ב.בדין מעשר שני ממון גבוה
קטגוריות: ש_ס / ח מעשר שני / מעשר שני עניינים - הרב מאיר קאופמן

בס"ד כ"ה תשרי ס"ט

**סימן ב**

**בעניין מעשר שני ממון גבוה**

א]המקומות שנחלקו ר"י ור"מ

ב]בגדר הדין דמע"ש ממון גבוה ובדברי הגר"ח ומה שיש לדון בראיותיו

ג]בדברי הגמ' ב"ק ס"ט:

ד]בדין חילול על ש"פ שכתב הגר"א שזה רק לר"מ בדין מעש"ש לר"י חוץ לירושלים

ה]בדין מעש"ש לר"י חוץ לירושלים

ו]בפסק הר"מ לר"מ לחלק בין ירושלים לחוצה לה ובדין עיר הנידחת

ז]האם חוץ לירושלים חשיב שיש לו היתר אכילה

ח]בדברי הירושלמי שאם מתנה לאו כמכר אפשר להקנות מע"ש במתנה

ט]בדברי האחרונים האם יש זכיה במעשר שני של הפקר ובפסק הר"מ לדינא דהצנועים

י]בדברי התוס' שהאיסור למכור מהתורה תלוי בר"מ ור"י

י"א]בהא דע"י פדיון זה שייך לפודה

**המקומות שנחלקו ר"י ור"מ**

א]עיין קידושין נ"ב: דנחלקו ר"מ ור"י האם מקדש במעשר שני במזיד קידש או לא ור"מ ס"ל שקידש ור"י ס"ל שלא קידש והגמ' מבארת שנחלקו האם מע"ש ממון גבוה דר"מ ס"ל שהוא ממון גבוה וממילא הוא לא יכול להקנות את זה לאשה ור"י ס"ל שזה ממון הדיוט והוא יכול להקנות לאשה ולכן היא מקודשת והגמ' שם אומרת שמשנתינו דמבואר שאין לכרם רבעי פרט ועוללות הטעם כי זה הוקש למעשר שני וזה ממון גבוה וסתם משנה כר"מ וכך הלכה כי זה משנה בעדיות ובגמ' מבואר שהמשנה לקמן שנטע רבעי אפשר לתת במתנה זה כר"י או שנתנו כשזה סמדר שזה עוד לא נטע רבעי וכן הגמ' אומרת שהמשנה שמשיכה קונה במעשר שני זה רק כר"י

ועיין גמ' מנחות פ"ב. לעניין להתפיס מעות מעשר שני לשלמים דאליבא דר"י וודאי אפשר ולר"מ נחלקו אמוראים האם זה בכלל חידוש התורה שאפשר ממעשר שני לקנות שלמים

ועיין ירושלמי פ"א ממעשר שני שבהמת מעשר שני בירושלים לר"י חייבת בבכורה ולר"מ פטורה ועיין עוד ירושלמי חלה דמעשר שני שהקדימו בשבלים לר"מ פטור משאר מעשרות כדין הקדש

והנה עיין גמ' פסחים ל"ח. דעיסת מעשר שני לעניין חלה לר"מ זה פטור וכן לעניין אתרוג זה לא חשיב לכם וכן לעניין מצה שצריך מצתכם זה לא נחשב מצתכם אמנם בגמ' בסוכה ל"ה. מובא המשנה שאתרוג של ערלה לא יוצאים בו ידי חובה והגמ' מביאה שנחלקו אמוראים בטעם הדבר האם זה כי אין לו דין ממון או כי אין לו היתר אכילה והגמ' אומרת נפק"מ למעשר שני בירושלים ואליבא דר"מ דאם צריך היתר אכילה הרי יש פה היתר אכילה משא"כ אם צריך דין ממון הרי אין לו פה דין ממון וכן נפק"מ לעניין מצה והגמ' מביאה ברייתא דלעניין חלה של מעשר שני לר"מ זה פטור מהחלה ורוצה להוכיח שזה תלוי בדין ממון והגמ' דוחה ששם כתוב עריסותיכם פעמיים לכן לכו"ע לר"מ זה פטור

והנה הר"ן שם ור"י מלוניל פסקו כמ"ד שצריך דין ממון ולפ"ז המשנה בסוכה שיצאים במעשר שני בירושלים זה דלא כהילכתא אמנם הרמב"ם פסק כמ"ד שזה תלוי בהיתר אכילה ונקט לעניין אתרוג וחלה ומצה שבירושלים זה חייב וחוץ לירושלים זה פטור וכן לעניין בכור ודלא כירושלמי שגם בירושלים זה פטור מבכורה ומחלה ועיין אחרונים שהאריכו במקורות הדברים שגם בחלה חשיב עריסותיכם ודלא כסוגית הגמ' לעיל ועיין מנח"ב שהאריך בזה

**בגדר הדין דמע"ש ממון גבוה בחידוש הגר"ח ומה שיש לדון בראיותיו**

ב]והנה לכאורא וודאי שדבר שהוא לא שלו כלל לא יעזור מה שיש בזה היתר אכילה אלא הכוונה שיש לו בזה זכות אכילה לכן חשיב כשלו לעניין דין לכם אבל לעניין פרט ועוללות סתימת הדברים שגם בירושלים זה פטור דהוא קודש וזה פוטר מהנ"ל ועיין רמב"ם שכתב שיראה לי שהגונב מעשר שני פטור מהכפל כיון שזה ממון גבוה והביאור שזה מיעוט על דבר שיש לו קדושה אפילו שיש לו בזה זכות אכילה ועיין רדב"ז שקרן יהיו חייבים לו ועיין דרך אמונה שזה רק אם זה בעין ולכאורא כאן וודאי שזה נחשב יותר מטוה"נ אינה ממון דאל"כ לא חשיב לכם וחשיב שיש לו זכות אכילה ולכל הפחות ישלם לו כשיעור זה

אלא שצ"ע עד כמה שיש לו בזה זכות אכילה למה שלא יוכל למכור את זה ולקדש בזה אשה ועיין קונטרס דברי סופרים סימן א' שביאר שזה שלו אלא שאין לזה דין ממון שלו וכזה דבר אינו במכירה והקנאה ולפ"ז יתכן שגם חיוב קרן לא מצאנו על כזה דבר

ועיין תורת זרעים וכן בגרי"ז סטענציל זבחים ו. שהביאו מהגר"ח שמעשר שני זה נחשב של הבעלים אלא שמדיני הקדושה שהוא לא יכול למכור את זה ולקדש בזה אשה ודייק זה מלשון הר"מ שלעניין הדין שלא יכול לקדש בזה אשה כתב פ"ה מאישות ה"ד וז"ל קידשה במעשר שני אינה מקודשת מפני שלא הותרו אלא לאכילה בלבד עכ"ל וצ"ע מה זה קשור לאיסור הרי גם אם היה מותר שאר דברים אבל זה לא שלו אלא משמע שמה שלא יכול להקנות לה כי זה לא אכילה ולא כי זה לא שלו ולפ"ז א"ש גם שחשיב לכם ולפ"ז מסתבר כנ"ל שיהיה על זה חיוב קרן ומזיק וראיתי באילת השחר בב"ק שהעיר שהר"מ בהלכה אחרי זה אומר אותו לשון שלא הותר אלא באכילה גם על קדשים קלים וק"ק ושם וודאי שזה לא שלו

ועיין חידוש הגרי"ז שם שכתב להוכיח עוד מהא דמבואר בר"מ פ"ג הכ"ה שאפשר להקדיש מעשר שני לבדק הבית ואם זה לא שלו א"כ כמו שהוא לא יכול למכור כך הוא לא יכול להקדיש עכ"ד וראיה זו פלא דהרי אותו הלכה כתב הר"מ בהלכות ערכין לגבי הקדשת קרבן לבדק הבית והוא מדין הקדש עילוי הנלמד מפסוק עיין תמורה ל"ב. וס"ל לר"מ שזה גם במעשר שני וכן ביאר בחידושי מרן רי"ז הלוי על הר"מ פי"א מתמורה וצ"ע

וע"ש שהביא עוד מהראב"ד בתו"כ פ' בחוקותי שהדין שיורש פודה ומוסיף חומש זה כמ"ד ממון הדיוט או שנתחדש שהוא עומד במקום אביו לענין זה וכתב שמזה וודאי מוכח שזה ממש לא שלו דאל"כ ירושה דממילא וודאי היה שייך לרשת

[ולכאורא לראב"ד נטע רבעי בשביעית אי אפשר לזכות בזה וכמו שביאר הגר"ח דהוא כ"ש מירושה ודלא כרעק"א והקצוה"ח שנקטו בסוגיא דצנועין שלמ"ד ממון גבוה אפשר לזכות בזה אמנם אם ננקוט שיש בעלות במעשר שני ורק שמכירה אי אפשר א"כ יתכן שזכיה מהפקר אפשר]

**בדברי הגמ' ב"ק ס"ט:**

ג]והנה הגמ' בב"ק ס"ט: מביאה שר' יוחנן אמר שהצנועים שהיו מחללים את הנטע רבעי לאחר שאנשים גנבו את זה ס"ל שאדם מקנה דבר שאינו ברשותו ולכן יכולים לחלל גם דבר שאינו ברשותו ורבא אומר שלולי דבר ר"י היה אומר שהרי מע"ש זה ממון גבוה ובכל אופן התורה העמידה את זה ברשותו לעניין להוסיף חומש וה"ה זה ברשותו לעניין חילול ולא שייך חיסרון של אינו ברשותו דהרי התורה העמידה את זה ברשותו אע"ג שזה לא ברשותו עכ"ד הגמ' ועיין אילת השחר שם שהקשה לנ"ל לכאורא אינו דומה שהרי זה באמת שלו ורק שיש סברא שיש דברים שמדיני המעשר שני הוא לא יכול לעשות אבל עד כמה שזה אינו ברשותו באמת זה גרע ויתכן שבאמת זה הטעם של ר' יוחנן שס"ל שיש כאן חיסרון של אינו ברשותו עוד יתכן שזה עצמו שיש לזה דין קדושה ואין בכוחו למכור את זה זה עצמו גורם שיחשב אינו ברשותו ואדרבא הרי לשון הגמ' שזה אינו ברשותו ולא שזה לא שלו ומשמע שזה כן שלו ורק שיש חיסרון שזה לא ברשותו

**בדין חילול על ש"פ שכתב הגר"א שזה רק לר"מ**

ד]והנה מבואר בראשונים בכמה דוכתי שמעשר שני אפשר לחללו על ש"פ כדין הקדש שווה מנה שחיללו על ש"פ מחולל ועיין רמב"ם שבזמן הזה אפשר לכתחילה לחלל על ש"פ כמו בהקדש ועיין גר"א על השו"ע שהקשה מכמה מקומות בירושלמי דמבואר שחיללו בשווים אפילו שזה היה לאחר החורבן וכתב שכל הדין הקדש שווה מנה שחיללו על ש"פ מחולל זה מצד שאין הונאה להקדש וכן במעשר שני למ"ד שזה ממון גבוה אבל לר"י שזה ממון הדיוט יש לזה הונאה ואין לחלל אלא בשויו והירושלמי ס"ל כר"י ולכאורא לגר"ח הנ"ל אין זה ענין לאין הונאה להקדש שזה רק אם זה ממון גבוה כפשוטו א"כ זה כמו שזה של הקדש אבל אם זה ממון אדם רגיל אלא שאין לזה קדושה לכאורא אין לדמות הדברים וצ"ע ועיין פ"ד מ"ו דלכאורא מבואר שם בר"ש שגם לר"י עוזר לחללו על שו"פ והביאור כמבואר בכתבי הגרי"ז תמורה כ"ז דבשמואל התחדש שמצד דיני החילול אפשר בפרוטה אלא שבהקדש יש עוד חיסרון שיש כאן הונאה ולזה צריכים להגיע לדין שאין הונאה להקדש

**בדין מעש"ש לר"י חוץ לירושלים**

ה]ובגמ' סנהדרין קי"ב: מובא המחלוקת ר"מ וררבנן האם מעשר שני חייב בחלה ור"ח אומר שהמחלוקת בירושלים שר"מ ס"ל שזה ממון גבוה ורבנן ס"ל שזה ממון הדיוט אבל חוץ לירושלים לכו"ע זה פטור ועיין רש"י שביאר לשון אחד שלר"י גם חוץ לירושלים זה ממון גבוה ולשון שני ביאר שכיון שאין לו בזה היתר אכילה לא חשיב עריסותיכם ועיין תוס' בקידושין שדייקו שלר"י שזה ממון הדיוט יכול לקדש אשה אפילו חוץ לירושלים והוכיחו מזה כלשון שוודאי שזה ממונו ורק לעניין חלה כיון שאין היתר אכילה לא חשיב מצתכם וכן הוא בתוס' בכורות ט: ועין גמ' ב"מ צ. דמעשר שני בירושלים לעניין לא תחסום לר"מ אין בזה לא תחסום ולר"י יש בזה אבל חוץ לירושלים גם לר"י אין בזה וביארו התוס' כנ"ל שאפילו שזה ממונו אבל לא חשיב דיש הראוי לו ולכן אין בזה איסור לא תחסום

אמנם עיין מנחת ברוך דכתב שזה מחלוקת אמוראים ולר"ח הנ"ל לר"י לא יכול לקדש אשה רק בירושלים ואנן קי"ל דלא כדבריו ולר"י זה ממון הדיוט חוץ מירושלים ולכן הגמ' בקידושין מדייקת מהדין של נטע רבעי שאין לו פרט שזה כר"מ אפילו שזה חוץ לירושלים דהרי מדובר שם על פדיון

**בפסק הר"מ לר"מ לחלק בין ירושלים לחוצה לה ובדין עיר הנידחת**

ו]והנה לעניין חלה הר"מ פסק שגם לר"מ בירושלים זה חייב ורק חוץ לירושלים מחלוקת וזה לכאורא וודאי דלא כר"ח דלפ"ז מחלוקתם של ר"מ ור"י לעניין חלה זה חוץ לירושלים וא"ש לאחרונים הנ"ל שזה מחלוקת אמוראים אם לא שנימא שהמחלוקת רבנן ור"מ לענין חלה זה לא ר"י אלא שניהם כר"מ שזה ממון גבוה אלא שנחלקו האם זה סיבה לפטור בירושלים או לא ולר"י וודאי חייב וחוץ לירושלים פטור וכר"ח הנ"ל

והנה הגמ' בסנהדרין שואלת מבריתא שעיר הנדחת מעשר שני יגנז והגמ' שואלת איך מדובר אם זה בירושלים א"כ הרי קלטוהו מחיצות וביארו הראשונים כיון שאסור להוציא את זה מירושלים לא חל על זה עיר הנדחת אלא בהכרח שזה חוץ לירושלים ובהכרח שזה חשיב שלו וה"ה לענין חלה ודלא כר"ח והגמ' במסקנא מעמידה שנפול מחיצות ובפשוטו הכונה כר"י שזה ממון הדיוט כה"ג שזה בירושלים ומצד הקושיא שקלטוהו מחיצות ואי אפשר להוציאו מדובר שנפלו המחיצות ובפשוטו הכונה שאז אין דין קליטת מחיצות עיין לקמן והנה הר"מ העמיד שמעשר שני או מעות מעשר שני יגנזו וצ"ע הרי פסק כר"מ שמעשר שני ממון גבוה ומשמע בגמ' שלדבריו אין בזה נידון וודאי שלא חשיב שללה ואפילו אם נימא דהר"מ ס"ל שלמאי דקי"ל שזה חייב בחלה ה"ה זה שללה אבל כל זה אם זה בירושלים והר"מ לא הזכיר שזה דוקא בירושלים וצ"ע ועיין משנ"ל הלכות ע"ז שהעיר בזה

**האם חוץ לירושלים חשיב שיש לו היתר אכילה**

ז]והנה בגמ' בסוכה אומרת נפק"מ בטעם שערלה לא יוצא או כי אין לזה דין ממון או כי אין לזה היתר אכילה ונפק"מ למעשר שני בירושלים אליבא דר"מ ועיין תוס' שם שכתבו שהגמ' יכלה לומר נפק"מ בחוץ לירושלים ואליבא דכו"ע דהרי גם ר"י מודה שחוץ לירושלים זה לא שללה עכ"ד וכוונתם שכמו שזה לא שללה כך זה לא חשיב לכם ומבואר בתוס' שלמ"ד שיש היתר אכילה חשיב מחוץ לירושלים שיש לו היתר אכילה ועיין אחרונים שזה דלא כר"ח שחוץ לירושלים גם לר"י פטור וע"ש שביארו שר"ח ס"ל שזה תלוי בדין ממון ולא בהיתר אכילה ומבואר תוס' בלשונם שנפק"מ זו לכו"ע דהינו גם לר"מ ומבואר שגם לדבריו חוץ לירושלים חשיב שיש לו היתר אכילה וזה דלא כר"מ שפסק שרק בירושלים יוצאים ולא חוץ לירושלים

ועיין בר"ן שם שכתב שהמשנה שמעשר שני בירושלים יוצאים זה כר"י שזה ממון הדיוט דהיינו שפסק כמ"ד שזה תלוי בדין ממון וכתב שמה שהמשנה אומרת שיוצאים רק בירושלים באמת גם חוץ לירושלים יוצאים אלא שרצתה לחדש שגם בירושלים לכתחילה לא יטול ע"ש ולכאורא זה דלא כסוגיא דסנהדרין דחוץ מירושלים גם ר"י מודה ועיין מנח"ב שס"ל שזה מחלוקת הסוגיות וסתמא דהש"ס דלא כר"ח וכנ"ל בדעת הר"מ

**בדברי הירושלמי שאם מתנה לאו כמכר אפשר להקנות מע"ש במתנה**

ח]בגמ' בקידושין מדייקת מהמשנה שנטע רבעי ניתן במתנה לעניין חומש שזה כר"י דלר"מ שזה ממון גבוה זה לא ניתן במתנה אמנם עיין ירושלמי פ"א ממעשר שני ופ"ה דלר"מ שמתנה זה דלא כמכר וזה לא חוזר ביובל מותר לתת במתנה וכן זה חל ובפ"א מבואר שמעשר בהמה אסור למכור ובכל אופן זה ניתן במתנה א"כ ה"ה מעשר שני והיה מקום לומר שזה רק סברא שאין איסור אמנם הגר"א בשנות אליהו נקט שממילא זה גם חל ויהיה חייב חומש וצ"ע אפילו אם מתנה זה לא כמכר וזה לא בכלל האיסור של לא נתתי ממנו למת או של בזיון מעשר שני אבל כיון שזה ממון גבוה איך יכול ליתנו במתנה ובפשוטו מבואר כמו שביאר הגר"ח שחשיב שלו ורק דברים שזה נגד דיני הקדושה לא יכול לעשות אבל עד כמה שמתנה אין זה סותר לדיני המעשר שני הוא יכול לתת את זה אמנם דעת הבבלי אינו כן ואדרבא מבואר בר"מ כמו שביארנו בפ"א שהמתנה לא חלה אבל מותר לתת את זה במתנה וכירושלמי הנ"ל דהינו שזה לא שלו אבל אין בזה איסור ובפשוטו למד שזה כוונת הירושלמי ודלא כגר"א הנ"ל

וכן עיין בגמ' במנחות פ"ב. דהמתפיס מעות מע"ש לשלמים לר"מ זה לא מועיל והרי פה וודאי שאין זה סתירה לדיני המע"ש דהרי דינו לקנות שלמים וצ"ע

**בדברי האחרונים האם יש זכיה במעשר שני של הפקר ובפסק הר"מ לדינא דהצנועים**

ט]יש לעיין למ"ד מעשר שני ממון גבוה האם במעשר שני של הפקר אפשר לזכות והנה בפשוטו לא משכח"ל דהרי הפקר פטור מהמעשרות ואם עישר לא יכול להפקיר אמנם לירושלמי שאפשר לעשר בהפקר א"כ משכח"ל בהפקיר לאחר גמר מלאכה ועין חזו"א שנקט שע"י יאוש זה יוצא מרשותו וכן הוא פשטות הראשונים ב"ק ס"ח: ס"ט. וכן נפק"מ בנטע רבעי בהפקר וכן בפשוטו נפק"מ בנטע רבעי בשביעית דמבואר בגמ' ב"ק ובתוס' שם שחל דין הפקר בשביעית על נטע רבעי

והנה הגמ' בב"ק מביאה שהצנועים היו מחללים הנטע רבעי הנלקט בגזל והגמ' אומרת שזה כמ"ד שאדם מקדיש דבר שאינו ברשותו ולפ"ז לא קי"ל כן אמנם הרמב"ם העתיק דבר זה אע"ג שפסק שאין אדם מקדיש דבר שאינו ברשותו וצ"ע הטעם ועיין רעק"א וקצוה"ח שביארו שהר"מ העתיק את המשנה רק על שביעית א"כ זה הפקר וזכו בזה הלוקטים וא"כ אפשר לחלל מדין זכיה וכל נידון הגמ' כיון שהמשנה דיברה בשאר שני שבוע שזה של הבעלים וכה"ג זה מועיל רק מדין פדיון של הבעלים ולגבי זה הוא אינו ברשותו ומבואר מדבריהם שמועיל בזה זכיה

אמנם בחידושי הגר"ח וכן בעונג יו"ט סימן צ"ג כתבו שזה נשאר הפקר כיון שזה ממון גבוה וביארו שרק אם יש בעלים צריך את דעת הבעלים ולכן יש חיסרון של אינו ברשותו ובזה הגמ' דנה אבל הר"מ מדבר לעניין שביעית שזה הפקר וכה"ג לא צריך שזה יהיה מעשה בעלים וממילא אין חיסרון של אינו ברשותו ומבואר שס"ל שזה נשאר הפקר ולא שייך בזה זכיה

והכס"מ והחזו"א ביארו שהר"מ פסק כרבא שבחילול מעשר שני אין חיסרון של אינו ברשותו כיון שזה בין כה ברשותו והתורה העמידה את זה ברשותו לעניין להוסיף חומש ודבריהם צ"ע כיון שהר"מ דיבר בשביעית שהוא לא בעלים א"כ כאן זה לא שלו ואין זה ענין לדברי רבא וצריך לדחוק שס"ל שלעניין הדין בעלים לחילול זה נשאר שלהם וזהו דוחק גדול

והנה לביאור הגר"ח הנ"ל מוכח שאפשר לחלל נטע רבעי גם כשהוא הפקר ולא צריך דוקא בעלים אמנם לרעק"א והקצוה"ח אין לנו ראיה דהרי מדובר שזכו בזה והוא מדין זכין ואיכא בזה נפק"מ בפירות של אוצר בי"ד שהבי"ד וודאי לא זכו בזה לציבור אלא זה עדיין הפקר האם הם יכולים לחלל דלגר"ח מוכח שיכולים לחלל ולרעק"א והקצוה"ח אין לנו ראיה לזה

אמנם ראיתי בעונג יו"ט שם בהערה שדייק מהר"מ שכתב שהצנועים לא יכלו לחלל במחובר כי לא מחללים במחובר והרי אז זה עדין הפקר ומוכח שאין חיסרון של חילול בשל הפקר ולכאורא זה ראיה אלימתי

ובעיקר הנידון האם בשביעית אפשר לזכות מההפקר לכאורא מהראב"ד שהובא לעיל שנקט שאין לזה ירושה א"כ וודאי שגם זכיה אין וגם ללשון שנקט שיש ירושה אבל זה מצד ריבוי מיוחד ומשמע שזה רק לעניין חומש אבל בשביעית לא מצאנו חידוש זה ועיין מה שכתבנו בזה עוד לעיל

ואגב יש להעיר לב"י ששביעית זה לא אפקעתא דמלכא א"כ בנטע רבעי שזה ממון גבוה לא יכול להפקיר כמו שלא יכול להקנות וצ"ע[[1]](#footnote-2)

**בדברי התוס' שהאיסור למכור מהתורה תלוי בר"מ ור"י**

י]עיין לעיל פ"א מ"א מה שהבאינו מתוס' שהנידון האם מותר למכור מעשר שני או לא גם עד כמה שזה לא חל הוא גם תלוי בר"י ור"מ ולדברי הגר"ח שכל הדין שלא חל המכר כי אסור למכור לכאורא אם מצד עצם דיני המעשר אין איסור וכדחזינן מר"י אין סיבה שלר"י יהיה אסור וצ"ע

**בהא דע"י הפדיון זה שייך לפודה**

י"א]עיין רמב"ם פ"ד ה"א וז"ל הרוצה לפדות פירות מעשר שני וכו' ואומר הרי המעות האלו תחת הפירות האלו או הרי הפירות האלו מחוללות על מעות אלו וכו' עכ"ל וצ"ע כשאומר שהקדושה תעבור מהפירות על המעות למה הפירות נהיו שלו הרי לא עשה כאן דרך מקח והניחא אם מע"ש ממון הדיט א"כ זה שלו אבל אם ממון גבוה צ"ע ולגר"ח שהוא בעלים גמור א"ש וצ"ל שזהו גם מדיני המע"ש שכל שיפקע קדושתם זה יהיה שייך לבעלים שהיה לו זכות אכילה ודין הוספת חומש וצ"ע

1. כסליו ע"ג

   ושמעתי להעיר דלחד מ"ד המחלוקת ב"ש וב"ה האם נטע רבעי יש חיוב חומש זה בשביעית ואם זה נשאר הפקר לכאורא אין דין חומש [↑](#footnote-ref-2)