שיעור מט סימן קפה סעיף א-ה
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן קסו עד סימן רא - ברכות

![](data:image/gif;base64...)![](data:image/gif;base64...)

**שיעורי הלכה**

**שיעורים מפי מו"ר**

**הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**הלכות ברכות**

**שיעור מט**

**~ סימן קפה סעיף א - ה ~**

## [סימן קפה סעיף א] ברכת המזון נאמרה בכל לשון.

# לברך בלשון הקודש

ובמשנ"ב (ס"ק א) מביא בשם הב"ח שמצוה מן המובחר שיברך דווקא בלשון הקודש. ומצינו בביאור הלכה לעיל (סימן קא סעיף ד ד"ה יכול) לעניין תפילה שאם אינו מבין לשון הקודש עדיף שיתפלל בלשון שמבין ע"ש. ובביאור הלכה כאן (ד"ה יש) הביא שנחלקו הראשונים אם יכול להוציא את בני ביתו אפילו כשהם אינם מבינים את הלשון. אכן במשנ"ב בסימן קצג (ס"ק ג) כתב שמנהג העולם שנשים יוצאות ידי חובתם בלשון הקודש אפילו כשאינם מבינות את פירוש המילות.

# להתפלל ולברך מתוך ספר

עוד כתב המשנ"ב (שם) שהמדקדק יזהר לברך לכתחילה מתוך הספר ולא בעל פה. ולגבי תפילה מתוך הספר כתב המשנ"ב לעיל (סימן צג ס"ק ב) בשם האריז"ל שהיה מתפלל מתוך הסידור כדי לא להבליע אפילו נקודה, והכל לפי מה שמרגיש בנפשו. אמנם בשערי תשובה (סימן צו ס"ק ב) ובכף החיים (סימן צה ס"ק י) הביאו שהאריז"ל היה מתפלל תפילת שמונה עשרה בעניים עצומות, ובשערי תשובה (סימן רסז ס"ק ג) הביא מהאריז"ל שבתפילות השבת טוב להתפלל מתוך סידור. ומסקנת המשנ"ב שם לעניין תפילה שהדבר תלוי בכוונתו ואם מכוין יותר בלא סידור יכול להתפלל בעניים עצומות. אכן במשנ"ב כאן לעניין ברכת המזון נראה שלעולם עדיף לברך מתוך סידור, כדי שלא יהיה לו היסח הדעת בברכתו. ונראה דכן ראוי לנהוג גם בקריאת שמע שעל המטה ובפסוקי דזמרה ובברכות ק"ש דלכתחילה יש לאומרם דווקא מתוך הכתב [וידוע מהרב שך זצוק"ל שכשהיו רוצים לעשות איזה חיזוק היה אומר שיקבלו על עצמם להתפלל ולברך מתוך סידור].

ובמה שנתבאר כאן שלכתחילה צריך ליזהר להתפלל מתוך הספר, יש להעיר דבאופן שמזמן על הכוס מבואר בשו"ע לעיל (סימן קפג ד) שהמזמן על הכוס צריך ליתן עיניו בכוס, וא"כ אינו יכול להסתכל בסידור. ואולי כאן איירי דווקא כשאינו מזמן על הכוס וכשמזמן על הכוס צריך ליתן עיניו בכוס, או אפשר שיכול ליתן עיניו בכוס ודרכו רואה גם את הספר.

## [סעיף ב] צריך שישמיע לאזניו מה שמוציא בשפתיו, ואם לא השמיע לאזניו יצא ובלבד שיוציא בשפתיו.

# ברכה ע"י הרהור

ומבואר במשנ"ב (ס"ק ב) שאם הרהר ברכת המזון בליבו לא יצא, ובשם המג"א כתב דמכל מקום אם מחמת חולי או אונס אחר ברך ברכת המזון בליבו יצא. אמנם ציין למש"כ בסימן סב (ס"ק ז) דאין כוונת המג"א שהוא יוצא לגמרי ידי חובתו בהרהור, דהא הרהור לאו כדיבור דמי, אלא דבשעה שאינו יכול לברך יהרהר בליבו והקב"ה יקבע לו שכר בעבור זה, אך בעצם אינו יוצא, וכשנסתלק האונס אם עדיין לא נתעכל המזון במעיו צריך לחזור ולברך ברכת המזון ולהוציא בשפתיו.

[ונראה דהרהור זה היינו שמהרהר את המילים עצמם, אך אם מהרהר רק את עניין הברכה ומשמעותה לא חשיב הרהור זה כדיבור].

אמנם מבואר במשנ"ב לעיל (סימן סב ס"ק ט ובביאור הלכה שם סעיף ד ד"ה ואף) דכל זה הוא דווקא באופן שנמצא במקום שמותר לו להרהר, וכגון שהוא בבית המרחץ בחדר האמצעי או כשידיו מטונפות מחמת שנגע במקומות המטונפים שמותר לו להרהר את הברכה, אך אם הוא נמצא במקום הטינוף ממש, או שידיו מטונפות ממש דאסור אפילו בהרהור, לא יהרהר הברכה אלא רק יצטער שאינו יכול לברך את הברכה כתיקונה וה' יתן לו שכר על המחשבה.

והנה במשנ"ב כאן סתם בפשיטות שברכה ע"י הרהור אינה עולה לשם חובה אלא רק הקב"ה יקבע לו שכר עבור זה, וכן מסיק המשנ"ב בסימן סב (שם) שכך הסכמת רוב האחרונים. אמנם המשנ"ב בסימן צד (ס"ק כא) כתב שם על חולה שאינו יכול להתפלל דכתב הרמ"א שם שיתפלל בליבו, וכתב המשנ"ב דאפשר שיוצא בזה בדיעבד וא"צ לחזור ולהתפלל אפילו אם הבריא בתוך זמן תפילה. ובביאור הלכה בסימן סב (שם ד"ה יצא) כתב שבברכת המזון ודאי יחזור ויברך בדיעבד [והיינו שאכל כדי שביעה דיש חיוב דאורייתא וספק אם יצא ידי חובתו בהרהור], ואפילו בשאר ברכות המברך לא הפסיד, וקצת משמע שנוטה שבשאר ברכות א"צ לברך.

אמנם אם התפלל בהרהור נראה דצריך לחזור ולהתפלל, כיון שיכול להתפלל ולעשות תנאי שאם יצא ידי חובתו בהרהור, אז תפילתו השניה תהיה בתורת נדבה. וכמו שמבואר בסימן קז (סעיף א) דמי שיש לו ספק אם התפלל חוזר ומתפלל ומתנה שאם כבר התפלל הרי תפילתו זו בתורת נדבה.

ונראה דבכה"ג שהתפלל בהרהור הרי הוא מחויב לחזור ולהתפלל בתנאי ואינו תלוי ברצונו, וכן כל היכא שיש לו ספק אם יצא ידי חובת תפילה הרי הוא מחוייב לחזור ולהתפלל ולהתנות כנ"ל וכדמשמעות השו"ע בסימן קז (שם), וכן כתב בביאור הלכה שם (ד"ה חוזר) די"א שחוב עליו לחזור וי"א דאין חיוב רק דנכון לחזור, וע"ש בביאור הלכה שכיון שהרשוהו לחזור, אם אינו חוזר מראה עצמו שאינו חושש לתפילה ולכן צריך לחזור ולהתנדב. וכן יש לדקדק בכמה מקומות מדברי המשנ"ב [כמו בסימן עט (ס"ק כד) שיש שם ספק אם צריך לחזור ולהתפלל וכתב המשנ"ב דיחזור ויתפלל ויתנה ומשמע שהוא מחוייב לעשות כן].

## [סעיף ג] יש מי שאומר דבעל הבית עם בניו ואשתו צריך לברך בקול רם כדי שיצאו בברכתו.

# ברכת המזון בקול רם

וכתב המשנ"ב (ס"ק ג) דבשו"ע מיירי באופן שאינם בקיאים לברך בעצמם והם יוצאים בשמיעת הברכה ממנו ועל כן צריך לומר בקול רם. אמנם הוסיף המשנ"ב דלעולם טוב לברך בקול רם כי קול רם מעורר את הכוונה, ובפרט בשבת או ראש חודש לא ישכח ע"י זה להזכיר מעין המאורע. וכ"כ המשנ"ב לקמן (סימן תרמג ס"ק ה) לעניין המברך ברכת לישב בסוכה שיש לברכה בקול רם כי הקול מעורר הכוונה, וכתב דכן יש לנהוג גם בשאר ברכות. ולעניין אמירת קריאת שמע מביא השו"ע (סימן סא סעיף כו) את שני המנהגים דיש נוהגים לקרות בקול רם ויש נוהגים לקרותו בלחש.

ולגבי אמירת פסוקי דזמרה כתב המשנ"ב (סימן קא ס"ק ז) שלא לומר בקול רם כי הקב"ה שומע בלחש ולא כאותם המגביהים קולם יותר מדאי. ומשמע רק שלא יהיה בקול רם יותר מדאי. ולעניין תפילת שמו"ע מבואר שלא ישמיע קולו אלא יתפלל בלחש בקול רם, וע"ש במשנ"ב דבזה יש לחוש בזה שלא להטריד אחרים מתפילתם [ורק אם הוא מתפלל ביחידות וזה עוזר לכוונתו מותר כמבואר בסימן קא (ס"ק ח)]. ויל"ע קצת מדוע בברכת המזון לא חששו שיטריד אחרים, ואולי משום שהדרך היא שכל אחד מברך בביתו ולכן אין לחוש שיטריד אחרים.

## [סעיף ד] אפילו נשתכר כל כך עד שאינו יכול לדבר כראוי יכול לברך ברכת המזון.

# דין שיכור לתפילה

והנה בסמוך בסעיף ה שאם בירך כשהיה שיכור דנסתפקו התוס' אם צריך לחזור ולברך, ומבואר דאין לו לברך ברכת המזון כשהוא שיכור, וביאר המשנ"ב (ס"ק ו) דבסעיף זה מיירי במי שהיה שתוי אך יכול לעמוד בפני מלך, דאז הוא יכול לברך ברכת המזון, אך אם הוא השתכר עד כדי שאינו יכול לעמוד בפני מלך אסור לו להתפלל. ומ"מ מסיק המשנ"ב שם לדינא שאף שנשתכר כל כך שאינו יכול לעמוד בפני מלך אפילו הכי יברך ברכת המזון, אך לכתחילה יזהר לברך קודם שמגיע לידי כך.

## [סעיף ה] ואם בירך והיתה צואה כנגדו או שהיה שכור (פי' לגמרי) נסתפקו התוספות והרא"ש אם צריך לחזור ולברך, ומשום מי רגלים פשיטא שאינו חוזר לברך.

# בירך ברכהמ"ז ואח"כ מצא צואה

וביאר המשנ"ב (ס"ק ה) דאף דלגבי תפילה וקריאת שמע קיימא לן (סימן עו סעיף ח) שאם ידע שיש שם צואה, אף בדיעבד צריך לחזור ולקרות ולהתפלל, הכא לגבי שיכור נסתפקו אם גם כן אמרינן הכי או דשאני ברכת המזון שהקילו בה שהרי מי שהוא שתוי אסור לו להתפלל, ומ"מ התירו לו לברך ברכת המזון.

ולהלכה כתב המשנ"ב בשם הב"ח והעולת תמיד שאם בירך ברכת המזון ואח"כ מצא צואה, צריך לחזור ולברך אם הוא עדיין בתוך שיעור עיכול. והוסיף דכן מבואר ברמב"ן. אמנם כל זה מיירי דווקא בנמצא במקום שהיה לו לחשוש שמא יש שם צואה, אך אם הוא במקום שאינו צריך לחשוש שיש שם צואה אף אם מצא אחר ברכתו שהיה שם צואה אינו צריך לחזור ולברך, דאפילו לגבי קריאת שמע קיי"ל (לעיל סימן עו סעיף ח) שאם מצא במקום שלא היה לו לחשוש א"צ לחזור ולקרות.

ואם בירך ברכת המזון באופן שידע שיש צואה לפניו הביא הביאור הלכה (ד"ה אם בירך) דדעת כמה אחרונים דבזה לכו"ע חייב לחזור ולברך, ויש שכתבו שאפילו אם ידע שיש צואה כנגדו הוא בכלל ספק אם צריך לחזור ולברך ברכת המזון. ומסיק הביאור הלכה שאם עתה רוצה לחזור בו מעוונו בוודאי יש להצריכו לחזור ולברך.

ושאלה זו מצויה אם בירך ברכת המזון ואחר כך מצא שהייתה צואה בטיטול של ילדים קטנים, דיש לדון בזה אי חשיב כמקום שראוי להסתפק בצואה או לא, דאי חשיב כמקום הראוי להסתפק בצואה הרי מסקנת המשנ"ב כאן שצריך לחזור ולברך ברכת המזון. ובשבט הלוי (חלק ט סימן ר אות ב) נקט שבזמנינו חשיב כמקום שאין ראוי להסתפק בו, כיון שעל פי רוב כשעושה צואתו מחליפים לו, וכיון דנחשב כמקום שאין ראוי להסתפק בו, אינו צריך לחזור ולברך. אמנם במקום שהילד עושה בתכיפות, כגון שיש לו מחלת מעיים וכדו', אפשר שיש לחוש דהוי כמקום הראוי להסתפק בו.

ובמקום שבמזיד בירך במקום שיש צואה לכאורה צריך לחזור ולברך, וכמו כן נראה דבאופן שידע שהיה לו צואה אך שכח מכך ובירך ברכת המזון, דחשיב כנמצא במקום שראוי להסתפק בו [ומה ששכח מכך הוי פשיעה], ולכאורה צריך לחזור ולברך ברכת המזון.

# בירך כנגד צואה מכוסה

אכן נראה דבאופן שבירך ברכת המזון כנגד צואה מכוסה יש להקל בזה דהנה נחלקו האחרונים אם כשיש כיסוי לצואה חשיב כריח רע שאין לו עיקר, ואי חשיב כריח רע שאין לו עיקר אז אם אינו מריחו שרי, [ודעת הרשב"א שהוי כריח רע שאין לו עיקר אך בביאור הגר"א (סימן עט סעיף ב) משמע להחמיר, וכמבואר באריכות במשנ"ב בהקדמה לסימן עט (החלק השביעי)]. והשתא כיון שבלא"ה נסתפקו התוס' אם בברכת המזון צריך לחזור ולברך, היכא שיש ספק נוסף שהצואה הייתה מכוסה ודאי אינו צריך לחזור ולברך.

[ואמנם לגבי תפילה אף במקום שיש ספק בדבר [כגון שידע שיש שם צואה, אלא שהיא הייתה מכוסה ויש ספק אם צריך לחזור בכה"ג כמבואר לעיל] נראה דצריך לחזור ולהתפלל ולהתנות שאם אינו מחוייב להתפלל שתהיה תפילתו נדבה].

# חולה שאינו מריח

ונפק"מ בנידון זה לגבי מי שיש לו חולי שאינו מריח [כגון חולי ה'קורונה'], דלדעת הרשב"א אם יש לצואה כיסוי יכול להקל ולקרות קריאת שמע ולהתפלל, וכן לברך ברכת המזון, שהרי לדעתו הוי כריח רע שאין לו עיקר וכנ"ל, ומבואר במשנ"ב סימן עט (ס"ק יט) דבריח רע שאין לו עיקר אין לאסור למי שיש לו חולי שאינו מריח. אכן לדינא צריך לחוש לכתחילה לדעת האחרונים שהחמירו שגם בכיסוי חשיב ריח רע שיש לו עיקר.

# אכל כדי שביעה

ואף אם אכל כדי שביעה שחיובו בברכת המזון הוא מדאורייתא נראה דלא אמרינן בזה ספק דאורייתא לחומרא שיצטרך לחזור ולברך, שהרי כתב הביאור הלכה לעיל (סימן עו סעיף ח ד"ה צריך) בשם הפמ"ג והנשמת אדם דאף אם קרא קריאת שמע במקום שראוי להסתפק בו שיש בו צואה דקיי"ל שצריך לחזור ולקרות, אינו חייב לחזור ולקרות אלא מדרבנן, אך מדאורייתא יצא ידי חובתו, וא"כ כשיש לו ספק אם צריך לחזור ולברך ברכת המזון אמרינן דספק דרבנן לקולא.

# נמצא מי רגליים אחר שבירך ברכת המזון

מבואר בשו"ע שמשום מי רגלים פשיטא שאינו חוזר ומברך, וביאר המשנ"ב (ס"ק ח) דהיינו דווקא כשמצא את המי רגליים אחר שבירך, אך אם ידע שיש לפניו מי רגליים ועבר ובירך ברכת המזון דינו כמי שבירך כשצואה כנגדו, דנסתפקו התוס' והרא"ש אם חוזר ומברך, ולעיל נתבאר דמסקנת המשנ"ב שצריך לחזור ולברך ברכת המזון.

ובמשנ"ב לעיל (סימן עו ס"ק לג) גם כן הביא כך בשם הפרי מגדים, אך ציין לדברי החיי אדם (כלל ג דין לג), ושם מבואר דדעתו שמי שעבר וקרא כנגד מי רגליים אינו צריך לחזור בדיעבד. אכן בביאור הלכה לעיל (סימן פג סעיף ה ד"ה וכל מי) הביא שנחלקו בזה האחרונים דדעת הרעק"א שבדיעבד אינו חוזר כיון שהאיסור לקרוא כנגד מי רגליים הוא רק מדרבנן, אך הביא מהשולחן שלמה והגר"ז דמשמע דס"ל דבדיעבד חוזר. וכיון דאפילו לגבי ק"ש ותפילה יש מחלוקת נראה דהכא לגבי ברכת המזון יש להקל בדיעבד אף אם עבר ובירך כנגד מי רגליים, שהרי התוס' והרא"ש הסתפקו אם צריך לחזור אפילו בשקרא כנגד צואה.

וכל זה הוא בברכת המזון, וכן נראה שגם בברכות אינו צריך לחזור משום שיש ספק אי חוזר משום מי רגליים, אך בתפילה אף אם עבר במזיד והתפלל כנגד מי רגליים נראה דצריך לחזור ולהתפלל מספק, אלא דצריך לעשות תנאי שאם יצא כבר ידי חובת תפילה, אותה תפילה שהוא מתפלל תהיה בתורת נדבה.

**הדינים העולים:**

1. לכתחילה צריך לברך ברכת המזון בלשון הקודש. ונחלקו הראשונים אם יכול להוציא יד"ח כשאינו מבין הלשון והמנהג להקל.
2. יש לברך מתוך הספר. ולגבי תפילה י"א שיתפלל בעניים עצומות.
3. מי שבירך ע"י הרהור י"א שלא יצא ידי חובתו והחוזר לברך לא הפסיד. ובתפילה צריך לחזור ולהתפלל ולהתנות אם הוא בתורת נדבה.
4. ראוי לברך ברכת המזון בקול רם.
5. שיכור שיכול לעמוד בפני מלך יכול לברך, ואם אינו מדבר כראוי לפני מלך י"א שאסור לברך ברכהמ"ז ולכתחילה יברך קודם לכן.
6. בירך ברהמ"ז כשהוא שיכור לגמרי או כשיש צואה כנגדו הסתפקו לדינא אם חוזר והמשנ"ב הכריע לחזור. אמנם אם הוא מקום שיש להסתפק אם יש בו צואה א"צ לחזור.
7. אם בירך כנגד צואה מכוסה אינו צריך לחזור ולברך. ובתפילה יחזור ויתנה.
8. נמצא מי רגליים במקום שבירך א"צ לחזור ואפילו ידע שיש שם מ"ר יש להקל בדיעבד.