15. בדין מקח שחלקו לא חל
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / ב_מ עניינים - הרב מאיר קאופמן / קנינים

י' אד"א ע"א

**הוספתי דברים בסיון ע"א**

**סימן ט"ו**

**בדין מקום שלא חל חלק מהמקח**

**א]בביאור ההלכה דכור בשלושים יכול לחזור עד סאה אחרונה**

**ב]בדין שילם על חלק מהמקח**

**ג]שיטות הראשונים ב"מ מ"ז בהחליף פרה וטלה בכור חיטים**

**ד]הדוגמאות שמצאנו שבמוכר מקח וחשבו שחל הכל וחלק לא חל שהלוקח יכול לבטל המקח ובחילוק הנתה"מ**

**ה]בדין עייל ונפיק אזוזי שיכול לבטל עד כמה שיחול רק חלק ובדין עשר שדות ולא נתן דמי כולם**

**ו]שיטת הרשב"א שנמצאת חצי קרקע גזולה אין כאן ביטל המקח והחילוק בין זה לעייל ונפיק אזוזי**

**ז]בביאור דברי הר"ן בגיטין כ"ב לענין עציץ של אחד וזרעים של אחר**

**המורם מהנ"ל**

**בביאור ההלכה דכור בשלושים יכול לחזור עד סאה אחרונה**

א]עיין בב"ב פ"ו: כור בשלושים אני מוכר לך יכול לחזור בו אפילו בסאה אחרונה דהינו שזה אומדנא דכה"ג אינו רוצה שיחול המקח אלא כשיגמור לתת לו הכל והנה עיין ראשונים שהקשו דבמשנה פ"ד: מבואר פסק עד שלא מדד כיון שמשך קנה ומבואר שגם לפני שמדד את השלושים כור הוא קנה ונאמרו בזה כמה תירוצים בראשונים א. הרי"ף וכן האריך הרמב"ן לישב שכיון שעשה משעה קנין בכל מה שרוצה לקנות אפילו שצריך עדין למדוד מתוך כל הכמות לדעת כמה זה כור אבל כיון שכבר עשה מעשה קנין על הכור אין כאן שום חיסרון ב. הבעל המאור וכן הרשב"ם פ"ה. כתבו שכיון שקונה כל הכמות ורק צריך לברר כמה יש כאן כה"ג אין בזה חיסרון מה שלא מדדו ולפ"ז לכאורא אם באמת לא יקנה כל הכמות אלא שמשך הכל ומתוך זה קונה כור כל זמן שלא מדדו הוא לא קנה ג. עיין רא"ש סי"ז שכתב וז"ל ואע"ג דאמרינן במתניתין משך ולא מדד קנה שאני הכא דפירש כור אני מוכר לך שגילה בדעתו שלא רצה שיגמר המכר אלא בבת אחת כי היה צריך לדמי כור שלם עכ"ל ומשמע שרק כשיש גילוי דעת מיוחד שלא רוצה שיחול הקנין אלא בבת אחת זה חל בסוף המדידה אבל בסתמא זה חל כל שמשך חלק וכן הוא לשון הטור סימן ר' שכיון שגילה דעתו שלא רוצה למכור אלא הכל ביחד לא סמכא דעת שניהם עד שימדוד הכל ע"ש אמנם מכל הראשונים שלא ישבו כן חזינן שלא ס"ל שסוגין זה מצד גילו דעת מיוחד

והנה צ"ע דעת הראשונים הנ"ל שגם כשהיה מעשה קנין על הכל ורק חיסרון מדידה זה מעכב הרי חזינן שגם מדידה על סאה עדין לא קנה עד שימשוך הכל ובהכרח שיש כאן סברא שלא רוצה אלא כל המקח א"כ מתי שהיה מעשה קנין על הכל מהיכי תיתי שיש חיסרון מה שעדין לא מדדו ומשמעות הדברים שגם במקרה שיש שם וודאי יותר מהכמות הניקנית כל זמן שלא מדדו לא קונה אמנם הנה בתירוץ הגמ' מהקושיא ברשות לוקח ראשון ראשון קנה שאמר סאה בסלע ושנתות היו בהין וצ"ב מה הוצרכה הגמ' להוסיף שהיה שנתות בהין תיפו"ל שסיכמו שכל סאה זה קנין והיה כבר סאה ומזה למד הרשב"ם שיש כאן עוד חיסרון כל שעדין לא מדדו והגמ' ידעה דבר זה מלשון שמואל שמשמע שדיבר גם בכה"ג [ולפ"ז מיושב קושית תוס' למה הגמ' לא שאלה מהסיפא ששם זה רק קושיא על דין אחד של שמואל ולא על שניהם וצ"ל בדעתם שמהדין השני נשמע הדין הראשון וצ"ע בזה] ובדעת שאר ראשונים עיין רימ"ג שכתב שאורחא דמילתא נקט ועיין בזה ברמ"ה ישוב אחר וכן בעדר"י ע"ש

ועיין רבינו יונה שכתב לדון שבאמת כל דין הגמ' רק במקרה שהמוכר הניח בכליו של לוקח וכה"ג לא גומר בדעתו לקנות אבל אם הלוקח עושה מעשה קנין או שאומר לו לך חזק וקני כה"ג וודאי גומר בדעתו שכל דבר שעשה בזה מעשה קנין הוא זוכה בזה ועיין טור שכתב ולא נהירא וכן סתמו כל הראשונים שיש כאן אומדנא מיוחדת מצד המוכר שאין דעתו להקנות אלא הכל ביחד

ועיין ברמב"ם דבפשוטו משמע שכל דין סוגין רק בקנין של כליו שלמוכר ברשות לוקח וזה סברא שהוא לא מקנה לו כליו אלא כשכל המקח נגמר ובט"ז ובגר"א סימן ר' נקטו שזה גם סברא בכליו של לוקח בסימטא והנה גם לפ"ז ולביאור רבינו יונה וודאי ששורש הסברא שאדם לא רוצה חצי מקח רק כיון שהשני עשה קנין בהסכמתו יש כאן הסכמה לקנין ובזה נאמרו חילוקים של הסוגיא והראיה שהרי הגמ' ק"ו: מדמה דין לאחין שחלקו ודו"ק בזה

והנה בעיקר הדבר המבואר כאן שלא מוכר עד שימשוך הכל לשון הרא"ש והרשב"ם שזה חיסרון מצד המוכר אמנם בטור מבואר שגם הלוקח אין דעתו לקנות עד שימשוך הכל וכן הוא בחידושי הר"ן ויתכן שכיון שאין דעת המוכר ממילא אין דעת הלוקח והנה לשון הראשונים הנ"ל שיש כאן סברא מיוחדת שהמוכר לא רוצה למכור אלא אם מוכר הכל כיון שצריך סכום כסף ועד כמה שלא יקבל סכום זה ממילא לא מוכר ועיין מחנה אפרים משיכה סימן א' שא"כ במקום שיודעים שלמוכר אין הקפדה כמה למכור וודאי שחל מקח על כמה שמושך וכן צידד בנתה"מ סימן קפ"ב אמנם עיין מחנ"א שכתב שלשון הר"ן וכן בריטב"א ובעוד ראשונים שזה מצד עצם המקח כיון שאמר שמוכר לו את זה בתור מכירה אחת אין הקנאה מצידו אלא הכל ביחד וגם במקום שלא יהיה אומדנא שלא רוצה למכור הכל בכל אופן לא יחול מכר אלא אחר המעשה קנין בהכל ועיין בב"ב ק"ז. דהגמ' שואלת על הדין של כור בשלושים מה זה שונה מאחין שחלקו ששמואל אומר שלא בטלה מחלוקת ומתרצת ששם עבוד רבנן מילתא שטוב לשניהם וברשב"א משמע שזה דין דרבנן אמנם בריטב"א ובר"ן ביארו שהכוונה שזה אומדנא שרוצים שלא יחול עד הסוף כדי שיוכלו לחזור בהם אם זה יתיקר או יוזל ומשמע שזה לא מסיבה מיוחדת כי הוא לחוץ על הכסף ולדעת הרא"ש צ"ב דמיון הגמ' וכבר הקשה כן המחנ"א וצ"ע ובאמת שגם מקושית הראשונים לקמן מערבון כנגד מקצת הוא קונה הרי לא מדובר שגילה דעתו שרוצה את כל הכסף ומשמע שדין הגמ' הוא תמיד מצד שזה מקח אחד

ועיין טור שהביא מרבינו יונה שצריך שבסופו של דבר הכל יהיה ברשות הלוקח דאל"כ זה כלתה קנינו אמנם הטור חלק עליו וכן הוא בר"ן וברשב"א והריטב"א שיש כאן אומדנא שעד כמה שימשוך הכל ממילא חל כל דבר על ידי המעשה קנין שנעשה בזה והרשב"א הביא מרבינו יונה שאם זה קנין של כליו של לוקח כה"ג צריך שזה יההי אצלו בשעת גמר הקנין משא"כ בשאר קנינים וצ"ע מהיכי תיתי שיש שכאן שני גדרים

**בדין שילם על חלק מהמקח**

ב] והנה עיין בריטב"א ובר"ן וברשב"א שם שכתבו שכל דין זה הוא דוקא במקום שהלוקח לא נתן כסף אבל במקום שהלוקח נתן כסף כל שעשה מעשה קנין בחלק הוא זוכה בזה והוכיחו דבר זה משני מקומות א. מהדין של ערבון כנגדו הוא קונה לרב ובפשוטו אין מי שפרע אלא אם היה קנין גמור היה חל והרי לא חל עד שיעשה מעשה קנין בהכל ב. מהגמ' בקידושין שמכר לו עשר שדות בעשר מדינות כיון שהחזיק באחד מהם קנה כולם ובגמ' שכל זה אם נתן דמי כולם אבל אם לא נתן דמי כולם אינו קונה אלא כנגד מעותיו ומבואר שנגד מעותיו הוא קונה וצ"ע למה זה לא כמו כור בשלושים שלא יקנה כלום עד שיעשה מעשה קנין בהכל ובהכרח שכה"ג שנתן דמים קונה כנגד מעותיו ודעת הרשב"א בב"מ שכה"ג יזכה כל השדה שנתן חצי ממעותיה שכל הסברא כאן שלא חל כלל אבל עד כמה שחל ממילא לא חל חצי קרקע אלא הדבר שעליו שילם חלק זכה בכולו ודו"ק

אמנם עיין גמ' בע"ז ע"א. שרב אמר להקדים מעות על המקח והגמ' אומרת שזה גם אם משיכה קונה אבל בזמן שמושך זה עדין לא יין נסך והקשה הרמב"ן הרי זה רוצה בקיומו שכיון שזה כור בשלושים א"כ כל שלא גמר למדוד את הכל לא זכה והעכו"ם יכול לחזור בו וכן הוא בחידושי הר"ן שם ועיין רשב"א וריטב"א שתירצו שכאן שנתן מעות אין חיסרון זה ומבואר מדברי הרמב"ן שכה"ג יש ג"כ חיסרון ודלא כראשונים הנ"ל ועיין רעק"א סימן ר' שכתב לדייק מהרמ"א גם דלא כרשב"א אמנם האחרונים העתיקו את דברי הרשב"א והנה בפשוטו במקרה של רב זה היה מוכרים קבועים של יין ונתנו לכל אחד כדי צורכו ובכל אופן מבואר ברמב"ן שיש כאן הסברא של כור בשלושים ובהכרח שזה סברא מצד שכך צורת המקח ולא אומדנא מיוחדת שלא רוצה למכור עד שיגמור הכל וכמו שביארנו לעיל ובעיקר קושית הרשב"א מעשר שדות יתכן ששם היה פסיקת דמים על כל שדה בנפרד וצ"ע

והנה לדעת הרמב"ן שגם בנתן כסף יש הדין כור בשלושים צ"ע למה בערבון כנגדו הוא קונה אין חיסרון זה ואולי בקנין כסף שמעיקר הנתינה הוא מקבל רשות להשתמש בכסף זה יותר סיבה שיחול כנגדו אמנם ברמב"ן בע"ז משמע שדבריו אפילו אם כסף קונה וצ"ע

**שיטות הראשונים ב"מ מ"ז בהחליף פרה וטלה בכור חיטים**

ג] והנה מבואר בגמ' בב"מ מ"ז. דבהחליף פרה וטלה בחמור ומשך את הפרה ועדיין לא משך את הטלה לא קנה כיון שזה לא משיכה מעליא ודנו הראשונים למה שלא יקנה כנגד הפרה חלק בחמור וכתבו שכאן לא קשה כלל כיון ששום אדם לא רוצה חצי חמור אמנם דנו מה הדין אם ימכור לו פרה וטלה בעד כור חיטים ומצאנו בזה שלשה דעות בראשונים בריטב"א כתב שזה כמו כור בשלושים שלא קנה עד שימשוך את הטלה דהינו שנקט שכאן הפרה והטלה זה דבר הנקנה וממילא זהו הדין שאם לא משך את הכל הוא לא קונה אמנם בר"ן כתב שכה"ג קונה כנגד מה שמשך בחיטים וכן כתב ברשב"א בתחילה ודימה לעשר שדות שקונה החלק ששילם ואין חיסרון שזה חצי וצ"ע שם הסיבה כיון שנתן דמים אבל כאן לא נתן דמים על חצי ובהכרח צ"ל כמו שביאר במחנה אפרים משיכה א' שכיון שאם יזכה בחצי ממילא המוכר יזכה בחצי מהחיטים לכן גם כה"ג חשיב שהיה כאן כסף שאין את ההלכה של כור בשלושים ועיין קה"י בב"ב שהאריך בסברא זו דהינו שהסברא שהיה דמים לא מצד שכיון שכבר שילם אין כח ביד המוכר לעכב המכר אלא שכל שיש כאן תשלומין אין כאן אומדנא מצידו לעכב ע"ש

אמנם ברשב"א כתב שהגמ' מדובר בעייל ונפיק אזוזי אבל אם לא עייל ונפיק אזוזי באמת בפרה שמשך קונה הכל דקי"ל דערבון כנגד כולו הוא קונה דהיינו דבריטב"א ובר"ן מבואר שדנו שבחליפין של שוה בשוה הגדר שהדבר שמשך זה הדבר הנקנה אמנם ברשב"א מבואר שדן שזה כמו קבלת הכסף בעד הדבר השני וצ"ע ועיין טור שהביא מהרא"ש שס"ל כריטב"א שלא קנה כלל ובפשוטו זה כביאור הריטב"א שחשיב שאין כאן תשלומין וכדין כור בשלשים והנה צ"ע עד כמה דנימא כמדויק ברא"ש שרק במקום שגילה דעתו שרוצה מכירה אחת יש חיסרון של כור בשלושים א"כ כאן הרי אין שום גילוי מצידו שלא רוצה למכור פחות אלא שבעד הפרה והטלה קבע כמה הוא מוכן לתת לו ועיין מחנ"א שכתב שכאן כיון שלכל אחד יש מחיר אחר ואין ראיה מצידו כמה רוצה בעד כל דבר כה"ג וודאי יש אומדנא שלא מוכר אלא את הכל ביחד ועיין מאירי שכתב עוד שבחליפין כיון שזה החלפה אחת לא חל חצי מכר אלא כל שלא משך את כל מה שמחליפים לא חל כאן כלום

והנה עיין בעל המאור שביאר הדין של הגמ' של פרה וטלה בעד חמור שזה מדין כסף ועיין רמב"ן במלחמות שהקשה עד כמה שזה ניתן בתור דמים הרי ערבון כנגד כולו הוא קונה ולמה שבמשיכה הפרה לא יקנה כל החמור כדין נתינת מקצת דמים ולא משמע שמדובר בעייל ונפיק אזוזי עכ"ד ולכאורא מבואר דעתו שאם זה חליפין א"כ משיכת הפרה זה משיכת הדבר הקונה וכדין כור בשלשים ורק אם מירי מדין כסף הוקשה לו כנ"ל וזה לכאורא כסברת הריטב"א אמנם אין זה מוכרח דיתכן דס"ל כרשב"א שזה כנתינת הדבר הקונה אלא שס"ל שלא נתחדש שיועיל בחליפין נתינת מקצת מהחפץ לקנות הכל שזהו רק חידוש בקנין כסף וכמו שביאר המאירי ועיין סימן ט"ז שהארכנו בזה ולפ"ז גם אין ראיה מהר"ן הנ"ל שס"ל כריטב"א

ושמעתי מהגר"ר שמולאביץ לדון עוד דהנה בריטב"א מפורש שנקט שמה שכתב שיש כאן חיסרון של כור בשלושים זה מצד קנין הפרה ללא הטלה אמנם יתכן שבשני דברים אין כלל ההלכה של כור בשלושים וכמו שמצאנו בראשונים לענין מקח שבטל מקצתו שבשני מינים דהינו בקונה דקלים וקרקע אין ההלכה שבטל מקצתו בטל כולו [והר"ן קידושין נ"א דימה הדברים] ולפ"ז יתכן שמצד זה פליגי הרשב"א והר"ן שאין חיסרון של כור בשלושים ורק שמצד החמור או החיטים הנקנה יש חיסרון ולגבי זה נחשב שנתן כסף ודו"ק

**הדוגמאות שמצאנו שבמוכר מקח וחשבו שחל הכל וחלק לא חל שהלוקח יכול לבטל המקח ובחילוק הנתה"מ**

ד] ועיין נתה"מ סימן קפ"ב שהשו"ע כתב שאם אדם שלח שליח למכור בית סאה והלך ומכר סאתים לא חל המכר אלא על סאה והלוקח יכול לומר שלא רוצה אלא סאתים ויכול לבטל המקח וכן הביא שם דעת הר"ן שהלוקח שדה מחברו ונמצאת חציה גזולה יכול לבטל המקח כי רוצה קרקע גדולה ובשו"ע סימן רל"ב מבואר שהמוכר לחברו מאה אגוזים והיה חסר המוכר צריך להשלים ואם לא משלים הלוקח יכול לבטל המכר וכן בסימן רט"ז מבואר בשם הרמב"ם דאם מכר שדה אם דקלים ואין שם דקלים אם המוכר לא משלים לו הוא יכול לבטל המקח [אמנם הרמ"א שם הביא את דעת הרשב"ם והרא"ש שחלקו על זה וביאר הנתה"מ וכן הוא בשער המשפט סימן רט"ז שס"ל שזה מקח על שני מינים כה"ג וודאי לא תלוי אחד בשני ואין זה דומה לאותו מין שנתן לו מדה פחות ועיין באחרונים הנ"ל שבשני דברים זה ספיקא דדינא] ומכל זה מבואר שבמקח שנעשה אדם יכול לטעון שלא רוצה אלא מקח שלם ודבר זה אפילו בנתן דמים וצ"ע מ"ש מטלה ופרה בעד כור חיטים שקנה חצי או מעשר שדות ועיין נתה"מ שם שכתב לבאר שיש הבדל אם עשה מעשה קנין שידע שזה לא סיבה לקנות הכל אלא שאנו באים אם אומדנא שממילא עדין לא רוצה כלום בזה בנתן דמים אין סברא זו וקנה כנגד מעותיו אבל במקום שחושב שקנה הכל בזה לא שייך סברא זו ועד כמה שלא מחמת הלוקח לא חל כל המקח יכול לומר שלא רוצה חצי מקח וככל דוגמאות הנ"ל אמנם עיין בהונאה ומק"ט סימן ה' שכתבנו לדן שאולי באמת הלוקח יוכל לבטל המקח אם המוכר חוזר בו מחלק מהדברים אלא שבמת החמור הרי מדובר שוודאי הלוקח חוזר אלא יתכן ששם שזה לא באשמת המוכר אין אומדנא זו ע"ש

ועיין נתה"מ שם שהקשה עוד למה במקום שהלוקח לא קיבל כל המקח רק הלוקח יכול לבטל המקח הרי כל שלא נגמר כל המקח למה זה לא כור בשלושים שלא קנה כלל עדיין ולא משמע כל דוגמאות הנ"ל זה בנתן דמים או שאמר סאה בסלע וע"ש שכתב לחדש כדעת הרא"ש שצריך גילוי דעת של המוכר שהוא מקפיד וכאן אין גילוי דעת של המוכר שהוא מקפיד אמנם עיין לעיל סק"א ב' שהבאינו משמעיות מהרבה ראשונים דלא כרא"ש הנ"ל ולכאורא יש מקום לומר עוד דבמקום שחושב שנתן כל המקח וגומר בדעתו להקנות כה"ג אין כאן אומדנא לבטל מצד שהתברר שאין כאן כל המקח וכל סברת הגמ' שבמקום שיודע שאין כאן כל המקח עדין אין ברצונו להקנות ואפילו אם המוכר יודע שלא נתן כל המקח אבל כיון שיודע שהלוקח לא יודע ומצידו רוצה במקח מיד גם הוא גומר בדעתו לתת המקח מיד ודו"ק ועיין עניני הונאה ומק"ט ס"ה שהארכנו בסברא זו והוכחנו דבר זה מהראשונים

**בדין עייל ונפיק אזוזי שיכול לבטל עד כמה שיחול רק חלק ובדין עשר שדות ולא נתן דמי כולם**

ה] והנה מבואר בגמ' דבעייל ונפיק אזוזי שחל רק כנגד מה שנתן בכל אופן אם המוכר חוזר בו הלוקח יכול לבטל המקח שלא רוצה חצי קרקע ועיין נתה"מ סימן ק"צ וכן במחנה אפרים הונאה סימן כ"ג שכתבו לדייק מלשון הרא"ש שהובא בטור שכל זה בקרקע אבל במטלטלים כיון שיכול להשלים ממקום אחר אין סברא זו וקנה כנגד מה שעשו וצ"ע מה זה שונה מכל המקומות שחשב שקנה הכל שיכול לומר שלא רוצה חצי וצ"ל שכאן שיודע הרי שיתכן שהוא עייל ונפיק וכו' ולא יחול אלא חצי זה כמו פרה וטלה שכתב הנתה"מ שקונה חצי והנה לפ"ז מבואר שאפילו כה"ג שעשה מעשה קנין שזה סיבה לחצי אבל עד כמה שדעתו היה לקנות הכל **בקרקע,** הלוקח יכול לטעון שלא קנה חצי ואם לא ישלימו לו יכול לבטל המקח ובמטלטלים כה"ג שיכול להשלים חל חצי [והנה עיין סימן י"ד סק"א' ב' דקצת משמע בר"ן שנגד מה שלא שילם בתורת וודאי לא חל המכר ולפ"ז מבואר שאפילו כה"ג בקרקע יכול לטעון שלא רצה לקנות אלא כי חשב שימכור לו הכל]

והנה בעשה חזקה בשדה אחת לענין שאר שדות ונתן רק חלק מהכסף על שדה אחרת הראשונים בב"מ נקטו שקנה כל השדה אמנם הראשונים בקידושין נקטו שלא קנה אלא כנגד מעותיו ועיין סמ"ע סימן קצ"ב סקכ"ב שכתב שאם המוכר חזר בו על השאר בין בעייל ונפיק אזוזי ובין בלא עייל חל חצי וביאר הנתה"מ סק"ד הטעם שכיון שיודע שבכזה מעשה זה סיבה לחול רק חצי ועשה קנין א"כ זה כמו ערבוני יקון שהלוקח לא יכול לטעון שלא רוצה אלא הכל עכ"ד אמנם למה שביארנו לעיל הרי כל עייל ונפיק אזוזי זה כמו מעשה קנין על חצי ובכל אופן מבואר שיכול לטעון שלא רוצה חצי קרקע ובערבוני יקון באמת דעת תוס' מ"ח: שהלוקח יכול לבטל והרשב"א והרמב"ן שכתבו לא כך זה סברא מיוחדת שם כי משמעות המילים שבכל מקרה יחול חצי כמבואר בדבריהם אמנם עיין בר"ן בקידושין שכתב שבאמת בעייל ונפיק אזוזי כה"ג ידו על התחתונה דהינו שהלוקח יכול לחזור בו אם המוכר לא מעמיד לו הקרקע ולנ"ל א"ש שבקרקע כל שעשו קנין על דעת לגמור ולא אמרו מפורש שכרגע יחול חלק שלא תלוי בהמשך יכול לטעון שלא רוצה חצי ואין זה דומה לערבוני יקון ששם חשיב שהתנו מפורש שיחול כנגד הדמים וכנ"ל

אמנם ע"ש בר"ן שכתב שאם לא עייל ונפיק אזוזי לא יכול לבטל החצי שקנה וצ"ע הרי כאן בשני המקרים לא קנה אלא חצי ולא קנה הכל וא"כ למה שלא יוכל לחזור בו וצ"ל שכאן שלא עייל ולא רואה סיבה שהמוכר יבטל המקח ולא יחול לכן גומר בדעתו לקנות ואם אחרי זה המוכר חוזר בו לא היה אומדנא דמוכח שאדעתא דהכי לא קונה ורק בעייל וכו' שיודע שהמוכר מקפיד ויתכן שיהיה ביטול המקח לא גמר בדעתו לקנות חצי אלא הכל וזה דלא כתוס' בב"מ הנ"ל אלא שצ"ע מה זה שונה מנמצאת קרקע גזולה והדוגמאות הנ"ל וצ"ל שאיפה שלא העלה על דעתו כלל צד שלא יהיה לו הכל גרע ועיין עניני מק"ט ס"ה שהארכנו בביאור הסברות

**שיטת הרשב"א שנמצאת חצי קרקע גזולה אין כאן ביטל המקח והחילוק בין זה לעייל ונפיק אזוזי**

ו]והנה שיטת הרשב"א קידושין מ"ב ובב"ב ק"ג שגם בנמצאת קרקע חציה גזולה או בטעות במידת הקרקע אין זה סיבה לביטול המקח ע"ש וצ"ע מה זה שונה מכור בשלושים וע"ש מה שישב ויתכן שרק במקום שיודע שאולי לא יגמר המכר לא קונה אבל כאן שמצידו נגמר המכר וודאי שהיה דעתו להקנות אמנם צ"ע מה זה שונה מהסוגיא של עיל ונפיק אזוזי דמבואר שהלוקח יכול לטעון שלא רוצה חצי קרקע אם המוכר חוזר בו וכי זה גרע מנמצאת קרקע גזולה וצע"ג ואולי יש חילוק אם בשעת קנינו יודע שביד המוכר לא לגמור המכר כה"ג לא גומר בדעתו לקנות לבין אם חשב שנתן לו הכל ורק אחרי זה נתברר שחיסר ולא נתן לו הכל שבתחילה גמר בדעתו לקנות שכה"ג רק שיך לדון לבטל מצד אומדנא חיצונית וס"ל לרשב"א שאין כאן אומדנא חיצונית לבטל המקח וצ"ע ועיין עניני מק"ט ס"ה שהארכנו להוכיח סברא זו

**בדברי הר"ן בגיטין כ"ב לענין עציץ של אחד וזרעים של אחר**

ז]עיין בר"ן בגיטין כ"ב. דבמוכר עציץ וזרעים לאחד ועשה מעשה קנין על העציץ שלא קנה הזרעים גם את העציץ לא קונה ועיין במילואי משפט שהביא מהמהרש"ם להקשות הרי כאן יודע שקונה רק חצי ולכאורא כאן זה דומה לחצי חמור שרק אם אמר מפורש מוכן חצי אבל אם לא זה אומדנא פשוטה שאדם לא רוצה חצי ורק בערבוני יקון שזה כאמר מפורש חל אפילו במטלטלים שלא שייך חלוקה אמנם הראוני דהר"ן שם כתב לדון מצד הדין של כור בשלושים שעדין לא חל כלום כל זמן שלא גמר ולא דן כלל מצד מקח שלא חל כולו ואין כאן מקום לקושיא כלל

**המורם מהנ"ל**

א]מבואר בגמ' דכור בשלושים יכול לחזור בו עד סאה אחרונה ובפשוטו נחלקו הראשונים האם זה סברא מיוחדת כי מדובר שלמוכר יש הקפדה לקבל סכום דמים זה או שזה סברא שלא רוצים חלות המכר עד שיגמר כולו והנתה"מ והמחנ"א הכריעו שזה רק במקום שיש לו קפידא ולפ"ז בסתם מוכר בחנות זה לא שייך וצ"ע שזה נגד רוב הראשונים אמנ דעת הרמב"ם וכן פסק השו"ע שזה רק בקנין כליו בשל מוכר ברשות לוקח ואולי גם בכליו של לוקח בסימטא אבל בשאר קנינים אין חיסרון זה אמנם הרמ"א הביא דעת הרא"ש שזה חיסרון בכל הקנינים

ב]העדר"י חידש שכל הגמ' זה רק סברא כשהמוכר מודד ללוקח אבל אם הלוקח עושה מעשה קנין הוא וודאי קונה אמנם רוב הראשונים חלקו על זה וכן פסק בשו"ע

ג]דעת הרשב"א ריטב"א ור"ן שבנתן דמים אין כלל זה אלא קנה כנגד מעותיו ולכאורא הרמב"ן חולק על זה והאחרונים סתמו כרשב"א אמנם לדעת הרמב"ם והעדר"י הנ"ל אין שום מקור לחידוש זה

ד]מבואר בטור והר"ן שגם הלוקח יכול לחזור בו

ה]באמר לו כור בשלושים סאה בסלע חל כל סאה ודעת הרמ"א שזה רק מצד ספק של תפוס לשון ראשון

ו]מכר קרקע בית כור ונמצא חסר מהשיעור או שחלק גזול אם המוכר משלים המקח אין בכח הלוקח לבטל המקח אבל אם לא משלים דעת רוב הראשונים שיש ביד הלוקח לבטל המקח וכן נפסק בשו"ע ודעת הרשב"א שחל חלק מהמקח וכן נקט המ"מ בדעת הרשב"א

ז]מבואר ברמב"ם ובר"ן שדין זה גם בקנית מטלטלין מאותו מין

ח]בקונה קרקע אם שני דקלים ואין בקרקע דקלים דעת הרמב"ם שאם המוכר לא משלים הלוקח יכול לבטל המקח ודעת הרא"ש והרשב"ם שאינו יכול לבטל וביארו האחרונים כיון שזה שני מינים וכתבו האחרונים שזה ספיקא דדינא ובזה תלוי קנה שני מקומות בבית הכנסת ונמצא אחד לא שלו

ט]שילם מקצת דמים על דבר שלא שיך בו שותפות ולא חל הכל וודאי לא חל חצי ואם אמר ערבוני יקון חל חצי

י]החליף פרה וטלה בעד כור חיטים ומשך הפרה דעת הריטב"א והרא"ש שלא חל כלל ודעת הר"ן שחל חצי ודעת הרשב"א שאם לא עייל ונפיק אזוזי חל הכל וברמב"ן מפורש שאין כאן הדין שחל הכל וכן הוא במאירי

י"א]קנה קרקע ושילם חלק והמוכר עייל ונפיק אזוזי שזה מבטל חלק יש זכות למי שלא חזר בו לבטל המקח וזה גם לרשב"א שבהקנה הכל וחלק גזול אין בכוחו לבטל המקח וזה גם במקום שידע מלכתחילה שהמעשה מקח הוא על חצי ובזה חלוק מטלטלים מקרקע

י"ב]קנה עשר שדות בעשר מדינות ושילם על השדה שבה לא החזיק רק חצי קנה חציה ואם חזר בו המוכר אינו יכול לבטל ואם עייל ונפיק אזוזי הסמ"ע כתב שלא יכול לבטל ובר"ן מבואר שיכול לבטל ועיין מה שביארנו החילוק

י"ג] הנתה"מ הביא דנחלקו הראשונים במכר קרקע ונמצא שרק הפירות שלו האם זה אותו נידון של נמצא חצי קרקע גזולה או שאכילת פירות מכח הגוף או מכח עצמם זה חלות אחר ע"ש

עיין בסוגיא זו מה שכתבנו עוד בעניני מק"ט סימן ה'