מראה מקומות זמני היום והלילה
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / ענייני במה מדליקין / זמני יום ולילה - הרב מאיר קאופמן

**סוגיא דבין השמשות [כללי]**

**א. זמן בין השמשות ב.זמן הלילה ג.הלכה כר"י או כר"י ד. שיעור מיל ה.שעות היום והלילה מעלות השחר או מהנה"ח [ו. שקיעה בעומד בהר ובעמק]**

**א. שבת ל"ד: ת"ר – ל"ה: ת"ר ב. פסחים צ"ג: אמר עולא – צ"ד. ת"ש**

**א. בגדר בין השמשות – תוס"ר ד"ה ר' יוסי, ר"ש פ"ק דזבים בסופו, חידושי הגר"ח הלכות עירובין ד"ה והנה באמצעו, ועיין אבן האזל הלכות קר"ש פ"א ה"א בסו"ד ובמשנת ר"א סימן ב' סק"ד מה שהביאו מהירושלמי ועיין חידושי מהר"ל ל"ד. ד"ה ואין [ועין ריטב"א יומא מ"ז: לענין בין הבינים]**

**ב. מטילין אותו לחומרא – עיין ראשי יוסף בסוגין ועין חידושי רעק"א יור"ד סימן ט"ז לענין ס"ס**

**ג. רש"י ד"ה ספק - עיין רש"ש**

**ד. אביי הוי דאוי וכו' – רשב"א ד"ה אמר רבא ועיין ביאור הגר"א רס"א ויור"ד סימן רס"ב ועיין מהר"ם בביאור הגמ'**

**ה. הרוצה לידע שיעור דר' נחמיה – עיין רש"י תוס' רמב"ן ורשב"א ובביאור הגר"א רס"א ועיין מהר"ח או"ז קפ"ו [ועיין שו"ת חת"ס ח"ו סימן ט"ז ובחזו"א ל"ט סקי"ח לענין אכילת פרס מה שלמדו מסוגין]**

**ו. זמן בין השמשות – תוס' בסוגין תוס' מנחות כ: [זבחים נ"ו.] רמב"ן בתורת האדם [אבלות ישנה] הובא בליקוטים פסחים נ"ד, רשב"א בסוגין, ביאור הגר"א סימן רס"א באריכות ויור"ד סימן רס"ב ס"ה [ועיין ב"ח רס"א מה שהביא מהיראים] ועיין ברכות ב. בסוף העמוד ובתוס' ובבעל המאור שם ועיין מהר"ח או"ז סימן קפ"ו**

**ז. במחלוקת רבה ורב יוסף – רא"ש ועיין רשב"א ור"ן לעיל כ"א: ובר"י מלוניל בסוגין לענין כוכב אחד יום ועיין ביאור הגר"א הנ"ל וביור"ד סימן רס"ו**

**ח. במחלוקת ר' יוסי ור"י – ביאור גר"א הנ"ל, ועיין בה"ל רס"א ד"ה ושיעור, שער הציון רל"ג סקכ"א, תט"ו ס"ג בבה"ל, שמ"ב בה"ל ס"א ד"ה ביה"ש, תפ"ט סקי"ד, שעה"צ תקס"ב סק"ב, מ"ב רל"ג סקי"ד, רצ"ט ס"א ובבה"ל, תט"ו ס"ג, תצ"ג שעה"צ ל"ו, תפ"ט ס"ב, תרנ"ב סק"ב ושער הציון שם**

**ט. האם לר"י הוא תלוי בכוכבים – תוס' ד"ה תרי ועיין ביאור הגר"א רס"א בסופו וברמב"ן בתורת האדם דמבואר דלר"י אינו תלוי בכוכבים**

**י. כל תענית שלא שקעה וכו' – תענית י"ב וברא"ש שם ועיין תוס' בע"ז ל"ד. ב"י תקס"ב ובמ"ב שם [ועיין פסקי תוס' בתענית סימן ל"ב]**

**י"א. דם נפסל בשקיעת החמה – תוס' מנחות כ: ובזבחים נ"ו. ועיין תר"י ריש פ' תפלת השחר ועיין שאגת אריה סימן י"ז ובמ"ב רל"ג סקי"ז ועיין ביאור הגר"א דמנחה כנגד קטורת [ועיין אבי עזרי פ"א מפסוהמ"ק] השלמת ענין זה אי"ה בהמשך בענין שעות היום האם מעלה"ש או נה"ח**

**[י"ב. הנחת תפילין בין השמשות או חיוב סילוקן בפרהסיא מנחות ל"ו.: – מג"א סימן ל' ובמ"ב שם סק"ג וסקט"ו ובבה"ל ד"ה אם ועיין ספר התרומה דמבואר דלא כמג"א]**

**סוגיא דבין השמשות – שבת ל"ד: ל"ה: [שיטת ר"ת והגאונים]**

א]מבואר בסוגין דדעת ר' יוסי דבין השמשות כהרף עין זה נכנס וזה יוצא ולר"י זה שיעור ג' רבעי מיל ועיין תוס' שכתבו שודאי שגם לר"י יש שיעור זמן של ספק כמבואר בזבים ועיין תוס"ר שביאר שר' יהודה גם מודה שיש זמן של בין השמשות של ר' יוסי אלא שס"ל שיש ספק על הזמן דג' רבעי מיל מתי זמן זה וכן הוא בחידושי הגר"ח הלכות עירובין וע"ש שנקט שהספק של הזמן שהוא בין השמשות זה ספיקא דדינא אבל כל הג' רבעי מיל זה בגדר ספק במציאות ע"ש הנפק"מ וצ"ב מהיכי תיתי לומר שיש כאן שני ספקות והנה לראשונים לקמן ששני כוכבים בין השמשות ושלש לילה ודבר זה הוא לכולם א"כ בהכרח כנ"ל שזמן זה הבין השמשות רק שלר' יהודה יש עוד ספק מתי זמן זה כמבואר בתוס' עוד יש לבאר שנקט שבין השמשות יסוד ספיקא דדינא וכדלקמן מהר"ש דהינו שיש סיבה לומר שזה יום ויש סיבה לומר שזה לילה ויש צד שזה סיבה לדון שחציו יום וחציו לילה והנה לפ"ז אם כל הזמן הוא אותו ספק א"כ אין צד ספק כל רגע ורגע אולי זה משתנה ופשטות הגמ' כמבואר בתוס' שכל רגע ורגע אולי זה משתנה ולכן בהכרח שיש כאן שני ספיקות ודו"ק בזה

אמנם עיין ר"ש בזבין סוף פ"א שכתב שלר' יהודה יש ספק אחד על ג' רבעי מיל שאו שכולו יום או כולו לילה או חצי חצי [ולדבריו אם ראה בחצי הראשון שיעור שני ראיות אין צד שהוא זב בעל שני ראיות] ולר' יוסי כהרף עין הכונה שזה שיעור קטן מאוד שבו יש ספק כנ"ל או כולו יום או כולו לילה או חצי חצי אמנם מתי זמן זה הוא זמן מועט לאחר זמן ר' יהודה ויש בו ודאי יותר משיעור הרף עין כדהוכיח שם מהתוספתא ומשמע מדבריו שזה תליא הא בהא דהינו שכיון שלר' יוסי זה כהרף עין לכן זמן הספק הוא לא בזמן דר' יהודה ובזה א"ש שבלשונו של ר' יוסי מבואר שחולק אלא שצ"ב למה זה תליא הא בהא וצ"ל ששיעור ספק של כהרף עין זה סברא להסתפק בין שני כוכבים לשלש שזה רק לאחר ג' רבעי מיל שאז יוצא שלש כוכבים והנה בפשוטו כונתו דלר' יהודה יש כאן ספק דיני איך להגדיר זמן זה שיש לו תכונה של יום ויש לו תכונה של לילה ויש צד לומר שזה סיבה לדון שחציו יום וחציו לילה ועיין ריטב"א ביומא מ"ז. לגבי בין הבינים דמשמע קצת כנ"ל ועיין חידושי מהר"ל ל"ד. שנקט שבין השמשות זה ספק למשה רבינו ועיין ירושלמי פ"ק דברכות דהקשה על המשנה בזבין איך שייך ראיה שמקצתה ודאי יום ומקצתה ודאי לילה ויש בה מבין השמשות הרי זה יותר ממאה אמה שזה כג' ראיות כמבואר זבין פ"א והירושלמי עונה או שזה כר' יוסי או שהכונה לכשיבוא אליהו והירושלמי שואל הרי כשהוא יבוא הוא גם יפשוט הספק של בין השמשות ומשמע שהמ"ד השני ס"ל שספק זה לא יפשט ויתכן שכולם מודים שיש כאן שני סוגי ספקות רק דנחלקו האם יש סברא שספק אחד ישאר ספק קבוע ועיין ביאור הגר"א שם שלא גרס קושיא זו ומשמע שנקט שלכו"ע זה ישאר ספק וצ"ע דבר זה ועיין ספר זמנים בהלכה [של הרב בינוש] שהביא מדרש הגדול בראשית וז"ל **ויכל אלקים ביום השביעי, וכי ביום השביעי כלה, והלא הכל נברא בששת ימי בראשית, ומה ת"ל ויכל אלקים ביום השביעי, אלא אלו י' דברים שנבראו ביה"ש וכו' עלה בהן מחשבה ליבראות ביה"ש בין יום ו' ובין יום ז', מכאן אמרו חכמים ביה"ש ספק אם הוא מן היום או מן הלילה ודנין בו להחמיר בכל מקום, ע"כ,** ומשמעות הדברים שמשמעות התורה שיש דברים שנבראו בשבת ומאידך מבואר בתורה שהכל נברא ביום השישי ולכן ביאור חז"ל שזה בזמן בין השמשות שיש בו תכונה של יום ז' ומאידך יש בו סיבה להיות יום ו' וכן ביאר המהר"ל בספרו דרך החיים על אבות פ"ה מ"ו ע"ש

ב]**ספק לטומאה:** עיין ראשי יוסף שהקשה למה לא נימא שיש כאן ס"ס אולי הכל מהיום אולי הכל מהלילה ורק יש צד אחד שחצי ביום וחצי בלילה וע"ש שכתב שכולי שם ספק חד הוא האם זה אותו יום או לא ועיין בה"ל תחילת סימן רס,א שאםלא יודע אם הגיע בין השמשות אין זה ס"ס כיון ששם ספק חד הוא האם עכשיו יום או לילה אמנם עיין רעק"א יור"ד סימן ט"ז שנקט שכה"ג אומרים ס"ס וצ"ע מסוגין ואולי הוא חומרא לענין טומאה ולענין א"ת וחטאת העוף הבאה על הספק אמנם בפשוטו מבואר בראשונים נידה כ"א שלא מביאים א"ת או חטאת העוף הבא על הספק בס"ס

ג]מבואר בגמ' דנחלקו רבה ורב יוסף האם בין השמשות הוא משקעת החמה או כשיעור אחד חלקי שתים עשרה ממיל יותר מאוחר וכתב הרי"ף שמספק לחומרא ועוד שרבה ורב יוסף הלכה כרבה אמנם עיין רשב"א שהביא מרבינו יונה שנקט שכל זה כשנחלקו בסברא אבל ששניהם נחלקו בשם רב יהודה אין כלל זה וכתב שלכאורא יש להוכיח שהלכה כרב יוסף מהא דאביי היה מסתכל לצד מערב לראות האם פני מזרח מאדימים ומה הענין אלא בהכרח שנקט שזה עדין יום ורצה לדעת דבר זה אמנם ע"ש שדחה שרצה לראות שעדין לא השחיר הכל ונפק"מ שיכול להקל קולות דבין השמשות ובביאור הגר"א כתב שהסימן של ג' כוכבים זה קשה כי לא יודעים מה זה כוכבים בינונים ולכן העדיף לראות שאין שום אדמימות אלא הכל שחור ועיין רשב"א שהביא ירושלמי כר' יוסף והנה כתב רבינו יונה דנפק"מ למוצאי צום דהינו שאפילו שנקט שבין השמשות מותר אבל רק ודאי בין השמשות ולא ספק רבה ורב יוסף וצ"ב הטעם הרי ספק דרבנן לקולא ויתכן שיש כאן צד קולא וחומרא בספק בין השמשות ורק שלענין זה היה כלל שספק להקל וזה רק מה שהוא בכלל ביה"ש ולא ספקות אחרים כלל ויתכן שזה שורש טענת הגר"א ביחס לספק דר' יוסי ששני קולות בהדי הדדי לא מקלינן ועין רשב"א כ"א. שנקט בדעת הבה,ג שפסק כר' יוסף ע"ש

ד]הגמ' אומרת שהכונה פנים המאדימים את המזרח והנה לכאורא הכונה שיש אדמימות במערב וצ"ע א"כ למה הבריתא הדגישה שזה מאדים את המזרח ועיין מהר"ם שביאר שעיקר הסימן זה באמת האדמה שבצד מזרח אלא שזה קורא מהאור שבצד מערב ואביי אמר שיותר קל לבדוק בצד מערב שאם יש שם אור חזק סימן שיש עדין אור בצד מזרח

ה]יניח חמה בראש הר הכרמל: רש"י ביאר שעיקר הכונה שהוא ירד ויטבול ויעלה הוי לילה דהינו שכל זה לוקח עד חצי מיל לאחר שקיעת החמה ובזה א"ש שלא כתוב ר' יהודה דלר' יהודה הרי זה שיעור יותר גדול ובפשוטו לפ"ז כונת הגמ' מרגע השקיעה עד חצי מיל אמנם תוס' ביארו שהכונה שמספיק לטבול ולפ"ז הכוונה שיש כאן סימן מתי זה שקיעת החמה וצ"ב מה צריך סימן ולר"ת שלא ברור מתי זה שקיעת החמה א"ש וכן ביאר ברשב"א ועיין תוס' שהקשו למה הגמ' לא אמרה סימן זה לר' יהודה שידעו מתי השקיעה וכתבו שלר' יוסף א"ש דלר"י שקיעת החמה יותר מאוחר ועיין רשב"א שכתב לבאר שהכונה שירד מראש הר הכרמל ויחזור ויעלה וזה זמן שודאי לילה ויודע שטבל עדין ביום ולפ"ז א"ש שנקטו ר' נחמיה כרש"י כנ"ל אלא שצ"ע לשיטת ר"ת כיון שירד כשעדין החמה נראית א"כ איך הספיק באותו ג' רבעי מיל לחזור ולעלות וצ"ל שבאמת טבל הרבה זמן קודם שקיעת החמה ועין רמב"ן דמבואר דביאור רש"י לא מתאים אם שיטת ר"ת משא"כ תוס' וצ"ל שאם באים לומר מתי לילה ולא ביחס לאדם שטבל לא יתנו סימן של זמן משקיעה ראשונה משא"כ אם מדובר שטובל קודם שקיעת החמה א"כ הביאור שבאו לומר לאדם שרוצה לטבול שיספיק לטבול ועיין ביאור הגר"א סימן רס"א

ועיין שו"ת חת"ס ח"ו סימן ט"ז שנקט שלרש"י הכונה ממש השקיעה ולפ"ז דיק מכאן שזמן טבילה זה חצי מיל והביא גמ' בכריתות י"ג שאדם יכול להתחיל לאכול ולטבול ולעלות ולהמשיך לאכול וזה עדין תוך כדי אכילת פרס ולפ"ז דיק שזמן אכילת פרס זה לפחות ט' דקות אמנם תמה על זה דמפורש בתוספתא בזבין הובא בר"ש ובראשונים בסוגין שזמן טבילה זה מ"ט אמות ולא יותר אמנם יתכן שכאן כונת רש"י שהוא לא ממש במקום הטבילה אלא על שפת הים מקום שיכול להוריד בגדיו וללכת ולטבול וזה ודאי יותר זמן ובעיקר ראיתו צ"ע דבגמ' כריתות אולי מדובר שאכל כשהוא תוך המים ומיד טובל וממשיך לאכול ועיין חזו"א ל"ט סקי"ח

ו]הגמ' מביאה בריתא שכוכב אחד יום שנים בין השמשות שלש לילה עיין לקמן ולעיל דהבאינו דתוס' נקטו שזה לכו"ע אמנם ברמב"ן מבואר שזה רק לר' יוסי וכן גירסת ר"ח בגמ' שזה ראיה לר' יוסי ועיין ברשב"א כ"א. שהביא דהבה"ג הביא בהלכות חנוכה הבריתא הנ"ל דכוכב אחד יום שזה בא לפסוק הלכה כר' יוסף דהינו שנקטו שודאי שאין כוכב קודם שקיעת החמה וזה גם לר' יהודה ובהכרח שאפשר לעשות מלאכה לאחר שקיעת החמה אמנם מבואר שבהכסיף זה שני כוכבים והשלישי רק בסוף בין השמשות וצ"ע וע"ש שכנראה גרסו לעיל אחרת וכמו שהקשה באבני נזר סימן רצ"ז רצ"ח ע"ש ועין ר,י מלוניל שביאר הבריתא כר' יוסף וכנ"ל

ז]מבואר בגמ' שלר' יהודה זמן בין השמשות זה ג' רבעי מיל ועיין תוס' בסוגין וברכות ב: פסחים ב. מגילה כ: שנקטו כדבר פשוט שזה מוסכם לכו"ע שזמן הלילה תלוי בצאת הכוכבים כמבואר בפסוק ואנחנו עושים מלאכה מעלות השחר ועד צאת הכוכבים וכתוב והיה לנו הלילה משמר והיום למלאכה ולפ"ז ביארו שכולם מודים ששלשה כוכבים לילה רק צריך כוכבים בינונים ונסתפקו מתי זה דלר' יהודה זה משקיעת החמה עד ג' רבעי מיל ולר"י זה לאחר זה כשיעור כהרף עין ולפ"ז הקשו שפה הגמ' אומרת יציאת הכוכבים זה לאחר ג' רבעי מיל ובפסחים מבואר בגמ' שזה לאחר ד' מיל אמנם עיין רמב"ן בתורת האדם וכן בביאור הגר"א סימן רס"א בסוף אריכות דבריו שחלקו ונקטו שלר"י לילה לא תלוי בכוכבים אלא בביאת השמש ובזמן זה נסתפק האם חשיב ביאת השמש ורק ר' יוסי ס"ל שזה תלוי בכוכבים ולשון הגמ' שנים בין השמשות שלש לילה זה רק לר"י אבל לא לר' יהודה [והנה הרמב"ם העתיק ששלשה כוכבים לילה דהינו שכתב סימן מציאותי דהינו שזה זמן דר"י דאם גם לר"י זה כך לא שיך לומר כזה טעם ועיין מאירי שהקשה על הרי"ף שהעתיק הגמ' שכוכב אחד יום שזה רק לר' יוסי וזה כרמב"ן] ולפ"ז אין מקום לקושית ר"ת לשאול סתירה מר' יהודה לר' יהודה אמנם הרמב"ן הקשה בצורה אחרת לגמרי דר' יהודה בפסחים אומר עשר מיל הוי היום ועשירית לאחר שקיעת החמה וכאן אומר שג' רבעי מיל לאחר שקיעת החמה הוי לילה ובאמת יש לשאול מצד דבגמ' כאן משמע שר' יוסי זה סמוך לר' יהודה ובגמ' שם מבואר שזה רק לאחר ד' מיל [וכן העמיד הקושיא בשיטה לר"ן ע"ש] אמנם עיין בראב"ן הובא במרדכי שבאמת ישב שר' יוסי זה רחוק מר' יהודה וזה באמת לאחר ד' מיל ועין ביאור הגר"א רס,א שתמה על זה שהוא נגד פשטות סוגין והנה בפשוטו לגר"א שבשקיעה ראשונה זה ספק לילה לכאורא לא שייך לומר שזה מצד כוכבים דהרי עדין אין שום כוכבים ורק לר"ת יתכן לומר שלכו"ע זה תלוי בכוכבים והנה לענין האופן דהרמב"ן העמיד הקושיא יתכן לישב שכאן הכונה לא יום דיני אלא יום מציאותי והכונה שיש סרך אור עוד יש לדון שלגר"א שמסקנת הגמ' שהעשר מילין זה מהנה"ח עד השקה"ח א"ש שהכל זה ביום ודו"ק בזה

והנה עיין ק"ש ריש פסחים שכתב לדון האם הכוכבים זה סימן או סיבה ונפק"מ לחצי דבר ולנ"ל לדעת ר' יהודה אין לזה מקום לדון אמנם בפשוטו מפורש בתורה ובא השמש דהינו שזה הקובע והכוכבים זה רק סימן לרמת חושך שחשיב שהשמש בא וזה ודאי שאם לא יהיה כוכבים גם בזמן זה יחשב לילה

ח]בעיקר קושית ר"ת עיין בדבריו שחידש שיש באמת שני שקיעות יש שקיעה ראשונה שעל זה הגמ' בפסחים דיברה שזה מתי שעגולת השמש נעלמת מהעין וארבע מיל אחרי זה הוא ודאי לילה לר' יהודה ולר' יוסי הוא קצת אחרי ויש שקיעה שניה שזה סוף שקיעה וזה ג' רבעי מיל קודם הלילה ואז הוא זמן בין השמשות ור"ת הוסיף לדייק הלשון דהגמ' בפסחים אומרת שקיעת החמה שזה תחילת שקיעה והגמ' בשבת אומרת משתשקע החמה שזה סוף שקיעה והנה תוס' הביאו כמה גמרות שנקטו הלשון שקיעת החמה והכוונה שקיעה שניה א. כל תענית שלא שקעה עליו חמה ב. הגמ' בנזיר כגון דחזאי תלתא יומי סמוך לשקיעת החמה ג.כל המניח תפילין לאחר שקיעת החמה דזה רק מתי שהוא ספק לילה וצ"ע והנה תוס' ביארו שהכונה של הגמ' בשבת משתשקע החמה שזה שקיעה שניה דהינו שזה סוף השקיעה אמנם מבואר שזה לא צאת הכוכבים אמנם עיין ספר הישר וכן הוא בסוף תוס' במנחות שנקטו שכיון שהלשון משמע סוף שקעת החמה א"כ זה ממש צאת הכוכבים ורק בגמ' שבת מוכח שזה קצת קודם [ועמד על זה באבני נזר סימן רצ"ז] והוכיח דבר זה מהא דהגמ' זבחים נ"ו אומרת שהמחשבת פיגול על בשר זה משתשקע החמה והרי כדי שיהיה פסול ודאי זה רק בצאת הכוכבים ולא בספק שקיעת החמה אמנם עיין ב"י סימן תקס"ב שהביא הגהות מימוני שנסתפק שגם לר"ת סתם לשון משתשקע החמה זה תחילת שקיעה שניה וכן הביא הגר"א רס"א ויור"ד רס"ו מהרשב"א והר"ן לענין חנוכה שביארו הלשון משתשקע החמה שזה שקיעה שניה אמנם תחילת שקיעה שניה וכן נפק"מ לגמ' כל תענית שלא שקעה חמה האם הכונה צאת הכוכבים או הכונה שקיעה שניה עוד נפק"מ לגבי הגמ' כל המניח תפילין לאחר שקיעת החמה דתוס' במנחות ביארו הכונה לילה אבל בין השמשות אין איסור וכן פסק המג"א סימן ל' אמנם הפמ"ג נקט שהכונה שקיעת החמה כפשוטו וכן מפורש בספר התרומה הלכות תפילין אמנם המג"א דיק מהמרדכי כדבריו אמנם לכאורא יתכן שעיקר כונתו צאת הכוכבים שזה שקיעה שניה ולא שקיעה ראשונה אבל אין כונתו צאת הכוכבים ולא שקיעה שניה וכן הוא במאמר מרדכי שם [ובהרבה מקומות כוונת הראשונים צאת הכוכבים שזה שקיעה שניה דהינו השקיעה שקשורה לזה ובפשוטו כן מוכח מהרא"ש שכאן הביא את רבינו יונה לגבי תענית שזה עד השקיעה ובתענית כתב שזה עד צאת הכוכבים]

ט]ועיין ביאור הגר"א שכתב לישב שכונת הגמ' בפסחים צאת כל הכוכבים וכמו שבשחר יש ד' מיל מתחילת הארת השמש כך בצאת הכוכבים עד שהשמש נעלמת לגמרי זה ד' מיל ורק אז ניכרים כל הכוכבים אמנם הדין לילה זה כבר לאחר ג' רבעי מיל ולפ"ז כונת הגמ' משתשקע החמה כפשוטו והנה בדברי הגר"א מבואר שודאי הכוונה תחילת השקיעה ולא גמר השקיעה וכן נקט לענין חנוכה וצום ולכאורא כונתו שלדבריו זה מוכרח דאין לומר שהכונה סוף שקיעה דהרי סוף שקיעתה זה לאחר ד' מיל ובהכרח הכוונה תחילת השקיעה ועוד שאין שום מקור להוציא את הגמ' מפשטותה כך שבפשוטו למאי דקי"ל כגר"א אין מקום לבאר הלשון שקיעה שזה סוף שקיעה ולפ"ז תמוה הצד להדליק נר חנוכה בצאת הכוכבים וכן לענין סוף צום וכן לענין הנחת תפילין משקיעת החמה ודאי שהכונה כפשוטו ועיין בזה לקמן דיש צד שכונת הגמ' לר' יהודה ולר' יוסי צריך בזמן הבין השמשות שלו

והנה יש בזה כמה נפק"מ בביאור כמה סוגיות ונבאר הדברים בס"ד א.עיין רמב"ן שנתקשה מהו זמן תוספת שבת שלא מסתבר שהחמה ניראת וכבר אפשר תוספת שבת ולכן ביאר שזמן תוספת שבת זה משקיעה ראשונה שיש משמעות לשמש שמתחילה לשקוע אמנם עדין תמה לגבי מוצאי שבת ולר' יהודה ביאר שזה עד צאת הכוכבים דר' יוסי אמנם לר' יוסי קשה וכתב שזה כדי שיצאו כל שלשה כוכבים קטנים וצ"ע לדעת שאר ראשונים והנה שיטת הרא"ש שהשיעור מפלג המנחה בערב שבת וזה קודם שקיעה ראשונה בפשוטו ומוכח שלא ס"ל מטענת הרמב"ן אלא שזהו השיעור אלא שצ"ע במוצאי שבת מה השיעור אמנם יתכן שזה עד צאת כל הכוכבים ועל דרך הרמב"ן והנה הרמב"ן הקשה מהלשון ב"ה מתירים עם השמש והוכיח כדבריו כנ"ל ובגר"א כתב שמזה מוכח שאין חיוב תוספת שבת וצ"ע למאי דקי"ל תוספת דאוריתא וקי"ל דלא כר"ת א"כ מה עושים אם לשון המשנה ואולי הלשון אם השמש משמע קצת קודם וכן הוא בתוס' בר"ה לענין ספק חשיכה

ב.עיין גמ' זבחים נ"ו. מנין לדם שנפסל בשקיעת החמה ועיין רש"י שביאר הכוונה לילה וביאר שהנפק"מ שלא יעזור מעלה ומלינה בראשה של מזבח אמנם תוס' הביאו לבאר בשם ר"ת שהכונה שקיעה ראשונה שזה עדין יום ודאי ובכל אופן יש כאן פסול דם בשקיעת החמה וזה כשיטתו והוכיחו דבר זה מהגמ' בפסחים צ"ד שאומרת שדרך רחוקה זה עד שקיעה ראשונה אפילו שזה ודאי יום אמנם דנו לדחות שזה רק מדרבנן וצ"ע הרי שם כתוב שזה דרך רחוקה ולא אונס ונפק"מ שאין כרת וצ"ע [ועיין שו"ת הגר"א קוטלר] והנה לדעת הגר"א לכאורא יקשה קושית תוס' אמנם ברש"י חזינן שישב הסוגיא אחרת אמנם יתכן שגם לגר"א יש כאן פסול ודאי בשקיעת החמה אפילו לצד שזה עדין יום וכן נפק"מ לר' יוסי וכן משמע בתר"י ריש פרק תפילת השחר שכתב שאין להתפלל מנחה לאחר שקיעת החמה שהרי דם נפסל בשקיעת החמה והנה הצד שיכול להתפלל מצד שזה ספק יום ובכל אופן הוכיח מגמ' זו שלא יכול דהינו שנקט שזה פסול בתורת ודאי ועיין אגרת התשובה דדעתו כגאונים ולא כר"ת והנה בפשוטו לר"ת זה נפק"מ עד מתי תפילת מנחה האם שקיעה ראשונה או שקיעה שניה והנה אם השעות זה עד שקיעת החמה א"כ מוכרח בגמ' שזה עד שקיעה ראשונה אמנם אם עד צאת הכוכבים א"כ אדרבא מוכרח בגמ' שזה עד הלילה ודו"ק בזה בסוגיא דריש תפילת השחר אמנם במ"ב רל"ג מבואר שאין להתפלל מצד ספק וגם לשיטת ר"ת וצ"ל שאפילו שמבואר שאפשר עד סוף שעה שתים עשרה הכונה על הצד שזה יום אבל ודאי כשזה ספק לילה אי אפשר והנה תוס' שם הקשו מלשון הגמ' זבחים נ"ו שהמחשבה על הדם זה משתשקע החמה ולא כתבו שקיעת החמה וביארו שזה אגב בשר שזה ודאי ביום השני בצאת הכוכבים שכדי שיהיה ודאי פיגול צריך לחשוב על לילה גמור ע"ש

ועיין אבי עזרי שהביא שאחד הקשה לפני הגר"ח שלאחר שקיעה ראשונה לא יהיה איסור שיהיה חמץ ביום י"ד ניסן דיסוד האיסור מצד לא תשחט על חמץ דם זבחי והרי זמן זה הוא לא ראוי לפסח וכן אינו עדין ט"ו ניסן וע"ש שישב שחשיב זמן הקרבת הקרבן רק שיש חיסרון מציאותי שהדם נפסל ע"ש

ג. הגמ' בברכות מביאה את המשנה שכהנים אוכלים בתרומה בצאת הכוכבים ושואלת ממאי דהאי ובא השמש ביאת אורו דילמא ביאת שימשו ומאי וטהר טהר גברא ועין רש"י שביאר שהכונה אולי זה עלות השחר והתוס' דחו דבר זה וביארו שהכונה מי אומר שזה צאת הכוכבים אולי זה שקיעה ראשונה והגר"א ביאר לשיטתו שהכונה אולי זה צאת כל הכוכבים וע"ש בבעל המאור גירסא הפוכה וכן מבואר בפשוטו ברמב"ם דהינו שגרסו ממאי דהאי ובא השמש ביאת אורו דילמא ביאת שימשו וביאר הבעל המאור שהכונה אולי זה שקיעת החמה ולא צאת הכוכבים ועין ראשי יוסף שם שהקשה מה הגמ' עונה שזה לא ביאת שמשו הרי יש צד שזה כבר לילה אז וזה ביאת שמשו וצריך לדחוק שהכונה מי אומר שזה מצד ביאת אורו וממילא זה רק ספק אולי זה לילה למה דלא נימא שזה תלוי בשמשו וזה ודאי נחשב הערב שמש וצ"ע

ד. מבואר בגמ' ל"ה: אתון דלא ידעיתו תדליקו כשהחמה בראש הדקלים וכתב הרמב"ן שמשמע שמי יודע יכול יותר מאוחר אפילו שזה כבר שקיעת החמה אמנם צ"ע שלכאורא מה צריך להקדים כל כך הרבה וכמו שהקשה ביראים ובפרט שלכאורא זה קודם הזמן שחז"ל תיקנו דהינו קודם שקיעת החמה ראשונה שזה לא זמן תוספת שבת וגם עדין לא פלג המנחה ובפשוטו עיקר קושיתו היה אפשר לישב דהזמן שהחמה בראש הדקלים זה הרבה קודם שקיעת החמה ובפרט בבל שיושבת בעמק שזה נראה הרבה קודם שקיעת החמה והנה בעיקר דברי הגמ' צ"ע מה צריך מומחיות גדולה לדעת מתי השקיעה וכן לר"ת למה אמר להם סימן אחר ולא שקיעה ראשונה ואולי כיון שהיו בעמק היה מוסתר שקיעת החמה

ה.עיין רמב"ן שכתב לסיע לר"ת מהירושלמי שדן בזמן ספק יום וביאר כשהלבנה עולה ובתחילה ביאר שזה כשהשמש מתחיל לשקוע וזה שקיעה ראשונה ולבסוף ביאר שזה כשהשמש גומרת לשקוע וזה כר"ת וצ"ע שהמציאות שהלבנה ניכרת הרבה קודם זמן דר"ת ועיין מנחת כהן שכתב שנידון הירושלמי האם תחילת שקיעת גלגל חמה או סוף שקיעתו דהינו שלא רואים אותו כלל אבל זה ודאי שיש רק שקיעה אחת ועיין ביאור הגר"א סימן תקס"ב שביאר לפי ר"ת כונת הירושלמי שבתחילה נקט שהלבנה עולה בזמן שקיעה שניה ולבסוף נקט שזה בזמן צאת הכוכבים ע"ש

ו.עיין רשב"א שהביא ירושלמי ששואל מה ההבדל בין תחילת היום לסוף היום ובפשוטו הכונה שבתחילת היום כשרק התחיל גלגל חמה לצאת זה יום ובלילה רק שקע ג' רבעי מיל זה כבר לילה ולא אומרים שכיון שעדין השמש לא שקעה לגמרי זה עדין יום וע"ש שהוכיח מזה דלא כר"ת ועיין או"ש פ"ה מהלכות שבת שכתב למחוק בירושלמי המילים באמצע הרקיע וכוונת הירושלמי לשאול שכמו שלילה תלוי בכוכבים כך בבוקר כל זמן שיש כוכבים זה לילה אלא שזה עצמו צ"ע כמו שהקשה הגר"א שלמה יש כוכבים בעלות השחר שבלילה הרי לר"ת אין עדין כוכבים וע"ש בהמשך הירושלמי שביציאת השמש שזה כמו מלך שמגיע אם רק מתקרב זה נחשב שזה הגיע אמנם ביציאתו לא נחשב שיצא עד שיוצא ובפשוטו זה כר"ת אמנם הגר"א שינה הגירסא שגם כשהוא הולך אם התחיל ללכת נחשב שהולך ולפ"ז אדרבא זה כגאונים

י]והנה עיין ביאור הגר"א סימן רס"א שהקשה כמה קושיות על ר"ת א. איך יתכן לומר שיציאת הכוכבים לוקח ג' רבעי מיל דהינו שרק בחושך הגמור הם נראים הרי בעלות השחר יש כוכבים הרבה אחרי הזמן של ג' רבעי מיל מתחילת עלות השחר וביור"ד רס"ב הקשה שהרי עינינו רואות שיש כוכבים הרבה קודם [אמנם יש שכתבו שהכונה לסוג מסוים של כוכבים שזה מגיע רק בסוף הד' מיל אמנם זה דלא כפשטות הגמ' שמדובר על כוכבים רגילים הנראים לבני אדם] ב.א"כ במדינות הנוטות שעלות השחר כבר בחצי הלילה אין לילה כלל דעוד לא הגיע שקיעה שניה ג.הגמ' אומרת לייט עלה אביי על מי שמתפלל אם דמדומי חמה דהינו שהשמש שוקעת והרי אפשר הרבה אחרי עדין להתפלל אמנם לשיטות שלר"ת זמן מנחה עד שקיעה ראשונה א"ש ד. עוד צ"ע כמו שבעלות השחר חז"ל אמרו לא לסמוך אלא לחכות לנה"ח למה בשקיעה לא הקדימו והניחא אם שקיעה ראשונה א"כ הוא דבר שניכר לעין אבל אם זה שקיעה שניה הרי זה דבר שמאוד קשה להשים לב והיו צריכים לעשות הרחקה ה.עוד הקשו דהגמ' ברכות ב: אומרת שעני אוכל לאחר צאת הכוכבים וזה קודם שאר אדם וביאר רש"י דאוכל כשיש אור ואם כר"ת הרי אין כבר טיפת אור

אמנם גם דעת הגר"א צ"ע א. דבמציאות אין כוכבים לאחר ג' רבעי מיל ורק למומחים איך להסתכל ואיפה יש לאחר שמונה עשרה דקות ב. שהראשונים נקטו שלכו"ע לילה תלוי בכוכבים ומה שיך לומר שבשקיעה ראשונה יש כוכבים ג.הירושלמי לעיל דלא נחשב עיל עד דעיל לגמרי ד.הירושלמי שרק ממתי שהחמה מאירה זה ספק לילה והרי בשקיעה אינה מאירה כלל ה. בפשוטו אין שום הכסיף בזמן ג' רבעי מיל לאחר שקיעת החמה ו. קושית הרמב"ן שמי שלא בקי מדליק ממש סמוך לשקיעת החמה והרי כל אדם זה כך ז.קושית הרמב"ן מתוספת שבת ח. קושת התוס' מנר חנוכה שמה טעם להדליק בשקעת החמה הרי שרגא בטיהרא מאי מהני [אמנם ביראים כתב שאדרבא יש ענין שזה ניכר לצורך הנס]

ושמעתי לדון דלכאורא כדי לישב את קושיות הרמב"ן צריך רק לומר שיש שני שקיעות אבל לא כר"ת ובזה א"ש כל קושיות הרמב"ן ומיושב גם קושיות הגר"א דהספק מתחיל הרבה קודם ג' רבעי מיל מהלילה ודו"ק בזה ובאמת המנחת כהן עצמו כתב שכל שיש כוכבים זה לילה אפילו קודם ד' מיל ושקיעת החמה זה ג' רבעי מיל קודם הובא בבה"ל סימן רס,א רצ"ג אלא שהוא נקט מצד שמסתמא בא"י זה מסתדר שיעור הגמ' ובאמת שמעידים שכך היה מנהגו של רעק"א והחת"ס והרבה קהלות שתמיד חיכו לג' כוכבים וג' רבעי מיל קודם היה נחשב שקיעת החמה אמנם עדין הרי בגמ' מוכח שמנחה זה עד סוף שעה שתים עשרה ולא יותר ובהכרח שזה שקיעה ראשונה וזה רק אם כחידוש רבינו יונה

י"א]מבואר בגמ' דהלכה כר' יהודה לענין שבת והלכה כר' יוסי לענין תרומה דהינו שמשקיעת החמה צריך לדון כספק שבת אמנם אין כהנים אוכלים בתרומה עד צאת הכוכבים דר"י ועיין ראשונים שבהכרח שזה לא צמוד דאל"כ אין נפק"מ והתוס' נסתפקו האם זה סמוך או מופלג ועיין רא"ש שנקט שזה סמוך והוכיחו מהא דהגמ' לא אמרה שאפשר לטבול אחרי זה ובהכרח שזה פחות מנ' אמה וכן הוא ברא"ש וכן נפסק להלכה אמנם פשטות הגמ' שזה ממש סמוך ועיין ביאור הגר"א סימן רס"א שגרס בגמ' דלא אכלי כהנים עד דשלמי ביה"ש דר' יהודה וחידש שבאמת בשקיעת החמה בתורת ודאי זה הערב שמש אמנם כל זה לר' יהודה אבל לר' יוסי לא חשיב שקיעת החמה עד בין השמשות דידיה שזה בסוף ביה"ש דר' יהודה ולפ"ז א"ש הגמ' שאמרה הלכה כר' יוסי בתרומה דרק לגבי תרומה יש נפק"מ דלשאר דברים כל שמחמירים את ר' יהודה יש בזה הכל והנה בפשוטו דבריו צ"ע דהרי הגמ' אומרת מפורש שרק מספק אי אפשר לטבול לאחר בין השמשות לר' יהודה ובפשוטו מוכח שיש שני דינים א. שקיעת החמה ב. שזה לילה והאריך בזה העמודי אור

י"ב]והנה בעיקר הא דמבואר בגמ' שצריך להחמיר כר' יהודה וכר' יוסי בפשוטו הכוונה שהכל בכלל הדין ספק יום או לילה ועיין רא"ש שכתב שכל תענית שלא שקעה עליו חמה שמהשקיעת החמה מותר כמבואר פסחים נ"ד כיון שזה ספק שזה משקיעה דר' יהודה והגר"א תמה הרי יתכן שהלכה כר' יוסי וא"כ זה עדין לא בין השמשות ותרי קולי לא מקלינן ועיין שער הציון תקס"ב סק"א וכן עיין גר"א יור"ד סימן רס"ו שכתב שלהדליק נר חנוכה רק בבין השמשות דר' יוסי ועיין מ"ב דבכמה דוכתי נקט כנ"ל שכל שזה לא ביה"ש דר"י אין להקל א. סימן תפ"ט ס"ב לגבי ספירת העומר שכתב בבה"ל שאין לספור עד בין השמשות דר' יוסי ב. בסימן שמ"ב לגבי להקל שבות בין השמשות שכתב שקודם בין השמשות דר' יוסי במוצאי שבת אין להקל ג. סימן תרנ"ב שער הציון א' לענין לקיחת לולב בחול המועד שמעיקר הדין פטורים בין השמשות שקודם בין השמשות דר' יוסי צריך להחמיר

ומצאנו עוד שנקט לעיקר שהלכה כר' יוסי ולכן במקום צירוף עוד שיטה כתב שיש להקל עד בין השמשות דר' יוסי א.עיין סימן תט"ו בה"ל ד"ה ואם שאם הניח עירוב לפני בין השמשות דר' יוסי שיש להקל ע"ש ב.עיין סימן רצ"ט בבה"ל שכתב לסמוך להקל לאכול בבין השמשות של מוצאי שבת שזה דבר מצוה ובזה סמכו על ר' יוסי ג. עיין שער רל"ג שער הציון כ"א שלגבי אם אחד לא התפלל מנחה יש לסמוך על ר' יוסי להתפלל לאחר שקיעת החמה ע"ש ד.עיין סימן תרכ"ג שעה"צ י"א לענין נה"כ בלילה שדן לצרף שליטת ר"ת אם זה רק בין השמשות דר' יהודה ועיין סימן תט"ו בבה"ל שכתב שעיקר הדין כר' יוסי ורק לענין שבת מחמירים וכן בשער הציון סימן רל"ג ביאר כנ"ל ומקורו מהא דהגמ' בפסחים וברכות נקטה שלילה תלוי בצאת הכוכבים וזה רק לר' יוסי [אמנם זה רק לגר"א ורמב"ן] אמנם בפשוטו מרבותינו הראשונים חזינן שנקטו לא כך א. לגבי תענית וכנ"ל ב.לגבי שבות במוצאי שבת כמבואר ברמב"ם ג.לגבי עושה מלאכה בערב שבת בין השמשות שחיב א"ת מבואר ברמב"ם שזה משקיעה ראשונה ג. נידון הראשונים לספור ספירת העומר בבין השמשות שודאי שלא הנידון על ר' יוסי שזה כהרף עין אלא על ר' יהודה וכן סתימת דבריהם ד. רשב"א ור"ן סוכה מ"ז שדנו לענין לולב בין השמשות בחול המועד והרי כל הנפק"מ בבין השמשות דר' יהודה ובהכרח שנקטו שזהו ספק גמור ואצלינו הכל בכלל קולות של בין השמשות

י"ג]הנה נתבאר שלדיני התורה יום זה מעלות השחר עד לר"ת ד' מיל לאחר השקיעה וגר"א ג' רבעי מיל והנה מבואר בתורה שעמוד הענן היה ביום ועמוד האש בלילה וצ"ע לר"ת שכבר מאוד חשוך והוא עדין לא היה אמנם דבר זה צ"ע בעלות השחר ובהכרח שיש יום מציאותי שזה ודאי מעלות השחר עד שקיעת החמה וכן לענין ששתים עשרה שעות היום שוות ללילה זה ודאי מהנה"ח עד שקיעתה כמו שהאריך בזה במנחת כהן וכן כתבו בפרשת בא שמשה רבינו נתקשה בלבנה והגמ' יצא עמו בזמן שזה בין יום ללילה והרי לר"ת החמה נראת בזמן יום גמור אלא בהכרח כנ"ל והנה לענין חצות לילה כולם נקטו שזה משקיעת החמה עד נץ החמה אמנם המנחת שלמה כתב לדון שכאן שזה חצות לילה א"כ זה משקעת החמה עד עלות השחר ודבריו צ"ע וכי משה רבינו שאמר למצרים בחצות הלילה התכון לליה ההלכתי והם ידעו דין ספק בין השמשות ועלות השחר וודאי הכונה חצות כנ"ל והביאור שיש דברים ודאי שהלילה זה לילה מציאותי שזה כל זמן שהשמש לא נמצאת על הארץ

והנה מבואר בגמ' נדה ס"ג: שדין וסתות עונת יום תלוי בנה"ח ובפשוטו זה גם עד שקיעת החמה דיסודו תלוי בשמש והעירו דלפ"ז רואה לאחר שקיעת החמה לר"ת הוי עונת לילה אבל שייך לתאריך הקודם וכן לר' יוסי קשה כנ"ל ולא מצאנו כזה דבר בשום מקום ובהכרח ששיך לדון גם לגבי התאריך שברגע השקיעת החמה לגבי דברים מסוימים חשיב יום הבא ועיין רמב"ם פ"ב מקידוש החודש שכתב שאם יש רק כוכב אחד אפשר עדין לקדש ועין מנחת כהן שלגבי דין קידוש חשיב יום גם לר"י זה על דרך הנ"ל

**שיעור מיל ומנין השעות**

**גמ' פסחים צ"ג: אמר עולא – צ"ד. ת"ש**

**א. השיטות שקי"ל כשיעור של ה' מיל – רמב"ם הלכות ק"פ פ"ה ה"ה רא"ש תענית סימן י"ב תוס' פסחים י"א: סנהדרין מ"א: ברכות ב: ועיין מעדני יו"ט פ"ק דברכות ס"י אות ט'**

**ב. שיעור מיל – [שלש שיטות א. כ"ד דקות ב. כ"ב וחצי דקות ג. י"ח דקות] רמב"ם פיה"מ ריש ברכות ובפ"ג דפסחים ועיין בדבריו פ"ז מתרומות ה"ב שו"ע תנ"ט ס"ב ובמג"א סק"ג ועיין פמ"ג שם מה שהקשה עליו ובגר"ז ס"י ועיין ביאור הגר"א שם באריכות ובסימן תמ"ג סק"ט ועיין מ"ב סימן תנ"ט בהכרעת ההלכה ובחזו"א סימן י"ג סק"א ב' [ועיין רשב"א ברכות ב: כמה זמן הוי פלג המנחה קודם שקיעה וכן ברמב"ן בתורת האדם]**

**ג. שעות היום האם מעלות עד צאה"כ או מהנ"ח עד שקיעתה – מג"א רל"ג סק"ג, תמ"ג סק"ג, [וע"ש ברמ"א שיש שיטות שזה שעות קבועות וכן הוא בתוס"ר ברכות ג: ועיין מ"ב] ועיין תוס' פסחים י"א: וסנהדרין מ"א: ועיין ביאור הגר"א תנ"ט ועין רשב"א ורמב"ן הנ"ל מתי הוי שפלג קודם שקעה"ח שמוכח שנקט שהשעות עד צאת הכוכבים**

**ד. שעות היום לענין ק"ש – מג"א נ"ח סק"א ובביאור כונתו עין פמ"ג ושאר אחרונים ועיין חזו"א סימן י"ג שם שתמה על הסברא שכאן זה שעות אחרות [ועיין אשר לשלמה מועד ובשלום יהודה]**

**ה. האם לגאונים בזמן צאת הכוכבים שייך למנות מעלות השחר או שודאי מנה"ח – שו"ת הגר"א קוטלר סימן ב' [והאריך בזה באשר לשלמה מועד] ועיין מאמר מרדכי רל"ג ג'**

**ו. אם השעות עד שקעה"ח בהכרח שמנחה עד שקיעה ראשונה – מנחת כהן מאמר ב' פרק י' ולשיטת ר"ת בהכרח שזה עד הלילה ועיין סימן רל"ג ובמ"ב סק"ד ובשער הציון י' ועין תר"י ריש פ' תפילת השחר ועיין רמב"ם הלכות תפילה פ"ג ה"ד**

**ז. שקיעה בראש ההר ובעמק – גמ' קי"ח: אמר ר' יוסי יהיה חלקי עיין רש"י ור' נסים גאון שם ובר"י מגאש הובא ברעק"א ובמג"א סימן רל"ג סק"ז [ובד"מ שם]**

**בשיעור מיל ובמנין שעות היום**

א]מבואר במשנה שדרך רחוקה זה מהמודיעים ולפנים ועולא אומר שזה חמש עשרה מיל והגמ' מבארת שמהלך אדם ביום זה עשרה פרסאות ושלושים מיל מנה"ח עד השקיעה וחמש מיל מעלות השחר עד שקיעת החמה וחמש מיל משקיעת החמה עד צאת הכוכבים והגמ' מביאה שרבא גם אמר כנ"ל שעביו של רקיע זה אחד מחמשה עשר ביום והגמ' שואלת מבריתא שר' יהודה אומר עביו של רקיע אחד מעשרה ביום שמהלך אדם בינוני זה עשר פרסאות ומעלות השחר עד נה"ח הולך ד' מיל וכן משקיעת החמה עד צאת הכוכבים נמצא עוביו של רקיע אחד מעשרה ביום ועיין רש"י שביאר שגם לר' יהודה זה ארבעים מיל מעלות השחר רק שס"ל שעד הנה"ח וכן משקיעת החמה זה לא ה' מיל אלא זה ד' מיל ומה שאמר אחד מעשרה ביום זה ביחד אם זמן שמעלות עד צאת הכוכבים וזה לא כמו מה שרבא אמר והגמ' אומרת תיובתאדעולאתיובתא ובפשוטו כן קי"ל אמנם צ"ע דמבואר בכמה דוכתי בראשונים שקי"ל שזה חמש מיל א. עיין רש"י בברכות שכתב כן ב. עיין תוס' סנהדרין מ"א: ופסחים י"א: שכתבו שיעור חמש מילין ג. עיין רא"ש תענית י"ב שנקט כך ד.עיין רמב"ם הלכות קרבן פסח וצ"ע מסוגין ועיין מעדני יו"ט פ"קדברכות שביאר שהראשונים נקטו שעולא שאמר שמהמודעים יש חמש עשרה מיל זה מציאות ברורה וא"כ בהכרח שר"ע חולק על ר' יהודה וכונתהגמ' רק לשאול על עולא שאמר דבר זה כדבר מוסכם. ודוחק אמנם עיין ביאור הגר"א סימן תנ"ט שכתב שסתימת הראשונים שבאמת קי"לכמסקנא שזה ד' מיל וכן מבואר ברמב"ן ורשב"א שנקטו שזמן פלג המנחה זה שלש דקות קודם שקיעת החמה וזה לפי חשבון ד' מיל

ב]והנה יש כמה דינים בתורה שיש בהם שיעור מיל כגון מליחה שצריך שיעמוד במלחו שיעור מיל או שבין השמשות דר' יהודה שזה ג' רבעי מיל לאחר שקיעת החמה או שיעור שהעיסה תעמוד ללא עסק שהיא מחמיצה ויש לדון מהם שיעור מיל והנה המציאות כמבואר בגר"א שביום ולילה שוים יש שתים עשרה שעות שוות מנץ החמה ועד שקיעת החמה ולפ"ז אם יש שלושים מיל ביום א"כ מיל זה עשרים וארבע דקות וכן מבואר ברמב"ם פ"ז מתרומות ששלשת רבעי מיל זה כשליש שעה דהינו שזה קרוב לעשרים דקות אמנם אם נימא שיש ביום ל"ב מיל א"כ שיעור מיל זה עשרים ושתים וחצי דקות

והנה בתרומת הדשן כתב ששיעור מיל זה שמונה עשרה דקות והובא ברמ"א סימן תנ"ט לעניןחימוץוכן ביור"ד סימן ס"ט לענין מליחה ומבואר בדבריו שכונתו מצד שמבואר בגמ' שמהלך אדם ביום זה ארבעים מיל וחילק שתים עשרה שעות לארבעים מיל דהינו שבע מאות ועשרים דקות לחלק לארבעים זה שמונה עשרה אמנם התימא שבזה כמו שכתב הגר"א דהרי ודאי שהמציאות שיום ולילה שוים שיש שתים עשרה שעות שוות זה מנץ עד שקיעת החמה ולא מעלות השחר עד צאת הכוכבים [אמנם בפשוטו מצאנו בעוד הרבה אחרונים שסברו כךוכדלקמן] ועיין חק יעקב סימן תנ"ט שכתב לדחוק שמה שכתב שליש שעה פחות אחד חלקי עשרים שזה שעה זמנית שהיא שבעים וחמש דקות כיון שמונים מעלות עד צאת הכוכבים שרבע ממנה ועוד אחד חלקי עשרים זה בדיוק עשרים ושתים וחצי דקות אמנם כתב שודאי שסתימת דבריהם לא כך

ועיין שנות אליהו [והובא בתוך דברי הגר"א באמצעו בסימן תנ"ט כמבואר בהגהות נ"י בסנהדרין] שכתב לבאר שהגמ' בדברי ר' יהודה חזרה בה וביארה שארבעים מיל זה מנץ החמה עד שקיעתה ודבר זה מדויק שר' יהודה אומר שמהלך החמה מעלות השחר זה אחד מעשרה ביום וזה כמו רבא שאמר אחד מששה ביום שהכונה ללא זמן שמעלות השחר וכן לשון הגמ' אנא ביממאקאמינא שכונתו שהוא דיבר הכל בזמן שמנץ החמה ולפ"ז א"ש שאם נחלק שבע מאות עשרים דקות לארבעים זה יוצא שמונה עשרה דקות ולפ"ז שיעור ד' מיל זה שבעים ושתים דקות ועיין חזו"א שנקט שביאור זה הוא עקרי בגמ' ולכן נקט שמעיקר הדין קי"ל ששיעור מיל זה שמונה עשרה דקות

והנה הרמב"ם בפיה"מ פ"ג דפסחים במנה ב' כתב ששיעור מיל זה שני חומשי שעה משעות ההשויהדהינו שעור שוות שזה עשרים וארבע דקות וזה כשיטתו ביד שפסק כעולא אמנם עיין ריש ברכות שכתב ששיעור עלות השחר זה שעה וחומש מהשעות הזמניות ובפשוטו זה כשיעור ד' מיל וממילא זה עשרים ושתים וחצי כפול ד' זה תשעים דקות ושעה זמנית זה שבעים וחמש דקות וחומש מנה זה חמש עשרה וזה שעה וחצי שווה [אמנם זה רק שייך לר"ת שמונים השעות מעלות השחר עד צאת הכוכבים דר"ת אמנם בתרגום החדש כתב שעה וחומש מן שעות ההשויהולפ"ז מבואר שזה שבעים ושתים דקות ובפשוטו זה כדרך הגר"א הנ"ל דהינו שכאן נקט כר' יהודה וכביאור הגר"א ובזה א"ש שפסק דלא כיד בשני דברים א. שזה ד' מיל ולא חמש ב. שהארבעים מיל זה תוך היום שזה תלוי האם פסק הלכה כעולא או כר' יהודהועיין בקובץ זכרון אש תמיד בקונטרס מהגרי"מ שלזינגר שכתב לבאר שהרמב"ם נקט שר"ע ודאי ס"ל שהשיעור מנץ החמה עד שקיעתה זה שלושים מיל כמבואר בר"ע ורק הגמ' הוכיחה מר' יהודה שזמן מעלות השחר זה אחד חלקי עשר מהיום וא"כ בהכרח זמן מעלות השחר זה שלש מילים וכפול עשרים וד' דקות זה שבעים ושתים דקות שזה שעה וחומש ע"ש

ג] והנה מבואר בגמ' שיש חילוק שעות לדיני התורה ויש בזה הרבה נפק"מ כגון לסוף זמן ק"ש שזה עד שלש שעות ולסוף זמן תפילה שזה לסוף ד' שעות או לפלג המנחה שזה בשעה אחד עשרה ושלשת רבעים והנה בפשוטו וודאי דנים שעות זמניות כמבואר ברמב"ם בפיה"מדהינו שאם היום יותר גדול כגון בקיץ השעות יותר גדולות ואם היום יותר קטן השעות יותר קטנות אמנם עיין סימן תמ"ג ברמ"אדמובא שיטה שתמיד דנים שעה שוה ומחשבים מחצות ושש שעות קודם זה שיך לשעות היום וכן אחרי וכן לגבי הלילה ששש שעות קודם חצות זה שעות הלילה ושש שעות לאחר חצות זה גם שעות הלילה וכן מבואר בפשוטו בש"ךביור"ד סימן קפ"ד לגבי עונת אביאסף [ועיין תוס"ר ברכות ג:] אמנם האחרונים כולם הכריעו כשיטת הרמב"ם שהשעות הם זמניות וכתבו האחרונים לדון איך דנים השעות האם מעלות השחר עד צאת הכוכבים או מנה"ח עד שקיעתה ועיין מג"א סימן רל"ג שהביא דבתרוה"ד מבואר דנים מעלות השחר עד צאת הכוכבים והלבוש חלק וס"ל שזה מהנה"ח עד השקיעה והנה בדברי המג"א סימן תנ"ט וכן ביאר הגר"זס"י מבואר שנקטו שזה ודאי שהשעות נמדדות כמו מתי שיש יום וללה שוים ורק הלבוש לשיטתו שהיום והלילה שוים זה מעלות השחר א"כ גם השעות זמניות זה כך והלבוש ס"ל שזה מנה"ח עד השקיעת החמה לכן גם שעות זמניות זה כך וכן מבואר בלבוש והלחם חמודות שכתבו שדברי התרוה"ד נסתר מהתוכניםדהינו שנקטו שיסוד שיטתו שהיום השוה זה מעלות השחר וזה נסתר מהתוכנים

אמנם הנה בתוס' בפסחים י"א: וסנהדרין מ"א: מבואר ששעות היום זה מעלות השחר ולכן הקשו איך אפשר לטעות בין שעה ראשונה לשניה הרי חלק מהשעה זה לאחר הנץ החמה וכן עיין רמב"ן בתורת האדם וברשב"אריטב"אורא"ה ברכות ב: שכתבו שפלג המנחה זה שלש דקות קודם שקיעה ראשונה הרי מבואר שאת השעות נוקטים מעלות השחר ועיין ביאור הגר"א סימן תנ"ט שביאר שזה ודאי שהיום ולילה שוים זה מנה"ח רק שס"ל שאת שעות היום כיון שזה נוגע לדיני התורה והיום מתחיל מעלות השחר לכן מונים את זה מאז ולפ"ז באמת בשעות של חז"ל שחלקו היום והלילה לשתים עשרה אין יום ולילה שוים

והנה בפשוטו הנידון הנ"ל שייך לא דוקאלר"ת אלא גם לגאונים שאת שעות היום ימנו מעלות השחר אמנם בפשוטו צריך למנות עד הזמן שזה לילה שזה או עד צאת הכוכבים או שקיעת החמה וביניהם זה באמת ספק וכן היה מנהג הלוחות בכל מחוזות א"י שנהגו כגאונים והחמירו שאת השעות מונים מעלות השחר אמנם דבר זה לא יתכן כמו שכתב בשו"תהגר"א קוטלר סימן ב. שא"כ יוצא שבסוף שעה שישית זה לא חצות והרי מפורש בגמ' בפסחים י"ב: שבין שעה שישית לשביעית זה חצות וכן מבואר בהרבה מקומות ועיין מאמר מרדכי סימן רל"ג במוסגר שהעיר על זה דאם מונים מעלות השחר חצות יוצא שעה קודם וזה דבר שלא יתכן אמנם עדין היה מקום לדחוק שמונים את השעות עד צאת הכוכבים של ד' מיל שזה צאת כל הכוכבים אמנם הוכיחו שזה לא יתכן שא"כ יוצא שפלג המנחה מתחיל שלש דקות קודם שקיעת החמה וא"כ כל המחלוקת ר' יהודה ורבנן לענין מנחה זה שלש דקות וכן הדלקת נרות שבת שאפשר מפלג המנחה זה רק שלש דקות ועוד הרבה דינים שהם מפלג המנחה שלנ"ל כמעט ואי אפשר לקימם ובאמת שגם מסברא מה פתאום שימנו השעות לפי צאת כל הכוכבים שאין לזה שום משמעות בדיני התורה

והנה עדין לשיטת ר"ת יתכן שמונים השעות מנץ החמה דכמושלגר"א אפילו שהיום מתחיל בעלות השחר אבל את השעות זה כמו בזמנים שהיום והלילה שוים ה"ה לר"ת וכן הוא בלבוש שנקט כר"ת ובכל אופן את השעות מנה מנה"ח אמנם עיין מנחת כהן מאמר ב' פ"י שכתב שלפ"ז בהכרח שזמן מנחה הוא רק על שקיעה ראשונה דהרי הגמ' ברכות כ"ו: מסתפקת האם עד מה שר' יהודה אומר שעד פלג המנחה זה עד בכלל או שלא בכלל והגמ' אומרת שאם זה עד בכלל א"כ ר"י היינו רבנן דמבואר שגם לרבנן אין להתפלל אלא עד סוף שתים עשרה שעות והנה באמת דעת תוס' בזבחים נ"ו ובמנחות כ: ובפסחים צ"ג: שדם נפסל בשקיעת החמה זה שקיעה ראשונה וכתב בתלמידי רבינו יונה שלכן זמן מנחה זה עד אז ולא אחרי ומשמעות דבריו שגם אם זה עדין יום ולפ"ז א"ש והאריך בכל זה בשער הציון רל"ג סק"י

והנה לפ"ז אלו הנוהגים כר"ת ומתפללים מנחה לאחר שקיעת החמה חיבים למנות השעות מעלות השחר אבל לא שייך לגבי ק"ש להקל למנות השעות מנץ החמה ולגבי מנחה להתפלל לאחר שקיעת החמה אמנם עיין מנחת כהן שכתב לישב מנהג העולם שעד הלילה זה כמו שחרית לאחר ד' שעות שזה מועיל מדין תשלומין אמנם ודאי שזה בדיעבד גדול אמנם יתכן עוד דהנההגר"א הביא את ההגהות מימוני שהביא בשם ר"ח שמנחה כנגד קטורת דהינו שהבבלי נקט שזה נגד תמיד של בין הערבים אבל אנן נוקטים שזה נגד קטורת ולכן זה עד הלילה ולפ"ז יתכן דמה שהגמ' מקטה שזה רק עד סוף שעה שתים עשרה שזה שקיעה ראשונה זה מצד שדם נפסל בשקיעת החמה אבל למאי דקי"ל כירושלמי א"כ זמנה עד שקיעה שניה וכל זה דוחק

ד]והנה עיין מג"א סימן נ"ח לגבי ק"ש שכתב ששעות ק"ש לכו"ע מונים מעלות השחר וראיתודבגמ' ברכות ג. מבואר שהלילה מתחלק לארבע משמרות וכל משמרה זה שלש שעות ומבואר בתוס' שהמשמרותנגמרות בעלות השחר ומבואר בגמ' לגבי זמן ק"ש שם שמונים שני משמרות שתים בלילה ועוד שלש שעות ביום ולא משמע שיש ביניהם עוד הפרש והנה בעיקר ראיתו עיין חת"סוחזו"א שכתבו שיתכן שיש באמת עוד שעה באמצע והגמ' רק אומרת שיש שני אשמורות אבל לא שאין יותר אמנם בפשוטו כבר כתב הגר"אשתוס' נקטו שהאשמורות מתחלקות בלילה עד עלות השחר וזה לשיטתם שאת השעות מונים עד עלות השחר אבל אם נימא שמונים את השעות מנץ החמה א"כ גם את האשמורות מונים עד הנץ החמה אמנם עיין שלום יהודה שהביא מהזוהר שאת האשמורות מונים עד עלות השחר ויתכן שהבבלי חולק והנה בעיקר הדבר לומר ששעות לגבי ק"ש הם אחרת עיין חזו"א סימן י"ג במכתב שזה דבר שלא ניתן להאמר שחז"ל דיברו שעות ואנחנו צריכים להבין שכאן זה כונה אחרת מכל מקום והנה אם נימא שכונתו כנ"ל שכאן מונים אחרת א"כ בזה ודאי יתכן שלגאונים זה עד צאת הכוכבים דידן שכאן הרי לא צריך שיצא חצות באמצע היום ובשלום יהודה כתב שהכונה של המג"א שלוקחים שלש שעות מהנה"ח עד שקיעתה ואת זה מתחילי מעלות השחר אמנם בפשוטו הדבר זר וגם זה לא יצא באותו מעלות כל יום והנה אם נימא ששעות ק"ש כיון שזה שמן קימה וכן תפלה זה אחרת א"כ היה גם מקום לומר שזה לא שעה זמנית אלא תמי לוקחים שלש שעות או ארבע מתחילת היום וצ"ע ובעיקר כוונת המ"א עיין פמ"ג שביאר כונתו אחרת לגמרי שכונתו למה דהביא בסימן א' שתמיד מונית את השעות שש קודם חצות היום ושש אחרי וכן בלילה וזה הוכיח מתוס' שלגבי ק"ש זה לא כך ע"ש

ה]והנה בעיקר הנידון לגבי מנין השעות יש כמה ראיות שזה מנץ החמה א. שהגמ' בפסחים י"ב. אומרת שבין שעה ראשונה לקודם אנשים לא טועים ואם הכונה שזה קודם הנף החמה ולאחריה זה מובן אבל אם זה קודם עלות השחר הדבר קשה

ב.הגמ' נדה ס"ג: אומרת שלגבי וסתות הקובע זה נץ החמה ומבואר בגמ' שאם ראתה לאחר נץ החמה אסורה כל ששה שעות ראשונות של היום ואם זה מעלות השחר א"כ בשעה וחצי ראשונה צריכה להיות מותרת [ראיה זו הביא בספר זמנים בהלכה]

ג. בגמ' מבואר שזמן מנחה זה אם דמדומי חמה ובפשוטו זה שקיעה ראשונה והרי מבואר בגמ' שזמן מנחה זה עד סוף שעה שתים עשרה וכנ"ל [ראיה זו הובאה במנחת כהן פ"ז]

ד.מבואר בגמ' ברכות כ"ז: שפעם התפללו מעריב מפלג המנחה ולאחר שיצאו ראו שטעו וזרחה החמה והגמ' אומרת שכיון שהתפללו כבר התפללו ומבואר בשו"ע שכל זה דוקא לאחר פלג המנחה ואם מונים עד צאת הכוכבים א"כ בהכרח שזה לאחר שקיעה שניה ואפילו שיש הפרש של שלש דקות אבל הרי כבר הספיקו להתפלל וודאי שזה לוקח יותר משלש דקות [כנ"ל]

ה. עיין ביאור הגר"א שדן מסברא שכיון שהמושג שתים עשרה שעות ביום זה מצד שביום שוה יש שתים עשרה שעות בלילה ושתים עשרה שעות ביום א"כ ודאי מסתבר שגם את מנין השעות חז"ל עשו לפ"ז

והנה אם נימא דהראשונים סברו כתרומת הדשן שהשעות השוות זה מעלות השחר עד הנץ החמה א"כ יתכן שגם הם הסכימו אם טענת הגר"א הנ"ל שודאי השעות של חז"ל זה לפי הזמן של שעות שוות רק שסברו ששעות שוות זה מעלות השחר וכן הרי ביאר המג"א את דעתם

ו]והנה בפשוטו בכל הראשונים מבואר שנקטו שגם לר' יהודה כוונת הגמ' שהארבעים מיל זה מעלות השחר עד נץ החמה כמבואר ברש"י וכן מבואר ברמב"ן בתורת האדם וברשב"אוריטב"אורא"ה ברכות ב: שפלג המנחה זה אחד חלקי עשרים משעה קודם שקיעת החמה וזה כחשבון שמיל זה עשרים ושתים וחצי דקות ותוס' וסעיתם פסקו כעולא וא"כ לא שייך להקל בזה כלל וכן המ"ב נקט לעיקר כשיטה זו וכתב שבמקום הפסד לגבי חמץ אפילו שזה שאלה בדאוריתא אפשר להקל אמנם יש מקום לומר שהראשונים נקטו כתרומת הדשן שהיום השוה זה מעלות השחר עד צאת הכוכבים וכנ"ל כדחזינן ממנן השעות ורק לכן הבינו שכונת הגמ' שעשר פרסאות הוי היום הכוונה מעלות השחר אבל עד כמה שהיו יודעים המציאות שיום שוה זה מנץ החמה וודאי היו מבארים הגמ' כביאור הגר"א בשנות אליהו שכונת הגמ' שעשר פרסאות זה מנץ החמה ולפ"ז יש מקום גדול לנקוט כך להלכה כיון שהמציאות ברורה שהיום והלילה שוים זה מנץ החמה

אמנם הדבר תמוה לומר שהראשונים טעו בזה [אמנם כבר מצאנו לגדולי האחרונים שכלו כתבו כך וכנ"ל] אמנם מצאנו לכאורא בכמה מקומות בראשונים שכתבו כך א. ברש"י ע"ז כ"ה. לגבי שיהושוע העמיד חמה שעמדה עשרים וארבע שעות רש"י ביאר מעלות השחר וזה מכריח שהיום והלילה שוים זה מעלות השחר ב.עייןתוס"ר ברכות ג: שדן שזמן קר"ש זה שעות שוות תמיד ונקט ג"כ שהשעות מעלות השחר ובהכרח שיום ולילה שוים זה מעלות השחר וצ"ע בכל זה

ז]בעיקר זמן מנחה ומעריב הנה מבואר בגמ' דלר' יהודה דתפלת מנחה עד פלג המנחה ממילא תפילת ערבית מיד לאחרי זה דהינו שכך היה תקנת חז"ל שכל שנגמר זמנו של אחד מהם מתחיל הזמן השני ולפ"ז ה"ה לרבנן אם נימא שזמן מנחה נגמר בשקיעה ראשונה אפילו שזה יום א"כ זמן מעריב מתחיל מיד וכן בפשוטו לדידן שהשעות נגמרות בשקיעת החמה ומשמעות הגמ' שבתורת ודאי תקנו זמן תפילה עד אז א"כ ממילא אפשר להתפלל מעריב מיד בשקיעת החמה וכן הוא במרדכי בשם רב האי גאון וכן משמע בשנות אליהו אמנם בהגהות מימוני משמע שיסוד הדין שזה נגמר בסוף היום ומתחיל בלילה לדידן וממילא משקיעת החמה עד הלילה זה ספק ולכן אי אפשר לא מעריב ולא מנחה וכן נקט במ"ב אמנם לשיטת ר"ת שהשעות עד סוף היום א"כ אדרבא משמעות הגמ' שהתפלה עד סוף שעה שתים עשרה וא"כ אפשר להתפלל עד צאת הכוכבים וכלשון השו"ע אמנם יתכן שבין השמשות זה רק ספק ועיין לשון הרמב"ם שיש להתפלל עד שתשקע החמה וכן כתב לא התפלל עד שתשתקע החמה יש לו תשלומין אמנם השער הציון דן שאפשר לסמוך על ר' יוסי בשעת הדחק והנה יש לדון למה אין להתפלל לאחר שקיעת החמה מדין ספק דרבנן לקולא ועיין פמ"ג שביאר שכאן אדרבא הדין ספק דרבנן לקולא זה לפוטרו וכמו לענין לולב דמבואר שהוא פטור בחול המועד וצ"ע הרי כאן שי לו דין תשלומין אמנם יתכן שכיון שזמן מעריב תלוי בגמר זמן מנחה א"כ זה שאלה אם שני צדדים ונפק"מ האם מדין ספק דרבנן לקולא אפשר להתפלל מעריב משקעת החמה וכמו לגבי ספירת העומר אמנם גם שם מבואר שלכתחילה לחכות ללילה וצ"ע בכל זה

**תוספת שבת**

**סימן רס"א, רצ"ג ס"א ס"ב, רס"ג ס"ד,סי"א - סט"ז**

**א. בעיקר דין תוספת – ר"ה ט. ובראשונים יומא פ"א:**

**ב.כמה זמן תוספת –רא"ש יומא ס"ח רמב"ן בתורת האדם שער אבלות ישנה ועיין תוס' ר"ה ט. ובבה"ל ד"ה איזה ובמ"ב רצ"ג סק"ה**

**ג.ממתי אפשר להוסיף מער"ש שבת – רמב"ן בתורת האדם רא"ש הובא בשו"ע רס"ג ס"ד ועיין תהלה לדוד סימן רס"א שהאריך בזה בסתירת השו"ע ועיין בה"ל רס"א ד"ה מפלג ומקורו בפמ"ג סימן רס"ו**

**ד.האם כשמקבל יותר זה מדאוריתא– תר"י ברכות כ"ז: רע"א בגליוןהמג"א רנ"ג סקכ"ו ועיין תוס' פסחים צ"ט: לענין מצה בזמן תוספת**

**ה. מהו שיעור קבלה במוצאי שבת – רמב"ן בתורת האדם ובביאור הירושלמי עין ריטב,אבסוגין ועיין סימן רצ"ג ובדגול מרבבה**

**ו. האם גזרו שבות בין השמשות בקיבל תוספת שבת–שו"ע ס"ד ועיין בה"ל ובביאור החילוק עין גר"ז ודגול מרבבה ועיין סימן תקכ"ז שער הציון ט'**

**ז. האם יש דין קבלה בפה –רא"ה בברכות כ"ז:ריטב"אבסוגין ושיטה לר"ן**

**ח. האם צריך דוקא על ידי דבר שבקדושה –ריטב"א ר"ה ט. ד"ה דבר ועיין חידושי הגר"א ברכות כ"ז:**

**ט. הפסק טהרה לאחר קבלת שבת – רמ"א יור"ד סימן קצ"ו ובנו"כ שם**

**י. האם קידוש בתוספת זה גם לרבנן– טור סימן רצ"ג פרי יצחק ח"א סי"א ח"ב סימן ט'**

**סוגיא דבין השמשות [כללי]**

**א. זמן בין השמשות ב.זמן הלילה ג.הלכה כר"י או כר"י ד. שיעור מיל ה.שעות היום והלילה מעלות השחר או מהנה"ח [ו. שקיעה בעומד בהר ובעמק]**

**א. שבת ל"ד: ת"ר – ל"ה: ת"ר ב. פסחים צ"ג: אמר עולא – צ"ד. ת"ש**

**א. בגדר בין השמשות – תוס"ר ד"ה ר' יוסי, ר"ש פ"ק דזבים בסופו, חידושי הגר"ח הלכות עירובין ד"ה והנה באמצעו, ועיין אבן האזל הלכות קר"ש פ"א ה"א בסו"ד ובמשנת ר"א סימן ב' סק"ד מה שהביאו מהירושלמי ועיין חידושי מהר"ל ל"ד. ד"ה ואין [ועין ריטב"א יומא מ"ז: לענין בין הבינים]**

**ב. מטילין אותו לחומרא – עיין ראשי יוסף בסוגין ועין חידושי רעק"א יור"ד סימן ט"ז לענין ס"ס**

**ג. רש"י ד"ה ספק - עיין רש"ש**

**ד. אביי הוי דאוי וכו' – רשב"א ד"ה אמר רבא ועיין ביאור הגר"א רס"א ויור"ד סימן רס"ב ועיין מהר"ם בביאור הגמ'**

**ה. הרוצה לידע שיעור דר' נחמיה – עיין רש"י תוס' רמב"ן ורשב"א ובביאור הגר"א רס"א ועיין מהר"ח או"ז קפ"ו [ועיין שו"ת חת"ס ח"ו סימן ט"ז ובחזו"א ל"ט סקי"ח לענין אכילת פרס מה שלמדו מסוגין]**

**ו. זמן בין השמשות – תוס' בסוגין תוס' מנחות כ: [זבחים נ"ו.] רמב"ן בתורת האדם [אבלות ישנה] הובא בליקוטים פסחים נ"ד, רשב"א בסוגין, ביאור הגר"א סימן רס"א באריכות ויור"ד סימן רס"ב ס"ה [ועיין ב"ח רס"א מה שהביא מהיראים] ועיין ברכות ב. בסוף העמוד ובתוס' ובבעל המאור שם ועיין מהר"ח או"ז סימן קפ"ו**

**ז. במחלוקת רבה ורב יוסף – רא"ש ועיין רשב"א ור"ן לעיל כ"א: ובר"י מלוניל בסוגין לענין כוכב אחד יום ועיין ביאור הגר"א הנ"ל וביור"ד סימן רס"ו**

**ח. במחלוקת ר' יוסי ור"י – ביאור גר"א הנ"ל, ועיין בה"ל רס"א ד"ה ושיעור, שער הציון רל"ג סקכ"א, תט"ו ס"ג בבה"ל, שמ"ב בה"ל ס"א ד"ה ביה"ש, תפ"ט סקי"ד, שעה"צ תקס"ב סק"ב, מ"ב רל"ג סקי"ד, רצ"ט ס"א ובבה"ל, תט"ו ס"ג, תצ"ג שעה"צ ל"ו, תפ"ט ס"ב, תרנ"ב סק"ב ושער הציון שם**

**ט. האם לר"י הוא תלוי בכוכבים – תוס' ד"ה תרי ועיין ביאור הגר"א רס"א בסופו וברמב"ן בתורת האדם דמבואר דלר"י אינו תלוי בכוכבים**

**י. כל תענית שלא שקעה וכו' – תענית י"ב וברא"ש שם ועיין תוס' בע"ז ל"ד. ב"י תקס"ב ובמ"ב שם [ועיין פסקי תוס' בתענית סימן ל"ב]**

**י"א. דם נפסל בשקיעת החמה – תוס' מנחות כ: ובזבחים נ"ו. ועיין תר"י ריש פ' תפלת השחר ועיין שאגת אריה סימן י"ז ובמ"ב רל"ג סקי"ז ועיין ביאור הגר"א דמנחה כנגד קטורת [ועיין אבי עזרי פ"א מפסוהמ"ק] השלמת ענין זה אי"ה בהמשך בענין שעות היום האם מעלה"ש או נה"ח**

**[י"ב. הנחת תפילין בין השמשות או חיוב סילוקן בפרהסיא מנחות ל"ו.: – מג"א סימן ל' ובמ"ב שם סק"ג וסקט"ו ובבה"ל ד"ה אם ועיין ספר התרומה דמבואר דלא כמג"א] שיעור מיל ומנין השעות**

**גמ' פסחים צ"ג: אמר עולא – צ"ד. ת"ש**

**א. השיטות שקי"ל כשיעור של ה' מיל – רמב"ם הלכות ק"פ פ"ה ה"ה רא"ש תענית סימן י"ב תוס' פסחים י"א: סנהדרין מ"א: ברכות ב: ועיין מעדני יו"ט פ"ק דברכות ס"י אות ט'**

**ב. שיעור מיל – [שלש שיטות א. כ"ד דקות ב. כ"ב וחצי דקות ג. י"ח דקות] רמב"ם פיה"מ ריש ברכות ובפ"ג דפסחים ועיין בדבריו פ"ז מתרומות ה"ב שו"ע תנ"ט ס"ב ובמג"א סק"ג ועיין פמ"ג שם מה שהקשה עליו ובגר"ז ס"י ועיין ביאור הגר"א שם באריכות ובסימן תמ"ג סק"ט ועיין מ"ב סימן תנ"ט בהכרעת ההלכה ובחזו"א סימן י"ג סק"א ב' [ועיין רשב"א ברכות ב: כמה זמן הוי פלג המנחה קודם שקיעה וכן ברמב"ן בתורת האדם]**

**ג. שעות היום האם מעלות עד צאה"כ או מהנ"ח עד שקיעתה – מג"א רל"ג סק"ג, תמ"ג סק"ג, [וע"ש ברמ"א שיש שיטות שזה שעות קבועות וכן הוא בתוס"ר ברכות ג: ועיין מ"ב] ועיין תוס' פסחים י"א: וסנהדרין מ"א: ועיין ביאור הגר"א תנ"ט ועין רשב"א ורמב"ן הנ"ל מתי הוי שפלג קודם שקעה"ח שמוכח שנקט שהשעות עד צאת הכוכבים**

**ד. שעות היום לענין ק"ש – מג"א נ"ח סק"א ובביאור כונתו עין פמ"ג ושאר אחרונים ועיין חזו"א סימן י"ג שם שתמה על הסברא שכאן זה שעות אחרות [ועיין אשר לשלמה מועד ובשלום יהודה]**

**ה. האם לגאונים בזמן צאת הכוכבים שייך למנות מעלות השחר או שודאי מנה"ח – שו"ת הגר"א קוטלר סימן ב' [והאריך בזה באשר לשלמה מועד] ועיין מאמר מרדכי רל"ג ג'**

**ו. אם השעות עד שקעה"ח בהכרח שמנחה עד שקיעה ראשונה – מנחת כהן מאמר ב' פרק י' ולשיטת ר"ת בהכרח שזה עד הלילה ועיין סימן רל"ג ובמ"ב סק"ד ובשער הציון י' ועין תר"י ריש פ' תפילת השחר ועיין רמב"ם הלכות תפילה פ"ג ה"ד**

**ז. שקיעה בראש ההר ובעמק – גמ' קי"ח: אמר ר' יוסי יהיה חלקי עיין רש"י ור' נסים גאון שם ובר"י מגאש הובא ברעק"א ובמג"א סימן רל"ג סק"ז [ובד"מ שם]**

**תוספת שבת**

**סימן רס"א, רצ"ג ס"א ס"ב, רס"ג ס"ד,סי"א - סט"ז**

**א. בעיקר דין תוספת – ר"ה ט. ובראשונים יומא פ"א:**

**ב.כמה זמן תוספת –רא"ש יומא ס"ח רמב"ן בתורת האדם שער אבלות ישנה ועיין תוס' ר"ה ט. ובבה"ל ד"ה איזה ובמ"ב רצ"ג סק"ה**

**ג.ממתי אפשר להוסיף מער"ש שבת – רמב"ן בתורת האדם רא"ש הובא בשו"ע רס"ג ס"ד ועיין תהלה לדוד סימן רס"א שהאריך בזה בסתירת השו"ע ועיין בה"ל רס"א ד"ה מפלג ומקורו בפמ"ג סימן רס"ו**

**ד.האם כשמקבל יותר זה מדאוריתא– תר"י ברכות כ"ז: רע"א בגליוןהמג"א רנ"ג סקכ"ו ועיין תוס' פסחים צ"ט: לענין מצה בזמן תוספת**

**ה. מהו שיעור קבלה במוצאי שבת – רמב"ן בתורת האדם ובביאור הירושלמי עין ריטב,אבסוגין ועיין סימן רצ"ג ובדגול מרבבה**

**ו. האם גזרו שבות בין השמשות בקיבל תוספת שבת–שו"ע ס"ד ועיין בה"ל ובביאור החילוק עין גר"ז ודגול מרבבה ועיין סימן תקכ"ז שער הציון ט'**

**ז. האם יש דין קבלה בפה –רא"ה בברכות כ"ז:ריטב"אבסוגין ושיטה לר"ן**

**ח. האם צריך דוקא על ידי דבר שבקדושה –ריטב"א ר"ה ט. ד"ה דבר ועיין חידושי הגר"א ברכות כ"ז:**

**ט. הפסק טהרה לאחר קבלת שבת – רמ"א יור"ד סימן קצ"ו ובנו"כ שם**

**י. האם קידוש בתוספת זה גם לרבנן– טור סימן רצ"ג פרי יצחק ח"א סי"א**