שיעור טז קסח ז-ח
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן קסו עד סימן רא - ברכות

![](data:image/gif;base64...)![](data:image/gif;base64...)

**שיעורי הלכה**

**שיעורים מפי מו"ר**

**הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**הלכות ברכות**

**שיעור טז**

**~ סימן קסח סעיף ז - ח ~**

## [המשך סעיף ז] והלכה כדברי כולם שלכל אלו הדברים נותנים להם דינים שאמרנו בפת הבאה בכסנין.

### הטעם שלא כתב השו"ע שירא שמים יצא ידי כולם

ובביאור הלכה (ד"ה והלכה) הביא את קושיית הרעק"א מדוע לא כתב המחבר כאן שירא שמים יצא ידי כולם, וכמו שכתב המחבר לקמן (סעיף יג) לגבי מחלוקת הפוסקים בעיסה שעשאה סופגנין, שירא שמים יצא ידי כולם ולא יאכל את הסופגנין אלא בתוך הסעודה, והביא שהמאמר מרדכי מיישב דכיון שלא נזכר להדיא שנחלקו הפוסקים בזה אפשר דמודו אהדדי, ולדעתו כל סוגי הפת הבאה בכיסנין שהביא השו"ע הרי זה בכלל פת הבאה בכיסנין שאין מברכים עליהם אלא מזונות, ולכן לא חשש כל כך אפילו לירא שמים.

ובמאמר מרדכי שם כתב תירוץ נוסף דהתם מיירי לגבי פת סופגנין שהדרך לאוכלה לשובע, ולכן פסק השו"ע שירא שמים יאכל רק בתוך הסעודה, אך לגבי שאר פת הבאה בכיסנין, שהדרך שאוכלים אותם לקינוח, לא הטריחו אותו להמתין מלאוכלו עד הסעודה.

ובעיקר קושיית הרעק"א שירא שמים לא יאכל את פהב"כ אלא בתוך הסעודה, לכאורה צ"ע דמה ירויח אם יאכל את הפהב"כ בתוך הסעודה, הרי מבואר בשו"ע בסמוך (סעיף ח) דעל פת הבאה בכיסנין צריך לברך בתוך הסעודה 'מזונות', וא"כ אף אם יאכל את הפת הבאה בכיסנין בתוך הסעודה הרי עדיין יש להסתפק אם צריך לברך עליה 'מזונות'. וצ"ע. שוב מצינו שכן הקשה בלבושי שרד (ס"ק מב).

ואולי י"ל דאם הוא אוכל את הפת הבאה בכיסנין בתוך הסעודה יש לצרף את שיטת הרשב"א בברכות (מא, ב הביאו הבית יוסף בסימן קעז ע"ש) שהאוכל פהב"כ אפילו אם היא באה לקינוח אינו מברך עליה בתוך הסעודה, וא"כ י"ל דכוונת הרעק"א שעדיף לאכול את הפת בתוך הסעודה, משום שאז יש ספק ספיקא לפוטרו מברכה, שמא הוא פת גמור, ואף אם הוא פהב"כ שמא הלכה כדברי הרשב"א שא"צ לברך על פת הבאה בכיסנין בתוך הסעודה [עוד י"ל שאם אוכלו בתוך הסעודה קיל טפי, כיון שיכול לכוין להדיא לפטור את הפת הבאה בכיסנין בברכת המוציא דמהני בדיעבד, וכמו שמבואר בביאור הלכה לקמן (סעיף ח ד"ה טעונים וסעיף יג ד"ה וירא שמים)].

### אכל בבת אחת ב' או ג' סוגי פהב"כ

והנה כתב הביאור הלכה (סעיף ח ד"ה טעונים) שאין לברך על פת הבאה בכיסנין אלא אם כן היא פת הבאה בכיסנין לכו"ע, דהיינו שהוא ממולא וגם נילוש במי פירות ונרגש טעמו וגם הוא דק ויבש, אך בלא זה יש ספק שמא הוא פת גמור ואין לברך עליו בתוך הסעודה. ונראה דלאו דווקא דבעינן שיהיה פת שיש בה את ג' התנאים הנ"ל אלא הוא הדין שאם אוכל מג' המינים בזה אחר זה בתוך הסעודה, דחייב לברך בורא מיני מזונות לפני שמתחיל לאכול אותם, כיון שלמעשה באכילה זו הוא אוכל פת גמורה [ואף שלכאורה יש לחוש שמא הוא מפסיק באכילה בין ברכת בורא מיני מזונות לאכילת הפת הבאה בכיסנין, דשמא הפת שהוא אוכל באחרונה היא הפת הבאה בכיסנין, נראה דלא חשיב הפסק וכמו שמבואר לקמן (סימן רט סעיף ב) דאם שתה דבר אחר בין הברכה לשתיה לא הוי הפסק ע"ש, אכן נראה דאין להפסיק בדיבור בין הברכה עד שיאכל את כל הג' מיני הפת כיסנין, דאם שח הוי הפסק בין הברכה לאכילה].

אך אם אוכל סוג א' ואח"כ נמלך לאכול עוד האם יוכל לברך על ב' הנותרים לא יוכל לברך עליהם, דשמא מה שאכל בתחילה היא הפת הגמורה.

ולגבי מי שאכל מג' סוגי פת הבאה בכיסנין בבת אחת, כגון שאכל פת ממולא ואח"כ פת שנילושה במי פירות ואח"כ פת שהוא כעכים יבשים שכוססין אותם, או אפילו אם אוכל ב' סוגי פת דבכהאי גוונא לכאורה ודאי צריך לברך 'המוציא', כיון שוודאי מתוך מה שאכל יש פת גמורה שברכתה המוציא. אמנם למעשה המנהג שלא מברכים על זה המוציא, והטעם הוא משום שחוששים לדעת המאמר מרדכי שכל מיני פת הבאה בכיסנין שהביא השו"ע מברך עליהם 'מזונות'.

### האוכל עוגה עם שתיית קפה

והנה עוררו הפוסקים שאם אוכל עוגה או שאר פת הבאה בכיסנין ומברך עליה מזונות, ואחר כך שותה משקה, וכגון ששותה עם העוגה קפה, דיש ספק האם יברך על השתיה, שהרי אם אותה עוגה שאוכל יש לה דין פת הבאה בכיסנין אז הוא צריך לברך עליה מזונות, ואם אין עליה דין פת הבאה בכיסנין הרי היא פת גמורה [ואף שמברך עליה מזונות, היינו משום דברכה זו מהני בדיעבד לפת וכמו שנתבאר בשיעורים הקודמים, ומועיל לפטור את השתיה], וא"צ לברך על השתיה כי הוא נפטר כבר בברכה שמברך על הפת.

ועיין במשנ"ב (ס"ק סה) שכתב לענין שתיית קאוו"י שטובלין בו פת כיסנין, דנראה דנכון שקודם שבירך על הפת כיסנין יברך על הקאוו"י שהכל וישתה מעט. והביא שיותר טוב שיברך מתחילה על הפת כיסנין בלא שריה, ואחר כך יברך על מעט צוקע"ר כדי לפטור את הקאוו"י. ומשמעות המשנ"ב שרק אם טובל את העוגה בקפה, יש ספק האם לברך על הקאוו"י, אך אם שותה את הקפה בנפרד מאכילת הפת כיסנין אין לחוש, וכן מנהג העולם להקל בזה, וצ"ע מדוע לא חיישינן שמא פוטר באכילת הפת כיסנין את השתיה.

והנה הפמ"ג (בפתיחה להלכות ברכות אות י) כתב דהיכא שיש ספק על דבר האם ברכתו בורא פרי העץ או פרי האדמה, דמספק מברך עליו בורא פרי האדמה, ואם אוכל בתחילה דבר שברכתו בורא פרי העץ, יכול לכוין בברכתו שלא לפטור את הפרי שיש עליו ספק שמא ברכתו בורא פרי האדמה. והוסיף שם (במוסגר) שאפילו בסתמא לא מחית איניש נפשיה לספיקא. ועל פי זה יש להציע שכל כהאי גוונא שאוכל פת הבאה בכיסנין ואחר כך שותה משקה ויש ספק האם המשקה נפטר בברכה על המשקה, שיכול לכוין שלא תפטור הפת כיסנין את המשקה. [ועל פי מש"כ שם במוסגר יש להוסיף דהכא כיון שאינו יודע האם העוגה שהוא אוכל היא בכלל פת גמורה או לא, אז הוא לא מכוין לפטור שאר משקין וצ"ע]. אכן במשנ"ב כאן לא כתב עיצה זו שכשטובל את העוגה בקאוו"י דיכול לכוין שלא לפטור בברכתו את המשקה. ומכל מקום העיצה שהביא המשנ"ב שיאכל מעט סוכר קודם ששותה מהקפה, מועילה גם בענייננו שאם יברך על הסוכר הרי הוא פוטר את המשקין שיאכל אחר כך. גם אפשר לנהוג כמש"כ המשנ"ב שיברך מתחילה על הקאוו"י ואחר כך יברך על העוגה ויאכל ממנה, אך נראה דלא ניחא ליה למשנ"ב בעיצה זו כיון שמקדים ברכת שהכל לברכת בורא מיני מזונות.

### אם הטפל א"צ ברכה או שנפטר בברכת העיקר

ובעיקר מש"כ ע"פ הפרי מגדים שיכול לכוין שלא לפטור את הטפל בברכה יש חידוש דהנה יש לחקור בהא דאין מברכין על הטפל האם הוא משום שהטפל אינו טעון ברכה, או שבאמת אף טפל טעון ברכה אך הטפל נפטר בברכת העיקר. ומדברי הפרי מגדים הנ"ל מבואר דהטפל טען ברכה אלא שהוא נפטר בברכת העיקר, ולכן אפשר שיכוין שלא יפטור את הטפל בברכת העיקר.

ובאמת מצינו כן להדיא בתוס' בברכות (נד,א ד"ה באוכלי) שכתבו דאף שמבואר שם בגמרא שאם אוכל מליח מחמת מתיקות הפירות, הוו הפירות עיקר והמליח טפל, מכל מקום אם הסיח דעתו מלאכול את המליח צריך לברך עליו אפילו שהוא טפל ע"ש, ומבואר שהטפל טעון ברכה, אלא שהוא נפטר בברכת העיקר.

### ברכה אחרונה באוכל פת עם משקה

ולעניין ברכה אחרונה יש גם כן ספק, שאם מה שהוא אכל היא פת גמורה, הרי הוא פוטר בברכה אחרונה שלו את השתיה ואינו צריך לברך עליה ברכת בורא נפשות. ובזה אין לומר שיכוין לא לפטור כיון שברכה אחרונה לא מועיל מה שחושב שלא לפטור כמבואר בפמ"ג (בפתיחה לברכות שם). וגם מה שהציע המשנ"ב שיאכל מעט סוכר לא מהני כיון שמעט סוכר אינו מחייב בברכה אחרונה, ואף אם יאכל כשיעור ברכה אחרונה אינו יכול לברך לאחריה, דכיון שיש ספק שמא הוא עדיין בתוך סעודתו, הרי הברכה אחרונה שעל המזון פוטרת את כל מה שאכל בתוך המזון.

ונראה דמספק לא יברך ברכת 'בורא נפשות', דיש כלל בכל ברכת בורא נפשות דכל שיש ספק אם לברך אותה או לא מקלינן מספיקא. וטעם הדבר דהנה מבואר בגמרא (ברכות מד, ב) שנחלקו האומראים על מה מברך ברכת בורא נפשות די"א שמברך רק על ביצה וי"א אף על ירקות וי"א אף על מים, וקאמר עלה 'אמר רב אשי אנא זמנא דכי מדכרנא עבידנא ככולהו', ומשמע שאינו חיוב גמור שרק אם זכר אז הוא בירך ברכה אחרונה. ולכן נוהגים שלא לברך ברכת בורא נפשות במקום ספק [וכך נוהגים בשתיית משקה חם, שיש ספק אם מברכים עליו ברכה אחרונה, כיון שאינו שותה בכדי שתייית רביעית [עיין בזה במשנ"ב לקמן (סימן רי סוס"ק א) שהביא בזה הדעות לגבי שתיית טיי"א] דמספק לא יברך ברכה אחרונה, וכ"כ בשם החזו"א בארחות רבינו (חלק א עמוד פח) ובדינים והנהגות (פרק ז אות ד)].

## [סעיף ח] לחמניות אותן שבלילתן עבה שקורין אובליא"ש, לחם גמור הוא ומברך עליו המוציא ובהמ"ז, ואותן שבלילתן רכה ודקים מאוד שקורין ניבלא"ש, מברך עליהם בורא מיני מזונות וברכה אחת מעין שלש, ואם קבע סעודתו עליהם, מברך המוציא וברכת המזון, ואי אכיל להו בתוך הסעודה שלא מחמת הסעודה, טעונים ברכה לפניהם ולא לאחריהם.

### הברכה על רקיקין דקין

ומבואר שאותם רקיקים דקים אין מברכים עליהם אלא בוא מיני מזונות כיון שאין על זה תוריתא דנהמא. ולכן נראה שהברכה על 'וופלה' האו בורא מיני מזונות, ומברכים עליו אפילו בתוך הסעודה כיום שהבצק הוא דק ביותר ואין עליו תוריתא דנהמא. וכן חטיף 'ביסלי' נראה דלכו"ע מברך עליו בורא מיני מזונות ואפילו בתוך הסעודה, כיון שאין לזה תוריתא דנהמא כלל.

## [המשך סעיף ח] אבל אותם רקיקים דקים שנותנים מרקחת עליהם, הם טפילים לגבי המרקחת וברכת המרקחת פוטרתן.

### האוכל פת הבאה בכיסנין עם מילוי

וכתב המשנ"ב (ס"ק מה) בשם האחרונים דמה שנהגו שנותנין מרקחת על הדובשנין, וטובים הדובשנין למאכל בעצמן, אם כן כונתם גם בשביל אכילת הדובשנין וממילא הם העיקר ומברך עליהם במ"מ ופוטר המרקחת. והוסיף שם המשנ"ב דדוקא שבעת אפייה נאפין ביחד, אבל אם אפה הדובשנין לבד ואח"כ מניח עליהם מלמעלה המרקחת אין נעשין המרקחת טפילה להם שכונתו לאכול שניהם ואין המרקחת באין ללפת הדובשנין, וצריך לברך גם על המרקחת עכת"ד. ומבואר במשנ"ב שאם נאפו ביחד אמרינן שבטלה המרקחת לדובשנין ומברכים רק בורא מיני מזונות [אא"כ המרקחת עיקר ואז מברכים על הכל שהכל], ואם לא נאפו ביחד ורוצה את שניהם אז צריך לברך על שניהם, ואם רוצה רק את המרקחת מברך עליה שהכל וא"צ לברך על הרקיקין.

אמנם דין זה צ"ע דמבואר כאן שאם הוא רוצה גם לאכול את המרקחת, צריך לברך גם על הרקיקין וגם על המרקחת, וצ"ע דבמשנ"ב לקמן (סימן ריב ס"ק ו) מבואר שאם אוכל פת כיסנין עם גבינה או שאר דבר ללפת בו, אף שהם ג"כ חביבים עליו והוא תאב לאכול אותם, מ"מ מברך רק על הכיסנין לבד דמסתברא שהוא העיקר אצלו, ומאי שנא הכא שמברך גם על הרקיקין וגם על המרקחת. וצ"ל דשם מיירי שטובל את הפת במעט גבינה, דבכהאי גוונא הפת הוא העיקר, ואף שהוא רוצה את הדבר שהוא טובל בו את פתו, אין זה עיקר ברכתו וא"צ לברך עליו, אך כשאוכל את הרקיקין עם הרבה מרקחת, אז נחשבת המרקחת וצריך לברך עליה בפני עצמה.

העולה מהנ"ל שאם אפו את הפת כיסנין עם מילוי ודאי מברך רק על הפת מזונות, ואם לא נאפה ביחד, אם טובל את הפת כיסנין רק במעט לפתן, אז מברך רק על הפת אפילו אם רוצה גם את הלפתן שטובל בו, אך אם הוא טובל בהרבה לפתן אז אם רוצה גם את הדבר שטובל בו מברך על שניהם, ואם העיקר זה הפת מברך עליו מזונות ופוטר את הטפל.

### דוגמאות שונות של עיקר וטפל

ולכן נראה פשוט שאם מורח שוקולד וכדומה על עוגה, דודאי אינו צריך לברך על השוקולד המרוח עליה, ואף כשהוא רוצה ותאב לאוכלו, דכיון שמורח רק מעט שוקולד, אמרינן שהשוקלד שעל גבה מתבטל לגבי העוגה.

ובאופן שטובל קרקר בגבינה או שאר מתבלים, אם הוא טובל בהרבה גבינה נחשב הדבר שהוא תאב לאכול את המתבל וצריך לברך עליו בפני עצמו, ואם העיקר עבורו זה הקרקר וטובל רק מעט להטעים את האוכל אז יברך רק על הקרקר 'מזונות' ובכך הוא פוטר את המתבל.

ואם אוכל קרקר עם 'הערינג' [דג מלוח] וכדו', אם אוכל את הקרקר רק כדי להעביר טעם המלח אז לא מברכים על הקרקר כלל, כי הוא טפל למליח, ואם הוא רוצה לאכול את שניהם מברך על שניהם, אכן אם הקרקר הוא מאוד עבה, וה'הערינג' בא רק כדי להטעימו אז מברך רק על הקרקר.

ולגבי האוכל מאכל הקרוי 'קרמבו' שהוא קרם על גבי עוגיה נראה דיש לברך על העוגיה ברוא מיני מזונות ועל הקרם שהכל. וכן האוכל גלידה בתוך גביע גלידה, דכיון שרוצה לאכול את שניהם מברך על שניהם. אמנם באופן שרוצה לאכול רק את הגלידה, ומה שמניחה בתוך הגביע הוא רק כדי שלא יטנפו ידיו, נראה דבזה מברך רק על הגלידה 'שהכל' והגביע טפל לו [ואפילו אם נשאר מעט מהגביע הגלידה אחר שכבר גמר את הגלידה נראה שא"צ לברך עליו כיון שהוא עדיין נחשב כטפל].

ויש נידון על מאכל של קבוקים שהוא בוטן המצופה בבצק, ויש לדון האם דבר זה נחשב כבצק שנאפה יחד עם הבוטנים ואז ודאי מברך על הכל מזונות, או שמא לא נחשב כמו שנאפה ביחד, דכיון שלא 'נוצר' המאכל ביחד אלא רק מצפים את הבוטן בבצק, הוי כמו רקיק שמניח בוטן על גבו, ואז אם הוא תאב לאכילת ה'בוטנים' צריך לברך עליהם בפני עצמם וצ"ע לדינא.

**הדינים העולים:**

1. האוכל פת הבאה בכיסנין בתוך הסעודה מברך עליה במ"מ.
2. אם אוכל פת שרק נילוש במי פירות או רק ממולא או רק פריך, לדעת המאמר מרדכי הרי זה כת הב"כ גמורה ומברך עליה מזונות, ולביאור הלכה לא יברך.
3. אם אוכל בזה אחר זה את ג' סוגי פת הב"כ בתוך הסעודה מברך תחילה מזונות. ואם אוכלו בלא סעודה לא יברך המוציא דיש לחוש לדעת המאמר מרדכי שכולם נחשבים כפהב"כ.
4. האכול עוגה ואח"כ קפה נהגו לברך על הקפה, אך ברכה אחרונה נראה שלא יברך מספק.
5. מוכח בגמרא שטפל טעון ברכה רק שהוא נפטר בברכת העיקר, ולכן יכול לכוין כשאוכל את העיקר שלא לפטור את הטפל.
6. רקיקין דקין מברך עליהם בורא מיני מזונות כיון שאין עליהם תוריתא דנהמא.
7. פת הממולאת במילוי מברך עליה מזונות ופוטר את המילוי. ואם אינו נאפה עם המילוי, אם רוצה את המילוי מברך עליו בנפרד, ואם המילוי מועט מברך על הפת ופוטר את המילוי.