורפין זל"ז, וה"נ הוא בעדים, דאינם מצורפים זל"ז, אלא בשהן רואין אלו את אלו, ועי' בערול"נ ורש"ש שדימו דינא דהכא ודינא דהתם זל"ז, וגם באו"ש פ"ה מברכות הי"ב דימה הדינים זל"ז,[[2]](#footnote-3) וע"כ ל"ב כלל שיהיו מכירין אותן, אלא כל שהן רואין אותן, ה"ה מצורפין עמהן, ואמנם י"ל דמ"מ בעינן שיהיו מכירין אותן קצת, כמשמעות ל' הריטב"א, דבלא זה אין הראי' מצרפתן כלל, ודו"ק.

ולפ"ז הרי דלהריטב"א לטעמי' ודאי דבעינן שיהיו רואין אלו את אלו, ול"מ שיהיו שומעין אלו את אלו, דצירופן זל"ז הוא רק ע"י ראי', דומיא דב' חבורות שאינם מצטרפין זל"ז ע"י ששומעין אלו את אלו, וע"כ ניחא דאינם מצטרפין זל"ז ע"י שהן שומעין את המתרה.

ד] והנה הריטב"א כתב לפרש עוד, ז"ל, א"נ שרואין אלו את אלו קודם מעשה ו[לא כצ"ל וכ"ה בקצוה"ח סימן ל"ו סק"ג] הרגישו בהם בשעת מעשה, עכ"ל, ונתחדש בד' הריטב"א, דל"ב שיהיו רואין אלו את אלו בשעת המעשה, אלא סגי במה שראו אותם קודם המעשה ועי"ז חשיבי ככת א'.

ונראה דג"ז מתפרש להריטב"א לטעמי', דדינא דרואין זא"ז אי"ז מכח שהן מסייעים זל"ז, אלא היינו דע"י ראייתם הם מצטרפין זל"ז, וע"כ ס"ל דכל שראו אותם קודם המעשה, ה"ה מצורפין זל"ז, ול"ב שיראו אותם בשעת המעשה עצמו, אך אי נימא דדינא דרואין זא"ז הוא דבעינן שיהיו מסייעים זא"ז, הרי הדין נותן דבעינן שיראו זא"ז בשעת המעשה עצמו, דאל"כ הרי אינם מסייעים זא"ז כלל, ושמא קצת סיוע איכא גם בכה"ג וסגי בהכי, וצ"ע.

ה] ויש להוכיח עוד בזה, דהנה נחלקו הראשונים בדינא דרואין אלו את אלו, אם סגי שא' מהם רואה את חבירו, או בעינן שכל א' יראה את השני, דגיר' התוס' במימרא דרבא דאם היו רואין את המתרה או המתרה רואה אותן מצטרפין, אך גיר' הרמב"ם בפ"ד מעדות ה"א דבעינן שיהיו רואין את המתרה והמתרה רואה אותן.[[3]](#footnote-4)

והנה אי נימא דהא דבעינן רואין אלו את אלו, היינו דבעינן שיהיו ב' העדים מסייעים כל א' לחבירו, הרי הדין נותן דניבעי שיהיו שניהם רואין זא"ז, ולא סגי במה שא' מהם רואה את חבירו, דבכה"ג הרי אף שהוא מסייע את חבירו, אך חבירו אינו מסייעו, ומ"ט יהא סגי בזה, ובע"כ מזה דהא דבעינן רואין אלו את אלו, היינו דע"י ראייתם הן מצטרפין זל"ז, וע"כ שפיר י"ל דסגי במה שא' מהן רואה את חבירו.

ו] ולפ"ז יש להסתפק בהא דבעינן רואין אלו את אלו, אם הוא דוקא כשהן בב' חלונות שהן מחולקין זמ"ז, ובכה"ג אינם מצטרפין זל"ז אלא כשהן רואין אלו את אלו, אך כשהן עומדין יחד, י"ל דאף אם בפועל אינם רואין אלו את אלו, ה"ה מצטרפין, - וכאשר עד"ז הוא לענין זימון, דלכאו' אם הן אוכלין יחד ממש, ל"ב שיהיו רואין אלו את אלו.

ז] אך באמת יש מקום לדון בעיקר ספק זה, דהנה לפמש"נ מד' רבים מקמאי דעיקר דינא דרואין אלו את אלו היינו דעי"ז הן מצורפין זל"ז, לא ברירא לי בעיקר הך מילתא דרואין אלו את אלו, לענין צירוף עדות, ולענין צירוף לזימון, ולענין צירוף י' לדבר שבקדושה, אם באמת בעינן שיראו אותם בפועל, ואם יעצמו עיניהם או יביטו למקום אחר לא יהני, או דסגי במה שבידם לראות אלו את אלו, דעי"ז חשיבי כנמצאים יחד, והן מצורפין זל"ז.[[4]](#footnote-5)

וכמדומה דפשטות הדברים דל"ב שיראו בפועל אלו את אלו, אלא סגי במה שבידם לראות אותם, דעי"ז הן מצורפין זל"ז, ומצינו בד' כמה מקמאי שלמדו מדינא דרואין אלו את אלו, דה"נ בדין שינוי מקום ובדין קידוש במקום סעודה, אם רואה מקומו הראשון חשיב כחד מקום, והתם לכאו' ל"ב שיראה בפועל את מקומו הראשון, וכ"ה ל' המ"ב סימן רע"ג סק"ו דסגי במה שיכול לראות מקומו הראשון, (ולכאו' בזה מהני אף שמחזיר פניו, שהרי באופן הרגיל כשהולך ממקום למקום, הוא מחזיר פניו ממקומו הראשון, ועמש"נ לעיל בהערה), וכ"ה משמעות ל' הרמב"ן בשכחת הלאוין מצוה ט', ז"ל, שיהיו העדים רואין אותו א' מחלון זה וא' מחלון אחר "רחוק מן הראשון שאין העומדים בחלונות יכולין לראות זא"ז" אבל כולם רואין בבעל העבירה, עכ"ל.

ולפ"ז הרי דאין מקום למש"נ להסתפק אם כשהן ביחד בעינן שיהיו רואין זא"ז, שהרי כל שהן ביחד, לעולם חשיב כרואין זא"ז, אך אכתי יל"ד כשהן ביחד ומחזירין פניהם זמ"ז, אי נימא דבהחזרת פנים חשיב כאין יכולים לראות זא"ז, כמו שהבאנו לעיל בהערה מהאו"ש.

ח] ואמנם ילה"ע בזה, דא"כ מאי קשיא לי' להריטב"א דבמקצת רואין אלו את אלו, היאך מזימין כת א' ואין השני' מסייעת אותה, והרי בפשוטו י"ל דאיירי בשהי' בידם לראות מחלון זה לחלון זה, אך בפועל לא הביטו זב"ז, ואין לומר דכיון שהם ראו את המעשה, בע"כ גם הי' להם לראות את אלו שבחלון השני, שהרי בתי' הב' כתב הריטב"א דאיירי בשלא הרגישו בהן בשעת מעשה, והיינו משום דהן מביטין על המעשה, ואינם משגיחין לראות מי בחלון השני, ושמא לא ניח"ל להריטב"א לישב כן, משום דלישנא דמתניתין הוא שהיו רואין אלו את אלו.

וי"ל עוד דהוא משום דאם לא ראו זא"ז בפועל, מנין להם שבידם לראות את אלו שבחלון השני, הרי אף אם החלון השני הוא במקום קרוב, הרי יתכן דיש דבר המסתיר וכיו"ב, וע"כ בע"כ דראו בפועל את אותם שבחלון השני, ועי"ז ידוע להם שבידם לראות אותם, אך לעולם משום עיקר דין הצירוף, ל"ב שיהיו רואין בפועל זא"ז, ולפ"ז מתפרש בע"א מש"כ הריטב"א לישב דאיירי בשרואין אלו את אלו קודם מעשה ולא הרגישו בהן בשעת מעשה, דאין כונתו דהוי הצירוף ע"י שראו אותן קודם המעשה, אלא כונתו דעי"ז נתברר דגם בשעת המעשה עצמו הי' בידם לראות אלו את אלו, וסגי בהכי לצרפן, וצ"ע עוד בכ"ז.

ט] שוב נתבוננתי דיש להוכיח בזה ממש"כ הריטב"א עוד, ז"ל, לא נצרכה אלא לבועל את הערוה, פי' דכל חד מינייהו ראה שיעור ביאה, וא"ת אכתי מאי רבותא בהא דקתני ולא עוד, דהא סו"ס לא ראה זא"ז בשעת ראייתו, וי"ל דאפ"ה רבותא איכא כיון דידעי כל חד מינייהו בחברי' בשעת מעשה והיה המעשה צירוף אחד, עכ"ל.

והנה במשה"ק הריטב"א דלא ראה זא"ז בשעת ראייתו, אשר צ"ב דלכאו' כיון דשניהם ראו מחלון א', ראה כל א' את חבירו בשעת ראייתו, נראה דס"ל דבדין רואין אלו את אלו בעינן שיראה את חבירו רואה את המעשה, וע"כ כל ששניהם רואין את המעשה בשעה אחת, הרי דכיון דהוא רואה את המעשה ורואה את חבירו, ה"ה רואה בזה דחבירו רואה את המעשה, אך משא"כ בשראו בחלון א' בזא"ז, הרי כשראה הראשון את המעשה, לא ראה השני כלל את ראיית הראשון להמעשה, שהרי השני לא ראה את המעשה בשעה זו, וע"ז תירץ הריטב"א דל"ב שיראה את ראיית השני, אלא כיון דידעי כל חד בחברי' בשעת מעשה סגי בהכי.

והנה עכ"פ מבו' להדיא מזה דלדין רואין אלו את אלו בעינן שיראה א' בפועל את חבירו, וס"ד דהריטב"א דבעינן שיראה את חבירו רואה את המעשה, דאי נימא דסגי במה שיכול לראות את חבירו, דעי"ז הן מצורפין זל"ז, הרי אין טעם להצריך שיראה גם את המעשה.

וגם בל' הריטב"א בתירוצו, שכתב אפ"ה רבותא איכא "כיון דידעי כל חד בחברי'" וכו', מבו' להדיא דבעינן שידע א' בחבירו, ולא סגי במה שהוא יכול לראותו, וז"ב.

1. ושמא י"ל דיתכן דהמתרה הוא במקום רחוק שאין בידו לראות משם את המעשה, וע"י מה שהן שומעין את קולו, אין בידם לידע שהוא במקום קרוב, אך יש לפקפק בזה, דכיון שהוא מתרה בעובר העבירה, בע"כ שהוא עומד במקום שיכול לראות משם את המעשה, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-2)
2. גם בשו"ת הלק"ט ח"ב סימן קמ"ח דינה הדינים זל"ז, ועפי"ז הק' ע"ד תר"י שכתב לענין צירוף לזימון דאם רה"ר מפסקת ביניהם אינם נצטרפין בשום ענין, מהא דלענין עדות מצטרפין מב' חלונות אף דרה"ר מפסקת ביניהם, והערול"נ בסוגיין כתב לישב, דאפשר דבאמת אם רה"ר מפסקת ביניהם אינם מצטרפין, עיי"ש בדבריו, - אך בפשוטו נראה, דכל הא דכשרה"ר מפסקת ביניהם אינם מצטרפין, הוא רק לגבי צירוף לסעודה, דכל דרה"ר מפסקת ביניהם לא מצינו לחשבם כמסובין לסעודה אחת, אך לענין צירוף לעדות אין רה"ר מפסקת כלל. [↑](#footnote-ref-3)
3. ובד' הריטב"א בזה צ"ע, דמחד גיסא גיר' בגמ' היא או מתרה רואה אותן מצטרפין, והרי דסגי בראיית המתרה לבדו, ול"ב שיראו הם את המתרה, וכ"ה מבו' ממשה"ק הריטב"א שם ע"ז דהיאך הדבר נגמר ע"פ המתרה לבד, - ומאידך ממשה"ק דברואין אלו את אלו היאך נעשית כת א' זוממת הרי הכת השני' מסייעת אותה, מוכח דבעינן שיהיו שניהם רואין אלו את אלו, וכמו שהוכיח הערול"נ, וכ"ה מוכח ממש"כ לישב דסגי שא' מהן רואה לעשות צירוף ביניהם, ואי נימא דסגי שא' מכת זו רואה לכת האחרת, תיקשי ע"ז משה"ק על הא דמתרה אותן דהיאך נגמר הדבר ע"פ ע"א לבדו, וי"ל, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-4)
4. שו"ר מש"כ הגר"ז בסימן קצ"ה, ז"ל, אם המברך יושב על המפתן הוא מצרפן, "לפי שהוא יכול לראות אלו ואלו בהפיכת פניו לכאן ולכאן", וה"ז כמקצתן רואין אלו את אלו שהוא נחשב מאלו ומאלו שהרי מוציא את כולם יד"ח, עכ"ל, ולהדיא דל"ב שיראו אלו את אלו בפועל, אלא סגי במה שיכולין לראות אלו את אלו, ובדבריו נתחדש עוד, דגם אם אינו יכול לראות אלא בהפיכת פניו סגי בכך, אך באו"ש פ"ה מברכות הי"ב נקט בפשיטות לא כן, עיי"ש.

   שו""ר עוד בס' א"א מבוטשאטש סימן קצ"ה, ז"ל, י"ל דא"צ לראות זא"ז בפועל וכו', כיון שהי' אפשר להם לראות זא"ז מצטרפין, וגם כשממקום שסועד שם אינו רואה, רק יכול לנטות משם ראשו ועיניו ואז יוכל לראות ממקום סעודתו, ג"כ מצטרפין, ונראה שגם סגי נהור שא"א לראות כלל, יש לו ג"כ הצטרפות ע"י מה שיכולים לראות זא"ז אילו היו עינים רואות להם, עכ"ל. [↑](#footnote-ref-5)