מראי_מקומות_רנד_ח-ט
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב יהושע ננקינסקי

**סי' רנ"ד ח-ט**

הספק עד יום ב, כ"ג אלול סעיפים ח-ט, ד-ה-ו-ז

לימוד סעיפים ח-ט לפני ד-ה-ו היות וזה המשך הסוגיא

סעיף ד' אינו בטור כאן אלא בטור בסימן רנז, השו"ע מביאו ברנד-ד.

★ במג"א ס"ק ז וז"ל "ולא על גבי גחלים ממש דהיאך יקח הבשר מעל הגחלים אולי אין נכבין עדיין וכו'", וכן הוא במ"ב ס"ק יז "ולאחר הצליה **ימתין שיכבו הגחלים ואז יטלם"**.

ויל"ע למה אסור דהרי זה לא פס"ר, אלא **ספק** אם נכבה או לא.

ובשלמא לחושבים דנידון בתור ספק [לשעבר] ואינו נידון בתור ספק פס"ר דשרי, אלא ככל ספק דאוריתא שפיר [רק יל"ע דהרי זה כיבוי דאינו צריך לגופיה וא"כ לדונו כספק דרבנן וכו'] עיין ביאה"ל שטז-ג ד"ה "ולכן יש ליזהר" שהאריך בזה.

ועיין בהגהות רע"א לשו"ע יור"ד ס פז-ו ד"ה "י"א דאסור לחתות האש".

★ שנאסר למלאות בתנור תורמסים בע"ש וכו', לרש"י הטעם שדברים אלו **נצרכים לבישול רב**, וממילא יש חשש שיחתה למחר, תמיד היתר "קדירה חיתא" דבלילה לא יהיה ראוי ולמחר בין כך יתבשל לכן מסיח דעתו ולא יחתה.

משא"כ תורמסים למחר לא יהיה ראוי ולכן יש חשש חיתוי, ובדין "שלא ימלא נחתום מים" לרש"י ותוספות הטעם היות ונצרך למוצ"ש דזה זמן רב חששו שיתקרר ויבוא לידי חיתוי.

יוצא שיש כאן שני דינים, **בתורמסים** נאמר שאין היתר חי. **במים** נאמר שנאסר כאן מבושל כ"צ ומצטמק ורע לו שתמיד מותר [או לחנניא אפי' בן-דורסאי מותר], והכא דעומד למוצ"ש החמירו.

**לרמב"ם,** בתורמסים הטעם **דמתבשל מהר** דהיינו אין היתר חי, דתמיד לא ראוי ללילה ומסיח דעתו, הכא דמתבשל מהר יש חשש חיתוי לילה, וכן במים ה"ה והוא הטעם, דמתבשל מהר יוצא שלפי הרמב"ם שני הדיינים מחד טעמא [השו"ע פסק כרמב"ם], ואין לנו מקור להחמיר שיהוי לצורך מוצ"ש].

★ יל"ע האם במים למוצ"ש לרש"י מהני גו"ק, שמצינו סוברים שגו"ק לא מונע לגמרי את חשש חיתוי, הובא ברע"א דבשיל ולא בשיל לא מהני גו"ק [הובא בביאה"ל רנג-א ד"ה אלא] וא"כ אולי ה"ה הכא דבעי לזמן רב יש יותר חשש חיתוי ולא מהני גו"ק וכל דברי הב"י דמהני זה רק לטעם הרמב"ם.

בתורמסים ודאי מהני גו"ק. דכל חידוש תורמסים דאין כאן היתר קדירה חיתא, וחזר דינו "כבשיל ולא בשיל" ולכן נאסר בשיהוי אבל ודאי שגו"ק מהני.

★ לדעת רש"י שנאסר במים בפשטות היינו מבושל כ"צ ומצטמק ורע לו ובכ"ז נאסר, לפ"ז סמוך לשבת לאו דוקא עין דרישה תירוץא'. ועי"ש עוד מה שחידש בתירוץ השני.

★ שמא יחתה מצינו במידי דאכילה ועומד לאכילה, עיין מג"א [ס"ק כ"ו] שאסר שיהוי במים **שעומדים לרחצה** במוצ"ש.

והא"ר חלק עליו וביאר בפמ"ג [א"א-כו] שרק באכילה ושתיה חששו לחיתוי, והא"ר מדיק "לא ימלא **נחתום** וכו'" למה הוזכר נחתום, דרק הוא נאסר דמשתמש במים לאכילה וכדו' ולא רחיצה, עי"ש, ולכאורה קשה מהגמ' ששואלת גבי **"צמר ליורה ניחוש**". דהינו שבצמר הנצבע יש חשש שמא יחתה.

וכן הוא להדיא בסימן שכו-יא גבי מרחץ שחששו לשמא יחתה.

ואולי כונת הא"ר דרק אכילה ושתיה או צמר שעומד רק לשימוש זה ובל"ז אינו ראוי לכן חששו לחיתוי, וכן רחצה אם זה לא חם מאד לא מהני לרחיצה ולכן חששו.

משא"כ מים חמים שעומד **להדחת** כלים גם אם לא יהיה חם כ"כ מהני לו להדחת כלים, ולכן לא חשש.

★ עין חזו"א לו-ג, שמצדד להקל **דריבוי** מים נידון כחי ושרי [עי"ש שמצרף את דעת הטור דאיסור מים הוי רק למוצ"ש, ולפ"ז אין לו מקור לאסור כלל שהיה במים] וז"ל **"נראה דריבוי המים נידון כשדא בה גרמא חייא"** וכו' [לא זכיתי להבין למה מחשבו גרמא חיא ולא כקדירה חיתא] ומסים ע"ז והלכך "אם נהגו היתר אין בכחנו למחות"

★עין במ"ב [ס"ק נא] דבמים מהני מבושל אפ' לא מבושל כ"צ.

ויש לעין איך נמדד הבן-דרוסאי במים, באוכל מצינו מחלוקת האם שליש בישול או חצי בישול חשוב כמבשל, במים יש לדון.

ועין גר"ז [רנב-יב] "שיכולו להתחמם חצי החימום" ועין באגר"מ ח"ד ס' ע"ד ס"ק כד