שבועות שתיים - הרב מנחם גרונר
קטגוריות: ש_ס / לו שבועות

דף כ"ב:

**שבועה שלא אוכל ואכל ושתה אינו חייב אלא אחת:** ובגמ' מבואר דאע"ג דשתיה בכלל אכילה, ועבר פעמיים על השבועה מ"מ חייב אחד כיון דהוה בהעלם אחד, ועי' בר"י מיגאש בגמ' [ד"ה אמר רבא] שכ' "דאע"ג דתרי גווני אכילה היא והו"א דמחייב תרתי, מ"מ כיון דשתיה בכלל אכילה כאכילה אריכתא דמיא" ומבו' לכאו' דהיה צד דשתיה בכלל אכילה ומ"מ יתחייב שתיים ד"תרי גווני אכילה" ויל"ע ההבנה. [ולכאו' מבואר דשייך לדון שתיה דתהא כעוד אופן של אכילה ושייך לדון שתהא כאכילה ממש ועדיין יל"ע] וע"ע בהמשך מהמהרש"א והחת"ס כעין זה.

**שבועה שלא אוכל ושלא אשתה חייב שתיים:** יל"ע, דהא "שבועה" אמר רק אחד ואמאי חייב שתיים. ועי' בריב"ש [סי' קנ"ט] שהוכיח מכאן דכיון דהזכיר שני פעולות הוה שני שבועות, אכן, עי' במחנה אפרים שבועות סי' ט' שביאר דכוונתו היתה לב' שבועות [ומבואר לד' דאע"ג דאמר "שבועה" אחת יכול לעלות לכמה מכח לשונו] וע"ע בגרע"א.

דף כ"ג:

**אמאי, מושבע ועומד מהר סיני הוא:** בלשו' הגמ' מדוייק דהמושבע מהר סיני הוא הסיבה שמונעת שבועה **לקיים** את המצוה [בנשבע לקיים ל"ת], ויל"ע מהו דין זה דמושבע מהר סיני, **א.** ובפשוטו, באחרו' נקטו דהוא דין אין איסור חל על איסור וכן מבואר בתוס' ד"ה דמוקי לה שדימו בין הדינים [לגבי חלות לאו על עשה] וכן לכאו' מבואר בגמ' דכולל מהני [לרבי יוחנן]. אכן יל"ע, למה נקטה הגמ' לשון זה דמושבע ועומד. **ב.** אכן נודע דבתשו' נודע ביהודה [או"ח קמא סי' ל"ו בהג"ה, הובא באבני מילואים תשו' י"ב] חידש דדין מושבע ועומד הוא דין חדש, ויסודו דאין שבועה חלה על שבועה, [יל"ע אם הכוונה "שבועה" או חיוב לקיים[[1]](#footnote-1) לכאו' הכוונה דלהחיל חיוב לקיים על מה שכבר חייב אין בזה משמעות וחלוק מאיסור על איסור, דבאאחע"א יש סיבה נוספת של איסור ויש מניעה שכבר אסור אבל כאן אין משמעות להתחייב כשכבר חייב]. ויל"ע, לנוב"י, אם שייך הטעם דאאחע"א אלא דמושבע ועומד הוא יותר חזק [דהוא מניעה בעצם סיבת חלות האיסור] ועי' בקובץ הערות סי' ל"ג שייסד דבשבועה ל"ש הטעם דאאע"א כיון שחיוב שבועה הוא "בל יחל" - על הדיבור [ולא שיש שני איסורים על העשיה[ עיי"ש. **ג.** אכן, עי' באבני מילואים תשו' י"ב דס"ל דבשבועה לקיים [ל"ת] יש שני סיבות א' מושבע ועומד ב' אאחע"א עיי"ש. **מושבע ועומד מהר סיני:** יל"ע, דבנתערב הדבר בס' מותר לאכלו מצד הנבילה אבל מצד השבועה עדיין אסור וא"כ השבועה אוסרת גם מה שלא אסור מה"ס וצ"ע.

**במפרש חצי שיעור:** בראשו' הקשו, דהא לרבי יוחנן ח"ש אסור מן התורה ולמה חלה שבועה עליו. ובתוס' כ' "דל"ח מושבע ועומד ע"ז", ויל"ע ההבנה, הא אסור מן התורה וצ"ע. ועי' בפרי מגדים יו"ד סי' ק"ב שצידד דבאמת לא הוה מושבע על זה [עיי"ש דהסתפק אם חשוד בח"ש נבילה חשוד על השחיטה] ויל"ע ההבנה. [ואולי י"ל בביאור התוס' עפי"ד האחרו' דיסוד האיסור של ח"ש הוא מצד חזי לאיצטרופי ואינו איסור עצמי]. ועי' בראשו' שכ' דחל עליו שבועה כיון דאין בו מלקות וקרבן ולכאו' ההבנה דהוה השבועה איסור חמור שחל על איסור קל כמבואר בקידושין ע"ז.

דף כ"ד.

**איסור הבא מעצמו.** יל"ע הסברא טעם החילוק, ומצינו בזה כמה דרכים באחרונים; א. בגרע"א [במערכה בענין איסור חל על איסור ס"ק י"ב נדפס בכחול בסוף סוגיין] כ' דאיסור זה [בא מעצמו] מיקרי קל לגבי איסור הבא מאליו ובקל על חמור לא מהני כולל [ויל"ע למה בא מעצמו הוה "איסור קל" ועי' בגר"ש אייגר בספר העיקרים ח"ב בענין אאחע"א שהביא סימוכין לזה מד' התוס' בתמורה ו. דבאיסור שבדה מליבו לא אמרי' אי עביד לא מהני וכנ' הכוונה כיון דאינו איסור מוכרח, ואולי י"ל הטעם דהוה קל כיון דאיתא בשאלה ויל"ע] ב. בקובץ הערות סי' ל"ד סק"ב, ביאר, דר"ל ס"ל דעיקר הסברא דבכולל איסור חע"א כיון דשם האיסור אחד ולא יכול להתחלק [עיי"ש דהביא כן מלשו' רש"י דנותר חל על חלב כיון שחל על החתיכה הראשונה שם נותר עיי"ש] ולפי"ז, איסור הבא מעצמו, שיכול להתחלק אין את הדין של כולל[[2]](#footnote-2) [ויל"ע אם הכוונה של יכול להתחלק היינו שיכל לעשות את העשיה אחרת [להשבע רק על אחד] או דגם היום שם האיסור של שניהם [כגו' תאנים וענבים] אינו אותו שם איסור] ג. באבני מילואים תשו' י"ב [ד"ה ובזה עמ' שי"ג בהוצאה החדשה], ביאר עפ"י יסודו דדין דאין שבועה על שבועה הוא דין נוסף על אין איסור חע"א ומונע לגמרי את חלות האיסור [דלא כאיסור חע"א דהאיסור חל אלא לא מחייב עונש] וביאר עפי"ז דכולל מהני רק שיחול העונש [היכא שכבר חל האיסור] אבל בשבועה על שבועה דלא חל בכלל ל"ש הסברא של כולל [דכולל לא מהני לעיקר חלות האיסור]. [ולפי"ד כל דין כולל הוא רק לעונש ויל"ע הסברא דהכולל יועיל לענין עונש וכנ' שהביאר דעונש הוא גדר באיסור שחל לענין עונש ובו מהני הכולל][[3]](#footnote-3).

**תוס' ד"ה באיסור הבא מעצמו: וא"ת והא נמי איתא בהדיא וכו' וקחשיב מוקדשין:** מבואר בתוס' דס"ל דבמוקדשין הס"ל דהקדש חשיב בא מעצמו, ויל"ע לפי הביאורים שכ' בטעם החילוק של בא מעצמו למה בהקדש יש את החסרון של בא מעצמו; א. לגרע"א [דהטעם משום איסור קל] יל"ע למה חלות הקדש חשיב קל [וכן העיר הגרע"א עצמו עי' עמ' פ"א בכחול למטה עיי"ש בלשונו שנקט דהוה חמור מחמת האיסור הנאה], ב. לקובה"ע [דבא מעצמו היינו שיכול להתחלק] יל"ע, הא הקדש לא יכול להתחלק [ואולי י"ל דכיון שלא חייב להקדיש הוה בא מעצמו ולא נראה בכוונת הקובץ הערות דס"לדכיון דעיקר האיסור לא מוכרח]. ג. לאבני מילואים [דבא מעצמו הוא סברא בשבועה דאין חל על שבועה] יל"ע אם בחלות הקדש יש חסרון דאין שבועה על שבועה ויל"ע בכ"ז. **וי"ל דהכא באיסור הבא מעצמו על עצמו קאמר אבל מוקדשין שאסורין על כל העולם אמרי':** יל"ע הסברא דכיון דחל על כל העולם אין בו חסרון דבא מעצמו, ועי' ברמב"ן שכ' "דכשאר איסורין הוה" ויל"ע הביאור ויל"ע. ואולי כוונתם דכיון שהקדש דינו לחול על כל העולם וכהקובץ הערות, ועי' בגרע"א [עמ' ס"ב בכחול בתחי' העמוד] שדחה דאין זה נ' בלשו' התוס' [דהו"ל כיון שאין יכול להתחלק] עיי"ש שדן בקונם כללי אם חל בכולל[[4]](#footnote-4)]. ובעיקר קו' התוס' [דבהקדש יש חסרו' דבא מאליו] עי' ברמב"ן שיישב "אבל במוסיף אפי' בבא מעצמו אמרינן" [וס"ל דהקדש הוה מוסיף על חלב], ויל"ע בביאור הסברא [לפי כל הביאורים דלעיל, ולכאו' לגרע"א יל"ע אם במוסיף יש חסרון דקל, ולקובה"ע י"ל דבמוסיף הא ודאי חל ומה שיש לעי' הוא לאבנ"מ], וכן יל"ע דלכאו' תוס' פליגי בזה [מדלא תי' כן, וכן כ' בספר העיקרים הנ"ל להוכיח בד' תוס'] ויל"ע בעיקר מחלוקתם.

**תוס' ד"ה האוכל נבילה ביום הכיפורים: מתוך פ"ה משמע וכו':** מבואר ד' תוס' דוזבחת אינו מחדש איסור [עשה] לאכול אינו זבוח, אלא בא לומר אופן ההיתר, והוכיחו כן מדחייל איסור נבילה ואבר מן החי, ואם יש איסור עשה דאינו זבוח הא אין איסור חעע"א, אכן, ד' הרמב"ם ועוד ראשונים דיש איסור עשה דאינו זבוח [ובד' רש"י יל"ע דהרי לא הזכיר אינו זבוח אלא אמה"ח] וצ"ע מה יענו לראיית התוס'. ועי' בפרי מגדים בהקדמה להלכות שחיטה שצידד דס"ל דאיסור לאו חל על איסור עשה [והכא, הנבילה והאמה"ח הוה לאו על עשה] ודלא כד' התוס' לעיל כ"ג:, עיי"ש. ויל"ע בעיקר הנידון אם יש אחע"א בלאו על עשה מה הצדדים בזה. [ואולי הנידון אם חיוב עשה הוה "איסור" או "חיוב", עוד אולי הנידון אם לאו חמור מעשה ויל"ע עוד, ועי' בקהילות יעקב יבמות סי' ל"א שהאריך בזה.].

**ר"ש לטעמיה דלית ליה איסור כולל:**, יל"ע אם כולל הוה סברא במה פליג ר"ש, ועי' בשבלי הלקט [המובא בקובץ שיטות קמאי בסוגיין] דמבואר דכולל הוא ילפותא ממה שנבילה חלה על חלב [בזבחים ע:], אכן תוס' שם ס"ל דהוה מוסיף, [עיי"ש בגרע"א] ועיי"ש בתוס' שכ' בתוך לשונם דאף מוסיף יתכן שהוא פסוק.

**תוס' ד"ה אלא הן היכי משכחת לה:** ע"י כולל נמי לא אמרי' דתיחול שבועה לבטל המצוה: יל"ע הטעם, [דבנשבע לקיים חל בכולל, ובלבטל אינו חל], ובפשוטו החילוק, דנשבע לבטל אינו חל מגזיה"כ [כדאמרי' בנדרים י"ח.] וע"כ גם בכולל אינו חל. ויל"ע לפי"ז בהמשך ד' התוס' דמצאו אופנים שחל נשבע לבטל בכולל מהו גדר הדברים. **ותירץ, הכא דווקא לא חילא עליה שבועה משום שהזכיר נבילה:** בפשוטו ההבנה, דכשאמר אכילה סתם חייב אכילה ומתקיים אכילה אף בנבילה אבל כשאמר נבילה החיוב אכילה הוא על הנבילה גופא, וזה לבטל אכן יל"ע לפי"ז בציור הירושלמי דנשבע על לילות הא האיסור חל בכל לילה והוה לבטל וצ"ע. **ור"י מפרש דודאי שב ואל תעשה כדקתני הכא וכו':** יל"ע בס' החילוק, הא נשבע לבטל בשוא"ת לא חל דהוה לבטל את המצוה, וא"כ מה מהני הכולל. [ועי' ברמב"ן שכ' דבמצוה דקו"ע לא אמרי' לעבור על השבועה בידים אבל בל"ת לא מאכילין לאדם דבר האסור וממילא הוה שוא ויל"ע].

בכולל הנה בגוף החסרון דנשבע לבטל אינו חל מצינו כמה לשונות בראשונים,

נשבע לקיים את המצוה, מושבע ועומד מהר סיני: בטעם דמושבע לקיים לא חל, מצינו כמה לשונות בראשונים, חסרון ושבע ועומד הוא ביחס ללאוין ולא ביחס לעשין, רעק"א בדף כ"א:.

1. הלשו' הוא "מושבע" וכן משמע ק' בד' הט"ז סי' קי"ט [עיי"ש דחשוד על השבועה אינו נאמן לשחוט כיון דחשוד על שבועה אינו נאמן גם כלפי מושבע ועומד] אכן לכאו' מחודש לומר דחיוב דידן הוא מגדר שבועה דמעמד הר סיני וכן העיר בחזו"א ולכאו' הכוונה "חיוב" שנתחייבנו בסיני ומי שחשוד על השבועה אינו "נאמן" שחיוב לא מחייב אותו ויל"ע וע"ע במהרש"א בח"א לק' כ"ט. דנ' שפי' דמושבע ועומד הוא בערבות מואב ולכאו', אף אי נימא דהמחייב בהר סיני הוא שבועה לכאו' עצם ה"קבלה" של הדיברות הוה ששבועה מקבל ע"ע חיוב זה וע"ע בתוס' ברכות י"ט: שכ' דהוה שומע כעונה ובירושלמי ס"ל דבסיני ענו אמן ולכאו' היינו הקבלה. [↑](#footnote-ref-1)
2. ובגרע"א סו"ס קס"ח צידד לסברא זו ודחה אותה מלשו' התוס' עיי"ש [ונ' שביאר כן אפי' לס' דגדר כולל הוא מדין מיגו] [↑](#footnote-ref-2)
3. [יל"ע לכל הביאורים, מה סברת רבי יוחנן, ובמה פליג על ר"ל; לגרע"א, אולי ס"ל דבא מעצמו לא הוה קל, לקובה"ע עיי"ש שביאר דסברת רבי יוחנן היא דכולל הוא מטעם מיגו דחייל על תאנים חל על ענבים, ולאבנ"מ יל"ע]. [↑](#footnote-ref-3)
4. יל"ע באסר אחרים בקונם, אם חשיב איסור הבא מעצמו, כיון דאחרים אסור, ולכאו' בלשו' התוס' נראה דחשיב ע"י עצמו, וכן נראה מכל נידון הגרע"א תשו' קס"ח בנטולה אני מן היהודים, אכן אולי יש לדייק קצת בלשו' רש"י "איסור שבועה הבא לו על ידי דיבורו" שדוקא באוסר על עצמו, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-4)