טבול יום עניינים - הרב מאיר קאופמן
קטגוריות: ש_ס / נט טבול יום

בס"ד י"ב שבט תש"ע

**מסכת טבול יום**

**פרק א**

**משנה א-ב**

א]עיין גמ' שבת י"ד: דמבואר דטבול יום כמו שאסור לו לאכול תרומה מהתורה כך הוא פוסל תרומה מהתורה וכן הוא פשטות הגמ' בסוטה כ"ט שהגמ' דנה ללמוד מזה ק"ו ששני עושה שלישי בתרומה אמנם עיין פ"ט מאבות הטומאה ה"י דמשמע שס"ל שהדין שהוא פוסל תרומה זה רק מדרבנן ועיין טהרת חולין מהגר"א גרבוז שכתב לבאר שדבר זה תלוי במחלוקת ר"מ ורבנן לקמן האם טבול יום נחשב טמא ולפ"ז ביאר שהגמ' בשבת שואלת שלא יתכן שזה מי"ח דבר דלר"מ זה מדאוריתא והנה צ"ע עוד הרי מבואר בתורה דין הערב שמש על כלים טבול יום ואם זה לא פוסל א"כ מה נפק"מ בזה וע"ש שביאר שנפק"מ להכניס למקדש או לעבוד אם זה בבית המקדש וצ"ע בכל זה

ב]המכנס חלות וכו': הר"ש נקט שכאן לב"ה אפילו בשאר טומאות זה לא טמא ובטעם הדבר ביאר הרא"ש כי הוא לא רוצה בחיבורן דהינו שכאן זה לא רק סתמא אלא שיש לו מחשבה ברורה לחלקם אמנם הרמב"ם והגר"א נקטו שגם בזה יש מחלוקת אלא שתני והדר מפרש

ג]בעיקר הא דמבואר כאן שיש חיבורים שזה רק לשאר טומאות ולא לטבול יום עיין חזו"א שכתב שלא מסתבר לחלק כן בדאוריתא אלא שמדאורייתא זה לא חיבור כלל ורק מדרבנן זה חיבור והחמירו לשאר טומאות ולא לטבול יום שהוא קל אמנם עיין ירושלמי פ"ג דחלה לענין נשיכה לחלה דר"ל מוכיח מהא דלטבול יום זה לא חיבור חזינן שזה לא חיבור ור"י דוחה שזה כן חיבור ויש דין מיוחד בטבול יום שזה לא חיובור ומשמשעות הדברים שזה חיבור דאוריתא ולכן זה מועיל לחלה ורק בטבול יום יש מיעוט שזה לא חיבור אמנם צ"ב גדר הדברים ושמעתי לבאר שיש סוג חיבור שזה ממש דבר אחד וחשיב שנוגע בהכל וזה טמא גם בטבול יום אמנם יש חיבור שזה לא נחשב שנוגע בהכל וזה רק דין התפשטות הטומאה עיין פ"ק דטהרות דמשמע שיש כזה גדר ובזה כיון שטבול יום הוא רק פוסל זה לא שייך בו ולכן לא חשיב חיבור ועיין מה שכתבנו בזה במס' טהרות סימן ד'

והנה מבואר בגמ' כריתות שפחות מכביצה נבילה שחיפהו בבצק זה מצטרף לטומאת אוכלין והקשה הרמב"ן הרי מבואר בגמ' ענין טבול יום שאם יש צירוף כלי והוא נוגע בדבר הטמא לא נטמא הכל מצד שבעה לא טומאה וא"כ ה"ה כאן ותירץ או שכאן שנוגע במקום הטהור אין חיסרון שלש בע ליה טומאה או שכאן שזה חיבור אין חיסרון של שבע ליה טומאה דחשיב שהוא נוגע במקום הטהור ורק בצירוף כלי זה חיסרון ובפשוט הביאור שצירוף כלי זה התפשטות התרומה וכה"ג יש חיסרון של שבע ליה טומאה כי לא מתחיל להיות כאן חלות טומאה חדש משא"כ חיבור זה חשיב כאילו נוגע בהכל וממילא לא שייך החיסרון של שבע ליה טומאה דחשיב כאילו נגע במקום הטהור והנה הדין צירוף כלי מדובר לענין טבול יום ולפ"ז מבואר ששיך התפשטות הטומאה גם בטבול יום ודלא ככל הסברא הנ"ל וצ"ע

ד]חמיטה על גבי מחיטה עד שלא קרמו בתנור: ובמשנה לקמן מבואר שאם קרמו פניה בתנור זה חיבור ובטעם החילוק ברמב"ם במשנה משמע שההבדל אם הוא עומד להפריד דלקמן מדובר שהניח אחד על השני לאחר קרימה בתנור שבזה הוא מראה שלא רוצה להפרידן ומשמע שאם הניח אחד על השני ואחרי זה זה קרם בתנור זה לא יהיה חיבור אמנם בהלכותיו ביאר שבמצב של קרימת פנים בתנור זה חיבור יותר חזק ולכן הוי חיבור לכל הטומאות

ה]קולית של מים המחולחלת: עיין רמב"ם שביאר שהכוונה בועה של מים שיש שם אויר וכה"ג זה לא חשיב חיבור תרומה שזה מונח על זה והנה בפשוטו לפ"ז מדובר במים של חולין ומבואר שאם זה לא מחולחלת הוי חיבור ואם טבול יום נוגע בזה אפילו שהוא עצמו לא נפסל בכל אופן התרומה נפסלת ובפשוטו מבואר כן לקמן פ"ג מ"ב דירק של תרומה ויש עליו ביצה של חולין שהירק נפסל בטבול יום בנגיעת הביצה וכן עיין פ"ב מ"ו לענין חבית אם יין של תרומה ומעל זה יין של חולין שהתרומה נפסל בטבול יום על ידי הנגיעה בחולין ומבואר שכיון שזה דבר אחד חשיב שהוא נוגע בהכל וכאילו נוגע גם בתרומה וצ"ע א"כ מה צריך להגיע תמיד לדין ידות תיפו"ל שזה דבר אחד וחשיב כאילו הוא נוגע בהכל וצ"ל ששם שזה לא אוכל א"כ כיון שבמקום הנגיעה אין לזה שם נגיעה של אוכל ממילא אין כאן מגע טומאה כלל משא"כ כאן שזה רק חיסרון שסוג טומאה זו אין על חולין ועיין חזו"א שנסתפק מה הדין חולין שלא הוכשרו האם זה גם מחיל טומאה ולכאורא כאן שזה לא רק חיסרון מצד דרגת הטומאה מסתבר שזה דומה לדבר שהואר לא בר קבלת טומאה שחזינן שצריך להגיע לדין ידות ואולי אוכל לא מוכשר חשיב בר קבלת טומאה וצ"ע ועיין בזה לקמן

אמנם הר"ש ביאר שמדובר במים והנידון אם זה חיבור למים וצ"ע הרי לא משכחת לה מים תרומה ועיין רש"ש שאין לומר שמדובר בחולין שנעשו על טהרת תרומה דהרי הא"ר במ"ב הביא תוספתא שאין מושג של חולין שנעשו על טהרת תרומה וע"ש שביאר שמדובר במים המקודשים לניסוך שדינם כקודש ועיין טהרת חולין דהאריך דשיטת תוס' בנדה ז. כגר"א שאין חולין שנעשן על טהרת תרומה אמנם בר"ש לקמן פ"ד וכן ברמב"ן חולין ל"ד מפורש שיש כזה מושג חולין שנעשו על טהרת תרומה וכן נקט החזו"א בדעת הרמב"ם ולפ"ז א"ש כפשוטו אמנם עדין צ"ע דמבואר בסוגיא דחולין שדבר שלא שייך בו תרומה אין בו דין נעשו על טהרת תרומה אמנם עיין מקדש דוד שאם זה מים שמשמשים לקודש כגון לרחוץ קרבן יש בן דין נעשו על טהרת הקודש וא"כ ה"ה בלרחוץ טומאה ויתכן דבזה איירי כאן

ו]המחולחלת: עיין חזו"א בפשוטו זה וודאי שבכל סוגי הרתיחה יש איזה שהוא בועה רק שאם זה מאוד קטן חשיב כמחובר וחילוקי המשנה בגובה הבועה אמנם עיין רא"ש במ"ב שביאר על אינה מחולחלת שאין בו חלל אלא כולו מים וצ"ע

ז]הרמב"ם בהלכותיו במשנה א' פסק כר"י ובמ"ב לא הביא הדין של טופח ובפשוטו הטעם דבמשנה א' הוא מבאר את ת"ק ובמשנה ב' הוא חולק ועיין חזו"א שמקורו מהתוספתא

ח]עיין ר"ש שהביא תוספתא דברישא מדובר באורז לא קלוף ובסיפא באורז קלוף והביאור דברישא ס"ל לר"מ שאינו מקבל טומאה כלל זה רק באינו קלוף ובסיפא זה לרבנן שמקבל טומאה מאב הטומאה ולא בטבול יום וזה אפילו בקלוף

**משנה ג'**

א] גרגר מלח וכו' : ומבואר ר' יוסי אומר שזה דוקא אם הוא נאכל עמו אבל לרבנן אפילו אם זה לא נאכל עמו וצ"ע א"כ למה הנוגע בו נטמא הכיכר הרי זה לא יד ואינו תרומה דהוא מלח וצ"ל שזה טפל לכיכר ועיין לעיל מ"א

ב]ברמב"ם מבואר שהשיעור טפח נאמר גם על מסמר שאחר הכיכר אמנם בר"ש לא משמע כך והנה יש לדון האם לענין לחם משנה חשיב עדין חיבור ויש כאן מעלת שלם או שכיון שאין זה ראוי לאכילה אין לזה שם שלם ויש לדון האם זה אותו שיעורים שכאן

**משנה ה'**

א]בביאור משנתינו הרמב"ם ביאר שהנידון האם זה מקבל טומאה וכן ביאר בר"ש במסקנתו ולפ"ז מבואר חידוש גדול שגם דבר שיש לו שם אוכל אבל יש לפעמים חיסרון תיקון שזה סברא שכל זמן שלא נעשה התיקון אין לו שם אוכל והוא לא מקבל טומאה ורבנן ס"ל שמעיקר הדין אין לו שם אוכל ורק מדרבנן ולא גזרו לענין טבול יום וצ"ל כמו שמצאנו בתורה קולא לענין דרגת החיבור שטבול יום צריך דרגא יותר חזקה ה"ה זה סברא בדרבנן שצריך יותר שם אוכל לגבי קבלת טומאה אמנם למה שביארנו לעיל שזה סברא שטבול יום זה לא טומאה אלא פסול ולכן צריך נגיעה גמורה א"כ לכאורא כאן שהנידון האם יש לזה שם אוכל אין לדמות את זה וצ"ע

ובתחילה ביאר הר"ש וכן הרא"ש שהנידון האם הקליפה יש לה דין שומר או לא וצ"ע דבגמ' הרי מבואר ששעורה בקליפתה וצ"ל שזה רק דרבנן ועיין במהר"ם וכן ברא"ש שכתבו שלשעורה יש שני קליפות והגמ' כאן דנה על הקליפה החיצונה אבל הקליפה הפנימת בזה יש דין שומר של הגמ' בפסחים אמנם עיין רא"ש שהקשה על זה דהקליפה הפנימית היא נאכלת ביחד ואין סיבה שזה לא יהיה אוכל גמור

ובמגיה על הרא"ש וכן בא"ר ביארו שמדובר שהניח דברים אלו אם הלחם ונידון הגמ' האם זה חיבור וכמו במשנה ד'

ב]הרמב"ם לא העתיק הדין של פלפל ועיין רש"ש דהרי פסק במקומות אחרים שכיון שזה רק תבלין אין לזה קבלת טומאה ולא חיוב מעשר ועיין מה שכתבנו בזה במסכת מעשרות

**פרק ב**

**משנה א**

א]עיין ר"ש שהביא דנחלקו תנאים בדין טבול יום לענין קודש דאיכא מ"ד דמה שהוא נוגע בו נהיה שני ואיכא מ"ד שזה נהיה שלישי וזה פוסל עוד נדבר קודש שזה נהיה רבעי ואיכא מ"ד שזה נהיה פסול דהינו שאם אחרי זה זה נוגע בקודש אחר זה לא פוסל אותו ועיין בדבריו שנקט מכח המשנה בנדה שמבואר שטבולת יום ארוך שנוגעת בקודש היא עושה אותו שני וכאבא שאול שכך נקטינן לעיקר ומקורו מהגמ' בנדה שמעמידה המשנה כאבא שאול אמנם ברמב"ם מבואר שפסק כרבנן שטבול יום רק פוסל קודש אלא שחילק שטבולת יום ארוך זה גרע ושם קי"ל כאבא שאול

והנה בביאור המשנה הר"ש ביאר שנתחדש שמשקה טבול יום זה כמו משקה תרומה שנוגע בו שזה פסול לענין תרומה אמנם זה מטמא קודש אמנם הרמב"ם כך ביאר שזה כמשקה שנוגע בו אלא שלדבריו זה אף פעם לא פוסל שום דבר והרא"ש ביאר שהכונה כמשקה שהוא נוגע שזה טהור כך כאן זה טהור

והנה מבואר לקמן פ"ג מ"ו דמשקה טבול יום לר"מ הוא נחשב משקה טמא שהוא מכשיר שלא לרצון והניחא לר"ש או אפילו לר"מ שבאמת זה טמא אלא שאין לו דין לפסול דבר אחר אמנם לרא"ש שלא נתחדש על זה דין טומאה א"כ אין סיבה שזה יחשב משקה טמא וצ"ע

**משנה ב**

א]מבואר במשנה ואם היו ידיו מסואבות הכל טמא הר"ש ביאר שהמשקים נהים תחילה כדין משקין המטמאים את הידים וממילא זה מטמא גם את הכלי כדין משקין תחילה אמנם הרמב"ם ביאר שהכוונה שזה מטמא בין אם זה תרומה ובין אם זה חולין ומשמע שהכלי לא נטמא וזה לשיטתו שמשקין שמחמת הידים לא מטמאים כלי אמנם יש שכתבו שכל זה דוקא בסתם ידים אבל לא ידים שנגעו בטומאה שמחיל על זה טומאת ידים ולפ"ז עדין היה אפשר להעמיד המשנה ביחס לכי ובידים שמחמת טומאה

ב]מבואר במשנה שספק טבול יום טמא ובפשוטו כי זה ספק דאוריתא ומבואר שטבול יום שפוסל תרומה זה מדאוריתא ודלא כמשמעות הרמב"ם שזה רק דרבנן ומדאוריתא רק אסור לו לאכול תרומה

ג]מבואר בתוספתא חומר באוכלין שיש להם ידות משא"כ במשקין ומבואר שאין ידות למשקין וצ"ב טעם הדבר ויתכן שטומאת משקין זה סוג טומאה אחר ובו לא נתחדש דין ידות ובמקדש דוד ביאר שיסוד דין יד שהוא לא אוכל ולכן לא היה צריך לקבל טומאה ונתחדש שדנים את זה כאוכל וממילא כאן שהנידון על טומאת משקין א"כ אם יהיה יד שהוא לא משקה אפילו אם מדין ידות זה יחשב שהוא ראוי לאכילה אבל זה אוכל ולא משקה וא"כ זה לא סיבה שיחול על זה טומאת משקין ולפ"ז משקין שלא מקבלין טומאה יכול להיות יד למשקה אחר אמנם בביאור הגר"א על התוספתא נקט שגם משקה לא נהיה יד למשקה דהינו שלא נתחדש דין ידות במשקין אלא באוכלים ועיין תוס' בנזיר שביארו לגבי המקפה של תרומה והשום והשמן של חולין שזה נטמא על ידיהם שזה מדין יד והנה בפשוטו מקפה זה נוזל ומבואר שהשום יכול להיות יד למשקה ואם נימא שזה דבר שגדרו כאוכל א"כ מבואר שהשמן יכול להיות לו יד וזה דלא כתוספתא וצ"ע

והנה בעיקר ביאור המקד"ד לכאורא כל זה שייך אם גדר הדין יד שהוא עצמו נטמא א"כ צריך שהוא יחשב אוכל אמנם אם הגדר שזה רק מעביר טומאה א"כ לכאורא אין סיבה לומר שנתדש שהוא עצמו אוכל אמנפ עיין אשר לשלמה ח"ג סימן א' שהקשה מהא דמבואר שיש יד לטבול יום הרי כאן אפילו אם זה יחשב אוכל אבל עדין זה חולין שזה לא מקבל טומאה מטבול יום ובפשוטו מוכח שגדר יד לא שחל על זה טומאה אלא שזה צורה להעביר טומאה שכאילו נגעו בתרומה עצמה אמנם יתכן שגם כדי שיחשב כאילו נגעו בתרומה זה רק עד כמה שזה אוכל כמותו וגדר הדברים שזה חשב אוכל וצ"ע

ד]לשון התוספתא וכלי שטף מגביו וכלי חרס מאוירו בפשוטו מבואר כדעת הראב"ד שכלי חרס לא נטמא במשקין מאחוריו כן הוכיח המשנה למלך אמנם עיין ר"ש בכלים פכ"ה ועוד דוכתי דמפורש שדעתו כדעת הרמב"ם שזה נטמא וצ"ל שהכונה להוסיף כאן עוד חומרה שזה נטמא אפילו מאוירו אבל לא שזה לא נטמא מגבו

ה]**ומטמאין את המשקין להיות תחילה:** עיין ר"ש שביאר אפילו אוכלין שניים משא"כ משקין שלא משכחת ליה משקין שניים ועיין מהרש"ם שהקשה דמשכחת ליה במשקין שקרשו שדעת הר"ש שהם נהיים שנים ועיין עוד מה שכתבנו בטהרות דלכאורא מבואר בניצוק שנגע טמא שזה אינו חיבור שכה"ג זה רק מטמא את הטיפה שלידו ובהכרח שזה לא נהיה ראשון אלא נשאר שני וע"ש הטעם וצ"ע

**משנה ג**

א] הר"ש ביאר שמנתינו שהשום והשמן מעורב ולא ניכר ולפ"ז החידוש שפסל את כולן ולא אמרינן שיש כאן הפסק במקפה בין חלק לחלק על ידי השום והשמן וממילא זה לא נטמא הכל משא"כ כשהרוב של ולין ורק השום והשמן של תרומה כה"ג המקפה מפסיקה בין חלק לחלק של השמן והשום וממילא לא נטמא אלא מקום מגעו ובמקום שזה הרוב והוא הגוש א"כ זה כמו ברישא שהמקפה בטל לזה וממילא זה לא מפסיק בין השמן והשום אבל אם זה לא גוש א"כ השום והשמן לא נחשב חיבור ולכן לא נטמא אלא מקום מגעו ומשמעות הרמב"ם קצת כהר"ש

אמנם ר"ת וריב"א ביארו שמדובר שזה בעין ואם המקפה של תרומה זה טפל למקפה וממילא על ידו נטמא הכל ובתוס' בנזיר ביארו שזה מדין יד ןאם המקפה חולין כיון שהמקפה לא טפל לשום והשמן ממילא אין סיבה שאם נוכע במקפה יטמא השום וכן אין סיבה שבנגיעה של השום במקום אחד הכל נטמא כי המקפה מפסיק

והנה צ"ב א. לענין השמן למה זה לא חיבור לעצמו כיון שזה אשבורן ב. עוד צ"ע כיון שאם זה תרומה משמעש וודאי שהכל נטמא א"כ חזינן שזה דבר אחד א"כ עד כמה שזה דבר אחד וחשיב כנוגע בכולו א"כ מה איכפת לן שחלק לא מקבל טומאת טבול יום ואין לומר שכל הדין הוא התפשטות הטומאה דהרי מצאנו בכמה דוכתי שגם נגיעה במקום שהוא חולין זה כן יכול להעביר טומאה לתרומה בטבול יום עיין לעל פ"א מ"א שהבאינו הדוגמאות ומשמע לכאורא שעד כמה שזה לא בר קבלת הטומאה חשיב כאילו אין כאן חיבור ורק עד כמה שזה טפל חשיב חיבור עוד צ"ב למה לא אמרינן כיון שהשום טפל למקפה ממילא הנגיעה במקפה זה כאילו נגיעה בו או שזה מתחבר על ידי זה כמו במקפה של תרומה

ועיין מה שכתבנו במס' טהרות סימן ג' בסוגיא דפסחים

ב]ושאר כל הנידוכין וכו' הר"ש ביאר שבשאר הנידוכין אפילו אם דכן במשקין זה לא חיבור וצ"ב החילוק אמנם הרמב"ם גרס וכן שאר כל הנידוכים דהיינו שגם כאן אם דכן במשקין עד כמה שזה גוש בקערה זה חיבור

ג]עיין ר,ש שהביא תוספתא העיגול של דביל הוכו וביאר הגר"א שהנידון האם לחוש שזה בלע משקה טמא ובזה מבואר שיש סברא לחלק שאם זה דבילה שמינה זה בלע ואם לא זה לא בלע ומספיק להוריד את מקום המשקה

**משנה ד**

א]ואם חיבץ כל מקום שהילך השמן טמא עיין משנה אחרונה שהכונה שקודם הוא נגע ואז נטמא כל השמן ואחרי זה חיבץ א"כ כל מקום שהשמן הולך והוא מעורב זה טמא ולכן במשנה הקודמת לא פסל אלא מקום מגעו כי נגע לאחר שהשמן נתערב וכה"ג אין השמן עצמו חיבור אמנם צ"ע למה לא כתוב במשנה הקודמת שאם נגע בשמן ואחרי זה חיבצו שכל מקום שהילך השמן טמא ועיין באחרונים

**משנה ה'**

א] ריב"נ אומר שניהם חיבור זה לזה ברמב"ם ובר"ש מבואר שהנידון בשמן של חילוין ולפ"ז מבואר שכיון שזה חיבור אפילו שבמקום שנוגע לא חל טומאה בכל אופן במקום של תרומה זה נטמא אמנם הגר"א דקדק מהתוספתא שהנידון אפילו אם שניהם תרומה דעד כמה שזה לא חיבור היין לא נטמא וריב"נ ס"ל שזה חיבור ולכן היין נטמא

**משנה ו**

א]הר"ש וכן הרמב"ם בהלכותיו ביאר שהכוונה שהחבית של תרומה והבור של חולין ונפלה חבית שלא היתה מלאה של תרומה לבור ונתמלאת יין וכה"ג אם נוגע ביין שבחבית אפילו שנוגע בחלק החולין נטמא התרומה ובפשוטו מצד שזה חיבור וחשיב נוגע בתרומה אמנם הגר"א ביאר שזה מדין יד וצ"ב מה שייך כאן יד הרי אין חלק אחד משמש את השני ועיין תוס' רי"ד שבת מ"ח: ששני דברים מחוברים לא שייך לדון שאחד יטמא את השני מדין יד ובפיה"מ ביאר שהכל תרומה ורק שמה שמעל החבית זה לא חיבור לחבית

והנה מבואר במשנה שריב"נ אומר שגם מה שמעל החבית זה חיבור ונגיעה בו זה סיבה לטמאות היין שבחבית והנה לכאורא זה וודאי שהוא מחובר למה שלידו לגבי מה שלא בתוך החבית וצ"ב כיון שהיין שמעל החבית חשיב מחובר לחבית והיין שבצד נחשב מחובר למה שלידו ממילא למה לא יחשב שהכל מחובר אמנם חזינן במכילתין בכמה דוכתי שזה מתחלק שזה מחובר ביחס לדבר אחד ולא ביחס לדבר אחר וצ"ב

ב]עיין ר"ש שהביא תוספתא ואם היה פיטום אפילו כלי שיש בו מאה כור כולו חיבור : יש שביארו שהכוונה שאם החבית נפלה לתוך יין שבתוך כלי אחר כה"ג הכל חשיב חיבור אמנם הגר"א על התוספתא ביאר שהכונה לגבי שהכניס את ידו לחבית שהכל נטמא אפילו שנוגע לחולין שזה אפילו אם זה חבית גדולה שחלק החולין הרבה יותר מחלק התרומה ע"ש

**משנה ז**

א]המשנה אומרת שאם נגע בקילוח אם יש בו לעלות באחד ומאה יעלה עיין לשון הר"ש שמשמע שצריך כנגד כל הקילוח דהינו שאפילו שניצוק לא חיבור אבל כל זה לחברו למשהו אחר אבל הוא עצמו כן חיבור וכמדומה שכן הוא בר"ש בכמה דוכתי אמנם החזו"א פשיטא ליה שרק מקום הנגיעה טמא וממילא גם הוא עצמו מצטרף לבטל הטיפה שנגעו שם

**משנה ח**

א]בפשוטו הביאור במשנה כמבואר ברמב"ם והרא"ש שיש ביבוע דהינו כמין כלי נפרד שמחובר בדופן החבית והנידון האם הוא ככלי אחד אם מה שבתוך החבית והנה הרא,ש ביאר שהנפק"מ האם שרץ בביעבוע נטמא החבית אמנם הרמב"ם ביאר שהנידון לענין המשקים ועיין חזו"א שתמה אפילו אם זה לא כלי אד אבל כיון שהמשקין נהים תחילה א"כ ממילא כיון שזה נוגע במשקין שבחבית זה נטמא ומה צריך להגיע שזה כלי אחד והרי לא מדובר בטבול יום אלא בטמא וצ"ע