בגדר ענין ממוני גבך
קטגוריות: ש_ס / כה כתובות / שעבודים - הרב יהודה אלבוים / חבורות שעבודים

בס''ד

בענין ממוני גבך

א. התבאר במוכר שט''ח לחבירו ומחלו, דאף לר''ת קנה הקונה את החוב, דהיינו את הממוני גבך, ועל זה לא דנו הראשונים משום שפשוט שקנה את החוב, ואין שום תועלת לקונה בקניית שעבוד נכסים בלא שהחוב עצמו שייך לו, והתבאר שמוכח כן בדברי רבינו יונה עי''ש.

ב. ז''ל המנ''ח מצוה נ''ה ופשוט ג"כ דאם הזיק ואח"כ הפקיר דפטור מחמת ההיזק דילפינן מקרא אבל מ"מ בודאי לא נפטר לשלם מה שנהנית דמה שנהנית נעש' עליו כחוב כיון דממונו נתרבה שנתפטמה א"כ ה"ל ככל בע"ח דאינו נפטר אם מפקיר נכסיו דחיוב עליו רמיא וז"פ עכ''ל, ולכא' רק בבהמתו הוא כן, דבהמתו שוה יותר ומשתרשי ליה, וכמוש''כ המנ''ח ''דממונו נתרבה שנתפטמה'' ואין כאן טענת הייתי מתענה, אך אדם שאכל ''דלא נתרבה ממונו'' כמוש''כ התוס' לא שייך לומר כן, וע''כ חיובו רק כגדר מזיק והו''ל מלוה הכתובה בתורה, וכך יש לפרש בדברי הברכ''ש ב''ק סי' י''ד דגם כתב כעין זה דנתרבה ממונו, כוונתו באופן כזה שנתרבה ממונו, וצ''ע.

ג. בשערי יושר דן מדוע אדם שמנע את חבירו מלאכול לא יהיה לו זכות מצד משתרשי ליה, ולכא' י''ל על פי מה שהתבאר דאין ממוני גבך מחייב להחזיר, אלא רק קבלת המעות מחייבת את החזרתו, וא''כ י''ל דכל זה אינו שייך היכא שמנע ממונו לצאת כאונסו בית המלך גורנו, אלא רק כשנוסף לו ממון, ואע''פ שגם באונסו בית המלך גורנו יש ממוני גבך, אך אין שעה''ג, ומה ששם חייב כתב רש''י דהוא ככל מצות מתנות כהונה, שציותה התורה לתת לכהנים את הממוני גבך, וכמש''כ הגרשש''ק דבכל מתנות כהונה התורה זיכתה חלק לכהנים, וציותה התורה לתת לכהנים, ולהנ''ל ניחא מדוע צריך ציווי מיוחד ומאי שנא מכל חוב שיש מצוה לפרוע חוב, ולהנ''ל ניחא משום שלא בא אליו ממון חבירו, אלא יש אצלו ממון חבירו, ולכן בעלמא משתרשי אינו מחייב מידי, ורק מפרשת נהנה חייב, ורק בנהנה שנתווסף לו ממון כגון שנתפטמה בהמתו יש לדון לחייב וכמוש''כ המנ''ח, וכן פורע חובו אינו חייב מדין משתרשי ליה, ואע''פ שיש ממוני גבך אך אין שעה''ג, ואין שום נ''מ בממוני גבך, ולכן מונע מחבירו לאכול נמי פטור.

ד. ולכא' כל זה כתוב בקה''י בפסחים סי' כ''ד דמחילה אינה מפקיעה את הממוני גבך אלא רק את השעבוד, ויישב בזה מדוע לא מהני מחילה בשעבודא דר''נ, דא''א למחול על הממוני גבך, דרק על שעבודים מצינו מחילה ולא על ממוני גבך, וכך התבאר במכירת שטרות לשיטת ר''ת דמכר את הממוני גבך, אלא שבלא שעבוד הגוף או שעבוד נכסים אין לו שום נ''מ מזה, ואע''פ שמוכר שט''ח יש לו שעבוד נכסים, אין זה מועיל לו מדין אין נפרעין מהערב תחילה, ובאמת מבואר בריטב''א שמצד המכירה אין יכול לתבוע ורק משום דהוי כהרשאה או דהוי כהתחייב לו מעיקרא יכול לתבוע, והמחילה של המוכר הוא על השעה''ג שיש לו, וממילא אין הקונה יכול לתבוע, ואף אם התחייב לכל מאן דאתי מחמתך הוא רק כל עוד יש עליו שעה''ג, והשתעבד לכל מאן דאתי מחמתך לתת לו את מה שמחוייב למלוה, אך אם נפטר מהמלוה בטל זכות הקונה.

ה. ולפי''ז יש את החוב בעצמו, ויש את השעה''ג, ומכח הממוני גבך אין יכול לתפוס, דצריך דעתו של לוה לקבוע מהו שלו, ורק ע''י שעה''ג א''צ דעת הלוה כמוש''כ הגרשש''ק, וכן ע''י שעבוד נכסים א''צ דעת מקנה - וז''ל הגרשש''ק בב''ק סי' ה' וע"כ מוכרח הדבר לומר דבהתחייבות הוא כעין קנין, **שיש לפלוני אצלו כסכום ההתחייבות**, ובצדקה אין להעני אצלו כלום, רק שהוא מחוייב לקיים המצוה של צדקה, עכ''ל, ובמקום אחר התבאר דמחמת הממוני גבך מהני תפיסה, ובאמת למד''א שעבודא לאו דאו' אין כלל שעה''ג אלא רק מצוה, וז''ל הגרשש''ק בב''ק סי ל''ט וענין שעבוד זה הוא בגדר שעבוד של פועל על גופו ... דגם שעבוד הגוף הוא שעבוד ממוני, והוא בגדר שעבוד של פועל, ומתחלק רק בזה דפועל משועבד למלאכה וזה איננו מחויב רק להמציא הכסף -.

ו. ולפי''ז הממוני גבך בחוב, דומה לנזק שיש לניזק, וכמו שמזיק משתעבד להשלים את הנזק, כך הלוה משתעבד לתת למלוה את הממוני גבך, וכמו שמחילה במזיק הוא על השעבוד, אך נשאר החסרון, אלא שאין החסרון סיבה לחיוב אלא רק מה שחיסר הוא הסיבה, כך גם בחוב המחילה הוא על השעבוד אך נשאר הממוני גבך וכנ''ל, ולפי''ז בשעבודא דר''נ יש לפרש את דברי הראשונים שלוי חייב לראובן, דאין כוונתם דהחוב עבר לראובן, אלא שיעבדה התורה את לוי שעבוד מחודש, דחייב לתת את הממוני גבך של שמעון, לראובן, ואולי אין הכוונה שנהיה שעבוד נוסף על לוי, אלא נעתק השעה''ג שהיה עליו לתת את הממוני גבך של שמעון לשמעון, לראובן, דצריך לתת את הממוני גבך של שמעון לראובן, וא''ת כיצד נפטר לוי משמעון, הרי התבאר שבלא שעה''ג אין נ''מ בממוני גבך, והרי עבר הממוני השעה''ג לראובן - כמובן אי פרע שמעון לראובן חוזר לו השעה''ג דרק כל עוד יש חוב לשמעון עובר השעה''ג לראובן - אלא שהקושיא היא כיצד יכול לתת לראובן את הממוני גבך של שמעון, והרי כל לוה אם יפרע לאחר לא יפקע הממוני גבך של המלוה, דרק נפקע ע''י שהמלוה קיבל ממנו, וכ''כ הבית יעקב בכתובות דלא יפרע החוב כשיתן לראובן בלא דינא דר''נ, י''ל דגם זה בכלל חידוש התורה, דכיון ששמעון חייב לראובן, ויפרע חובו ע''י שיתן לו לוי את הממוני גבך של שמעון, החשיבתו התורה כאילו קיבל שמעון את הממוני גבך, וכעין דין ערב דאם אומר לו שמעון לתת לראובן הוי כקבלו, ע''י שעבודא דר''נ חל מה שחל ע''י דין ערב.

ז. כתב המרדכי בכתובות פ''ב כתב - והובא בהגה''א כתובות פ''ב סי' ט' - וי"ל דהכא הואיל והתורה זכתה לו החוב של זה אינו יכול למחול עכ''ל, ונראה בדבריו כדברי הקצוה''ח שהחוב עבר, אך אולי י''ל על פי הנ''ל דכוונתו דמדינא דר''נ כשיפרע לו לוי את החוב שחייב לשמעון יפרע החוב של שמעון ונמצא שגם חידשה התורה שע''י שמעות החוב מגיעים לראובן נפטר לוי משמעון וכנ''ל, וא''כ נמצא שראובן קיבל את חובו של שמעון **אחר** שפרע לו לוי.

ח. ולפי''ז גם במזיק שייך שעבודא דר''נ וע''י שנותן לראובן מה שהזיק את שמעון הושלם חסרונו כמו אילו היה שמעון אומר ללוי לשלם את הנזק לראובן, ואי נימא דהחוב עובר, הניחא בחוב, אך בנזק אין מה שיעבור, ואם יעבור שעה''ג לא יהני דהרי משועבד להשלים את החסר, ואיך שייל לומר שעובר דבר זה לראובן שאינו חסר.

ט. ולפי''ז במזיק שיש שעבודא דר''נ אם יושלם החסר, כגון בדין רמ''ג רמ''ג, יפקע שעבודא דר''נ, וכמו שכתב הקה''י דלדבריו כששילם לוי לשמעון פקע שעבודא דר''נ, שהרי אע''פ שאינו משועבד לו אך הביא לו את הממוני גבך, ולא דמי למחילה שאינו מפקיע את הממוני גבך.

י. בחי' הגר''ח כתוב דאין פטור חומש בחזרת חוב משום שמצות פריעת בע"ח אף אם הוא רק מצוה, מ"מ לאחר שפורע ומקיים המצוה אמרינן שהחזיר ממון חבירו ולא בזבז ממון שלו, ויל''ש אם הגר''ח אמר כן גם על מזיק או רק בחוב שתובעו ממוני גבך.

יא. אולי יתבאר על פי זה מדוע לאביי למפרע הוא גובה, ואף רבא היה מודה בזה אילולי היה הלוה יכול לסלוקי בזוזי, וצ''ב הרי הלוה לו לזמן וקבעו זמן פרעון וא''כ מדוע שיזכה למפרע, עוד צ''ב מדוע אמרינן למפרע הוא גובה רק על הגוף ולא על הפירות, ועל פי הנ''ל י''ל דזמן פרעון הוי כעין השאלת הממוני גבך, וכמוש''כ הרשב''א דריבית הוי כשכירות המעות, ולכן מגיע למלוה כנגד המעות ממון אחר שיהיה לו בה רק קנין הגוף, כמו כל משאיל שנשאר שלו הגוף ורק נתן לו פירות, ולכן ראוי שיקבל המלוה ממון שיהיה לו בה קנין הגוף, ויהיה ללוה בה קנין פירות.

יב. וי''ל דזהו הנידון במקדש במלוה דמקדשה בממוני גבך, ויש כאן חפץ ממוני, ולכן היה צד דמהני וי''א דבמכירה מהני, וזהו הקידושין בהרווחת זמן דמשאיל את הממוני גבך לעוד זמן והר''ז שוה כסף.

יג. בנדרים דף לג ב דיהיב על מנת שלא לפרוע ופי' הר''ן כלומר דכשהלוהו התנה עמו שלא יהא כח בחבירו לכופו אלא כשירצה הלוה יפרענו מדעתו עכ''ל, וצ''ב אם יש מה לפרוע א''כ יש חוב ואם יש חוב מדוע אינו יכול לתובעו ועל פי הנ''ל ניחא דיש ממוני גבך בלא שעה''ג, והרי זה כמחל, דאין יכול לתבוע אך יש מה לפרוע ולכן אם ירצה ישלם, וכך י''ל גם בשמיטה דנשמט רק השעה''ג ולא הממוני גבך ולכן אם רוצה לפועו מקבלו ואינו מתנה, אלא שיעויין בר''י קורקוס פ''ט מהלכ' שמיטה ויובל ה''ט דכתב דמהני תפיסה בלוה על מנת שלא לפרוע, ולדידיה א''א לומר שגם אחר שמחל יכול לתפוס, ועי' תומים סי' ס''ז סקט''ז ד''ה ובזה, ורעק''א בגליון שו''ע סי' רמ''א סעי' ב, ומהרש''ם ח''ה סי' כ''ב, ועל פי הנ''ל יהיה דין מחודש דרק כשיש ממוני גבך שייך ענין זה של ע''מ שלא לפרוע, כי נשאר ממוני גבך, אך במזיק שיש רק שעה''ג להשלים את הנזק, אם מחל על השעה''ג, אין נשאר כלום, ואע''פ שנשאר חסרון, אך לא נשאר דבר ממוני כמו שנשאר בחוב.

יד. ולכא' כיסוד זה מבואר בדברי הקצוה''ח סי' ק''ד סק''ט דכתב דחלוק חוב מפדיון הבן, דבפדיון הבן כל רגע יש סיבת חיוב, משא''כ בהלואה סיבת החיוב הוא רק בשעת ההלואה, ומפורש שאין הממוני גבך סיבה לחיוב, אלא רק ההלואה הוא הסיבה לחיוב להחזיר לו את הממוני גבך.

טו. עי' בחרח''ה בהלכ' שבועות וז''ל דבאמת הרי בכל שעבודא תרתי איכללו ביה, שעבוד הנכסים מכל שיש לו בין קרקעות ובין מטלטלין, ושעבוד הגוף דהוא עצם החוב בחיוב גברא דרמי עליה לשלם חובו, וזהו עיקר חיובו ועיקר שעבודא, ושעבוד הנכסים ממילא הוא דקאתי, וכמבואר בב"ב דף קע"ד א דשעבוד הנכסים לית בהו רק דין ערב, וכמבואר כל זה בר"ן פ' הכותב בשם ר"ת.

ובפכ''ב מהלכ' מכירה הי''ז כתב ''נהי דעצם הכסף המחוייב ליתיה בעיניה, אבל מ"מ הרי כבר רמיא עליה חיובא ושעבודא, **וזה גופיה הוי דבר הנקנה**''

ומשמע בדברי הגר''ח שאין ממוני גבך, אלא רק שעבוד על הגברא וזהו החוב וזהו דבר הנמכר, דאי כוונתו שהשעה''ג הוא הזכות ברשות ממון וקרא לממוני גבך שעה''ג, לא היה אומר ושעבוד הגוף דהוא עצם החוב בחיוב גברא **דרמי עליה לשלם חובו**, וזהו עיקר חיובו ועיקר שעבודא, וצ''ע.

ועי' בחי' ר' ראובן ב''ב סי' י''ט אות ג' דיש את עצם הממון של החוב, ויש מצוה ושעבוד הגוף לפרוע, ונראה בדבריו שיש את החובף ויש שעבוד על גופו, ויש מצוה, עי''ש.

טז. לכא' יש להוכיח שאין הממוני גבך סיבה לחיוב בלא שעה''ג, ושעה''ג חל רק בשעת ההלואה ואינו תוצאה מהממוני גבך, מדברי הקצוה''ח בסי' כ''ח סק''א דגם בהלואה נפטר ע''י קלב''מ, ולכא' ע''י קלב''מ אין סיבה שלא יהיה ממוני גבך, דאינו חיוב אלא מציאות שיש למלוה אצלו ממון, ורק על השעה''ג לכא' שייך לומר קלב''מ, ואי נימא דכל רגע מחוייב לפרוע מחמת הממוני גבך, א''כ רגע אחר הקלב''מ מדוע אין חייב לפרוע וע''כ משום ששעבוד הגוף חל רק מחמת רגע ההלואה וכנ''ל - והאו''ש ועוד שכתבו שאין קלב''מ בהלואה הוא משום דס''ל דשעבוד שחל מחמת קבלה אין בו קלב''מ ורק על עונש שייך קלב''מ -