חבורות בענייני אוהל
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב חיים לייב אוירבך / אוהל

בס"ד [כל חבורות אלו נכללים בקונטרס המ"מ על אוהל אלא שהועמדו כאן בפ"ע כפי אמירתם]

חבורה א' [שנאמרה] בענייני אוהל

בגמ' קלט: איתא אמר רב האי פרוונקא אכולי כובא אסירא אפלגא דכובא שרי,

א, הנה בטעמא דפרוונקא אכולי כובא אסירא ד' רש"י כאן והרמב"ם פכ"ב שאסור משום אוהל וכן נפסק בשו"ע שט"ו סעיף י"ג וכ' הראשונים דלפי"ז בעי' שיהא מהיין ולמעלה עד הכיסוי חלל טפח כדי שיחשב אוהל והנה עיין בשערי תשובה ס"ק א' ורעק"א בסעיף י"ג בשם ס' גן המלך [לבעל הגינת וורדים] שכל הך דינא דפרוונקא אכולי כובא הוא בדווקא בחבית של יין שהוא צריך לאוויר של טפח כדי שלא יתקלקל היין ומשא"כ בשאר כלים גדולים אין איסור כיון שאי"צ לחלל טפח שתחתיו, אמנם ד' המג"א שט"ו ס"ק ו' וכ"ד המשנ"ב ס"ק י"ח ובס"ק מ"ט לא כן דאסר שם אף בחבית מים ונ' דדעתם דל"ב שיהא צריך לאוויר שתחתיו אלא כל שעיקרו עשוי לתחתיו סגי בזה וכיסוי כלים לעולם עשוי כלפי תחתיו והיכא דעשוי לצורך מה שתחתיו אי"צ כלל לשימוש תחתיו וכל ד' הראשונים דבעי' שימוש תחתיו הוא רק היכא דעיקרו נעשה לצורך שימוש על גביו כמו שולחן ומיטה וגוד וכה"ג דבזה בעי' עכ"פ שימוש בתחתיו כדי שיהא תורת אוהל כלפי תחתיו אבל בעשוי לצורך תחתיו אי"צ כלל לשימוש תחתיו [וראיה לדבר מהא דסיאנא דלכאורה אי"צ לאוויר שתחת הסיאנא ומ"מ אסור משום אוהל כיון שנעשה להגן על מה שתחתיו שהוא האדם] וסברת הגן המלך כנראה דמה שעשוי לכסות המים שבחבית אינו מוסיף כלום כיון דהמים אינם בכלל האוהל ורק החלל הוא האוהל ועיין לק' די"ל דחלל טפח הוא רק תנאי אבל כל הכלי בכלל האוהל [וכמו דלא נימא דאדם העומד בתוך אוהל ומגיע ראשו לפחות מטפח לגג דבאותו מקום אינו בכלל האוהל ואולי משקין שממלאים כל החלל שאני] אמנם ד' הגן המלך לכאורה לא כן אמנם נ' דגם לפי"ז יש לדון דנהי דאין המים בכלל האוהל מ"מ נ' פשוט דהיכא דמתכוין להגן על הקרקע של האוהל נמי חשיב עשוי לתחתיו וא"כ נהי דהמים אינם בכלל האוהל מ"מ מכלל קרקע האוהל לא יצאו [ולכאורה גם בסיאנא האדם הוא קרקע האוהל דהרי לכאורה בעי' חלל טפח בין גופו לכובע כמו שהצריכו הראשונים בכובא והכובע מגן על האדם שהוא קרקע האוהל ואינו בכלל האוהל**[[1]](#footnote-1)** ] וצ"ע , וביותר צ"ע ד' גן המלך דהרי לא מצאנו כלל דין צריכות "אויר" אלא צריכות שימוש וה"נ יכול להשתמש שם וכמו שיכול להכניס מנעלים תחת השולחן ה"נ הכא יכול למלאות מים בהך מקום ומה שהוזכר בראשונים ענין צריכות "אוויר" בגוד ובחביתא הוא רק היכא דאינו עשוי להשתמש שם דמ"מ חידשו הראשונים דסגי בצריכות האויר שם לצנן הגוד או האוויר בחביתא שלא יתעפשו דחשיב נמי כשימוש תחתיו אבל אין דין צריכות אוויר מצ"ע [ולא מסתבר לומר דהכא אין לדון מה שיכול להשמש במילוי מים שם דאם ימלא כבר לא יהא חלל טפח דנ' לכאורה דגם היכא דעשוי להניח מנעלים מהני אף היכא דע"י המנעלים כבר לא יהא חלל טפח ועוד דעכ"פ כשיש חלל יותר מטפח יכול להשתמש עד שיעור טפח] ואולי סברת הגן המלך היא דהכא ל"ש הענין דיכול להשתמש שם למלאות מים כיון דהרי כדי למלא יצטרך לפתוח הכיסוי ולא יהא אוהל וע"כ הכא ע"כ בעי' לצריכות "האויר" שתחתיו דזה שייך גם כשמכוסה ששומר על היין שלא יתעפש וכמו בגוד שהאויר מצנן המים אמנם לפי"ז אם יהא דרך אחרת להכניס מים כגון נקב בגוף החבית יהא אסור אפילו חבית של מים ועוד צ"ע דנראה דאם יש נקב שמכניסים ומוציאים דרכו באמצע הפרוונקא אכתי חשיב כאוהל דלא מסתבר דע"י נקב ל"ח כמכסה כוליה כובא אלא כפלגיה ובטל שם אוהל וא"כ אכתי יכול להכניס ולהוציא ע"י שיעשה נקב בפרוונקא דהוא כעושה נקב במגופה דשרי [עכ"פ היכא דהוא רק להכניס] גם בעיקר הסברא מצינו בפוסקים דלא ס"ל כן דהרי החיי"א אסר להעמיד שולחן ע"ג חביות פתוחות אף דל"ש שימוש רק כשיוריד השולחן ואף דס"ל כד' הט"ז דבד' מחיצות ל"ב שימוש תחתיו מ"מ לכאורה נ' דעכ"פ בעי' דיהא יכול להשתמש תחתיו ואי נימא דכה"ג חשיב כא"י להשתמש תחתיו כיון דצריך לפרק האוהל א"כ מ"ט מהני ונ' ליישב ד' הגן המלך דהנה מש"כ הראשונים לענין חביתא דכיון דבעי' אוויר ביניהם שלא יתעפשו חשיבי צריך לאויר צ"ב הרי אי"ז ממש שימוש באויר אלא בעי' להרחיק החביות מחמת כן וגם לענין גוד מחודש הדבר דחשיב שימוש תחתיו מחמת צורך הרוח בפרט שאין הגג של הנוד יוצר אפשרות הרוח ול"ד למיטה ומנעלים דהתם ע"י המיטה נעשה מקום צנוע לתת בו מנעליו ונ' דסברת הראשונים אינה מחמת השימוש באוויר או במנעלים אלא עיקר סברת הראשונים היא דבעי' שיהא לו ענין בצורה זו של גג וחלל אבל המניח חביות זו ע"ג זו ואין לו שום נ"מ אם יהו צמודים אחד על השני ללא חלל ורק במקרה נעשה חלל אין זה צורת אוהל ורק היכא דיש לו קפידא שיהא חלל ביניהם אז חשיב שעושה בזה צורת אוהל ומעתה גם ענין שימוש תחתיו של מיטה י"ל דהוא משום דבדווקא עושים מיטה בצורה זאת שיש לה חלל כדי שיהא מקום למנעלים אבל לענין חבית ל"ש לומר דבדווקא משאירים חלל דהרי עדיף למלאות כולה ורק ביין יש קפידא שיהא חלל ולא במים וע"כ לא מהני שיכול להשתמש למלאות מים דהרי ענין שימוש תחתיו אינו אלא סיבה שלכן מקפידים במיטה שיהא לה חלל ול"ש זה בחבית ודו"ק [ולפי"ז העירוני דמש"כ מרן הגרש"ז זיע"א בשש"כ פכ"ד ליישב הא דמה שמניחים הרגלים תחת השולחן ל"ח כמשתמשים תחתיו דהוא משום דכין דהוא בכלל השימוש של האכילה שהוא עיקרו על השולחן חשיב עיקר השימוש על גביו כיון דבאותו שימוש העיקר הוא השימוש של ע"ג נטפל השימוש דמכניס רגליו משא"כ שימוש דמנעלים שהוא שימוש בפ"ע אמנם כ"ז הוא אם דינא הוא דבעי' שימוש תחתיו מצ"ע להקרות שם אוהל אבל אם עיקר הסברא דשימוש תחתיו אינו אלא טעם דעשיית שולחן נעשית עם אוויר תחתיו הרי דסו"ס כיון דמחמת הכנסת הרגלים לעולם עושים שולחן עם אוויר מתחתיו א"כ שוב יש לו צורת אוהל וכנ"ל ] אמנם נ' דמד' הרשב"א ריש פרק תולין שנתחבט בזה איך מהני השימוש תחתיו דאח"כ להחשב אוהל עכשיו ומתחילה ס"ל שם דבאמת בשעת נטייתו אכתי ליכא אוהל אלא דדן משום דהוי כמלמעלה למטה עי"ש ואח"כ כ' שם ב' דרכים ליישב דכבר יחשב אוהל עכשיו מחמת השימוש של אח"כ או מחמת דכן דעתו או מחמת שצריך וגם סברות אלו כ' בלשון אפשר נ' יותר דס"ל דענין שימוש תחתיו הוא הנותן שם אוהל וע"כ דן מ"ט עכשיו כבר יש לו שם אוהל אבל לסברא זו הרי דכלל אין ענין השימוש נותן שם אוהל אלא דענין השימוש הוא סברא דיעשו אוויר מתחת המשמרת כדי שיוכלו להכניס כלי א"כ פשיטא דאף שאכתי עכשיו אינו מניח כלי מ"מ כך עושים בדווקא כשתולים משמרת שמניחים חלל כדי שיוכלו אח"כ להכניס כלי תחתיו ודו"ק וע"ע בס' ארחו"ש סברא נוספת לחלוק על ד' הגן המלך דהכא כל החבית הוי האוהל והוא רק תנאי שיהא חלל טפח עי"ש עוד יש לדון דהמשנ"ב והמ"א לא פסקו כן משום דס"ל כד' הט"ז לק' דבד' מחיצות אי"צ שימוש תחתיו עוד יש לדון שס"ל דענין רחב הרבה דדמי לאוהל שמבואר בראשונים לגבי כובא מהני נמי כלפי חיסרון צריכות לאוויר שתחתיו עיין חזו"א שדן בזה בכ"ד בס"ק י' ובס"ק ז' ] ואמנם לד' גן המלך הנ"ל צ"ע מהגמ' לענין סינון בכפיפה מצרית דבטפח אסור אף דלכאורה ל"ש שם כ"כ ענין הנ"ל דבעי לאוויר שלא יתעפש דבשעה שמסנן הרי הוא פתוח קצת למעלה ול"ש כל הנ"ל וכן יש להוכיח ממשמרת לדעות שיש בה משום אוהל וכן הוכיחו מהראשונים דדימו כיסויי קרקעות דשרי דה"נ יהא שרי אף דלכאורה התם ל"ש ענין זה,

**ב,** והנה בעיקר הדין דפרוונקא עיין רש"י שם שהוא משום איסור אוהל וכ"ה בר"מ פכ"ב ובתו' ביצה לב: ובשו"ע סי"ג ועיין ברשב"א ור"ן שתמה וכי בכסויי הכלים יש בו משום אוהל והריטב"א הוסיף דלפי"ז יהא אסור לכסות כלים בשבת וזה אי אפשר וגם אין המנהג כן בכל העולם ועוד הקשה מגמ' מפורשת לעיל ר"פ במה טומנין מח. דאיתא שם להדיא דשרי לפרוס סודר ע"ג כלי ורק היכא דמנח נטלא עילויה דאיכא חשש סחיטה אסור עי"ש [והגר"ז כאן הביא מד' הגמ' דמגופה אינה חיבור ומבואר דמותר לסלק ולהחזיר המגופה] וכ' הראשונים בשם תו' ליישב והר"ן כאן הביא גם עיקר הקושיה וכי בכיסויי הכלים יש בו משום אוהל בשם תוספות שהקשו כן דשאני כובא שהוא כלי רחב הרבה וד' הריטב"א צ"ע טובא דהא בגמ' שם להדיא איירי בכובא ומ"מ אסר רק משום דאנח נטלא עילויה וא"כ מה הביא בשם תו' ליישב זה ואולי כוונתם דאיירי הכא בכה"ג דהכובא רחבה הרבה אמנם זה דוחק גדול בד' הגמ' דבתרוויהו הוזכר כובא בסתמא שו"ר בב"ח סי' שי"ט שכ' דתרי גווני כובא איכא והתם איירי בקנקן והכא בגיגית ודייק כן מד' רש"י שם ואכתי צ"ע [ובלא"ה צ"ע דבגמ' שם להדיא אמרי' דפרוונקא אכובא שרי עי"ש וזה ממש סותר ד' הגמ' דידן וע"כ צ"ל דאיירי שם במנח אפלגיה וכמש"כ שם תו' בשם הר"ח והו' ג"כ בריטב"א שם [עוד י"ל דאיירי דליכא חלל טפח בין הכלי לסודר] וא"כ גם סודרא איירי בכה"ג וא"כ מה הק' הריטב"א משם ובאמת צע"ק הציור בזה דלכאורה קשה להניח נטלא אם עומד רק אפלגא] והנה התו' בביצה לב: כ' כן דאיירי דווקא בכובא שהוא כלי רחב מאוד אמנם המעיין יראה דד' תו' שהובאו בראשונים וד' התו' בביצה לב: הם דברים אחרים דבד' הראשונים מבואר דקושייתם היתה משום דפשיטא להו דאין בכיסויי כלים משום אוהל ועיין לעיל שהר"ן הביא גם עיקר קו' זו בשם תו' והביאו ד' תו' דכיון שהוא כלי רחב דמי יותר לאוהל משאר כלים דעלמא אמנם התו' בביצה לב: איירי כלפי קושיה אחרת דדעתם שם דבעי' עשיית מחיצות בשבת ולא מהני מחיצות עשויות וע"ז הקשו דהכא איכא מחיצות עשויות וע"ז כ' דבכובא לא בעי' עשיית מחיצות כיון דהוא רחב מאוד [ומוכח כן דהרי הרשב"א ס"ל דלא בעי' מחיצות כלל ומ"מ הקשה דפשיטא דשאר כיסויי כלים שאינם רחבים שרי וע"ז הביא ד' תו' דברחב הרבה שאני] ויש בזה נ"מ גדולה לדינא לענין כלים קטנים דהמשנ"ב הביא בשם הפמ"ג דהיכא דמטלטלם ממקום למקום חשיב עשיית מחיצות [ועיין במק"א שנ' שבתו' רא"ש עירובין ק"א מבואר להדיא דל"ח עשיית מחיצות אמנם בד' השו"ע עיין בתהיל"ד שהוכיח כן מדינא דסעיף ד' במיטה מסורגת] ואפילו בכלים קטנים אסור והוא חידוש גדול ולפי הנ"ל אין זה ברור דלד' התו' שהובאו בראשונים הרי הא דבעי' כלי רחב אין זה רק מחמת דין עשיית מחיצות אלא דבלא"ה ל"ד לאוהל כלל וצ"ע, ועיין בבית יוסף כאן שהביא את ד' התו' בביצה וגם את ד' הר"ן כחדא שיטה ולהנ"ל לכאורה חלוקים הם ויש בזה נ"מ כנ"ל וע"ע מג"א כאן שהביא דתו' ור"ן הקשו משום מחיצות עשויות וצ"ע דהרי הר"ן לא הק' מחמת כן כמוש"נ ועיין ג"כ בגר"ז ומשנ"ב שנקטו דעיקר הנידון משום מחיצות עשויות וצ"ע עוד נ"מ איכא לענין היכא דאיכא מיתוח לד' החזו"א דבמיתוח גם לד' תו' ל"ב מחיצות כלל א"כ אם כל ההיתר בכיסוי כלי קטן משום מחיצות עשויות ל"ש זה במיתוח דהתם ל"ב כלל מחיצות אבל לד' הראשונים דכיסויי הכלים שרי מותר אף במיתוח אמנם ראיתי בחזו"א נ"ב ס"ק א' ד"ה והא שנקט דגם לפי התו' בביצה מותר אף במיתוח כל שאינו רחב הרבה וצ"ע כוונתו והנה בעיקר סברת התו' דכובא שהיא רחבה אי"צ עשיית מחיצות בל' התו' נראה דסברתם דכמו דבנתכוון לאוהל ל"ב מחיצות עשויות א"כ ה"ה היכא דיותר דמי לאוהל כיון שהוא רחב כיון דדמי יותר לאוהל אסרו אף בלא מחיצות [וכן נראה במשנ"ב כאן] אמנם עיין חזו"א סי' נ"ב ס"ק י' דסברת תו' דברחב מאוד אסור הוא משום דכיון דהמחיצות רחוקות זו מזו כשעושה הגג הוי כעושה גם המחיצות דע"י הגג משתתפות המחיצות לחטיבה אחת ולשימוש אחד עי"ש וכבר העירו דלסברא זו א"ש היטב החילוק בין פרוונקא אכוליה כובא לאפלגיה דכובא דנתקשו בזה מאוד הראשונים ולהנ"ל א"ש היטב כיון דכשמכסה רק חציו אין כאן איחוד גמור של המחיצות משני הצדדים [ולסברא זו ל"ש ענין רחב מאוד רק כלפי דין מחיצות עשויות דאיירי בהו התו' בביצה ולא בד' התו' שהובאו בראשונים אמנם לפי הסברא שנ' לעיל בד' תו' דדמי יותר לאוהל הוא סברא גם כלפי עיקר ענין כיסויי הכלים דכיון דיצא כבר מתורת כלי ע"י גודלו ונעשה כאוהל ע"כ אסור [ולפי סברא זו מתבאר יותר ד' האחרונים שנקטו דשיעור רחב הרבה הוא כלי שיש בו מ' סאה עיין תהיל"ד בשם הנז"י ומש"כ שם בזה ובעיקר דינם לא משמע כן בפוסקים דאיירי לגבי מיטה עם דפנות דהרבה פעמים יש תחתיה ארבעים סאה וכ' דרק אם רחבה מאוד אסור אבל בלא"ה שרי וע"ע פמ"ג שהובא בביאוה"ל לענין מיטה ] והנה יש לדון אם הך דינא דברחב הרבה דאסור אף במחיצות עשויות מע"ש אם מהני ג"כ דלא ניבעי מחיצות כלל וכמו בנתכוין לאוהל דלא בעי' מחיצות כלל ולכאורה תלוי בהנ"ל דאם כסברת חזו"א לכאורה וודאי בעי' עכ"פ מחיצות אלא דחשיב לעולם כעושה עכשיו המחיצות מחמת שמחברם [ואמנם עיין חזו"א ס"ק ז' ד"ה קלט ע"ב שנ' שם [והוציא כן מד' רש"י והר"מ שאסרו כפיפה מצרית משום אוהל שסברת רחב הרבה מהני נמי לענין החיסרון דאין משתמשים תחתיו עי"ש שהעמיד ד' רש"י והר"מ בכפיפה רחבה הרבה והביא כן בשם הב"ח עי"ש [אמנם גוף דבריו דכפיפה מצרית חשיב אי"צ לשימוש תחתיו צ"ע דהרי צריך לשימוש הכלי לסנן לתוכו היין וכמש"כ הראשונים בשם רבינו יונה לענין משמרת לשמרים דצריך לאוויר שתחתיו משא"כ ברימונים עי"ש ] ודלא כבס"ק י' שהכריע להדיא לא כן וכנראה דשם קאי לפי סו"ד שם בס"ק ז' דכ' לפרש ד' רש"י דהוא איסור אוהל כמשמרת למשמרת עי"ש היטב ובעיקר הדין גם בגן המלך הנ"ל מבואר דרחב הרבה ל"מ לענין צריך לאוויר שתחתיו ] אבל לפי הסברא דיותר דמי לאוהל א"כ י"ל דל"ב מחיצות כלל דכל שהכיסוי מאהיל על מקום רחב הרבה יתכן דדמי לאוהל והנה לענין מיטה[היכא דאין לה דפים מחוברים] ושולחן שאין להם מחיצות שהתיר השו"ע [והוא מד' תו' בכמה דוכתי] לא מצאנו שיאסרו היכא שהוא רחב הרבה [ורק לענין תיבה רחבה אסר המג"א בס"ק ו' דהתם אית ליה מחיצות וגם המשנ"ב לענין מיטה רחבה איירי ביש לה מחיצות עי"ש] ומשמע דלעולם אינו נאסר אף ברחב הרבה רק היכא דיש מחיצות, אמנם באמת מסתבר דגם עיקר הסברא דרחב הרבה דמי לאוהל הוא רק היכא דאית ליה מחיצות דבכה"ג דמי לאוהל [וכעין הסברא שנתבארה לק' בד' הראשונים שחילקו דהיתר כיסויי הכלים לא נאמר בכלי רחב מאוד דבכה"ג חזי' זה כחדר המאכסן הדברים ולא ככיסוי בעלמא עי"ש]אבל בלא מחיצות כלל אין סברא דמחמת גודל הכיסוי יחשב כאוהל דלא מצינו אלא כשהכלי רחב מאוד אבל היכא דרק הכיסוי רחב לא שמענו שיהא דמי לאוהל , ויתכן עוד לדון בזה דכ"ז רק בכלים גדולים ורחבים שעשויים למה שבתוכם נראה כאוהל אבל בשולחן אף אם יש לו מחיצות [ובפרט היכא דיש לו ב' מחיצות אף אם סגי בב' מחיצות עכ"פ היכא דמשתמש תחתיו לענין עיקר דין מחיצות כמבואר בט"ז מ"מ לסברת דמי לאוהל י"ל דלא מהני] ואפי' היכא דיש לו ד' מחיצות כיון שאין עיקרו למה שבתוכו [אף דמשתמש שם בהנחת מנעלים וכדומה] ל"ש בזה דמי לאוהל ורק בעשוי כמו תיבה דנעשה למקום שבתוכה יש בזה הסברא דדמי לאוהל דרק בתיבה רחבה אסר המג"א בס"ק ו' אבל בשאר מילי כמו שולחן או מיטה דאין עיקרם למה שתחתיהם אפי' אם רחבים הרבה י"ל דלא דמיין לאוהל אמנם במשנ"ב ס"ק י"ח מבואר דגם במיטה כל שהיא רחבה מאוד יש בזה הסברא דדמי לאוהל וכן נקט החזו"א בכמה דוכתי גם לענין שולחן וצ"ע בזה],

והנה הראשונים חלקו על ד' רש"י ותו' הנ"ל מכמה קושיות דנתת דבריך לשיעורין בשיעור רחב הרבה וגם מה החילוק בין מקצתו לכולו [ועיין ברשב"א שהוסיף שהרי בסו' דדכרי דר"ה משמע דרק משום תוספת אוהל עראי התירו אבל בלא"ה היה אסור גם לפרוס על חציים וצ"ע כוונתו הרי שם איירי שפורס חצי אחרון ועי"ז הכל מתכסה ולכאורה כה"ג דיש כבר חצי כובא מכוסה ובא בשבת לכסות כולו הוי ככיסוי כולו דאסור משום אוהל ולכאורה בד' הרשב"א מבואר דהחילוק לתו' אינו אם מתכסה כולו או מקצתו אלא אם עושה מעשה כיסוי של כולו בשבת או מכסה רק חציו בשבת אמנם ל' הר"מ והשו"ע דכ' דיניח קצת ממנו מגולה לא משמע כן וצ"ע בזה ] וגם הקשו מכיסוי קרקעות דהם דומים יותר לאוהל ושרי [ולכאורה אפשר ליישב ד' רש"י דאיירי שם דליכא חלל טפח אמנם זה דוחק] וע"כ ס"ל דליכא בזה משום אוהל והא דאסרו בפרוונקא הוא משום דמיחזי כמשמר עי"ש [ולכאורה לפי"ז בכובא של מים צלולים דשרי לסננם יהא מותר] עי"ש בראשונים בשם הראב"ד מה שביארו בזה, אמנם הראשונים לא ביארו מ"ט ליכא בכיסויי הכלים משום אוהל ופשטות דבריהם היא דכיסוי כלים אינו נראה כלל כאוהל כיון דזהו ענין כיסוי ולא ענין אוהל [וכמו העוטף דבר בנייר של"ש בו ענין אוהל אף אם יווצר חלל טפח בינו לאוכל] דהרי אין לו כלל ענין במציאות החלל שנוצר כאן אלא בכיסוי החפץ דזהו ענין הכלים וכיסויים לשמור על החפץ מטינוף ולזה מספיק הכיסוי ע"כ לא רואים כאן כלל ענין אוהל ואף דד' הראשונים [הרמב"ן והרשב"א ג"כ צידד כן] דמשמרת יש בה משום אוהל זהו משום דהתם אינו מענין כיסוי אבל הכא שהוא ענין כיסוי ל"ש לאוהל כלל ועיין בגר"ז כאן דנ' כסברא זו ולפי סברא זו יש מקום גם להבין מש"כ הראשונים בשם התו' דעכ"פ בכלי רחב מאוד אסור משום דכלי רחב יש לו שם מקום לעצמו ופקע מיניה שם כיסוי בעלמא והוא כמו אוהל ששומר על אוכלים שבתוכו משא"כ בכלי קטן שאין לו שם מקום לעצמו ע"כ דנים אותו רק כמכסה האוכל וכנייר המכסה את האוכל אמנם החזו"א בסי' נ"ב ס"ק א' כ' בזה סברא אחרת דגדר ההיתר דכיסויי הכלים הוא משום דכיון דזהו דרך תשמישו תמיד חשיב כדלת ואין בו משום אוהל [ולד' החזו"א צ"ע איך הבינו הראשונים ד' התו' לחלק בין רחב הרבה לאינו רחב] ובעיקר סברת החזו"א דהוי כדלת צ"ע מד' החזו"א לעיל סי' נ' ובעיקר במכתב לאא"ז הגרשז"א זצ"ל דכ' דכל היתר דלת לענין בנין וסתירה הוא רק משום דאין הכלי נבנה ונסתר ע"י כך ורק כלי שאינו חשוב כנסתר כשנפתח אלא זהו שימושו של כלי להיות נפתח ונסגר עי"ש לגבי חשמל ולכאורה לפי"ז לענין אוהל שהכל תלוי בהאהלה שהיא הגג הרי האוהל נסתר לגמרי כשנפתח ונבנה לגמרי כשמכסה ויש ליישב קצת ,[וע"ע בד' החזו"א סי' נ"ב ס"ק ו' לענין הפארסא"ל בגדר היתר כסא טרסקל מש"כ שם ג"כ דהוי כדלת ומה שהביא שם מהיתר הרמ"א לענין גג וכן מהמג"א לענין הדפים],

והנה הגר"א בסעיף כ' ליישב עיקר קו' התו' מכובא דכובא חשיבא להגן דכיסויי הכלים הוו כלהגן כיון שמגינים מן הלכלוך וכדומה והנה לפי"ז לכאורה איסורא דכובא הוא אף בלא מחיצות כלל אמנם ליכא בזה כ"כ נ"מ כיון דבד"כ כיסוי כלי יש לו מחיצות הכלי ואמנם לא ביאר לן הגר"א דעתו בכיסויי הכלים דמ"ט לא מצינו איסור בכל כיסויי הכלים הקטנים ולא מצאנו ידינו ורגלינו בשבת בכיסויי קדירה וכדומה אמנם עיין בט"ז סוף הסימן דגם נקט שם כד' הגר"א דכיסוי כלי הוי כלהגן דאסור אף בלא מחיצות ועי"ש דביאר דרך אחרת בענין כיסויי הכלים דהיכא דהוא מיוחד לזה שרי דכיון דדרכו בכך אינו נ' כאוהל אמנם עי"ש בהגהות נתיב חיים מה שהעיר ע"ד הט"ז בזה מבגמ' לעיל מח' דמבואר דפרוונקא הוא מיוחד לכובא דבל"ז יש בזה חשש סחיטה עי"ש ועיין בביאוה"ל שהביא דבריו ונ' שהסכים עמו בזה ואולי י"ל בד' הט"ז דמיוחד רק דיכסהו בחתיכת בד אבל אינו מיוחד חתיכה מסויימת לזה או דכיון דאינו אלא חתיכת בד לעולם אינו נ' כשייך לכלי משא"כ כיסוי שכולו עשוי לפי צורתו של הכלי , וע"ע בט"ז בתחילת דבריו שם מש"כ ליישב עיקר הקושיא מכובא באופן אחר דהתם לעולם חשיב עשיית מחיצות עי"ש והוא מחודש בגדר דין מחיצות עי"ש, ובעיקר הקושיא מכובא ע"ע בב"ח סו"ס שט"ו דתי' דאיירי שם שטלטלו ממקום למקום דחשיב עשיית מחיצות [והתו' לא תי' כן ולכאורה מוכח שלא ס"ל כן אמנם לד' הפמ"ג צ"ל דס"ל דזה היה נ' דוחק לתו' להעמיד רק בכה"ג],

והנה הגר"ז כאן הביא פלוגתא אם שיעור רחב הרבה הוא כמו חבית רחבה או דדווקא רחב מאוד כמו גיגית [והוא מצוי להיות יותר רחב גם מחביות רחבות דאינו מצוי חבית רחבה מאוד]וכוונתו דבר"מ ושו"ע כ' הלשון חבית ומבואר דאיירי ג"כ בחבית ומבואר דעכ"פ סגי בחבית רחבה אבל בד' התו' שכתבו דשאני כובא דהוא כלי רחב מאוד מבואר דהצריכו בדווקא כובא דהוא גיגית שדרכו לפעמים להיות רחב מאוד ועי"ש בגר"ז שתמה לד' הר"מ דהוא גם בחבית א"כ איך פותחים מגופה בשבת ומחזירים אותה מ"ט ליכא בזה משום בנין וסתירת אוהל וכ' שם לחדש וז"ל ואינו דומה למגופה שמותר ליטלה ולהחזירה כמו שנתבאר בסי' שי"ד לפי שהמגופה מתוקנת לכך ותיקונה מוכיח עליה שהיא עומדת לכך לכן אינה נראית כאהל משא"כ כשמכסה בבגד אף שהבגד מיוחד לכך [ונ' שכוונתו להסוגיא דלעיל שהביא הנתיב חיים דפרוונקא הוא מיוחד לכובא ] מכל מקום אין בו תיקון המוכיח עליו שהוא עומד לכך עכ"ל והנה להגר"ז יש היתר חדש בכל כיסויי הכלים אפילו רחבים מאוד דהיכא דיש בו תיקון המוכיח עליו שרי ועיין בשש"כ פכ"ד שהגרשז"א נקט כשי' זו והוכיח כן עוד מקו' הראשונים מכיסוי קרקעות מ"ט אינו נאסר משום אוהל וע"כ צ"ל בד' תו' דכיון דהרי בעי' שם בית אחיזה כמבואר שם א"כ יש תיקון המוכיח עליו וע"כ מותר אמנם באמת מד' הראשונים שהק' משם וכן ממה שהק' שם דלא שמענו שיהא אסור לכסות כלים משמע דלא ס"ל חילוק זה כלל וצ"ע בזה , והנה המשנה ברורה לא נקט כהיתרים אלו וחידש שם לדינא בשם הפמ"ג דאפילו כלים קטנים כל שמטלטלם ממקום למקום הוי עשיית מחיצות ואסור לכסותם וזה חידוש גדול וגם דבריו צ"ע ממה דמצינו דהיכא דצריך למקומו מותר לטלטל חבית ממקום למקום ואח"כ לנער האבן ולפתוח החבית ולשתות ולסגרה אח"כ כמו שנ' בסו' בפ' חבית אמנם העירוני לנכון דבמשנ"ב משמע דרק כשמטלטל כשהוא פתוח אבל במטלטל הכלי מכוסה ממקום למקום יכול אח"כ לפתחה ולסגרה [דהרי העברת אוהל ממקום למקום מותרת כמבואר בנו"ב תשו' ל' כיון דהוא אותו אוהל כבתחילה ורק היכא דמעביר רק המחיצות ובשעת העברה לא היה לו שם אוהל אפשר לראותו כבונה אוהל מחדש שמביא המחיצות ואח"כ מניח הגג ובאמת עיקר הסברא צ"ב כיון דלענין אוהל אין ההעברה כלום מ"ט מהני להחשיבו עשיית מחיצות ולכאורה מבואר דעשיית מחיצות הוא רק תנאי אבל עיקר האוהל הוי הגג ]ועוד צ"ע לפי הנראה מד' המשנ"ב דסתירת גג בלא מחיצות נמי אסור [עיין לק' בזה] א"כ כיון דביסודו כיסוי חבית הוי אוהל [אלא שאין כאן עשיית מחיצות] א"כ לעולם איך מותר לפתוח חבית הרי סותר הגג וצ"ע בזה ואולי אפשר לדחוק בד' המ"ב גם כהגר"ז עי"ש היטב,

רק היכא דאין בכיסוי תיקון לייחדו שהוא כיסוי וכד' הגר"ז וכל ד' הפמ"ג הוא בכעין פרוונקא וצ"ע בכ"ז וכן בגוונא דחיי"א שהו' שם הוא בכה"ג עי"ש,עוד במה שהביא מד' החיי אדם לענין שולחן שמעמידים על חביות פתוחות דהח"א נקט כהפמ"ג דאפילו חביות שאינם רחבות אסור וגם שם כיון דהוא שולחן ולא כיסוי הוי כעין פרוונקא וצ"ע בזה ,

[ועי"ש שהיכא שהפך החבית שרי והק' הגרשז"א זצ"ל בשש"כ פכ"ד מ"ט לא יאסר זה עצמו להפוך החבית על הקרקע משום אוהל ואין לומר דכיון שאין משתמש תחתיו שרי דהרי ד' המשנ"ב והח"א דבד' מחיצות אי"צ שימוש תחתיו דהרי משום כך אסרו להעמיד השולחן ע"ג חביות פתוחות אף דלא משתמש בחבית והוכיח מזה הגרש"ז דבדבר הפוך דל"ש שימוש רק כשיסלק כל הכלי ל"ח משתמשים תחתיו עי"ש ],

ובשיעור רחב הרבה כבר כ' החזו"א דלא נתפרש השיעור בזה וכמש"כ הראשונים להק' ע"ד רש"י אמנם שמעתי שבס' בחוט שני הוכיח דלא סגי אם רחב הרבה רק בארכו ולא ברחבו דהרי מיטה באורכה יש יותר מג' אמות ורחוק מאוד דחבית אפילו רחבה הרבה תהא יותר מג' אמות ומ"מ מבואר בפוסקים [עיין ביאוה"ל סוף הסימן] דסתם מיטה אינה רחבה הרבה וע"כ בעי' שיהא רחב הרבה גם ברוחב]

חבורה ב' [שנאמרה בחלקה בט"ז שבט ע"ה] בענייני אוהל

הנה יש להסתפק בהיתרא דמיטה דליתובי בעלמא [לד' החזו"א דיסוד ההיתר הוא משום דעביד וקאי ועי"ש בחזו"א דה"ה מגדל העשוי לצל ששוכב מותר להקימו וכן להשיטות דכסא טרסקל הוא משום דעביד וקאי ] די"ל דכ"ז לענין מיטה שבעמידתה היא אוהל שמאהיל הגג על הריצפה וע"כ עבידא וקאי לאוהל וגם כשעומדת לא בטל ממנה שם אוהל והוי כמטלטל אוהל ממקום למקום אבל יש להסתפק מהו הדין בכלי דעלמא שעיקר צורתו לעמוד שלא בתורת אוהל שהרי פיו למעלה ובא עכשיו לכפותו על אוכלין וכדומה להגן עליהם האם נימא ג"כ ההיתר דעביד וקאי או דהכא כיון שעשיית האוהל הוא דבר חדש שאינו מדרך הכלי הוי כעושה אוהל מחדש והנה מד' הפמ"ג שהובאו בביאור הלכה שנסתפק בכלי שיש בו מ' סאה אם מותר לכפותו משמע דכל כלי אף אם פיו למעלה שרי לכפותו משום הסברא דעביד וקאי דדמי למיטה עי"ש ולכאורה יש להביא לזה מקור מד' הגמ' בפסחים דהמוצא חמץ ביו"ט כופה עליו כלי ולא הזהירו שדווקא אם אין חלל טפח בין החמץ לכלי ולכאורה התם הוי ממש כאוהל להצניע תחתיו החמץ עוד מצינו בגמ' שבת מג: דמותר לכפות כלי על ביצה שלא תשבר ואף דבד"כ איכא חלל טפח מהביצה שאינה גבוהה כ"כ ונעשה זה להגן על הביצה משבירה וע"כ דגם בזה יש ההיתר דעביד וקאי [ואמנם צ"ע קצת בזה לד' הגר"ז דנ' מדבריו דהיתר מיטה הוא ג"כ רק בלא נתכוין לאוהל ואולי כיסוי חמץ ל"ח להגן דהוי ככיסוי כלים דד' התו' לגבי כובא דאינו חשוב כלהגן וגם לענין ביצה י"ל דהגנה משבירה גם ל"ח כאוהל אלא ככיסוי וצ"ע בזה] וכעין הספק הנ"ל יש לדון באוהל שאין שימוש תחתיו ונוטלו למקום שיש בו שימוש תחתיו האם יש פה ההיתר של עביד וקאי והוי כמטלטל אוהל ממקום למקום או דכיון דעד עכשיו לא היה לו תורת אוהל כלל ועכשיו מעמידו כאוהל אסור [והוי ככובע דל"ש בזה עביד וקאי כיון דקודם לא היה באופן של אוהל וכמובן דיש לחלק] אמנם להנ"ל כה"ג וודאי שרי ועיין בשש"כ שדן לאסור להניח על עוגה מה שרגילים להניח כיסוי פלסטיק כדי לשמרה שלא תתיבש אם יש טפח בין העוגה לפלסטיק ויש לדון בזה להנ"ל ,

והנה לפמש"נ דמותר לכפות כלי אע"ג דלא עמד קודם בתורת אוהל משמע לכאורה דעיקר הגדר של ההיתר דעביד וקאי אינה סברא בעצם גדר אוהל דכיון דכבר היה לו שם אוהל במקום אחר אין כאן עשיית אוהל אלא זהו סברא כלפי האיסור שאסרו חז"ל שלא אסרו היכא דעכ"פ אין כאן עשייה גמורה של גוף האוהל וה"נ הכא אף דוודאי קודם לא היה לו תורת אוהל מ"מ הרי לא עשה כלום בבניינו רק הפכו וע"כ שרי ואדרבא מצד הסברא אין שום מקור לחדש דכיון דהיה לו שם אוהל במקום אחר אינו חשוב עכשיו כאוהל חדש דבפשוטו דין אוהל הוא כלפי המקום שתחתיו ועיין לק' שהבאנו ד' רש"י בסוכה דמיטה הוי אוהל עראי כיון שמטלטלים אותה ממקום למקום והיינו כנ"ל דגדר אוהל הוא כלפי המקום שתחתיו וכל שמטלטלים אותה הו"ל עראי במקום זה ובמקום אחר נעשה אוהל חדש ומעתה מסתבר לכאורה דרק לגבי האיסור חז"ל שאסרו אוהל עראי או דווקא מה שאינו מתכוין לאוהל בזה לא אסרו אלא היכא דלא עביד מידי [וכד' הגר"ז דהנך סברות אינם רק בכה"ג] אבל לענין אוהל קבע דאורייתא גם היכא דכבר עביד וקאי יהא אסור להעבירו למקום אחר, אמנם מד' האחרונים שנראה דסברת כסא טרסקל מהני גם לאוהל קבע משום דעביד וקאי משמע לא כן וכן בנו"ב נקט פשוט דמותר להעביר אוהל ממקום למקום אף באוהל קבע וצ"ע וכנראה דס"ל דנהי דחל כאן אוהל חדש מ"מ לגבי לחייבו משום בנין וסתירת אוהלים אינו אלא היכא דעושה מעשה בנין וסתירה ולא בהעברה שלימה ממקום למקום לא חל ע"ז שם "בנין" אוהל אף דבאמת נעשה בזה אוהל חדש [ולפי"ז מד' רש"י סוכה הנ"ל אין ראיה דיהא איסור להעביר] ואמנם לענין בנין גמור כבית וכדומה י"ל דאף במעביר חייב דהתם הוי כמחברו לקרקע ומחוייב על שסתרו מקרקע זו ועל שחיברו לקרקע זו [ואפילו רק הניחו כל שעומד היטב הוי כמחברו כמבואר בירושלמי לענין אדנים במשכן שנעשו כקרקע] אבל אוהל אין חיובו מחמת בניינו כלפי הקרקע אלא מצד בנין האוהל עצמו דנעשה בזה מקום המאוהל הראוי לשימוש ואף שלא ע"ג קרקע וכמו כלי שיש בו מ' סאה דחייבים על בניינו בלא שייכות לקרקע וכמו למ"ד יש בנין בכלים [ובאמת דגם שם נ' שאם יהפוך דבר לכלי בלא מעשה תיקון בגוף הכלי אלא בהפיכה בעלמא נמי יהא פטור דזה לאו בנין מיקרי]כמו כן חייב על עשיית אוהל וצ"ע בכ"ז וביותר אף היכא דמחדש שם אוהל כמו בגוונא דהפיכת כלי מסתבר דלהנו"ב אפילו באוהל קבע יהא פטור דסו"ס לא עביד מידי בגוף הדבר לתקנו להיות אוהל וכ"כ החזו"א דהמעמיד מגדל של צל שהיה קיים אין בו איסור עי"ש ונ' לבאר הדבר די"ל ג"כ דיסוד דין אוהל מה דחלוק מבונה אינו רק במה דהוא ווילון וזה בנין אבנים [וכמו"ש הפנ"י סוכה טז:] וענין וילון הוא סוג בנין יותר עראי אלא עיקר החידוש דאוהל הוא בזה דמעשה פריסה של אוהל הוי נמי מעשה בנין אף דאינו מתקן הסדין לבנין באופן של חיבור והכשרת האבנים ע"י חיבורם האחד לשני לבנין שהוא יוצר כל הבנין שעושה כל יצירת הבנין וכן בחופר הרי יוצר כאן כל הבנין או המערה אלא פורסו פריסה בעלמא וממילא נעשה אוהל ויתכן היה שלא להחשיבו כמעשה בנין שהרי לא בנאו להסדין שלא תיקן ועשה כלום לעשותו לבנין אלא רק פרסו אלא דגדר המעשה בנין בזה הוא שפורסו ונותן לו צורת אוהל להסדין מחמת פריסתו ויתכן מן הסברא לדון דנהי דבבנין כל חיבור של האבנים הוי מעשה בנין ואפילו לא נשלם עדיין כלום כל דעכ"פ חזי למידי דבונה כל שהוא חייב מ"מ לענין אוהל י"ל דרק כשנשלם הצורה של מחיצה [דד' רוב הראשונים דגם העושה מחיצת קבע חייב משום אוהל] או אוהל או כל דבר אחר חייב וזהו משום דבבנין עכ"פ תיקנם להאבנים להיותם ראויים לבניין במה שמחברם זל"ז [ולא גרע ממסתת את האבן דחשיב ג"כ בנין ] שכל זה בכלל הכשר הבנין וממעשי הבנין אבל הכא שאין מתקן להחפצא כלום להכשירו לבנין וכל גדר המעשה בנין הוא במה שעשה מסדין בעלמא לצורה של אוהל בעי' דווקא שיהא בזה כבר ענין שינוי הצורה כדי לחשבו כמעשה בנין ] וביותר דאף בבנין עצמו יש בזה חילוק דבאוהל אין הצורה בעצמותו של סדין אלא באופן העמדתו ושאני בזה מבנין שהצורה הוא בעצמותו של בית והיא צורה קיימת מצד עצמה [ואפילו היכא דקושרו ליתד מ"מ אין עמידתו מחמת עצמו] וזהו עוד חילוק בגדר הבנין עצמו בין אוהל לבנין ולא רק מצד המעשה בנין ולכאורה הדברים מבוארים להדיא בירושלמי ר"פ תולין דאיכא שם פלוגתא אם הנוטע אוהלים חייב משום בונה או לא ואיכא למ"ד דאפילו אוהל קבע אינו חייב וביאר שם טעמו "דאינו אלא כפורסו ומקפלו " ולכאורה הביאור הוא כנ"ל דאין כאן אלא מעשה פריסה וקיפול ולא מעשה בנין וגם לא נוצר כאן בנין בעצם אלא פריסה וקיפול ע"ג עמודים וכנ"ל [ועיין פמ"ג דסוכה תלוי לכמה ימים עושה אותה ויתכן לפעמים להגדירה כאוהל עראי אף דהתם הנחת הסכך אינה פריסה אבל אכתי אינה חיבור חלקים או עשייה בגוף הדבר להכשירו לבנין אלא הנחה בעלמא וגם אין לה צורה בעצם דהסכך רק עומד ע"ג עמודים], אבל היכא דעביד וקאי שכבר יש לו הך צורה אין כאן שום עשיה אפילו היכא דקודם הך צורה לא היתה אוהל ועכשיו נעשית אוהל סו"ס לא שינה כלום בצורת הדבר ואין כאן מעשה בנין כלל, דהנה זה ברור דאף דיתכן דעיקר חשיבות אוהל הוא מחמת יצירת המקום לשימוש מחמת האהלתו או חלוקת המקום [היכא דעושה מחיצות לבד] מ"מ פשוט דאין עיקר הבנין חל בהמקום או בהחלל אלא עיקר הבנין הוא החפצא של האוהל וכמו בנין בית [ועיין ל' רש"י בביצה דיש בנין בבתים ואהלים ולא בכלים]וראיה ברורה לזה הוא מהמבואר בביצה דף ל: דאסור לסתור הסמוך לסכך או לדפנות משום סתירת אוהלים אף דאכתי נשאר דופן וסכך גמור להאוהל מ"מ כיון שנעשה אחד עם הסכך וסתר קצת מגוף הבנין של האוהל אסור [וד' הגר"ז שם [עיין ביאוה"ל בהל' סוכה שהאריך בזה] דאפילו נתנו שלא לצורך חיזוק הבנין כיון דעכ"פ ביטלו שם חייב] וע"כ אין הבנין והסתירה חל בהמקום אלא בגוף הבנין של האוהל [ובאמת צ"ע לדינא אם המוסיף בנין לאוהל קבע כגון המחבר ידית לדלת האוהל אם יש בזה חיוב די"ל דהוא בנין גמור ויש בזה מוסיף על הבנין [אמנם אין ראיה מהא דאסור לסתור הסמוך לסכך דהתם הוא עכ"פ גוף האוהל שהוא הגג והדפנות] וכמדומה דמהפוסקים משמע דאין הבדל כלל בין אוהל קבע לבנין גמור עיין במשנ"ב שט"ו בהקדמה לסעיף ד' דנ' דאוהל קבע הוא בונה גמור וכן נ' בביאוה"ל ריש סי' שט"ו לענין אבנים של בית הכסא דאין חילוק בין אוהל לבונה וכן נ' בחזו"א מה שהק' על הרי"ף דבאין גגה טפח אם נעשה לזמן מרובה יהא בזה משום בונה ואכמ"ל בכ"ז] וא"כ אף דכלפי מקום זה יצר אוהל חדש מ"מ בעיקר הבנין של האוהל לא עשה כלום וא"ש ד' הנודע ביהודה, [ואמנם בעיקר גדר אוהל וחילוקו מבונה יש לדון באופן אחר קרוב לדרכו של הפנ"י ונימא דגדר אוהל הוא כה"ג דווילון [או כל כה"ג דניכר מצ"ע דאינו נעשה לעולם כמו סכך סוכה וכדומה אף דנעשה מעץ שהוא דבר שבעצם אפשר לבנותו לעולם והוא בנין גמור מ"מ אופן בנייתו דמניחו ע"ג בדפנות ואינו מתחבר לכלום הוא אופן של בנין שאינו גמור שאינו נעשה לעולם] ויסוד הדברים הוא דבנין בית לעולם אפשר לדונו כבנין בקרקע כיון שהוא מחובר לקרקע ועיקר הבנין הוא לבנות בקרקע וכיון שהוא מחובר לקרקע הוי בנין גמור [ועיין בחבורה לעיל במלאכת בונה מה שנ' בכ"ז לענין חילוק הדין ברפוי בקרקע לרפוי בכלים אפילו למ"ד יש בנין בכלים עי"ש] וכל' הגמ' בפ' כל הכלים יש בנין בקרקע ואין בנין בכלים [אמנם ל' רש"י בביצה יש בנין בבתים ואוהלים ולא בכלים] אמנם ענין אוהלים הוא דכיון דהוא אוהל בעלמא ואינו קבוע שם א"כ אף דמונח ע"ג קרקע מ"מ אינו משתייך להקרקע ואינו נידון כבנין בקרקע דהיכא דאין האוהל קשור לקרקע אף דמונח ע"ג קרקע וודאי י"ל כן ואף דמצינו דאדנים הוי בנין בקרקע כיון דמונחים ע"ג קרקע היינו משום דהוא צורת בנין גמור ע"ג קרקע ודנים זאת כמתאחד עם הקרקע ואי"צ חיבור כל שמתאחד עם הקרקע אבל אוהל שהוא ווילון בעלמא אין אנו דנים אותו כמתאחד עם הקרקע ואף אם קשור לקרקע י"ל דע"י קשר בעלמא אינו חיבור גמור לקרקע וא"כ באמת אינו בנין בקרקע [ועיין בספר קהילו"י שהלך בעיקר ע"ד זה אלא שלא ביאר החילוק בין אדנים של המשכן לאוהל] ועיקר הבנין בזה הוא כמו למ"ד יש בנין בכלים כמו כן נתחדש לכו"ע דבנין אוהלים חשוב לקרותו בנין מחמת דעכ"פ הוא יוצר מקום לשימוש והוי כבית [ול"ד לכלים דאין להם תורת מקום] ומצינו הרי חיוב אוהלים אף בדבר שאינו מונח כלל על הקרקע כמו דמצינו בכילה שגגה טפח לד' הרי"ף וע"כ אין חיובה כלל מחמת שייכותה לקרקע ובזה א"ש היטב הא דמצינו בגמ' עירובין לד' דבכלי שיש בו ארבעים סאה יש בנין משום דהוא כאוהלים והכוונה בזה הוא דבבנין אוהלים נתחדש בנין אף דאינו בקרקע אלא בנין בפ"ע ובזה כו"ע מודו דאף דאין בנין בכלים מ"מ יש בנין באוהלים [והנה לפי"ז נ ' דכמו שמצינו בתרוה"ד שהובא בפוסקים ר"ס שי"ד דבכלי שיש בו ארבעים סאה איכא בנין אף היכא דאינו עיקר הבנין כמו החיוב דקודח כ"ש דהוא רק תיקון בעלמא של הכלי מ"מ חייב בזה משום בונה ה"ה באוהל אם יוסיף לו תיקון יהא חייב ] וי"ל בכ"ז]

1. אמנם יש לדון בזה דמשמעות הדברים היא דסגי בחלל טפח תחת שולי הכובע עד לארץ ואע"ג דשם אין לו צורך כלל להגן מ"מ מצרפים החלל טפח של שם ולא בעי' בין גופו לכובע טפח חלל תדע שאם גדר האוהל הוא מה שמגן על גופו שאינו תחתיו ובעי' שיהא חלל טפח באלכסון כנגד גופו לכאורה הוא כלפיו כשיפועי אוהלים ועוד דאין לומר דבעי' חלל טפח באלכסון שכנגד גופו דא"כ כשיוצא השפה מכנגד ראשו טפח אין חלל טפח באלכסון ובעי' שיצא יותר מטפח ובגמ' מבואר דסגי בטפח היוצא מכנגד ראשו ומכל זה מבואר להדיא דהחלל טפח על טפח הוא תחתיו ממש של שפה הבולטת מכנגד גופו ומבואר מזה דאף דבעי' חלל טפח על טפח מ"מ לא בעי' שיגן על חלל טפח על טפח דהרי הכא לחלל טפח על טפח שהוא מתחת השפה הבולטת מכנגד ראשו אינו צריך כלל שיגן שם אלא הם ב' דינים נפרדים האחד דיהא נעשה להגן והשני דיהיה חלל טפח על טפח אבל אי"צ שיגן במקום החלל טפח על טפח ולפי"ז ג"כ מבואר דלא כהגן המלך הנ"ל דלפי"ז הכא האדם אינו אלא מצידי האוהל דהחלל טפח על טפח הוא מתחת כנגד השפה הבולטת ומ"מ חשיב נעשה להגן מכח מה שמגן על האדם ויש לדון בכ"ז, [↑](#footnote-ref-1)