כלים פכ_ח מ_ו
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_ב

**כלים פכ"ח מ"ו**

א] **מטלית שטלאה על הקופה מטמאה אחד ופוסלת אחד,** הר"ש פירש דכיון שטלאה על הקופה פרח ממנה טומאת מדרס, דקופה לא חזיא למדרס, ואגבה נתבטלה מתורת מדרס, וכ"כ הרא"ש, ובחי' הגר"א הק' ע"ז ז"ל, לאו משום דהקופה לאו בר מדרס, דמ"מ הו"ל ככיפה דמתני' הקודמת, עכ"ל, ושמא כונתו להק', דאם כל טעם טהרתה הוא משום דכבר אינה בת מדרס, א"כ הי' בדין דישתייר על המטלית טומאת מגע מדרס, לדעת ר"מ דטומאת בית הסתרים מטמאה, ואין לומר דמתניתין דהכא דלא כר"מ, דהרי סיפא דמתניתין ר"מ היא, וכמו שמצינו בכיפה שנתנה על הספר, דאף דלא חזיא למדרס ונטהר מטומאת מדרס שעלי', מ"מ אינה נטהרת מטומאת טמא מת שעלי', וא"כ מ"ט תנן הכא דאם הפרישה מן הקופה המטלית טהורה, ואין עלי' טומאה כלל.

וצ"ל בדעת הר"ש והרא"ש, דלעולם כ"ז שהמטלית מחוברת לקופה, ה"ה טמאה מגע מדרס, והא דכשהפרישה מן הקופה המטלית טהורה, הוא משום דכשהפרישה בטל ממנה תורת בגד לגמרי, וכמש"כ הר"ש והרא"ש ע"פ התוספתא דאף אינה מקב"ט מכאן ולהבא אלא בשחישב עלי', וע"כ היא נטהרת מטומאתה.

והך מילתא דכ"ז שהמטלית מחוברת לקופה יש עלי' עצמה טומאת מגע מדרס, ורק כשהפרישה היא נטהרת, הוא מבו' כן גם בד' הרמב"ם בפיהמ"ש שכתב דכשתפרה על קופה וכו' הרי הקופה עם המטלית נהיו במדרגת ראשון לטומאה, כי בעשותו אותה חיפוי לה ירדה, ואם הפריש המטלית מן הקופה וכו' והמטלית טהורה כיון שבטלה אצל הקופה ונמצאת הסרתה מן הקופה כעין קריעה וקלקול לה, עכ"ל, ומבו' להדיא דכ"ז שהמטלית מחוברת לקופה ה"ה ראשון לטומאה, ורק כשהסירה מן הקופה, ה"ה נטהרת לגמרי, משום דהסרתה מן הקופה הויא כשבירה, ובזה מתבאר טעם מה שהוצרך הרמב"ם לפרש דהסרתה מן הקופה הויא כקריעה וקלקול, ובסד"ט נתחבט בזה.

ב] והנה אמנם בד' הרמב"ם נראה, דהא דכשטלאה על הקופה נטהרה מטומאת מדרס, אי"ז משום דהקופה לא חזיא למדרס, אלא הוא משום דהקופה אינה מינה, וע"כ כל שטלאה על הקופה ובטלה לה ונשתנית מבגד לקופה, ה"ה היא יורדת מטומאת אב לטומאת ראשון, והא דאינה נטהרת מכח זה לגמרי, י"ל דהוא ע"ד שכתב הרמב"ם בכ"ד בכלי שהוא אב הטומאה שנשתנה, דחשיב כנגע בכלי הקודם, והוי ראשון לטומאה.

ומקור ד' הרמב"ם לזה, פשוט דהוא מהא דמטהר ר"ש בסיפא בטלאה על השק או על העור, ור' יוסי מטהר בטלאה על העור ומטמא בטלאה על השק משום שהוא מינה, והרי דאף דהשק והעור ראויים למדרס, מ"מ אם כשטלה המטלית עליהן הו"ל ביטול דהמטלית, ה"ה נטהרת מטומאת מדרס, ועי' במי"ט ובחזו"א סימן ל"ג סק"ח שהק' מזה ע"ד הר"ש. ?העירוני דיש מקום לדון, דכל הא דמטהרינן בשק ועור, הוא רק אחר שהפרישה, אך כ"ז שהיא מחוברת ה"ה מטמא ב' ופוסל א', וע"כ הוצרך הר"ש ברישא לפרש טעם אחר, אך בל' הרא"ש בשלהי מתניתין לא מ' כן, וגם צ"ב הטעם לחלק כן?.

ובדעת הר"ש והרא"ש נראה די"ל, דמה שהוצרכו להא דהקופה לא חזיא למדרס, הוא לדעת ר"מ דמטמא בטלאה על העור, אף שאינו מינה, ולדעתו בע"כ דהא דכשטלאה על הקופה נטהרה מטומאת מדרס, הוא משום דהקופה לא חזיא למדרס, - ולדעת הרמב"ם צ"ל דר"מ דמטמא בטלאה על העור, אי"ז משום דס"ל דאף כשטלאה על דבר שאינו מינה לא בטלה, אלא הוא משום דס"ל דעור חשיב כמין בגד, וכמש"כ באלי' רבה, אך כל שטלאה על הקופה שאינה מינה, מודה ר"מ דבטלה.

ג] ובחי' הגר"א ובא"ר כתב דטעם טהרת המטלית שטלאה, הוא משום ששינה לשם אחר מבגד לקופה, וע"כ היא נטהרת מטומאתה, ונראה מדבריו שם דהיינו, דאף דבבגד לא מטהרינן בששינה לשם אחר, מ"מ כל שטלאה על הקופה והוי מכלל הקופה, לי"ב למעלת בגד, וע"כ כל ששינה אותה לשם אחר טהורה, וזהו שכתב הגר"א שם, דכשטלאה על הבגד אינה נטהרת משום דבבגד בכל ענין טמא, והרי דרק בטלאה על הבגד אית בה למעלת בגד, אך כשטלאה על הקופה לי"ב למעלת בגד, אך בדעת הר"ש והרא"ש שלא פירשו כן, נראה דס"ל דאף כשטלאה על הקופה, מ"מ כיון שהיא עצמה של בגד, אינה נטהרת במה ששינה אותה לשם אחר.

ד] **טלאה על הבגד מטמאה ב' ופוסלת א',** בד' הרמב"ם בפיהמ"ש ובפכ"ג מכלים ה"ח מבו' דהא דכל הבגד מטמא ב' ופוסל א', הוא מדינא דהמחובר לטמא טמא, וע"כ חשיב כל הבגד כמדרס, וכ"כ בדעתו במל"מ פ"ו ממטמאי מו"מ ה"ו,[[1]](#footnote-2) אך הר"ש והרא"ש פירשו דלא חשיב כל הבגד כמדרס, והא דהוא מטמא ב' ופוסל א', הוא מדינא דכלים הנוגעים במשכב, דכ"ז שלא פירשו ה"ה מטמאין ב' ופוסלין א', ועד"ז נחלקו הרמב"ם והר"ש לעיל פי"ט מ"ד בהא דתנן דנישא הזב על המטה ועל המזרן מטמא ב' ופוסל א', עיי"ש.[[2]](#footnote-3)

ובמל"מ שם כתב דלפ"ז אף אם לא טלאה על הבגד, אלא שהוא נוגע בה, מטמא הבגד ב' ופוסל א', והא דתני לה בשטלאה על הבגד, הוא אגב רישא דטלאה על הקופה דמטמאה א' ופוסל א' ואם הפרישה טהורה לגמרי, דהיינו דוקא בשטלאה, אך אם לא טלאה, טמאה המטלית מדרס, ואף הקופה הנוגעת בה מטמאה ב' ופוסלת א'.

ועיי"ש שכתב עוד, דהטעם שהוצרך הר"ש לפרש כן, הוא משום לישנא דמתניתין דקתני מטמא א' ופוסל א' וכן מטמא ב' ופוסל א', ואם כפי' הרמב"ם הול"ל במקום מטמא א' ה"ז טמא מגע מדרס, ובמקום מטמא ב' ה"ז טמא מדרס, עיי"ש בדבריו, ועי' במי"ט שהאריך בד' הר"ש בזה.

ה] ובטעמא דהר"ש והרא"ש דאין הבגד כולו טמא מדרס מדין מחובר לטמא, מבו' במל"מ שם דהוא משום דאיירי בשטלאה מרוח אחת, דתנן לקמן מ"ז דאינו חיבור, וע"כ לא חשיב כל הבגד כמחובר לטמא, עיי"ש, ועמש"נ להלן מ"ז אות ? דכ"ה מוכרח מד' הרע"ב שם, ובחזו"א סימן ל"ג סק"ט הק' דלא משמע כן מלישנא דמתניתין, ועיי"ש שהק' עוד ע"ז, דאם איירי מתניתין בשחיברה מרוח א' דאי"ז חיבור, א"כ מ"ט כשטלאה על הקופה בטלה, ואי נימא דאף דתפירה מרוח אחת לא חשיב חיבור, מ"מ חשיב מעשה כיון דאין דעתו לשמש עוד בהאי מטלית תשמיש בגד אלא תשמיש קופה, וכן צידד המל"מ שם דלדעת הר"ש נטהרת המטלית בשטלאה על הקופה מרוח אחת, (ועיי"ש שכתב דלדעת הרמב"ם אינה נטהרת בכך), א"כ בדין הוא דהמטלית טהורה לגמרי, דאזיל ממנה שם בגד, ועדיין לא נתחברה לקופה, עכ"ד, ולמש"נ לעיל אות א' יש מקום לישב, וצ"ע בזה.

ובחזו"א שם סק"ח פירש, דהא דאין הבגד כולו טמא מדין מחובר לטמא, הוא משום דהטלאי הוא טפל לבגד, ודמי להא דתנן לעיל פכ"ד מי"ז במהוהה שטלאה על הבריאה הולכין אחר הבריאה, ופירש הראב"ד בפכ"ז מכלים הי"ז, דל"ד לכרע שחיברה למטה דהוי הכרע צורך המטה שאין תשמיש למטה בלא הכרע, ומשא"כ בטלאי ע"ג כלי הולכין אחר עיקר הכלי, וה"נ הכא דכוותה, ועיי"ש מש"כ עוד בזה.

ועיי"ש בחזו"א שהק' ע"ד הר"ש, דמ"ט חשבינן לכל הבגד כנוגע במדרס, הרי הו"ל מגע בית הסתרים כיון שתפרה ובטלה, אך למש"כ המל"מ דאיירי בשטלאה מרוח אחת דאינו חיבור לה, ניחא.

1. ועיי"ש שכתב עוד, דמש"כ הרמב"ם בפיהמ"ש דהוא כמו שהתבאר בפרק שלפני זה, כונתו הוא להא דתנן לעיל פכ"ז מ"ז לגיר' הרמב"ם שם, דבגד שארג בו שלשה על שלשה ונטמא מדרס ואח"כ השלים עליו את כל הבגד, הבגד כולו טמא מדרס. [↑](#footnote-ref-2)
2. והנה אמנם תנן בזבים פ"ה מ"י דכל הנוגע בא' מכל אבות הטומאות שבתורה מטמא א' ופוסל א' חוץ מן האדם, והרי דכל הך דינא דכשלא פירש מן המשכב חשיב כאב הטומאה הוא רק באדם ולא בכלים, וכן פירש הר"ש שם, וכ"כ הר"ש גם שם רפ"ד ורפ"ה, ובפשוטו צ"ל דמכוון הר"ש הכא הוא למש"כ בזבים שם ע"פ התוספתא, דכלים הנוגעין בזב חשובין בשעת מגען כאב הטומאה לגבי אוכלין ומשקין ועושין ראשון שני ושלישי, וכתב הר"ש שם דהוא מדרבנן, וע"כ ה"נ המזרן הנוגע במטה מטמא ב' ופוסל א', וכ"כ במל"מ שם, ואמנם צ"ב מש"כ הר"ש ע"ז כדתנן במסכת זבים, שהרי אדרבה במתניתין לא מצינו כלל להך דינא, אך מצינו כן גם בד' הר"ש לעיל פי"ט מ"ד שהביא לדינא דמתניתין דזבים על כלי הנוגע במדרס דהו"ל כאב הטומאה, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-3)