גונב מן הגנב
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב דוד דרוטמן-ישיבת נתיב הדעת

**גונב מן הגנב**

בדין הגונב מן הגנב – **יעוין לקמן סט:** שתלו לחיוב כפל בפלוגתא דצנועין ורבנן לגבי מקדיש דבר שאינו ברשותו, אומנם מבואר בראשונים דמה שלרבנן הוא פטור אין זה מסברא אלא ממיעוטא דוגונב מבית האיש ולא מבית הגנב וכמש"כ **רש"י ברי"פ**, ויעוין משכ"ב **בתורע"א על המשנה**,

**בעיקר המיעוט** האם הוא מיעוט רק מכפל או גם מקרן, והאם הוא מיעוט גם ביחס לעצם הלאו שלא עובר איסור, או שהמיעוט רק מפרשת גניבה ואכתי מצינו לחייבו קרן מפרשת גזילה, **יעוין ברמ"א** חו"מ סימן לד סעיף ז, דהחולק עם הגנב כשר לעדות, ולכאורה חולק עם הגנב הוא גונב מן הגנב, **והתומים תמה** שהרי הוא מעכב ממון של חברו אצלו ויש לפוסלו מדין רשע דחמס, ויעוין **בגר"א** שם, **וכתב הקצוה"ח** ס"ק ג שאינו עובר איסור ולא נפסל לעדות, **והנתיה"מ** שם סק"ה הסכים עימו ורק שנחלק עליו בגוונא שהוסיף בגניבה כשלקח את ה"שלו", וע"ע **במשובב נתיבות** שם, **וכבר הקשו** על הנתיה"מ מסיפא דמתני' ולא הטובח וכו'

**ויעוין באמרי משה** סימן לב סק"ו פשט חדש בנתיבות.

**אומנם התוס' רי"ד לקמן קיא:** כתב בדעת ר"ח שהגוזל ובא אחר ואכלו רצה מזה גובה רצה מזה גובה, דחייב מדין גזילה דכל המיעוט של גונב מהגנב אינו אלא מקרן דגניבה, **וכן הוא בחזו"א** סימן טז אות ז, **ובביאור החילוק יעוין בתוספתא חזון יחזקאל** בבא מציעא פרק ג הלכה ו מה שהביא **משמיה דהגר"ח** יסוד גדול בחילוק בין חיובא דגנב לחיובא דגזלן. ואכן מצינו עוד כמה חילוקים בין החיובים – **א. בר"ן סנהדרין** דף נז למד ברמ' שהגם שגזל עכו"ם מותר מהתורה גניבה עכו"ם אסורה, **ב. בתוס' רי"ד** לקמן סה. כתב שכל הכלל של גזל חמץ ועבר הפסח א"ל הרי שלך לפניך, אינו אלא בגזלן, וע"ע בענין זה **באמרי משה** סימן לב, אות ב,

ומצינו כמה אחרונים שלמדו שכל המיעוט מכפל אבל חייב קרן, כ"כ **המהרי"ל דסקין** בספרו תורת אוהל משה עמוד טו, **והובא באבן האזל** פ"ג מגניבה הי"ג, וכ"כ **האו"ש** פ"ג מהלכות גניבה ה"ב משמיה **דהקרית ספר להמבי"ט,**

**שולחן ערוך חושן משפט הלכות עדות סימן לד סעיף ז**

**"גנב, וכן גזלן, פסולים לעדות מעת שגנב או גזל, אף על פי שהחזירו, עד שיעשו תשובה**. (וע"ל סעיף כ"ט.) החולק עם הגנב, אינו נפסל (ריב"ש סי' רס"ו). (וע"ל סי' צ"ב כופר בפקדון (או מלוה) אימת נפסל)."

ובבהגר"א [שם סק"י] כתב "החולק כמ"ש בב"מ ו' ב' לא תחמוד לאינשי כו'",

**קצות החושן סימן לד סק"ג**

החולק עם הגנב. **בריב"ש** (סי' רס"ו) כתב באחד שהעידו עליו שחלק עם הגנב שגנב בבית ישראל והיה מוכרח להחזיר מה שגנב על פי ב"ד, וכתב ריב"ש דלא מיפסל לעדות מהא דאומר לשלוחו צא וגנוב דפטור המשלח (ב"מ ח, א) ע"ש. **ובתומים** (סק"ה) ראיתי שהתפלא מאד על דין זה דכיון דבידו ממון חבירו ולוקחו בידו לעכבו הרי הוא רשע דחמס, ולא ידעתי הבדל בין כופר בפקדון דבהיתר בא לידו ומ"מ הואיל וכופרו פסול לעדות וזה לקח ממון חבירו באיסור וכופר בו ואינו מחזירו יהיה כשר לעדות וכו', וע"ש שהעלה בדברי הריב"ש משום שהחזיר ואפילו ע"י כפיה סגי ליה בכך, או דשם מיירי לאחר יאוש ע"ש. וכל רואה יראה שאין זה משמעות דברי הריב"ש ולא דברי הרמ"א שהביאו להלכה, ומשמע דאפילו עדיין לא החזיר ולא היה יאוש נמי אינו נפסל.

והנראה לי בזה דמה שמדמה בתומים חולק עם הגנב ומעכב של חבירו בידו לכופר בפקדון, אבל אין זה דומה כלל לכופר בפקדון, דהא קי"ל (ב"ק סב, ב) דגונב אחר הגנב אינו משלם תשלומי כפל, ובריש פרק הגוזל ומאכיל (שם קיא, ב) סבירא ליה לרמי בר חמא דגזל ולא נתייאשו בעלים ובא אחר ואכלו דאינו גובה אלא מגזלן, וע"ש בתוספות (ד"ה גזל) שכתבו בטעמא דרמי בר חמא דכיון שהוא לא גזלן אינו יכול לתובעו כלל שהרי אינו לגמרי ברשות דמאריה שהרי אינו יכול להקדישו ע"ש, וא"כ ודאי החולק עם הגנב לא הוי גזלן. אלא אפילו לרב חסדא דקי"ל כוותיה (לקמן סימן שס"א סעיף ה') דאם בא אחר ואכלו רצה מזה גובה [רצה מזה גובה], היינו דוקא אם אכלו ומשום מזיק דאכתי דנגזל הוא, אבל מחמת גזלן לא מחייב, וכגון שבא השני וגזלן ונאבד ממנו אין השני חייב בתשלומין דלאו שמיה גזלן דבעלים כיון דאינו ברשותיה דמאריה. ותדע דהא אפילו גזלן ראשון אינו חייב לשלם אלא כשעת גזילה, ואי גזל חביתא דחמרא מעיקרא שויא זוזא ולבסוף שויא ד' תברא או שתייה משלם ד' איתבר ממילא משלם זוזא (ב"ק סה, א) ולא סגי דלא אגבה לחביתא בתר דשויא ד', ועוד דהא בחצירו הוא וכל שעתא ושעתא גזליה ואמאי אינו משלם ארבעה, אלא על כרחך כיון דכבר גזליה ואינו ברשותו דנגזל תו לא מחייב משום גזילה אלא בתורת מזיק. והיינו טעמא דאין הגונב אחר הגנב משלם תשלומי כפל משום דכתיב (שמות כב, ו) וגונב מבית האיש וכדאיתא בפרק מרובה ומשום דאינו ברשותיה ע"ש (ב"ק) דף ס"ט (ע"ב), וא"כ לא הוי על השני תורת גזלן כלל, אלא אי איתיה בעינא כיון דלא קנאו דנגזל הוי כל היכא דאיתיה כיון דלא קנאו, אבל עכ"פ השני אינו גזלן ולא גנב דכיון דכבר נגנב מבית הבעלים ואינו ברשותו תו לא עבר השני משום לא תגנוב או משום לא תגזול, משא"כ כופר בפקדון דפקדון כל היכא דאיתא ברשותא דמאריה ויכול להקדישו והגונב מבית השומר משלם כפל וכמ"ש תוספות בפ"ק דמציעא דף ו' (ע"א ד"ה הקדישה), משום הכי כופר בפקדון הוי עליו תורת גזלן ופסול לעדות. והארכתי בפשוטות משום דלכאורה יפלא על דברי הריב"ש והרמ"א כמו שתמה על זה בתומים, אבל באמת דברי הריב"ש והרמ"א נכונים.

**נתיבות המשפט ביאורים סימן לד סק"ה [מהדו"ק – הנדפס בשו"ע]**

החולק עם הגנב. **ובתומים** [סק"ה] תמה דהא הוי כמו כופר בפקדון דפסול לעדות, דהא גזל ולא נתייאשו הבעלים ובא אחר ואכלו רצה מזה גובה ורצה מזה גובה [לקמן סימן שס"א סעיף ה']. **ובספר קצוה"ח** [סק"ג] תירץ, דהא דבא אחר ואכלו דחייב, מטעם מזיק הוא.

ולפענ"ד נראה, דאפילו לא אכלה רק עשה בה שינוי שקנאה על ידי הגזילה, חייב מטעם גזלן ולא מטעם מזיק, דמעיקרא בגזילה הראשונה כשגזלה הגזלן הראשון עדיין הגזילה של נגזל היא ולא יצאה רק מרשותו של נגזל, דהא גזל ולא נתייאשו שניהם אינם יכולים להקדישו, זה לפי שאינו שלו וזה לפי שאינו ברשותו, ואח"כ כשעשה שינוי, הרי עשה גזילה חדשה שהוציאה משל הבעלים לגמרי, שמעיקרא היה עדיין של הבעלים רק שאינו ברשותו נקרא, אבל שלו נקרא, וכשעשה שינוי מעשה גם כן אינו שלו, ואין לך גזלן יותר מזה. ולזה אם עשה שינוי והוקר אח"כ ואכלו, חייב לשלם כשעת שינוי, דהא קנאו בשעת שינוי כמבואר בב"מ דף מ"ג [ע"א], וכן אפילו אם אחר עשה שינוי, אף שנקנה להגזלן מ"מ הוי כאכלו, דמה לי אכלו או הקנהו לאחר. וראיה לזה, דבתמורה דף ד' [ע"ב] גבי כל מילתא דאמר רחמנא לא תעביד, אי עביד להו לא מהני, וקאמר דבשינוי קונה פליגי, אלמא דבשעה שמשנה הגזילה עובר על לא תגזול [ואין לומר דהקושיא היא דאי עבד לא מהני היינו שלא יהני הגזילה ואם כן גם השינוי אינו כלום בלא גזילה, הא ליתא, דאם כן גם שינוי רשות ושאר קניני גזילה לא יועילו, דהא הגזילה לא מהני והוי כאילו לא גזל ומאי שייך קנין. או /א"ו/ דעל השינוי פרכינן שלא יועיל, ואף דמכל מקום הוי ליה כשינוי דממילא, דהך בבא ס"ל דשינוי ממילא אינו קונה כלל, ע"ש, רק שינוי ע"י מעשה הוי מועיל לרבא אי הוי ס"ל דאי עביד מהני. ואם כן מוכח דעיקר עבירת הגזילה היא בשעת שינוי, ולכך אמרינן אי עביד לא מהני והוי כשינוי דממילא דאינו קונה לרבא. ותדע, דאי נימא דטעמא דרבא מטעם ביטול הגזילה, אם כן גם שינוי שאינו חוזר לא יקנה לרבא. וכבר הוכחתי במקום אחר בארוכה [להלן סי' שס"א ביאורים סק"א] דרבא נמי מודה דשינוי שאינו חוזר דקונה], וכן אם בא אחר ושינה ונאנס אח"כ, גם כן חייב על האונס שאחר השינוי, דכבר מיקלי קליא בשעה ששינהו שנעשה ע"י זה קנין בידו ושוב אינו של בעלים, ולזה אם חלק עם הגנב ושינהו או אכלו, ודאי דפסול, שעבר על לאו דלא תגזול כדמוכח בתמורה שם. וכן אם נשתמש בו, הוי שואל שלא מדעת דהוי גזלן, דהא הוי עדיין של הבעלים וכמשתמש בשל בעלים שלא מדעת דמי, אבל אם לא נשתמש בה, אף שנתכוין לזכות בה לעצמו, מכל מקום כיון דלא הוסיף גזילה בהקנין ההגבהה שעשה לשם גזילה על הגזילה הראשונה, דתיכף בגזילה הראשונה נקרא של בעלים ואינו ברשותו של בעלים, וגם בגזילה השניה כך הוא ולא הוסיף מידי, לא עבר אלא תגזול, דבגזילה קנין בעי כדמוכח בש"ס, ובהגבהה זו שעשה החולק, לא נעשה שום קנין נוסף על הגבהה שעשה הגזלן הראשון. ובכהאי גוונא מיירי בשו"ע דנקט החולק עם הגנב, ואף דמכל מקום עבר, דהא מחויב להשיב אבידה לבעלים כמבואר סימן שנ"ט, מ"מ אינו אלא כעובר על מצות עשה דלא נפסל כמו שכתבתי בסק"א, ע"ש.

**תוספות רי"ד מסכת בבא קמא דף קיא עמוד ב**

ושינוי יש בין גזלן לגנב דאלו גזלן שני משלם לבעלים ולא מצי למימר לאו בעל דברים דידי את כדאמר ר"ח רצה מזה גובה רצה מזה גובה ואלו גנב שני שגנב מבית גנב ראשון אינו משלם כפל לבעלים הראשונים ואף על גב דכל היכא דקאי ברשותי' דמרא קאי מפני שאינו ברשותו של בעלים ואינו יכול להקדישו דבעינן דומיא דביתו וגם גנב נמי כתב בה מבית האיש ואין זה בית האיש כיון שאינו יכול להקדישו ומיכן נסתייע ר' יוחנן לעיל בפ' מרובה ואמר האי סתמא אשכח ר' יוחנן דבשלמא לגנב שני לא משלם וגונב מבית האיש ולא מבית הגנב אלא לבעלים לישלם אלא לאו ש"מ זה לפי שאינו שלו וזה לפי שאינו ברשותו פי' שכמו שלגבי הקדש לא מוקמי' לה ברשות הבעלים ה"נ לגבי גנב לא מוקמי' לי' ברשותי' שישלם לו גנב שני כפל דכי היכי דלגבי הקדש כתב בית (הם) הכי נמי לגבי גנב כתב בית וגונב מבית האיש ואין זה בית האיש אבל לענין גזלן לא כתב בית הילכך אף על פי שאינו בביתו ואינו יכול להקדישו כיון דיכול לכופו בדין ולהוציאו מידו ואפי' אם מכרו כל היכי דקאי ברשותא דמרא קאי וגזלן שני חייב לשלם לבעלים ולא מצי למדחיי' ולמימר לאו בעל דברים דידי את

**חזו"א סימן טז אות ז**  שכתב דצריך לומר דכל הדין אין הגונב אחר הגנב משלם תשלומי כפל "זהו רק תנאי בגנבה דדוקא גונב מרשותו מקרי גנב, אבל גזלן מיהא הוי דבגזילה לא אמרה תורה תנאים מיוחדים וכל שנוטל ממון חבירו הרי הוא גזלן והרי כופר בפקדון נעשה גזלן אע"ג דלא נעשה גנב אלא בטענת גנב, ומשנתנו משמע כן שאם אין בגניבה דין גנב וגזלן לא הוה ליה לתנא ליחד שאינו חייב כפל ודו"ה, אלא ודאי הוא מתחייב בהשבה ומתחייב באונסין, וגזל ובא אחר וגזלו ונאנס ביד השני רצה מזה גובה רצה מזה גובה כמו באכלו".

**תוספתא חזון יחזקאל בבא מציעא פרק ג הלכה ו מכתב משמיה דהגר"ח זצוק"ל**

"דהנה מצינו חילוק בין גנב לגזלן, דבגזלן לא בעינן לקיחת איסור מה שאין כן בגנב דבעינן שיהא דוקא עצם הלקיחה באיסור, וכמו דחזינן דמיעטיה רחמנא גונב מן הגנב מכפל, והרי בגונב מן הגנב לא חסר אלא עצם הלקיחה שלא היתה מבית הבעלים, אבל זה פשיטא שמחזיק תחת ידו חפץ של הבעלים, ומדמעטיה רחמנא בכפל חזינן דבעינן דוקא לקיחה באיסור. ובאמת כן היא הדרשה וגונב ר"ל דבעינן שתהא לקיחת גניבה מבית הבעלים. והנה התם הא קיימא לן דקרן חייב גבי גונב מן הגנב, הרי דלקרן לא בעינן לקיחת איסור רק שמחזיק החפץ תחת ידו באיסור, ולענין כפל בעינן דוקא שתהא עצם הלקיחה באיסור. ואף דקיימא לן דגזלן גם כן בעי קנין היינו דוקא מטעמא דבלאו הכי לא חשיבא הגזלה תחת ידו אבל עצם הלקיחה לא בעינן, ולפי זה מבואר היטב הטעם דשומר שכפר לא חשוב אלא גזלן ולא גנב, משום דגבי שומר הרי בא לידו בהיתר וליכא שום לקיחה באיסורא רק בכפירה מחזיקו תחת ידו כו' לא הוה אלא גזלן אם לא בטוען טענת גנב דהוה גזירת הכתוב"

**אור שמח** פ"ג גניבה ה"ב "כבר הוכחנו בכ"מ דלא כוותייהו דאפילו אם גנב מן הגנב גם כן נקרא גנב לגבי הקרן וחייב באונסין, והבאתי שם הוכחות, וכעת בא לידי ספר קרית ספר להמבי"ט וראיתי שם בפרק ו' ונראה שדעתו כן, דרק לענין כפל אתמעט גונב מן הגנב הא קרן חייב לשלם ועובר בלא תגנוב מה"ת יעויין שם".