13חם מקצתו חם כולו
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / בשר בחלב / שיעורים בשר בחלב כולל אור יוסף

חם מקצתו חם כולו

המחבר באו"ח תנא סי"ב פוסק את דברי המרדכי (פסחים סימן תקעז)"כל הכלים צריך להגעיל ידותיהם כמותן". מוסיף הרמ"א, שבדיעבד אם לא הגעיל, אין הידות אוסרים [ומקורו בדברי האו"ה נח מד]. מבאר המג"א (סקכ"ד) בשם הדרכי משה [ואינו לפנינו, אמנם הוא לשון השערי דורא סימן פה, וכן הוא בסמ"ג לאוין מצות בשר בחלב עמוד נב:] "דלא אמרינן שמוליך בליעתו בכולו", והיינו שהיד לא בלעה כלל מהמתבשל בקדרה.

שואל המג"א, מהא דאיתא ביו"ד סימן צב ס"ה – דכלי שנאסר מקצתו צריך הגעלה בכולו, והיינו שנבלע בכולו. מתרץ המג"א, ש"חם מקצתו חם כולו" הוא רק לענין בליעה – שנבלע בכולו, אולם לענין פליטה לא אמרינן חם מקצתו חם כולו – ורק המקום שנוגע בתבשיל מפליט את הבלוע בו. ומוכיח כן מהא דאיתא בריש סימן צד – שכפית חלבית שנתחבה לקדרה בשרית, סגי לשער כנגד החלק התחוב. והוא דינא דידיות הכלים שאינם מפליטים את הבלוע בהם לתבשיל, ורק לכתחילה בעי להגעילם – שמא יגעו בתבשיל.

לדברי המג"א, הרוצה להשתמש בכלי אסור במקצתו – סגי [מעיקר הדין] להגעיל את אותו מקצת. והא שדנו הפוסקים – אם ניתן להכשיר כלי לחצאין [עיין טור ושו"ע סימן תנא סי"א], לדברי המג"א הוא פשוט – שהרי סגי להגעיל רק חצי כלי כדי להכשיר את חציו.

שיטת הטור

הטור בסימן קכא מביא את שיטת הרשב"א, שלענין הכשר כלים – לא אמרינן חם מקצתו חם כולו. מוסיף הטור "ונראה לי דווקא כשנשתמש בכולו אבל אם יודע שלא נשתמש אלא במקצתו נכשר נמי במקצתו דכבולעו כך פולטו", והיינו כשיטת הרא"ה – שהארכנו בשיטתו בשיעור הקודם. ובב"י שם דקדק שלא כדבריו – מדברי הרא"ש (ע"ז פ"ה סימן לד), שאינו מתיר ללבן רק את חודו של הסכין כדי להשתמש בו – אף שבלע רק דרך החוד, וע"כ שלא סבירא ליה כבולעו כך פולטו, ודלא כהטור.

[בדברי הטור נראה שהבין את דעת הרשב"א כשיטת הרא"ה – שבאופן שהשתמש רק במקצתו מהני הגעלה במקצתו, ופירש כן – משום שהיה לפניו רק את התוה"ב הקצר (כידוע). אולם בתוה"ב הארוך חולק להדיא על הרא"ה, כמובא שם בב"י].

מיישב המג"א (שם) ע"פ שיטתו הנ"ל, שאין כוונת הטור – שמהני כבולעו כך פולטו לענין הכשר כלים [כשיטת הרא"ה], אלא שמהני הגעלה לאותו מקום. ובהכי איירי הטור – שרוצה להשתמש רק במקצת הכלי [ואילו הרא"ש איירי שרוצה להשתמש בכולו – מחצית השקל ופמ"ג].

אמנם, בלשון הטור משמע שלא כדברי המג"א. שהרי תלה את דינו – בידיעה אם נשתמש [בעבר] בכולו או במקצתו, ולדברי המג"א – לא תליא אם השתמש בכולו אלא אם רוצה עתה להשתמש בכולו או במקצתו.

קושית החוו"ד

החוו"ד (סימן צב סקט"ז) מביא את דברי המג"א הנ"ל – שלא סובר כבולעו כך פולטו, ותמה עליו – שהוא נגד שיטת הפוסקים בסימן קכא שאמרינן כבולעו כך פולטו. והיינו – שפשיטא ליה לחוו"ד שכל הראשונים ס"ל כבולעו כך פולטו.

טוען היד יהודה (ריש סקל"ו), שאדרבה – לרוב הראשונים לא אמרינן כבולעו כך פולטו. שהרי התוס' בזבחים צו: פשיטא להו – שאם נבלע בכולו בעינן הגעלה בכולו. וכן היא שיטת האגודה והמהר"ם [הובאו בשיעור הקודם], שהוכיחו מהסוגיא בזבחים שאין בליעה מתפשטת בכל הכלי – ממה שסגי בתרומה בהגעלה במקצת, ואם נימא כבולעו כך פולטו – נפלה ראיתם בבירא. והיא הוכחת התרוה"ד (קלב) שגם דעת הסמ"ג כן – שאינו נלבע בכולו, הובא בשיעור הקודם. וא"כ תמיהת החוו"ד על המג"א לא קשיא, שכן סבירא להו להרבה ראשונים – שלא אמרינן כבולעו כך פולטו.

דעת המג"א לביאור הפמ"ג

הפמ"ג מיישב את דברי המג"א באופן אחר. דמקשה על המג"א – מדברי הרמ"א בסימן קכא שפוסק כבולעו כך פולטו וכנ"ל. מתרץ הפמ"ג "ובקכ"א ככ"פ – כלומר מאותו צד השני אין מפליט לצד שנתחב ודיעבד שרי הא שימש בכולו יש בו ממש טפי אז מפליט מצד האחד לצד השני שנתחב וצ"ע".

והיינו – שאין המג"א חולק לגמרי על כלל זה, ורק באופן שהשתמש במקצת – מהני הגעלה במקצת, שאזי אינו נפלט מהצד השני – משום שהגעלת המקצת מקלישה את הצד השני של ייפלט מלמעלה ללמטה. אולם אם השתמש בכל הכלי – בעינן הגעלת כולו אף כדי להשתמש במקצתו, וכמדויק בדברי הטור הנ"ל בסימן קכא.

לביאור זה – מודה המג"א לכלל של כבולעו כך פולטו, וכיון שנבלע דרך מקצתו מהני הגעלת המקצת להקליש בכולו – ואזי שרי להשתמש במקצתו. אמנם אינו כשיטת הרא"ה – שמהני אף להשתמש בכולו.

סברא זו של הפמ"ג [שהגעלה במקצת מהני להקליש בכולו] – נמצאת באופן דומה בדברי הרשב"א במשמרת הבית (ב"ד ש"ד לח.). דהרשב"א שם חולק על הרא"ה, וס"ל שלא אומרים כבולעו כך פולטו בהכשר כלים, ואף אם נאסר במקצתו – בעינן להגעיל את כולו. שואל הרשב"א על עצמו מהסוגיא בפסחים (ל:) דסכין שהשתמשו בו בחמץ סגי ללבן את חודו ואח"כ להגעילו, אף שהקת בלעה מהאש משום חם מקצתו חם כולו. מתרץ הרשב"א בתירוצו הראשון "אף לכשתמצא לומר דמקצת הסכין שבתוך הקתא בולע דחם מקצתו חם כולו אמרינן ושעל ידי הרוטב מתפשט ובולע הכל אפ"ה אפשר דאותו בלע דפרזלא דתוך הקתא נפלט מחמת ליבון של סכין שחוץ לקתא ועם ההגעלה שמגעילו עוד דיו לו".

והיינו, דאף שלא אמרינן לענין הכשר חם מקצתו חם כולו, אולם ליבון החוד מקליש את הבלע שבקת משום חם מקצתו חם כולו, וע"י זה שוב מהני ההגעלה להכשירו לגמרי, והוא מעין סברת הפמ"ג [אמנם עיין בפר"ח סימן קכא סקט"ו, שכתב על דברי הרשב"א – שאינם אלא דברי נביאות].

בתירוצו השני אומר הרשב"א "ועוד שאינו משתמש במצה במקצתו שבתוך הקתא". ונראה לפרש את כוונתו בשני אופנים. א, כפשטות המג"א שמהני הגעלה במקצת כדי להשתמש במקצת. ב, כסברת הפמ"ג הנ"ל – שהליבון במקצת הקליש את כל הבליעות, ושוב לא ייפלטו כשמשתמש במקצת.

קושיא מסימן צד

לפי מה שנתבאר לעיל בשיטת הפמ"ג, באופן שהשתמש באיסור בכל הכלי, לא מהני הגעלה במקצת כלל. וקשה על זה מריש סימן צד, שתחבו כף חלבית לקדרה בשרית – וסגי לשער כנגד מה שנתחב. חזינן – שאף כשנשתמש בכולו אינו פולט מצד לצד [והוא אתי שפיר לפשטות המג"א, אולם לא לביאור הפמ"ג].

וצריך לדחוק, שמדובר – שידוע שאף קודם לכן השתמשו רק במקצתו [והיינו שיודע היאך השתמש באותו יום, דלפני כן הוי אינו בן יומו ואינו אוסר כלל כמפורש בש"ך סימן צב סקכ"ב], ובכה"ג – מודה הפמ"ג שאינו נפלט מצד לצד.

שיטת הגר"א

הגר"א בסימן תנא (סי"ב אות מ) ס"ל כמג"א שאינו פולט מצד לצד, וכדמוכח בסימן צד. והא דבעינן לסברת כבולעו כך פולטו, היינו שסגי להגעיל את הצד שנבלע בו – כדי להשתמש אף בצד השני.

והיינו, דמחד גיסא – ס"ל כמג"א שחם מקצתו חם כולו היינו רק לענין בליעה ולא לענין פליטה, אלא שקשה ליה ע"ז מדברי הרמ"א בסימן קכא – שפסק כבולעו כך פולטו וכנ"ל. וכשיטת הפמ"ג לא ניחא ליה, שהרי קשה על זה מסימן צד וכנ"ל. לכן ביאר הגר"א – דאף באופן שנאסר בכולו, ודאי מהני הגעלה במקצת – להשתמש במקצת. אולם באופן שנאסר דרך מקצתו [ונבלע בכולו], מהני הגעלה במקצת – אף כדי להשתמש בכולו [כשיטת הרא"ה].

אלא שקשה ע"ז, שאם סובר הגר"א שחם מקצתו חם כולו – מהני רק להבליע ולא להפליט, היאך מהני ההגעלה במקצת – כדי להכשיר את כולו, והרי אינו מפליט מכולו.

וצריך לדחוק, שהגעלה שאני ומהני להפליט מכולו ואינו כבישול בעלמא, וכדחזינן שמוציא את כל הבלע, ודינו רק במים ולא בשאר משקים (עיין סימן תנא ס"ה), משא"כ בישול בעלמא – אינו מפליט מחציו השני וכשיטת המג"א.

סיכום

שיטת המג"א שסימן צב וסימן צד מישך שייכי להדדי, וע"כ שחלוק דין בליעה מדין פליטה. ונתבארו ג' הבנות בדברי המג"א.

1. הבנת החוו"ד והוא כפשטות המג"א – שלא אמרינן כלל כבולעו כך פולטו.
2. הבנת הפמ"ג – שכבולעו כך פולטו מהני באופן שנאסר דרך מקצתו, שאזי הגעלת המקצת מקלישה בכולו – כדי להשתמש במקצת. אולם באופן שנאסר בכולו, לא מהני הגעלה במקצת כלל.
3. שיטת הגר"א – שאף באופן שנאסר בכולו מהני הגעלה במקצת להשתמש במקצת, ובאופן שנאסר דרך קצתו – מהי הגעלה במקצת אף כדי להשתמש בכולו.

אופן אחר בפוסקים בסתירה הנ"ל

שיטת המרדכי (חולין אות תרעח) השערי דורא (סימן פה) והסמ"ג (מצות בשר בחלב עמוד נב) – הובאו בשיעור הקודם, שסימן צב וסימן צד לא דמו כלל להדדי. דבדין חם מקצתו חם כולו – ודאי אינו מבליע ואינו מפליט כלל בחלקו השני, והוא דינא דסימן צד. והא דאיתא בסימן צב שנבלע מצד לצד – היינו דווקא בקדרה שע"ג האש, ולא שייך כלל לדין חם מקצתו חם כולו.

החוו"ד (סימן צב סקט"ז) הפמ"ג (סימן צב משב"ז אות א) ורעק"א (תנא, על המג"א סקכ"ד) הביאו את החילוק הנ"ל, ומדבריהם נראה שדינא דסימן צד הינו רק באופן שחלק הכף שאינו תחוב בקדרה עדיין צונן, שאזי אמרינן שמשום חם מקצתו חם כולו אינו נבלע בכולו. אולם באופן שגם חלק זה התחמם – שייך לדין סימן צב שנבלע בכולו.

הבנה זו קשה טובא, שנסתר מסוגיא ערוכה בפסחים עד. [שהוא המקור לדין חם מקצתו חם כולו], דמפורש שם שבשפוד מתכת ש"חם מקצתו חם כולו" – שפיר נצלה הקרבן פסח בחלק שאינו באש, אלא שאינו "צלי אש". ואם נימא שחלק זה הוא צונן, פשיטא שהקרבן לא ייצלה שם – ע"י דין חם מקצתו חם כולו.

לכן נראה לפרש, שאין כוונת השו"ע בסימן צד – שהחלק הבולט צונן, אלא שלא התחמם ישירות מהאש אלא ע"י חם מקצתו חם כולו, ומשום כך אין איכות החום שם כאיכות קדרה שע"ג האש – שכולה חמה מכח האש. והיינו, שכשכולו חם מכח האש ודאי נבלע בכולו – והוא דינא דסימן צב. אולם כשאינו ע"ג האש כדינא דסימן צד – שחלק הכף נתחב לקדרה והתחמם מהתבשיל וחלקו השני מתחמם משום חם מקצתו חם כולו, בכה"ג – אין בליעות עוברות מצד לצד. ואף שבסוגיא בפסחים [שהוא מקור האי דינא של חם מקצתו חם כולו] איירי בשפוד ע"ג האש, צ"ל שהחלק שתחוב בקרבן פסח – אינו נחשב ע"ג האש (עיין משמרת הבית ב"ד ש"ד לה.) ואינו כקדרה שע"ג האש שנחשבת כולה ע"ג האש.

לפ"ז, דינא דסימן צד – הוא אף באופן שכל הכף חמה, וכמשמעות לשון האו"ה (לז,ב) "ואפילו בכף של מתכת דאע"פ דחם מקצתו חם כולו מ"מ מאחר שחימומו רק ע"י חמין ולא ע"י האור עצמו אינו מוליך ומפליט בליעתו בכולו" (הביאו הש"ך בסימן צב סק"ג). וכן הוא בשו"ע הרב סימן תנא סע"ה, וכן הוא בתרוה"ד (תשובה קלב) שמדבר באופן שמילאו כוס מכלי ראשון וכולו חם מכח המים, וע"ז אומר – שאין מבליע בכולו ע"י חם מקצתו חם כולו.

הערה בדברי היד יהודה

היד יהודה (סקל"ו) תולה נידן זה במחלוקת ראשונים. והיינו שכל הראשונים שדנו בדין סכין משום חם מקצתו חם כולו (רשב"א הנ"ל בתוה"ב לח., הרא"ש בע"ז פ"ה סל"ד ועוד) ודאי ס"ל שבולע בכולו אף שאין הצד השני חם, דפשיטא ליה ליד יהודה שהחלק שתקוע בקת הסכין – צונן. ואילו התוס' בזבחים צו: והאגודה (הובא בגר"א סימן צב אות כו) ס"ל – שדין חם מקצתו חם כולו – היינו דוקא בהתחמם כולו.

וקשה על דבריו כנ"ל, שמוכח בסוגיא בפסחים שחם מקצתו חם כולו מהני לצלות בו בשר.

ובאמת שהיד יהודה (שם בסוף הס"ק) הרחיק סברא דומה, כשמביא את דברי המהר"ם מ"ץ(הביאו הש"ך בסימן קכא סקי"ז) - שע"י חם מקצתו חם כולו הקצה השני בולע איסור שנוגע בו, ומשמע מדבריו שהוא אף באופן שהקצה השני קר. וכותב היד יהודה - שאף שהיה מגדולי האחרונים ושבחוהו הרש"ל והרנ"ש "מ"מ דבר זה הוא דבר שאין הדעת סובלו כלל ולא מצינו כן בכל או"ה שיהא מקום קר בולע מחמת חמימות דצד השני, דהא מ"מ כיון שמקום זה קר הוא האיך יהא בולע".

אמנם, שיעבור בליעות מצד לצד אף שקצה אחד צונן – ס"ל ליד יהודה שהוא סברא מתקבלת. אולם קשיא על דבריו מהסוגיא בפסחים וכנ"ל.

ונראה שכוונת המהר"ם מ"ץ לאופן שהקצה השני התחמם, ולכן שפיר בולע איסור שנגע בו. והוא מוכח מהסוגיא בפסחים, שמקום זה – בכחו לצלות בשר, וממילא מסתבר שאף יבלע איסור שנוגע בו. ונראה שאף הסמ"ג השערי דורא ודעימיה – שס"ל שאין בליעות נבלעות מצד לצד ע"י חם מקצתו חם כולו, יודו לסברת המהר"ם מ"ץ – שודאי הצד השני בולע, וכמדמוכח בסוגיא בפסחים.

אמנם בדברי רעק"א והפמ"ג איתא להדיא, שאף שאופן שלא התחמם - יכול להיבלע מצד לצד, והוא צ"ב.

הלכה למעשה

התבאר שבאופן שהצד השני צונן – ודאי שאין בליעות עוברות מצד לצד, וכן מסקנת היד יהודה שם להלכה. והוא נ"מ לנידון מצוי של שני כיורים מחוברים – שדשו ביה רבים. ולהנ"ל, כל שאין מקום החיבור בינים מתחמם [וכן הוא בדרך כלל] אין כלל מקום – לחשוש להעברת בליעות מצד לצד, ולא שייך לדין חם מקצתו חם כולו.

ורק באופן שמתחמם – אזי נחלקו הראשונים, ושיטת השו"ע בסימן צד שאין נפלט מצד לצד. אולם באופן שעומד ע"ג האש – ודאי נבלע מצד לצד, והוא דינא דסימן צב וכנ"ל.