דג ובשר
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב וורצל / תערובות ובב_ח / סכנה

סי' קטז דברים האסורים משום סכנה

א. בשו"ע קטז-ב צריך ליזהר מלאכול דג ובשר יחד שקשה לצרעת, וכן אין לצלות בשר ודג יחד משום ריחא ובדיעבד שרי [ועי' בט"ז סק"ג דברש"י מבואר שאסור גם לצלות בתנור אחד דלא כש"כ ביש"ש בדעת הר"מ, ועי' בחת"ס יו"ד-קא אריכות בהשמטת הר"מ לדין צליה יחד].

בט"ז צה-ג הביא בשם האו"ה מהא דחולין קיא: דגים שעלו בקערה אסור לאוכלן בכותח משמע דמצ"ע שרי ואין סכנה בפליטת כלי בשר, ולכך אם בישל דג בכלי בשר שרי.

ולהלכה כ"נ האחרונים שאין לחוש לפליטת כלים משום סכנה, ואף כתבו כמה אחרונים שאין נוהגים ליחד כלי נפרד לדגים ולבשר דלא כש"כ הטור, וכנראה בימינו דבלא"ה רגילים לנקות הכלים היטיב והם עשויים מחומר מתנקה בקלות אין לחוש שיישאר איזה ממשות.

אמנם בחוו"ד צה-ג העיר ע"ד הט"ז דשמא האו"ה לשיטתו שמתיר גם בבשלו משום נ"ט בר נ"ט א"כ אין בו גם סכנה משא"כ להמחמירים גבי נ"ט בר נ"ט יתכן לאסור בבישל בכלי בשר משום סכנה[[1]](#footnote-1).

אמנם ראיתי במעדני אשר העיר ע"ז מד' האו"ה לט-ו שכתב דאף לכתחילה מותר לבשל דג בכלי בשר ובט"ז צה-ג למד כן ממה דאיתא קיא: שהרבה אמוראים אכלו דגים שעלו בקערה [רק חשש לכתחילה ליחד כלי לדגים ומשמע שם טעמו משום שפעמים אין נזהרין מלנקותו היטיב], אף דלענין נ"ט בר נ"ט פסק בכלל לד-ה לאסור לכתחילה בבישול משום דחש לשיטת הריב"ן, ומשמע מזה דלענין סכנה היקל אף לדעת הריב"ן.

ועוד ראיה דדין סכנה אינו מתורת נ"ט בר נ"ט, שהרי דעת החוו"ד ורעק"א דבכח אחד של בישול אין קולא של נ"ט בר נ"ט, ולענין סכנה כתב רעק"א עצמו בסי' קטז-א שאם בשלו דגים בכלי ונפל שומן על דופן הכלי מבחוץ אין חשש סכנה בדגים משום שהוא דרך כלי אף שאין כאן תורת נ"ט בר נ"ט, ואמנם עי' בדרכ"ת קטז-כז הביא מכמה אחרונים להחמיר בזה.

וכמו"כ לענין מבשל דג חריף בכלי בשר הביא הדרכ"ת שמנהג העולם להקל והביא שנתקשו בזה האחרונים דהא בחריף אין דין נ"ט בר נ"ט ולהאמור לק"מ.

ב. קי"ל שבכלי בשר אין סכנה לבשל דג, ובפתחי תשובה קטז-ג הביא תפאל"מ דעיקר הטעם בזה משום דבטעם קלוש של בשר אין הדג מהוה סכנה.

ועפי"ז כתב שאם בישל בקדירה בשר ודג יחד הכלי בלע טעם מסוכן וצריך הגעלה.

ובדברי מלכיאל ח"ב-נג (יג,יד) כתב דמ"מ אחר מעל"ע שרי ואין בו גזירת אב"י, וכן מסיק בכה"ח קטז-יג, אבל יש חולקים דאף אחר מעל"ע אסור.

אמנם בהג' הגר"פ עפשטיין לספר שמירת הגוף והנפש כתב שמעולם לא שמענו מי שיפסוק כן ומתיר בפשיטות אף תוך מעל"ע, ועי' בתשובות והנהגות ד-קפט עכ"פ שיבשל מים קודם השימוש, ובכה"ח קטז-יג.

ג. בעירוי, עי' בחת"ס יו"ד-קא אריכות ומסיק בסו"ד שיש להקל שאין סכנה אלא בנתבשלו יחד ולא בעירוי שאינו אלא מבליע ומפליט ולכאו' לפי"ז בלא נפסק הקילוח יודה שהרי הוא גם מבליע, אבל ל"מ כ"כ מדבריו אלא דדוקא בבישול יחד ולא בעירוי, וצ"ע.

עיי"ש עוד אי בכולה משערינן.

ד. בשו"ע קטז-ב,קעג-ב כתב שלא לאכול בשר ודגים בזא"ז רק ע"י נטילה והדחה.

וכתב הרמ"א שאנן לא חיישינן אלא ב"א אבל בזא"ז שרי מדינא, ועכ"פ יאכל או ישתה כדי לעשות קינוח והדחה, והביאו המ"ב קעג-ד.

ובמג"א קעג-א כתב דהאידנא ליכא סכנה שנשתנו הטבעים, ובמ"ב סק"ג העתיקו, וכמדומה שיש מקילים בזה.

והעולם נהגו בשבת לעשות קינוח ביין דוקא ולא בשאר משקין וכנראה טעמם עפי"ד הג' רעק"א סי' קטז שהשותה מים אחר הדגים יש בו סכנה.

[אין חילוק בין אוכל דג ואח"כ בשר או איפכא וא"י למה הורגלו העולם בדג תחילה דוקא].

ד. בשר עוף ה"ה כבשר בהמה ואסור בדגים, פתחי תשובה סק"ב וש"א.

ה. גזירת העלאה, עי' עצי לבונה-פח התיר, ועי' יבי"א יו"ד ו-ט האריך ומסיק להתיר.

1. לכאו' יש לתמוה ע"ד החוו"ד שהרי חלב שעלה בקדירה של בשר לכו"ע אסור ואין בו קולא של נ"ט בר נ"ט, וא"כ שפיר יש ללמוד מהגמ' דדגים שעלו בקערה מותרים דע"כ מותר לבשל דגים.

   וכנראה ס"ל להחוו"ד דלא דמי דבאמת שיטת התוס' דטעם שני בהיתר שרי אלא שחלב בקערה של בשר אוסר משום שמיד שיוצא נאסר ותו לא פקע במה שהוקלש הטעם כש"כ התוס' זבחים צז. ושא"ר, אבל לענין סכנה אין לחוש לזה שהכל תלוי במציאות של הטעם ול"ש לומר דאיסורא דחל תו לא פקע, ופשוט. [↑](#footnote-ref-1)