מראי_מקומות_נדה_וסתות_קפט_יז-כג
קטגוריות: שו_ע / יורה דעה / הלכות נדה - הרב יהושע ננקינסקי

**קפט יז-כג**

**סי"ז**

★עיין בסוגיא [יא] ובדברי הראשונים, הובאו בב"י ובב"ח, דנחלקו האם יש וסת לקפיצות [לחוד] דלתוס' ולרשב"א ולרמב"ם אין קביעות וסת כה"ג.

ולרש"י ולרמב"ן [פ"ו-יב] ולרז"ה קובעת וסת בקפיצות.

ובטור נקט דקובעת וסת.

ובשו"ע נקט שאין קביעות וסת לקפיצות.

ובדעת הטור יל"ע האם בפ"א תחוש או רק בג"פ עיין סד"ט [כא].

ובפרישה [נט] ובדרישה [יא].

★ובדברי [ההג"מ] דאע"פ דלא קבעה מ"מ חוששת לו כמו לוסת שא"ק עיין לחו"שח [קפז-ד] דמביא דאין זה דין מוסכם, ומוכיח דהראשונים פליגי וס"ל דכלל אינה חוששת לו.

★לדינא בוסת הקפיצות אינה חוששת לו רק אחר ג"פ [ש"ך מח].

ולענין רמ"ת עיין ש"ך [קפז-לב] דהוה כקפיצות ובט"ז [לז] ס"ל דלא חשיב ראיה מחמת אונס. [וכעי"ז ברמ"א לקמן ס-כג גבי אכילת דברים חריפים דיש דס"ל דלא הוי כקפיצות ולא חשיב ראיה מחמת אונס].

★מסתברא דגבי וסת הקפיצות [לחוד] מצורפין ג' ראיות גם בעונות לא שוות.

[דכאן אין גורם של עונה אלא הקפיצה גורמת וא"כ מאי אכפ"ל בעונות].

★עיין ש"ך דקפיצה פ"א וראתה תחוש לו בחודש והפלגה, כגון קפצה וראתה וקפצה לאחר הפלגת כ' וראתה, אם תקפוץ עוד פעם לאחר כ' תחוש עי"ש דנקט שני טעמים.

והנפק"מ ביניהם בעבר פ"א ולא קפצה ולא ראתה האם הוי עקירה וגם אם תקפוץ אח"כ בהפלגה לא תחוש.

או דלא חשיב כה"ג עקירה.

וע"ע בש"ך דכל החשש רק אם תקפוץ באותה עונה. ובל"ז לא תחוש לחודש לבד או להפלגה.

וע"ע בחכ"א [קיב-לב] דחוששת לחודש לחוד [גם בלי קפיצה].

וע"ע בחו"ד [כב] דמעמד את הש"ך באשה שיש לה וס"ק עיש"ה.

★בדעת הטור דאמרינן **דקפיצה דאתמול גרמה לה** יל"ע עד כמה תולין האם רק יום אחר או גם יותר.

**סי"ח**

★עיין חו"ד [כד] דבקבעה וסת לקפיצות והפלגה, לא אכפ"ל אם תראה עוד ראיות ביניהם, והפלגה תמנה מקפיצה לקפיצה.

וע"ע בגר"ז.

וע"ע בחו"ד דאם תראה אח"כ בר"ח בלא קפיצה נתברר למפרע שר"ח גורם ולא הקפיצה, וצ"ע עד מתי, וכי אם ראתה בר"ח בקפיצה כמה שנים וכי תראה ר"ח בלי קפיצה, האם נימא איגלא מילתא דר"ח גורם.

**סי"ט**

★עיין במ"מ שלומד ברמב"ם [פ"ח-א-ב] דוסת הגוף ווסת הימים זה ד"א ואין לנו מקור לוסת הגוף לחוד.

וע"ע בערל"נ [סד:] בדעת הרמב"ם.

ורוב הראשונים נקטו שיש וסת הגוף לחוד וסת הימים לחוד, ויש וסת המורכב [ליום ולגוף].

וחלוק גוף מימים, דימים העיקרון שיש גורם שמשפיע שתראה והוא יום החודש, משא"כ גוף אינו גורם אלא רק סימן שעומדת לראות [וא"כ האשה נידונת כאשה שאין לה וסת דהרי **אין לה גורם שתראה**].

★לשון השו"ע "ואם הגיע העת ולא בא המיחוש או שבא המיחוש בלא עיתו אינה חוששת".

ובב"י מבואר דאינה חוששת כוס"ק אבל מדין וסת שא"ק תחוש לחד לחוד, ובלשון השו"ע משמע דכלל אינה חוששת וכן הוא בש"ך [ס"ק נו] וע"ע בחו"ד [כו] וע"ע בגר"ז.

★בכל וסת הגוף יש לעיין עד מתי חוששת לו, דזה מצוי בהרבה נשים דיש להן מיחושי הגוף ויום או יומים אח"כ רואות, וא"כ מסתבר דזה וסת הגוף, וא"כ י שלדון עד כמה וכי אם תחוש מחושי הגוף שבועיים קודם ואח"כ תראה, האם גם יחשב וסת הגוף.

★בוסת הגוף יש לעיי האם זה **סימן** לחוד [דהיינו רק מוכיח שעומד לבוא הוסת].

או דזה **גורם** לביאת הוסת [כמו שיש גורם של חודש יש גורם של מיחושי הגוף].

★"הוברר הדבר שאין ר"ח גורם" יש לעיין האם הוי עקירת ר"ח או רק התחדש כאן שאחרי שראינו שבפיהוק לחוד ראתה צריכה לחוש לפיהוק מתי שיהיה [לאו דוקא מורכב לר"ח], אבל כ"ז שלא עבר ר"ח נקי עדיין לא נעקר. [לכאורה זה תלוי האם וסת הגוף זה גורם ראיה וא"כ נתברר **שיש לה גורם אחר** וזה סיבה לא לחוש לר"ח.

משא"כ אם נלמד בוסת הגוף שזה סימן לחוד אין כל סיבה לא לחוש לגרמת ר"ח כ"ז שלא עבר ר"ח נקי.

★"פיהוק של אתמול גרם לראיה של ר"ח".

עיין ש"ך [נט] וע"ע חו"ה [כג].

**כא**

ואסורה לשמש עד שתבדוק ביאור ענין זה עיין ב"ח ופרישה וט"ז ונקה"כ וגר"ז, סד"ט [כז], חו"ד [לח].

**כג**

★בדברי הרמ"א שקבעה וסת ע"י **כל** אכילת דברים חריפים עיין ביאור הגר"א.

וע"ע בחו"ד [כט] שע"י אכילת ג' דברים חריפים אחרים, ולא ראתה לא נעקר הוסת של אכילת דברים חריפים שראתה בהם עיש"ה.

★בסברת הסוברים בקבעה וסת לדברים חריפים ולא הוי כקפיצות. עיין כו"פ [כג] והנפק"מ שהביא התם.