מראי מקומות בענין תפיסה בספיקא דדינא במטלטלין וקרקעות בעזרת השם יתברך
קטגוריות: כללי / מ_מ בענייני מוחזק וחזקות - הרב אלימלך וינברג / re (4)

בעזרת השם יתברך

**מראי מקומות בענין מוחזק ותפיסה בספיקא דדינא**

**[א]: בדין תפיסה ממוחזק במטלטלין בספיקא דדינא**

**דעת הרמב"ן בדעת הרי"ף**

**הרמב"ן בכללי תפיסה שלו בב"מ ו.ב.** מדמה כל תיקו שבתלמוד לשאר כל הספיקות שדינם בקרקע דאזלינן בהו בתר חזקת מר"ק, ובמטלטלין לקולא לנתבע, והמוכר שהם ברשותו ידו על העליונה ואם תקפו לוקח מוציאין מידו, ואם באו לרשות לוקח ע"י שהתפיסו בהם המוכר הרי הם ברשות לוקח ואם תפסו מוכר מוציאין מידו, ועיי"ש שהעלה כן גם בדעת **הרי"ף** שהעלה בכמה מקומות שבתלמוד שעלה בהם בתיקו והרי"ף כתב הדבר בפשיטות כאילו נפשט הדבר שפטור הנתבע, והטעם משום דכיון שהוא ספק הרי הם בחזקת הנתבע ולא מהני תפיסת התובע, והוכיח כן מד' **הרי"ף בפרק השוכר את הפועלים** שפסק הא דמבע"ל **בב"מ צ"ג.ב.** בלסטים מזויין ורועה מזויין אי חייב ועלתה בתיקו, והרי"ף כ' הדין בפשיטות שהוא פטור, ואם מהני תפיסת התובע למה כ' הרי"ף שהוא 'פטור', ובע"כ דכל שהוא בספק דינו כפטור בודאי כיון דל"מ תפיסת התובע, וכ' הרמב"ן 'ורבים אחרים יש' [שכ' הרי"ף 'פטור' אע"ג דקאי בתיקו], ומסיק לפי"ז הרמב"ן במש"כ **הרי"ף בפרק השואל** בדין איסתרא מאה מעי דדינו בספק בלשונות ופטור הנתבע 'ואי תפיס לא מפקינן מיניה', ופירש הרמב"ן לפי דרכו דהכוונה לאופן ש'תפס ברשות' דבכהא"ג מהני תפיסה בספיקות עיי"ש.

**והרי"ף בפ' כיצד הרגל [י"א.ב. מדפי הרי"ף]** פסק למימרא דרבה דזרק כלי מראש הגג ובא אחר ושברו במקל פטור, **ובעל המאור שם** השיג על דבריו מד' הגמ' **בב"ק י"ז.ב.** דדינא דרבה הוא אבעיא דלא איפשיטא שם אי אזלי' בתר מעיקרא או בתר תבר מנא, **והרמב"ן במלחמות שם** כ' על דבריו 'שאם הדבר ספק הדין עם רבינו שפטר...דספיקא הוא והכא קולא לתובע ופטור שזה כלל גדול בדין הממע"ה, ומי שתפס עליו מפני שכתב בפשיטות מימרא דרבה יפקח עיניו ויראה כמה בעיות אחרות שעלו בתלמוד בתיקו וכתבן כאילו נפשטו לפטור מפני שהדין בשניהם שוה'.

**והש"ך בתקפו כהן סימן ט'** תמה עמש"כ **הרמב"ן במלחמות פ"ב דב"ק הנ"ל** שיש מקומות רבים שסתם הרי"ף לפטור בבעיא דתיקו וכ' שלא כן מצא פרט לההיא דסו"פ הפועלים הנ"ל, וע"ז דחה הש"ך לפי גירסת הספרים שלנו דמסקינן דמסתברא דלסטים מסר נפשיה טפי ולכן פטור בודאי עיי"ש, **ובקונטרס הספיקות כלל ד' סעיף א'** הביא מש"כ **הרמב"ן במלחמות ב"ב פ' המוכר את הספינה [מ"ג.א. מדפי הרי"ף]** בהא דאבעיא לן התם בכליו של לוקח ברשות מוכר אי קנה, והרי"ף פסק בפשיטות דלא קנה, וכן בכליו של מוכר ברשות לוקח סתם הרי"ף בפשיטות דלא קנה, וכ' הרמב"ן שם 'ואפשר שהוא מסתפק ומפני כך כתב דלא קני, ויש בעיות אחרות בתלמוד שכתבן רבינו כאילו נפשטו לקולא משום שאמרו הממע"ה, ואחד מהם בשלהי הפועלים בב"מ, ולענין הגט אחרת בתחילת פרק התקבל, ורבות אחרות', ועי' **בקונה"ס שם** שתמה על מה נתכוין הרמב"ן להוכיח מפ' התקבל, [ע"ש מה שפי'], **והתומים בקיצור ת"כ סי' ט-י** הביא מש"כ הרי"ף בהא דמבע"ל **בב"מ צ"א.ב.** בדין אכילת פועל בפועל העושה בגפן זו אי אוכל בגפן אחרת, ולא איפשיטא, **והרי"ף שם [ב"מ צ"א.ב. מדפי הרי"ף]** פסק בפשיטות שאינו אוכל, **ובקונה"ס שם** הביא עוד מה דאי' **בכתובות פ"ז.ב.** דמבע"ל בפוגמת כתובתה בעדים אי נפרעת רק בשבועה או שלא בשבועה, **והרי"ף שם בכתובות דמ"ז.ב. מדפי הרי"ף**  הביא האבעיא ומסיק 'ומסקנא בין בעדים בין שלא בעדים לא תפרע אלא בשבועה', וכ' הקונה"ס דאף דלא איפשיטא האבעיא סתם הרי"ף דלא תפרע אלא בשבועה משום דאין שום נפק"מ בספק כיון דל"מ תפיסה וכד' הרמב"ן בדעת הרי"ף.

ועיי"ש **בקונה"ס שם סק"ב** שכ' דבהנך בעיות שסתם הרי"ף לקולא אף הרמב"ם סתם לפטור [**בפי"ב משכירות ה"י** לענין פועל שעושה בגפן זו שאינו אוכל בגפן אחר, ו**בפט"ז מאישות הי"ד** לענין פוגמת כתובתה בעדים שלא תטול אלא בשבועה], ואף שלשיטתו הרי בכל תיקו מהני תפיסה, והביא מש"כ **המ"מ בפ"א מנזקי ממון הי"א** שדעת הרמב"ם בכל תיקו דממונא אם תפס אין מוציאין מידו 'מלבד קצת מקומות שיש טעם למה לא פסק כן'.

**דעת הרא"ש בדעת הרי"ף**

אמנם **הרא"ש בפ"ב דב"ק סימן ב'** הק' על הרי"ף שהשמיט בעיית הגמ' **בב"ק י"ט.א.** אי יש שנוי לצרורות לרביע נזק, ותי' דאין נפק"מ בבעיא זו, דכיון דצרורות דביעוט משונה הוא וקנסא הוי ולא מגבינן ליה בבל וכל הנפק"מ לחיובו הוא דאי תפס לא מפקי' מיניה 'וכי תפס לא מפקי' מיניה עד דמשלם חצי נזק כיון דעלתה בתיקו והוא מוחזק', והשיג ע"ז הרא"ש דכיון דספיקא הוא לא מהניא תפיסה אלא אוקי בחזקת מאריה, כדקיי"ל תקפו כהן מוציאין מידו עיי"ש, **והרא"ש שם** בהמשך דבריו שם בסה"ד הזכיר דעת 'רבותי'ה האומרים דכל תיקו אי תפס לא מפקי' מיניה, **ובקונטרס הספיקות כלל ד' סעיף א'** כ' דנראה מזה שהרא"ש סובר בדעת הרי"ף דס"ל דבספק של תיקו אי תפיס לא מפקי' מיניה [אלא שתמה על זה כנ"ל], ונקיט שנח' הרמב"ן והרא"ש בדעת הרי"ף אי מהני תפיסה בספיקא דדינא או לא מהני.

ונחלקו גדולי האחרונים לפי הבנת הרא"ש בדעת הרי"ף דמהני תפיסה בספיקא דדינא, האם משום דס"ל כדעת **הרמב"ם בה' בכורות פ"ב ה"ו ופ"ה ה"ג** דקיי"ל תקפו כהן אין מוציאין מידו, ולשיטתו מהני תפיסה בכל הספיקות ולאו דוקא בספיקא דדינא, או דשאני ספק דתקפו כהן מספיקא דדינא, **ובשו"ת מהרד"ך בית ב' חדר ט'** נקיט דדעת הרי"ף לגמרי כדעת הרמב"ם, אמנם **הש"ך בתקפו כהן סימן ה' והקונטרס הספיקות כלל ד' אות ג'** כ' דודאי דעת הרי"ף כמסקנת הגמ' דתקפו כהן מוציאין מידו, ומחלק בין זה לשאר ספיקא דדינא דס"ל דמהני בהו תפיסה כמש"כ הרא"ש [ועי' להלן מש"כ האחרונים בסברות החילוק].

**דעת הסמ"ג**

**והש"ך בתקפו כהן סימן ו'** הוכיח שדעת הסמ"ג כן לחלק בין ספיקא דתקפו כהן לספיקא דדינא, שהרי **הסמ"ג בעשין צ"ה** פסק בספק בכור דתקפו כהן מוציאין מידו, ואילו **הסמ"ג בעשין ע'** לגבי מזיק ממון חבירו בדבר שאין דרכו להניחו בכלי דהוא אבעיא דלא איפשיטא **בב"ק ס"ב.א.** ופסק הסמ"ג דלכן אם תפס א"מ מידו, וכן **הסמ"ג שם** לגבי האבעיא אי עשו תקנת נגזל במסור כ' דכיון דאבעיא לא איפשיטא מהני תפיסה, וכן **הסמ"ג בעשין פ"ב** כ' להבעיא דמבע"ל **בקדושין כ"ז.א.** בהקנה קרקע לאחד ומטלטלין לאחר אי קנה המטלטלין בקנין אגב, וכ' הסמ"ג דלא איפשיטא הבעיא ומהני תפיסה, ומזה הכריח הש"ך דהסמ"ג מחלק בין ספיקא דתקפו כהן דמוציאין מידו לספיקא דדינא דמהני תפיסה.

אמנם **בתומים קיצור ת"כ סימן ו'** הק' בסתירת ד' הסמ"ג ממש"כ **הסמ"ג בעשין צ"ה** להא דקאמר ר"ע **בבכורות מ"ט.א.** לגבי מת הבכור ביום ל' דהוא ספק אי חייב בפדיון הבן ודינא דאם נתן לא יתן ואם נטל לא יחזיר, וכ' הסמ"ג דהא דמהני התפיסה הוא משום דמהני תפיסה קודם שנולד הספק, [עיי"ש דקאי על דינא דהממע"ה וכ' דכל דבר שתחילת דינו הממע"ה לא מהני תפיסה כדקיי"ל תקפו כהן מוציאין מידו, והק' ע"ז מהא דאי' **בכתובות כ.א.** דבתרי ותרי מהני תפיסה, ותי' דהתם איירי שתפס קודם שנולד הספק דמהני תפיסתו, וע"ז הוכיח דמהני תפיסה קודם הספק מהך דינא דמת בכור ביום ל' אם נתן לא יטול ואם לא נתן לא יתן עיי"ש].

**ובקונטרס הספיקות כלל ד' אות ו'** העלה בדעת הסמ"ג דס"ל כמש"כ **בשיטמ"ק ב"מ ק"ב.ב. בשם תלמיד רבינו פרץ** בהא דאי' בגמ' שם בדין כור בל' סאה בסלע ראשון ראשון קנה, והק' רבינו פרץ איך מהני התפיסה והא קיי"ל דתקפו כהן מוציאין מידו, ותי' 'דאימת הוי ספק כשבאו לדין לפנינו וכבר הוי תפוס', ולמד הקונה"ס בכוונתו, דבכל 'ספיקא דדינא' לידת הספק הוי רק כשבאים לדין, ואינו כ'ספיקא דמציאות' שהספק נולד מיד 'בשעת המעשה' אשר הספק מתעורר עליו 'שצדדי ספיקו מתעוררים אצל כל העולם', משא"כ ספקד"ד 'דכו"ע לאו דינא גמירי וחסרון ידיעה לאו שמיה ספק וכשעמדו בדין ואמרו דהאי דינא ספיקא הוא מאז נקרא דנולד הספק', עיי"ש, ועכ"פ גם לפי דבריו עולה דדעת הסמ"ג דבכל ספיקא דדינא מהני תפיסה.

**דעת הרשב"א בדעת הרמב"ם**

**ובשו"ת הרשב"א ח"א סימן שי"א** כ' בדעת **הרמב"ם בה' בכורות הנ"ל** שפסק דבספק בכור בהמה טהורה אם תקפו כהן אין מוציאין מידו, והקשה השואל דהא מסקנת הגמ' **בב"מ ו.ב.** להוכיח דמוציאין מידו מהא דהספיקות נכנסין לדיר להתעשר ואי אמרת אין מוציאין מידו נמצא זה פוטר ממונו בממונו של כהן, ותי' הרשב"א דהרמב"ם פוסק כרב המנונא דבבכור בהמה טהורה תקפו כהן א"מ מידו, ולשיטת רב המנונא יש חילוק בין בכור בהמה טהורה דמהני התפיסה ד'לא איתחזק ביה ישראל יותר מכהן ולא כהן יותר מישראל דאע"ג דאיתחזק ישראל באם בולד מיהא לא איתחזק', ומשא"כ בספק בכור בהמה טמאה דהנידון לענין השה שנפדה עליו 'ושה ודאי איתחזק ביד בעלים', והנה דעת הרשב"א מפורשת דבדבר שאיתחזק בודאי ביד המר"ק לא מהני התפיסה אף לדעת הרמב"ם.

וק' על הרשב"א ממש"כ **הרמב"ם בפי"ג מנזקי ממון הי"ד** לגבי מוציא תבנו וקשו לרה"ר קודם שנידושו דאבעיא דלא איפשיטא אי כ"א יכול לזכות בהם, ופסק הרמב"ם דמהני תפיסה, והרי התם אייירי בחפץ מסויים שהוחזק בו הבעלים ומ"מ מהני התפיסה, וכן **ברמב"ם פ"ג ממכירה ה"י** במכר מטלטלין לזה וקרקע לזה דהוא אבעיא דלא איפשיטא בגמ' אי קנה בקנין אגב ופסק הרמב"ם דאם תפס הלוקח אי"מ מידו, והתם הרי המטלטלין בעין הוחזקו אצל המר"ק ומ"מ מהני התפיסה, וכן **ברמב"ם פי"א מזכיה ומתנה הט"ו** בשכי"מ שאמר נכסי לפלוני דאבעיא דלא איפשיטא אי ס"ת בכלל הנכסים, ופסק הרמב"ם דמהני תפיסת המקבל, והתם הרי עצם הס"ת הוחזק ביד המקבל, [ויש עוד הרבה פסקים ברמב"ם דמהני תפיסה בספיקא דדינא, אבל איירי בתפיסת 'חוב', ולגבי חוב דעת **הנתיבות המשפט סימן רכ"ג סק"ג** בשם **הפני יהושע כתובות ע"ו.ב. ברש"י ד"ה כלה בבית חמיה** דנחשב הנתבע רק 'מוחזק' אבל אין לו בו 'חזקת מרא קמא' וכ"מ מד' **מהרש"ל בב"מ ק.א. על תוד"ה הא מני סומכוס** עישה"ט ואכ"מ, אמנם בג' האופנים הנ"ל איירי לענין 'חפץ מסויים' ואעפ"כ פ' הרמב"ם דמהני התפיסה], ובע"כ צריך לחלק לפי דעת הרשב"א בדעת הרמב"ם, דב'ספיקא דדינא' מהני התפיסה גם כשהוחזק המר"ק בחפץ, וכל חילוק הרשב"א הוא רק בספיקא דתקפו כהן דהוא ספיקא דמציאות, ודו"ק.

[ואמנם דעת **הכס"מ בה' בכורות שם** דלדעת הרמב"ם אף בספק בכור בהמה טהורה מהני תפיסה, ואעפ"כ הספיקות נכנסין לדיר להתעשר כיון דבשעה שהם אצלו הוא נידון כבעלים עיי"ש, ולשיטתו לדעת הרמב"ם בכל הספיקות בין דמציאות ובין דדינא מהני תפיסה ממוחזק וממר"ק].

**דעת הרמ"א והלבוש**

**הש"ך בתקפו כהן סימן ה'** הביא ד' **הרמ"א בחו"מ סימן ס"ג ובסימן שפ"ח ס"א וס"ז ובסימן ש"ץ ס"ב וס"ז ובסימן שצ"א י"ב ובסימן ת"י סי"ב ובסימן תי"ד ס"א** דאיירי בדיני ספיקא דדינא וכ' המחבר דמהני תפיסה והרמ"א הביא דעת יש אומרים דלא מהני תפיסה, ולא הכריע כלום, ועוד יותר מזה מצינו **ביו"ד סימן רס"ז ס"פ** לגבי מוכר עבדו לגוי דיוצא לחירות וגובה מרבו ראשון דמי פדיונו מהגוי, והביא המחבר מה דאעב"ל בגמ' במכרו שיחזירנו לו לאח"ז און מכרו חוץ ממלאכתו או מכרו למומר ולצדוקי אי יצא לחירות, וכ' דדינו בספק, וכ' **הרמ"א שם** דכיון דספק הוא י"א דמהני תפיסת העבד כדי דמיו מרבו עיי"ש, והרי בהדיא שאין הכרעה ברמ"א לומר דלא מהני תפיסה בספיקא דדינא, ואילו **הרמ"א ביו"ד סימן שט"ו ס"א וס"ו** לגבי דין תקפו כהן כ' ד'הכי הלכתא ו'הכי נקטינן' דתקפו כהן מוציאין מידו, וכן בד' **הלבוש** בכ"מ שכ' הרמ"א ד'יש אומרים' דמהני תפיסה העתיק כן הלבוש, ובדין ספק בכור כ' דהלכתא דלא מהני התפיסה, והוכיח מזה הש"ך דס"ל להרמ"א והלבוש לחלק בזה בין ספיקא דתקפו כהן לספיקא דדינא.

**סברות האחרונים בטעם דספיקא דדינא שאני**

**[א]: הש"ך בתקפו כהן סימן ה'** כ' דשאני ספק בכור דאין הכהן יכול לתבוע מתחילה המתנ"כ, ואפילו במכירי כהונה אם אין הבעלים רוצה ליתן להם יש לו זכות כיון דהטה"נ שלו, ורק דאם תפסו המכירי כהונה מהני תפיסתם, ולכן בספיקות לא מהני התפיסה כיון שאף בודאי קליש כוחם שאינם יכולים לתבוע, אבל בשאר ספיקות שלפי הצד שהוא שלו יכול לתובעו מהני ג"כ תפיסתו, עיי"ש, והנה לפי סברא זו בכל הספיקות מהני תפיסה ואפילו ספיקא דמציאות, ורק בספק ד'תקפו כהן' שאני מהטעם הנ"ל, והביא שכדבריו מבואר **בלבוש עטרת זהב יו"ד סימן שט"ו ס"א** 'וי"א שמוציאין אותו מיד כהן כיון שהישראל יש לו בו חזקה דטובת הנאה ליתנו למי שירצה, בכ"מ שהוא בחזקתו, והכהן לעולם מיקרי מוציא' ועי' **בקונטרס הספיקות כלל ד' ס"ג** מש"כ ע"ד הש"ך.

**[ב]: הש"ך בתקפו כהן סימן ו'** כ' דספיקא ד'תיקו' שאני, דכיון דהדבר תלוי בסברא יכול התופס לומר אמינא שהסברא כמו שאני סובר אייתי את ראיה להוציא, משא"כ בספק בכור התלוי במציאות ולא בסברא ל"ש לומר כן והוסיף הש"ך דאפשר שלכך העלו הדבר ב'תיקו' לומר שיועיל התפיסה לפי שיוכל התופס לסמוך על זה צד הסברא, וכ' שכסברתו מבואר בד' **הרשב"א במשמרת הבית הלכות מתנות כהונה דף רס"ט.א.** עיי"ש, ומה שדימה הש"ך לד' הרשב"א שם דאיירי לחלק בין ספק בכור דל"מ התפיסה כיון דאין ידוע בכלל אם הוא בכור, משא"כ בתפס מתנות מלוי שהוא ספק אי חייב במתנות מהני התפיסה כיון שהמתנות הם ודאי בכלל החפצא דמתנות והספק הוא על הלוי אי חייב במתנות עיי"ש, וכנראה שהש"ך פירש כוונת הרשב"א שחילק בין בכור שהוא 'ספיקא דמציאות' אם הוא בכור לבין 'ספק לוי' שהוא 'ספיקא דדינא' אי לוי חייב במתנות, ועי' **בתומים קיצור ת"כ סימן ו' ובקונה"ס כלל ד' סעי' ג'** שחולקים ע"ד הש"ך בזה ועל סברתו, ובקונה"ס שם כ' לגבי ראייתו מד' הרשב"א במשמרת הבית דסותר למש"כ **הש"ך ביו"ד סימן ס"א סקי"ג** שכ' שם הש"ך **בשם הב"ח** שחילק בין ספיקא דמציאות שהוא לכל העולם כמו בספק בכור דבזה לא מהני תפיסה, לבין ספיקא דדינא אי קיי"ל כהך תנא דלוי איקרי עם דבזה מהני תפיסה, והש"ך שם דחה דבריו והוכיח מהא דגבי מרחץ בספק ב' לשונות אי י"ב זהובים לשנה או דינר זהב לחודש דלא מהני תפיסה אעפ"י שהוא ספיקא דדינא, **והרא"ש בפ"ק דב"מ** דימה ספק זה לתקפו כהן, ולכן חילק הש"ך באופן אחר וכ' שלזה כיון הש"ך במשמרת הבית עיי"ש.

**[ג]: בקונטרס הספיקות כלל ד' סעיף ד'** ביאר עפ"י דעת הסוברים דבספיקא דדינא לא אמרינן אוקי אחזקה קמייתא, **והרמב"ן בב"מ דף ו' בכללי תפיסה** כ' לבאר דבספיקא דתרי ותרי מהני תפיסה, ולא הוי כשאר הספיקות דל"מ בהו תפיסה, משום 'דכל תרי ותרי לא אמרינן אוקי בחזקת דמרא קמא אלא מאן דתפס תפס במטלטלי, דספיקא דאורייתא הוא, וכל ספיקא דאורייתא אפילו באיסורין לא אמרינן אוקמה אחזקה', ומבואר בדבריו דכל דלא מוקמינן אחזקה באיסורין, מהני בממונות תפיסה, ולפי"ז הסוברים דלא מהני חזקה בספיקא דדינא לענין איסורין [עי' **משנה למלך פ"ב מטומאת צרעת ה"א]** הוא הדין בממונות מהני תפיסה, ופירש בזה לד' **הר"ן על הרי"ף בקדושין דף ו.ב. [דף א.ב. מדפי הרי"ף]** בהא דמספק"ל התם בנתן הוא ואמרה היא אי מהני לקדושין, וכ' **הרי"ף שם** ד'ספיקא הוא וחיישינן מדרבנן', וביאר הר"ן דמה"ת היא מותרת משום דאיכא למימר העמד אשה על חזקתה [חזקת פנויה] 'דמ"ש מכל תיקו דממונא שאמרינן בו העמד ממון על חזקתו והסכימו בו כל גדולי האחרונים ז"ל שאפילו תקפו תובע מוציאין אותו מידו, הכ"נ מדינא אית לן למימר שמתירין אותה לינשא', וביאר הקונה"ס כוונתו, לפימש"כ **הפרי חדש ביו"ד סימן ק"י** שבא להוכיח דמהני חזקה ב'ספיקא דדינא' ובי' הקונה"ס שזהו מה שמוכיח דמהא דבספיקא דדינא אמרינן העמד ממון על חזקתו ולא מהני ביה תפיסה, מוכח דאמרינן בזה העמד על חזקתו דהא בהא תליא כד' הרמב"ן הנ"ל, ולפי"ז לסוברים דבספיקא דדינא לא אמרינן העמד על חזקתו לענין איסורין מהני ג"כ תפיסה בספיקא דדינא, ובזה ביאר דעת הרי"ף דס"ל דמהני תפיסה בספיקא דדינא משום דס"ל דבספיקא דדינא לא מוקמינן אחזקה, וכמו שהעיר **הר"ן שם** בסוף דבריו לד' **הרי"ף בפ"ק דקדושין דף ד.ב. מדפי הרי"ף** בהא דמבע"ל **בקדושין דף ח.ב.** בכלב רץ אחריה אי מקודשת במה שנתן לכלב, וכ' הרי"ף דהוי ספיקא דאורייתא ולחומרא [**והר"ן שם** הניח בצ"ע ממש"כ הרי"ף הנ"ל בספיקא דנתן הוא ואמרה היא דאיסורה רק מדרבנן], עיי"ש, ועי' **בשו"ת הגרעק"א מהדו"ק סימן ל"ז** שביאר כד' הר"ן כד' הקונה"ס וכ' שמצא כן בדבריו עיי"ש.

[ד]: **בקונה"ס שם סעיף ו'** ביאר **בדעת הסמ"ג** דכל ספיקא דדינא לפני שבא הדבר לב"ד נחשב 'קודם שנולד הספק' ועפ"י ד' **השיטמ"ק ב"מ ק"ב.ב. בשם תלמיד הר"פ** [והבאנו הדברים לעיל בדעת הסמ"ג].

**[ב]: בדין תפיסה ממוחזק במטלטלין בפלוגתא דרבוותא**

**[ג]: בדין תפיסה בקרקע שיש בה מר"ק בספיקא דדינא ובפלוגתא דרבוותא**