ממ 16 דף מז עב
קטגוריות: ש_ס / לז עבודה זרה / כל הצלמים - הרב יהושע רישי

דף מ"ז ע"ב

בית שבנאה מתחלה לע"ז. עי' ברש"י ותוס' וש"ר דבנאו לעבוד גוף הבית, אמנם בחי' הראב"ד מספקא ליה אי בנאו לשם ע"ז או להיות בית להכניס ע"ז, וסיפא קאי היכא דבנוי כבר ואח"כ הכניס לתוכה ע"ז, אך הקשה דמשמשין אינן נאסרין עד שנעבדו כדלעיל דף י"ט ע"ב, אך נראה מדבריו דספק לו בזה, וצ"ע מהו ספיקו, ועי' לקמן במתני' דשלש אבנים.

סיידה וכיידה לעכו"ם וחידש וכו'. עי' ברש"י דקאי היכא דהקצהו הכל לע"ז, ומ"מ לא חל איסור אלא על הסיוד, אמנם בגדעו ופסלו לקמן דף מ"ח ע"א כתב רש"י דכוונתו היתה לעבוד הגידולין דוקא, משמע דהיכא דמכוון לעבוד את כל האילן נאסר הכל ע"י גדעו ופסלו, וכן נראה דייקו התוס' מדברי רש"י בגדעו ופסלו, אמנם יעויין בריטב"א דסבר דבתרוייהו מכוון לעבוד את הכל, כל הבית וכל האילן, ומ"מ אינו נאסר אלא התוספת, אמנם בתוס' ר"י מפאריש וכן נראה מדברי תלמידי רבינו יונה, כתבו היפך שיטתו, דבתרוייהו לא כיון אלא לחידוש לחוד, ואילו מכוון לכל הבית וכל האילן נאסר הכל, דהרי נעשה מעשה בגופו, וצ"ב במאי פליגי.

נוטל מה שחידש. וטעמא דלא נאסר אלא מה שחידש, ולהכי מהני נטילה ע"י ישראל, כ"כ רש"י, ועי' בריטב"א דתמה דנימא דאסור כל הבית מדין משמשין, וכתב דלא נאסרו משמשין אלא ע"י עבודה, כמבואר לעיל דף י"ט ע"ב ומשמשי ע"ז בין לרבי ישמעאל בין לר"ע אינן אסורין עד שיעבדו, ותמה החזו"א (סי' ס' ס"ק י') דמבואר בגמ' חולין דף ח' ע"ב בסכין של ע"ז דמשמשי ע"ז אינן אסורין עד שיעבדו, ואמרי' דסגי היכא דפסק בה גווזה לע"ז, והיינו דומה לכאן ע"ש.

נוטל מה שחידש. יעויין בטור סי' קמ"ה דמביא דינא דסיידה וכיידה לע"ז בין ע"י עכו"ם בין ע"י ישראל, וחילק דהיכא דנעשה ע"י גוי מהני ביטול, משא"כ ע"י ישראל נאסר עולמית, וכדעת ר"י (לקמן דף נ"א ע"ב, נפסק בטור ריש סי' קל"ט) ותמה החזו"א (סי' ס' ס"ק י') דע"ז דישראל לא נאסר אלא ע"י עבודה, ואי נעבד הוא, הדרא קושיית הריטב"א לדוכתא, דכל הבית נאסר מדין משמשי ע"ז, עי' מש"כ ליישב, וע"ע בדברי המאירי מש"כ אקושיית הריטב"א.

רש"י ד"ה הרי זה אסור. ואם של ישראל הוא אסור עולמית אבניו עציו ועפרו, עי' בית יוסף סי' קמ"ה (סעי' ג') דהקשה דכיון דאיירי של ישראל, הרי אינו אסור אלא ע"י עבודה, ובגמ' אמרי' בהדיא דבנאו אע"ג דלא נעבד, נעבד אע"ג דלא בנאו לכך, וכתב ליישב דאיירי היכא דגוי בנאו לכך, וקנאו ישראל ממנו ע"ש, אך הדרישה (ס"ק ב') חילק בין ישראל בעלמא, לבין ישראל משומד, דישראל משומד דינו כגוי, ועי' בט"ז ריש סי' קל"ט דפליג אדבריו, אך הנקודת הכסף שם דוחה את דבריו, ומדייק את דברי הרמב"ם פ"ב הל' ע"ז ה"ה כדברי הדרישה ע"ש.

רש"י ד"ה נוטל. או אפי' היתה של ישראל מומר שאין עכו"ם שלו בטילה וכו', הא דנקט ישראל מומר מדוייק היטב לדברי הדרישה הנ"ל, ולבית יוסף לאו דוקא מומר, אך מאידך לשון היתה של ישראל, מדייק הבית יוסף דאיירי דנעשה אח"כ של ישראל ע"ש.

שלש אבנים וכו' נוטל מה שסייד וכייד ומותרת. עי' בגירסת הרי"ף דאיתא התם דנוטל מה שסייד וכייד, ולא כתב ומותרת, ועי' בשינוי נוסחאות במשנה, ובמתני' דשלשה בתים ובמתני' דג' אשרות ליתא, ולפי חי' הראב"ד מדוייק היטב דאז הותר כל הבית, אך לדברי הר"ן ומשמעות הרמב"ם דלעולם הבית מותר, אין מקום לומר ומותרת, וכנראה גרסו כגירסא שברי"ף, ועכ"פ צ"ע אמאי דוקא כאן תנא ומותרת, ואפשר דלהאי גירסא גרסינן בכולהו הכי.

אבן שחצבה מתחלה לבימוס. עי' במאירי דיש גירסא דחצבה לע"ז, דבימות היינו המעמד דע"ז, וברש"י כתב ועובדין את הבימוס כע"ז עצמה, והא קמ"ל דאף הבימה נחשב כע"ז, וע"ע בתוס' ובמאירי שם, אך הראב"ד כתב דאיכא גזה"כ לאסור הבימוס משעת עשייתו, ואינו דומה לשאר משמשין, דמה פסל אם עשייתו פסלתו אף מצבה עשייתו פסלתה, ומוסיף עוד דהוי כתוספת ע"ז עצמה ע"ש, ומדוייק היטב במשנה דהכא דוקא קתני שחצבה לבימוס, ולא לע"ז, אך יעויין במש"כ במתני' דג' אשרות דבזה מודה דבעינן שגדעו ופסלו דוקא לע"ז ולא להעמיד ע"ז תחתיו ע"ש.