חבורה דף מ עמוד א עמוד ב
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב משה יפהן / שהייה חזרה ובישול ומעשה שבת

חבורה דף מ עמוד א עמוד ב

**אסרו להן את חמי טבריא והתירו להן את הצונן**. עיין בב"י סי' שכ"ו סעיף א' שלמד מספר התרומה שהתיר בחמי טבריא רחיצת כל גופו יחד. שגם בצונן התירו לרחוץ כל גופו יחד. אלא שהביא מהמרדכי סי' ש"ג שכתב שההתר בצונן הוא רק להשתטף כל גופו ולא רחיצת כל גופו במים. מיהו כתב שזה בקרקע אמנם בנהר התירו רחיצת כל גופו. וכמו שהוכיחו התוס' לעיל לט: ד"ה והא. מהברייתא להלן קט. [ועיין להלן תחילת הדיבור הבא. מה שהבאנו בזה מהרמב"ם.] והבאנו בחבורה כבר את דברי הב"ח שהביא את המהרי"ל שנהגו שלא לרחוץ כלל בנהר בשבת דחיישנן לסחיטה ולנשיאת מים ומשום שיט על המים. ועיין בשו"ת אג"מ או"ח ח"ג פ"ז. שכתב שאסור רחיצה באמבטיה. ואם האמבטיה היא כלי גדול שאינו מחובר לקרקע אז לפי המרדכי זה נאסר גם מדינא אפי בצונן [ ובמרדכי מבואר דלא רק בכלי אלא נאסרה כל רחיצה גם בצונן בקרקע. והנה יש לעיין לפי המרדכי מהו מקורו דרחיצה תהיה אסורה בצונן וכנראה טעמו הוא דאיסור שטיפה הוא הרחבה של האיסור מרחץ. וכדמשמע לעיל שם ברמב"ן ובעוד ראשונים. והנה סבר דהגם שנחלקו התנאים בשטיפה המחלוקת היא האם יש הרחבת האיסור בשטיפה. אמנם ברחיצה שזהו כעין עיקר המרחץ פשיטא שנאסר. והנה ברש"י משמע דבשטיפה שורש האיסור הוא משום שיש חשש שהרואה יבוא להתיר עירוב צונן בחמין בשבת ולבשלם וזהו בישול דאוריתא ומשמע שזה חשש חדש ולפי"ז אין מקור לומר שהמתיר בשטיפה יאסור ברחיצה. והנה יש לדון ברחיצה בכלי האם למעשה נאסר גם בצונן או דלמא דכל החומרא של כלי היא בחמין אמנם בצונן לא מצינו חומר של כלי ובשו"ע לא נפסק שיש חומר בכלי בצונן ועיין להלן שהבאנו בזה מהטור שנחלק לגבי חמי טבריא והנה יש לעיין דברחיצה בקרקע מה הכוונה שהוא לוקח בידיו ומשטף את גופו או דלמא דאפילו בכלי אלא שהוא לוקח מהכלי מהקרקע] וכן בתוס' לט. ד"ה והא יהיה מבואר דנאסר בצונן מדינא[ גם דברי האג"מ האלו צריכין ביאור דלא הוזכר אלא בדעת ר"מ האוסר ]. ועיין באג"מ או"ח ח"ד סי' עד רחיצה אות ג' וסי' ע"ה בהרחבה שכתב. שהמנהג היה על רחיצה ולא על שטיפה בצונן. והגם שהטעם של סחיטה קיים גם בשטיפה מכל מקום המנהג היה מכלל החששות ביחד ולא רק משום סחיטה ולא מחדשים מנהג. וממילא מעיקר הדין לא היה מנהג על סחיטה ולכן ביום שרב שגם מצטער לכאורה מותר להתקלח בביתו[וכן כתב בשו"ת מנחת יצחק שראה באחרונים שהקילו כשמצטער. [וכנראה דסבר דעל זה לא היה את המנהג על אופן של מצטער.והנה יש לדון בהתר מצטער האם זה רק כשהוא מצטער או גם כשאחרים מצטערים כגון שהוא לא מריח ואחרים מריחים דלכאורה המכוון כאן דהמנהג לא היה במקום צער.] למעשה הוא כתב דהמנהג באמריקא היה גם לא להתקלח בצונן אבל ביורואפ לא היה מנהג בזה. אמנם החזו"א [הובא בספר מנוחה נכונה עמוד מט] אסר על שטיפת כל גופו והתיר פניו ידיו ורגליו. והגרשז"א כתב שמותר לקלח את גופו ורק שלא יקלח את מקום השיער. ולגבי רחיצת הזקן שהרי התירו פניו ידיו ורגליו ולכאורה זה כולל גם את הזקן עיין בשש"כ פרק י"ד הערה א. שבתחילה אסר הגרשז"א. והביא כן מהפמ"ג סי' שכ סעיף יז שהוא עצמו נהג כן אלא שכתב הפמ"ג שאין שאין מזה הרהור על המתירים. והביא מהמ"ב שכ"ו סעיף כה וסעיף כ"ח שהתיר וביאר דאין סחיטה תוך כדי רחיצה דסוחט את המים כלפי הגוף ולא כלפי החוץ ועיין בשו"ת אג"מ או"ח סי' קל"ג שהתיר רחיצת הזקן בשבת מטעם שסחיטה בשיער היא רק דרבנן ולא גזרו באינו מתכוון ולא ניחיה ליה. ולגבי ניגוב השיער דעת הבן איש חי שנה ב פרשת פקודי אות ח' וכן דעת הגרי"ש אלישיב הובא באורחות שבת ח"א פי"ג סעיף נא שלא ינגב בכח אלא בנחת לאט לאט עד שיבלעו המים במגבת. אמנם רבי חיים קנייבסקי כתב שאין לגעת בשיער כלל אמנם דעת הגרש"ז אוירבעך שאם המים נבלעים מיד בתוך המגבת ואינם נראים בעין אין איסור לנגבם והיינו באופן שאין בשערות מים מרובים ששייך לחשוש לסחיטת המגבת. **והנה לגבי רחיצה בפושרין** עיין באמרי בינה סי' כ"ה שדייק מהרשב"א שגזירת מרחצאות נאמרה גם בפושרין [ועיין רשב"א הוצאת מוסד הרב קוק הערה 237] והנוב"י תניינא סי' כ"ד חולק. **ראו שאין הדבר עומד להן התירו להן חמי טבריא וזיעה במקומה עומדת**. עיין רמב"ם פכ"ב ה"ב. ועיי"ש במ"מ ובלח"מ ומבואר מדבריו דאסרו זיעה גם של חמי טבריא. ועיי"ש בלח"מ דדייק מדברי הרמב"ם דנאסרה גם הרחיצה בחמי טבריא והותרה רק שטיפה [ועיין לעיל מה שהבאנו מהב"י.] ועיין רמב"ן רשב"א ור"ן שהתירו ואסרו רק זיעת חמי האור ושורש הנידון הוא בביאור הסוגיא להלן קמז. במי מערה אסורין האם איירי בחמי טבריא ולענין זיעה או במי מערה שהוחמו באור מע"ש **ולענין איסור רחיצה**.ועיין בשו"ע שכ"ו סעיף ב' שהביא את שני הדעות ועיי"ש במ"ב ובפוסקים.. עוד נחלקו הראשונים עיין בטור סי' שכ"ו האם הותרה הרחיצה בחמי טבריא בכלי או רק בקרקע דהסמ"ג אסר והרא"ש התיר בכל ענין ועיין שו"ע שכו א שפסק לאסור בכל ענין. **אמר רבא האי מאן דעבר אדרבנן שרי למיקרי ליה עבריינא כמאן וכו'.** עיין הגהות מהרי"ץ חיות שציין לדברי רבא עצמו יבמות כ. שמי שאינו מקיים דברי חכמים נקרא רשע וכן בעוד מקומות בש"ס. ובביאור עבריינא עיין מאירי שמותר לגנותו ולבזותו ולהרחיק אנשים ממנו שלא ילמדו מדרכיו ואין בזה איסור לשון הרע. ועיין חפץ חיים הלכות לשון הרע כלל ד' דהיינו בעובר כמה פעמים או שעבר על זה בפרהסיא. עיי"ש. והמהרי"ץ חיות עמד על זה שהשמיט הרמב"ם הלכה זו עיי"ש מה שדן ליישב אמנם הרמב"ן בסה"מ שורש א' תמה על הרמב"ם מכח סוגייתנו ועיי"ש במגילת אסתר. **אמבטיאות של כרכים וכו' אמר רבא דווקא כרכים אבל דכפרים לא.** עיין רש"י, הרא"ש סי' ז וכן הטור בסי' שכ"ו סעיף י"ב הביאו את חילוקו של רבא להלכה אמנם הרי"ף השמיט חילוק זה והרמב"ם גם לא חילק בין כרכים לכפרים ועיין שם בב"י שהביא את הר"ן שביאר משום שאין השיעור של מה נחשב כרך ומה נחשב כפר לענין זה ברור. עוד כתב שם הב"י שמדברי הרמב"ם משמע שכל האיסור הוא רק במתכוון להזיע. אמנם דייק מדברי רש"י לעיל בע"א דהאיסור בלעבור בלבד גם באין מתכוון להזיע וכן משמע בטור. ועיין בשו"ע בסעיף יב וברמ"א ובמ"ב שם. **ת"ר מתחמם אדם כנגד המדורה וכו'** **ובלבד שלא ישתטף בצונן ויתחמם כנגד המדורה מפני שמפשיר מים שעליו**.מבואר בברייתא זו שאין איסור שטיפה בצונן בשבת וגם אם חימם את גופו קודם אין חום גופו יכול לחמם את המים שעליו ומותר עיין ר"י מלוניל ומאירי. ובאופן ששטף ואז נתחמם כנגד המדורה מבואר שאסור. ועיין ברש"י שהחימום כן הוא להפוך את המים לפושרים ולא לשיעור שיד סולדת בהן וזהו הנקרא הפשר. ובשיעור זה אין איסור בישול ומכל מקום נאסר להפשיר מים והטעם שכאן נאסרה ההפשרה עיין בתוס ד"ה מפני שלהחמם מים לשתייה ומותר וכאן האיסור מפני שנראה כרוחץ במים חמים בשבת וכן מבואר ברוב הראשונים. עיין רמב"ן במלחמות וחידושים מאירי ר"ן פסקי ריא"ז ריטב"א בשם ר"י ועוד. וכן כתב הרמב"ם פכ"ב ה"ג. ובגדר האיסור של רחיצה זו נראה דנחלקו הראשונים מחלוקת יסודית דעיין ברמב"ן ושיטה לר"ן בשם הרא"ה שכתבו דזהו משום גזירת מרחצאות דלעיל. ובפשוטו כוונתם דזה דומה לרוחץ בחמין שהוחמו מע"ש ועיין רשב"א. ולפי"ז לכאורה נאסר רק רחיצת כל גופו. אמנם עיין תורא"ש בשם ריב"א ועיין מרדכי סי' ש"ה וברא"ש סי' ט ועיין מאירי. דמבואר מדבריהם דאסור לאדם לאחר שנטל ידיו לחמם נגד המדורה עד שינגבם תחילה ומבואר דנאסר יותר מאשר רחיצה של ע"ש. ועיין ק"נ אות ו' שציין לדברי הר"ן שכתב ונראה **כרוחץ בחמין שהוחמו בשבת**, ואם כן אסרו ברחיצה בחמין שהוחמו בהתר בשבת דהרי אין איסור להפשיר מים לשתייה. ומכל מקום לרחיצה נאסרה אפילו אבר אחד. אמנם עיין ב"י סי' שכ"ו סעיף ה' שנסתפק בכוונת דברי הרא"ש ודן שאפשר שכוונתו הוא כהירושלמי בפרקין ה"ד הובא בראשונים שהאיסור הוא משום מבשל שיש חשש שיתחמם עד שיעור יד סולדת בו. וכשיטות הראשונים בסוגיא דהאיסור הוא משום מבשל בעל המאור. וכן ריטב"א בשם ר"י בדעת הירושלמי [וכעי"ז פי' לעיל הבעל המאור את טעמו של רבי מאיר שאסר שטיפה בצונן הוא משום שמפשיר המים שעליו. וברייתא דהכא פי' דהיא כר"י. אמנם המלחמות שם השיג עליו שאין דרך אדם לצלות עצמו באור עד שיפשיר ויבשל המים שיבואו עליו. ] ועיין בשו"ע סי' שכו סעיף ד' וסעיף ה' שהביא את שני השיטות ועיין שם במג"א סק"ו שדייק מדברי השו"ע שאסר רחיצת ידיו רק במקום שיש חשש שיגיע לשיעור יד סולדת בו אמנם המג"א דייק מדברי הרא"ש שנאסרה רחיצה במים שנתחממו בשבת אפילו אם נתחממו בהתר. וכן משמע שם בביאור הגר"א שלמד כן בדברי הרא"ש. אמנם נחלקו שם המג"א והגרא בביאור דעת הרמב"ם שאסר רק להחמם נגד המדורה בשטיפת כל גופו דדעת המג"א הוא דבלי"ז אין לזה שם רחיצה אמנם ברחיצה ממש במים שהוחמו בששבת בהתר נאסר גם אבר אחד ודעת הגר"א דהרמב"ם הוא כהרמב"ן דלא נאסרה באופן זה. ודנו בחבורה מה דעת הגר"א בנתחמם באיסור האם יש איסור חדש ונפק"מ במקום שאין איסור מצד מעשה שבת כגון בשוגג לר"מ או גם לר"י בשוגג בדרבנן ולשיטות שלא נאסר מצד מעשה שבת באופן זה ויל"ע בזה. ועיין תורא"ש.

ועיין במג"א סק"ד כתב דאם המשיך מים מע"ש מותר והקשה הרע"א דהרי זה נתחמם בשבת. ותירץ דזה נתחמם מעצמו והשבט הלוי ח"א או"ח סי' נח אסר מים שהתחממו מעצמם על האש ומובא בח"ג סי' ל"ג שהקו לו מדברי רע"א. ועיין בדף מב. דמבואר דאם ספל מותר לערב בשבת. ועיין אגלי טל אופה סק ס"ו ומבואר מדבריו דנחשב כוונתו להקר ולא להחם ועיין להלן קלד:.