שעבוד ב
קטגוריות: ש_ס / כה כתובות / שעבודים - הרב אלימלך וינברג

בעזרת השם יתברך

קונטרס מראי מקומות **בעניני שעבוד [ב]** מאת הרב אלימלך וינברג הי"ו להערות יש לפנות לפלאפון [PHONE_REMOVED] נערך בעזהשי"ת בחודש תמוז תשע"ג עבור בית המדרש לתורה שם משמעון גור רמת גן נתייסד על ידי מורינו הגאון החסיד הרב אברהם ב"ר אהרן אטלס זצ"ל אב"ד חיפה בנשיאות בנו ראש ישיבות דרכי נועם-עמק הלכה הגאון הרב שלמה שליט"א

בעזרת השם יתברך

**במח' ר"פ ורהבדר"י בסוגיא דב"ב ובסוגיא דערכין**

**בב"ב קע"ד,א,** קאמר בערבא דיתמי שפרע לפני שהודיעו היתומים, דלרב פפא אינו גובה מהם משום דפריעת בע"ח מצוה ויתמי לאו בני מיעבד מצוה נינהו, ולראהבדר"י אינו גובה רק כשיש חשש צררי, ובחייב מודה או בשמתוהו ומת בשמתיה הרי הוא גובה, ומסקנת הגמ' דבשטר שכתוב בו התקבלתי הרי הוא גובה אף לרב פפא.

**ובערכין דכ"ב,א,** פליגי רב פפא ורהבדר"י לענין גביית המלוה עצמו מיתומים, דלרב פפא אמרינן פריעבע"ח מצוה ויתמי לאו בני מיעבד מצוה נינהו, ולרהבדר"י גובין מהם כל דליכא חשש צררי.

ובסוגיא דב"ב צריך ביאור [א]: אמאי קאמר הדין "מקמי דלודיעינהו ליתמי" דמשמע דאם הודיע להם הערב לפני שפרע ישתנה הדין ויגבה מיתמי, וצ"ב למה.

[ב]: עוד צ"ב אמאי כשכותב התקבלתי מודה ר"פ ולהיכן אזיל טעמא דיתמי לאו בני מיעבד מצוה.

[ג]: עוד יש לברר אם איירי סוגיין דוקא ביתומים קטנים וע"ז אמרינן דלאו בני מיעבד מצוה משום קטנותם אבל ביתומים גדולים חייבים אף לר"פ, או"ד איירי ביתומים גדולים, והא דאמרינן דלאו בני מיעבד מצוה היינו כלפי מצוה זו של פריעת חוב זה כיון שהם לא לוו, ואי נימא דקאי אף ביתומים גדולים יש לברר ממה דקאמר ר"פ גופיה **בב"ב קע"ו,א,** דמלוה ע"פ גובה מן היורשין, וא"כ אמאי קאמר דלא גבינן מיתמי משום דלאו בני מיעבד מצוה נינהו.

[ד]: עוד יש לברר להסוברים דאיירי ביתומים קטנים, אם לרב פפא משלמים בגדלותם כשכבר בני מיעבד מצוה הם.

[ה]: עוד יש לברר בסברת רב פפא אם הוא דוקא במלוה על פה אבל במלוה בשטר גובה אף מיתמי או שאין חילוק בזה.

[ו]: עוד יש לברר בסברת רב פפא אם מה דקאמר פריעת בע"ח מצוה הוא רק אי שעבודא לאו דאורייתא, ואם נימא כן צ"ב מדברי רב פפא גופיה **בקידושין י"ג:** דשעבודא דאורייתא.

[ז]: עוד יש לברר בטעם סברת רב הונא בדר"י למה פליג אדר"פ, האם הוא מפני שסובר שעבודא דאורייתא, או מפני שסובר יתמי בני מיעבד מצוה נינהו, או מטעם אחר.

**פלוגתא דר"פ ורהבדר"י בסוגיא דכתובות**

**בכתובות פ"ו,א,** קאמר רב כהנא לר"פ, לדידך דאמרת פריעבע"ח מצוה, אמר לא ניח"ל דליעביד מצוה מאי, ומשני דכופין אותו בשוטי כשאר מצוות, ומבואר בזה דלרבדר"י לא קשיא ליה אמאי כופין אותו.

ויש לברר בזה בסוגיא דכתובות, [א]: מאי פרכינן לר"פ, והרי בכ"ד "נזקקין" ו"גובין" מנכסי האדם, ואף אי אמר דלא ניח"ל יזקקו ב"ד לגבות מנכסיו, ואם באמת לר"פ לא שייך לגבות לעולם מהלוה כי אם מכוח דין כופםין על המצוות.

[ג]: מהו מקור ה"מצוה" דקאמר רב פפא שיש במצות פריעבע"ח.

[ב]: האם לרב פפא דגביית חוב הוי רק מצד דין כופין על המצוות, אם ב"ד יורדין לנכסיו לקיום מצותו, או שרק בשוטי כייפינן ליה עד שיתן הוא בעצמו.

**בסוגיא בב"ב בפלוגתא אי שעבודא דאורייתא או לאו דאורייתא**

**בב"ב דף קע"ה:** פליגי עולא ורבה, דלעולא ד"ת אפילו מלוה ע"פ גובה מנכסים משועבדין, משום ד"שעבודא דאורייתא", והא דמלוה ע"פ אינו גובה הוא משום תקנתא דלקוחות, ולרבה ד"ת אפילו מלוה בשטר אינו גובה ממשועבדין משום ד"שעבודא לאו דאורייתא", ומה שמלוה בשטר גובה ממשועבדין הוא שלא תנעול דלת בפני לווין, ופרכינן אדרבה מדקאמר רבה עצמו גבי בכור שאם גבו היורשים קרקע בחובת אביהם יש לו פי שנים אעפ"י שבגבו מעות אין לו מפני שהוא ראוי, וש"מ דגבו קרקע שאני מפני ששעבודא דאורייתא, ומשנינן דרבה קאמר כן לפרש טעמא דבני מערבא ולדידיה גופא באמת שעבודא לאו דאורייתא, וקאמרינן דעולא לטעמיה אזיל דקאמר דד"ת בע"ח גובה מזיבורית משום שנאמר והאיש אשר אתה נושה בו יוציא איליך העבוט החוצה, וש"מ דשעבודא דאורייתא, ומסקינן דקאמר ר"פ דמלוה ע"פ גובה מן היורשין כדי שלא תנעול דלת בפני לווין, ואינו גובה מן הלקוחות כיון דלית ליה קלא.

ויש לברר בסוגיא זו, [א]: האם הפלוגתא דשעבודא דאורייתא הוא מחלוקת רק איך נשתעבד בסתמא אבל בשעבדו לו בפירוש לכו"ע מהני שעבודא מדאורייתא.

[ב]: האם המח' אי שעבודא דאורייתא הוא מחלוקת רק בדין "שעבוד נכסים" דוקא, או שהוא מחלוקת אף לגבי עצם חוב הממון שיש בין המלוה ללוה.

[ג]: אם המחלוקת הוא דוקא בדין "שעבוד נכסים" אם למ"ד "שעבודא דאורייתא" הוא דוקא בקרקעות, או שהוא גם במטלטלין.

[ד]: "שעבודא דאורייתא" לגבי "שעבוד נכסים" אם הוא בתורת "ערבות" על החוב ואין נפרעין מן הערב תחילה, וכמפורש **בב"ב דף קע"ד,א,** או שיש בזה קנין יותר מסתם ערבות ונפרעין מהם תחילה.

[ה]: מה ההוכחה מדקאמר עולא דבע"ח מה"ת דינו בזיבורית דכתיב והאיש אשר אתה נושה בו וכו', דשעבודא דאורייתא, והרי לכו"ע חייב הלוה לפרוע חובו.

[ו]: בד' רב פפא צ"ב דממנ"פ, אי ס"ל שעבודא דאורייתא אמאי הוצרך לומר שגובה מהיורשין כדי שלא תנעול דלת בפני לווין, ואי ס"ל שעבודא לאו דאורייתא אמאי הוצרך לומר שאין גובין מהלקוחות משום דלית ליה קלא, וגם צ"ב ממה דקאמר רב פפא גופיה **בקידושין די"ג:** דשעבודא דאורייתא.

[ז]: ועוד צ"ב דר"פ גופיה קאמר **בב"ב קע"ד,א, ובערכין דכ"ב,א,** דפריעת בעל חוב הוי רק "מצוה" ולכן ל"ש גבי יתמי דלאו בני מיעבד מצוה נינהו, וצ"ב דאי ס"ל שעבודא דאורייתא אמאי לא יגבו מיתמי מתורת השעבוד כמו שגובים מלקוחות

[ח]: למ"ד שעבודא לאו דאורייתא, האם תקנת השעבוד לגבי לקוחות קיימת אף לגבי הלוה עצמו.

**מצוה על היתומים לפרוע חובת אביהם**

מקורות הדין בזה, א. **בב"ב דף קנ"ז,א,** דאפילו אם נימא דנכסי "דאיקני" לא משתעבדי, מ"מ גובה מהיורשים אף מנכסים דאיקני משום דמצוה על היתומים לפרוע חובת אביהם.

ב. **בכתובות דצ"א:** ביתמי דשביק אבוהון קטינא דארעא, והם נתנו מעות אחרים, קאמר אביי דהנהו מעות נתנו עבור המצוה שעליהם לפרוע חובת אביהם ולא כדמי קטינא.

ג. **בב"ב קע"ה: קע"ו,א,** מבואר דלכו"ע מלוה ע"פ גובה מן היורשין ואף אי שעבודא לאו דאורייתא כדי שלא תנעול דלת בפני לווין.

ד. **בב"ב קע"ד,א,** קאמר רב פפא דאין הערב יכול לתבוע מהיתומים אם פרע את החוב לפני שהודיעם משום שפריעבע"ח מצוה ויתמי לאו בני מיעבד מצוה נינהו, ורהבדר"י חולק וסובר דגובין מיתומים כל שאין חשש צררי.

ה. **בערכין דכ"ב,א,** פליגי ר"פ ורהבדר"י אם נזקקין לנכסי יתומים כשחייב מודה, דר"פ קאמר דפריעבע"ח מצוה ויתמי לאו בני מיעבד מצוה נינהו, ורהבדר"י קאמר דנזקקין.

ו. **בגיטין דף ל,א,** בדין המלוה מעות את הכהן ואת הלוי להיות מפריש עליהן בחלקן מפריש עליהם בחזקת שהם קיימין, ואם מתו צריך ליטול רשות מהיורשין, ואם הלוום בפני ב"ד אי"צ ליטול רשות מהיורשים, ומחלק שם ר' יוחנן דיורשים היינו דוקא שירשו קרקע ולא שירשו כספים, עיי"ש בסוגיא ובד' כל הראשונים שם.

ויש לברר בהאי דינא דמצוה על היתומים לפרוע חובת אביהם, [א]: אם מצוה זו הוי ממש כמצות פריעת בעל חוב עצמו, או שהוא מצוה מחודשת משום כבוד אביהם, ואם כופין על זו המצוה, ואם יורדין לנכסיהם מחמת זו המצוה, שיש בזה סתירת הסוגיות, דבסוגיא **ב"ב דף קנ"ז,א,** הנ"ל מבואר דיורדין לנכסיהם מחמת מצוה זו, ובסוגיא **בכתובות דצ"א:** הנ"ל מבואר דאין כופין אותם בזה, ועוד יש לדון נפ"מ אם הוא מצוה דוקא על הבנים המצווים בכיבוד אב או גם על שאר יורשים.

[ב]: אם מצוה זו שייכת להא דאמרינן דמלוה ע"פ גובה מהיורשים, ואם מצוה זו שייכת דוקא כשירשו מאביהם קרקעות, או אפילו כשירשו מטלטלין, או אפילו כשלא ירשו כלום.

[ג]: אם מצוה זו הוא דוקא כשירשו קרקעות, אם שייך דין זה לדין "שעבוד נכסים" או שהוא אפילו בקרקעות שאין עליהם שעבוד נכסים כמו בנכסי דאיקני, וכמפורש כן לכאורה **בב"ב דף קנ"ז,א,** הנ"ל.

**המראי מקומות המפורטים יהיו בעזהשי"ת ביום ב' פר' בלק**