טלה ונעשה איל
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב דוד דרוטמן-ישיבת נתיב הדעת

**גנב טלה ונעשה איל**

**א. בגמ' אמר ר' אילעא** גנב טלה ונעשה איל וכו' **אתיביה רב חנינא** לר"א גנב וכו' **מ"מ קשיא אר"ש** הא מני ב"ש היא וכו'. **ויעוין בתוס'** (ד"ה ואי, וד"ה הא, וד"ה הן) ועולה מדבריהם דיש ג' דרגות בשינוי, דלב"ה ילפי' מאתנן לעיקר דין שינוי בגוונא שאינו חוזר, ומה דרבה (לקמן סו.) בעי לקרא דשינוי קונה היינו בשינוי החוזר, ופלוגתא דר"א ור"ח בשינוי כי האי דטלה ונעשה איל, **ובי' ברבינו פרץ** דר"ח סבר שאי"ז שינוי כיון שהוא בא ממילא ומעיקרא הטלה עומד להיות שור, ור"א סבר שאין לחלק וגם טלה ונעשה איל חשיב שינוי גמור לקנות לגמרי, **וכ"ה ברמב"ם** פ"ב מהל' גזו"א הלי"ד, וכן מדוקדק מדברי הרשב"א בשמעתין, **ורהיטת שורש כל הענין** **כפי הנודע מהאחרונים** [קוב"ש אות יד ומהגר"ח פ"ב מגו"א, וכ"ה במשובב סימן לד] דיסוד קנין שינוי הוא דכבר מעת הגזלה יש לגזלן סיבת קנין ורק שחובת השבה מעכב וכל שנשתנה החפץ פקע חובת ההשבה וממילא הגזלן קונה, וכלפי הא סובב כל שמעתין האם שינויים כאלה מוגדרים כשינוי, ועיין עלה.

**ב. אומנם בדברי רש"י בשמעתין** [ולקמן צו:] **כבר העמיד בר"פ** דכל מה דאמר ר"א דגנב טלה ונעשה איל נעשה שינוי בידו אי"ז אלא לגבי הא מילתא לפוטרו מדו"ה דשלו הוא טובח, ומש"כ רש"י שמשלם קרן כהשתא היינו מדין תו"ש, **וכן בי' המהר"ם**, **ויעוין בר"פ שהשיג** דכיון שקנאו בשינוי אי"א לחייבו מדין תו"ש, ואכן דברי רש"י תמוהים דאי אין כאן שינוי מ"ט מהני השינוי לענין טו"מ, וגם צ"ע מלשון הגמ' "שלו הוא טובח" **והפנ"י הקשה מהגמ' לקמן צו:** "זה הכלל כל הגזלנים משלמין כשעת הגזלה לאתויי הא דאמר ר' אילעא" והלא התם איירי בדין כל הגזלנים משלמים ולא בדין טו"מ. **וע"ש בפנ"י** דשאני טלה ונעשה איל שהשינוי לא נעשה בידיים, ולכאורה היינו בהקדם **דברי רש"י להלן סו.** ד"ה שינוי קונה, "היכא דשני להו בידיים" וכבר מצינו כעי"ז בתוס' לקמן סח. בדעת ר' אלעזר דס"ל דרק שינוי הנעשה בידיים קונה, **ובבי' מעלת עשיה בידיים יעוין בפרי יצחק** ח"ב סימן סג', "נהי דגלי קרא דשינוי הוי קנין אבל מ"מ הוי ככל הקנינים דהקונה צריך שיעשה מעשה הקנין כמו הגבהה וחזקה" (ואכן צריך צב"ר מהו הצירוף בין מעשה הגזילה לעשיית שינוי, דהא רק גזלן קונה בשינוי) וא"כ גם לר' אילעא אין כאן קנין שינוי לקנות וכל ענין השינוי אינו אלא לגבי לפטור מדו"ה - ויסוד הפטור כנודע דמהות חיובא דטו"מ בתורת השלמה והעמקת הגניבה וכל שנשתנה לאיל אי"ז אותה הגניבה ואינו מצטרף למעשה הגניבה, ועיין. [ויעוין בקוב"ש אות כג שכתב להוכיח מדברי התוס' להלן סו. ד"ה טלאים, להיסוד הנ"ל שמהות חיובא דטו"מ הוא המעשה גנבה הראשון, ע"ש]

**ויל"ע** מלשון הש"ס "נעשה שינוי בידו וקנאו" ו**גם עדיין קשה קושיי' הפנ"י** דמאי שיאטיה להך דמתני' דכל הגזלנין, ועל עצם דברי רש"י דשינוי בעי מעשה **כבר הקשה הקצוה"ח** שנד, ג ממתני' לקמן צו: וכ"ק ממתני' ריש הגוזל עצים, **וע"ע להלן משמיה דהגרא"ל.**

**ג. והנה הגר"ח** (פ"ב מגו"א הט"ו) **הקשה ע"ד ר"ח** דמ"ש טלה ונעשה איל **ממתני' דלקמן צו:** גזל פרה והזקינה א"ל הרש"ל, וע"ש שייסד דיש שינויים דאינם אלא לגבי שלא יכול לומר לו הרש"ל, ור"ח סבר דבהמה והזקינה וטלה ונעשה איל אין זה שינוי אלא לגבי שלא יוכל לומר לו הרש"ל, **ועיין בגליונות חזו"א.** [וע"ע בתורי"ד ור"פ לקמן צו: שחילקו בין בהמה והזקינה לטלה ונעשה איל] **ולפי"ז בי' הגרא"ל** (ח"א ריש סי' פ) דרש"י סבר דגם ר"א סבר שאין כאן שינוי אלא לגבי שא"י לומר הרש"ל, וחדית ר"א דגנבה כזו שא"י לומר לו הרש"ל גם אינו חייב על הטו"מ, ומקובל ללמוד כאמור לעיל שחיוב טו"מ על השלמת הגנבה והשלמת הגנבה במה שמעמיד את הדבר הגנוב באופן שלא יוכל לומר הרש"ל, **ולדבריו מיושב קושי' הפנ"י** מהא דאיתא לקמן דמתני' דכל הגזלנין לאתויי הא דר"א, כיון שהכל תלוי במה שא"י לומר הרש"ל והיינו דינא דכל הגזלנין משלמין כשעת הגזלה, ועיין.

**ועל ב' הדרכים יל"ע ממש"כ רש"י** שמחויב קרן כדהשתא משום תו"ש, ולכאורה לאמור אי"ז מובן אלא להקצוה"ח שחיובא דתו"ש משום מזיק, אבל לדברי הגר"ח שחיובו מדין גניבה אריכתא, צ"ע דמ"ש דלגבי חיוב דו"ה אין אנו דנים את הטו"מ כהשלמת הגניבה ואילו לגבי תו"ש כן, **ובעיקר קשה שהרי הגר"ח בליקוטי הגרי"ד** (סוף סוטה סי' יט) העמיד דבריו ע"ד רש"י בסנהדרין, וצ"ע. **ועיין בחידושי הגרנ"פ** לקמן אות סא, וע"ע בגנזי הגר"ח [הובא באוהל ישעיהו]

**ד. בגמ' א"ל אלא** **מאי וכו' לישלם כי השתא,** א"ל וכו' משום דא"ל תורא גנבי מינך וכו', **עיין בגרע"א** (סו.) שהעמיד שלא יתכן שכוונת הגמ' להקשות משום דינא דרב דכפל ודו"ה כשעת העמב"ד שהרי את זה הקשו בגמ' להלן, ובהכרח שכוונת הגמ' להקשות דאף לולא דברי רב יש לשלם כפל ודו"ה כשעת התו"ש, **ובבי' תי' הגמ', כתב הגרע"א** שהוא קונה את השבח מתקנת השבים, **אולם ברמב"ן במלחמות לקמן** (צו: ד"ה ודעת ר"ש) כתב דתקנת השבים שייך דווקא בפיטום בידיים וכוונת הגמ' כאן דאטו תורא דהחלק שהתווסף אינו מונח בגנבה הראשונה, ולדרכו של הגרע"א שהקושי' משום תו"ש, י"ל שכוונת הגמ' בתי' לפי"ד הרמב"ן, שכל שנעשה איל אינו מונח בגניבה הראשונה, ואי"א לחייבו על תו"ש - משום שיסוד חיוב תו"ש כמש"כ הגר"ח משום גנבה אריכתא, **ואלא שיש להתבונן טובא** אמאי לקמן הקשו עוד על רב, דמשמע שעכ"פ המקשן הבין שתי' זה אינו מספיק ליישב הקושי' מדעת רב, וצ"ע שהרי כבר תי' שהשומן אינו מונח בגנבה ולמה שיתחייב על זה כפל ודו"ה. וכן לגרע"א הרי כבר תי' שהגזלן קנה את השומן. **וגם יש להתבונן** דלגבי תו"ש ר' אילעא אמר רחמנא ליצלן וכו' ואילו לגבי רב (לפי' ר"י בתוד"ה טלאים) הסכים. וצ"ע.

**רמב"ם הלכות גזלה ואבדה פרק ב הלכה יד**

גזל קורות גדולות ועשאן קטנות לא קנה, קצצן לוחות עד שנשתנה שמם קנה, גזל לולב והפריד עליו קנה העלים, גזל עלים ועשאן חופייה קנה. גזל טלה ונעשה איל עגל ונעשה שור הרי זה שינוי בידו וקנהו ומשלם כשעת הגזלה, ואף על פי שלא נתיאשו הבעלים.

**תלמידי רבינו פרץ סה עמוד ב**

נעשה שינוי בידו וקנאו. ופירוש ופטור מארבעה וחמשה אבל כפל וקרן משלם קרן כדהשתא כך פירש בקונטרס. ומה שפירש שמשלם קרן כדהשתא זהו משום דכיון דטבחה הוי כשתיה או תברה. ולא נהירא דטעמא דשתיה או תברה הוי כדפירש בהמפקיד דכיון דאם איתא הדרא למרה בעינא האי שעתא דקא שתיה לה קא גזל לה אבל הכא אי נמי איתא לא הדרה למרה אלא מצי לסלוקיה בדמי משום דנעשה שינוי וקנאו ואם כן ליכא לחיוביה כי אם מההיא שעתא דגזיל לה דהיא שעת גנבה. לכך נראה דלא משלם הקרן אלא בשעה שגנב ולא כי השתא. כן פירש ה"ר ידידיה.

אי אמרת שינוי קונה אמאי משלם וכו'. תימה היכי מצי למימר רבי חנינא דשינוי לא קני הא בהדיא אמרי (ב"ה) [ב"ח] קונה. וי"ל דרבי חנינא לא חשיב ליה שינוי טלה ונעשה איל כיון דממילא הוא אבל שינוי בעלמא מודה דקני ליה כדלקמן והכי קאמר ואי אמרת דשינוי כהאי גוונא קני משום דאמר ליה תורא גנבי מינך וכו' אמר ליה רחמנא ליצלן מהאי דעתא דסבירא ליה לרבי אלעאי אף על גב שנשתנה מכעין שגנב בעי לשלומי כי השתא כיון דשינוי לא קני. וא"ת והא קתני בהדיא ברייתא דלעיל דשמנה והכחישה משלם כעין שגנב ולא כי השתא ואף על גב דלא קני ליה מדמשלם ארבעה וחמשה וטעמא הוי משום דנשתנית גוף הגנבה כדפרישינן לעיל. ויש לומר דשמא ההיא דלעיל חשיב ליה שינוי טפי גבי הך סברא דמיבעי ליה לשלומי כעין שגנב מהאי שינוי דהכא לפי דברי המקשה דלא הוה חשיב ליה שינוי לקנותו.

**תוספות רי"ד מסכת בבא קמא דף צו עמוד ב** (יט) לאתויי הא דר' אילעי פי' ומבהמה והזקינה ליכא למילפ' דזקנה הויא שינוי גמור דלא ילדה ולא עבד' מלאכה אבל טלה ונעשה איל ה"א אין זה שינוי דדמי לקטן ונעשה גדול ולאיל בן י"ג חדשים ונעשה בן שתים ובן שלש דלא הוי שינוי קמ"ל:

**פני יהושע מסכת בבא קמא דף סה עמוד ב** בפרש"י בד"ה נעשה שינוי בידו וקנאו בשינוי להא מלתא דאם טבח כו' אבל קרן היכא דאשבח משלם כי השתא כו' עכ"ל. ולא ידעתי מה ראה רש"י לפרש כן דלכאורה נראה דאפילו קרן נמי לא משלם אלא כעין שגנב ולא דמי לדרבה גבי תברה או שתיה דשאני הכא דקנאו בשינוי וכן משמע להדיא בפרק הגוזל [צ"ו ע"ב] דאמרינן התם כל הגזלנים משלמין כשעת הגזילה לאתויי הא דרבי אילעא משמע דלענין קרן איירי ועוד משמע דאפילו אי איתא בעיניה לא מהדר ליה אלא משלם דמי כמו בכל דוכתא היכא דקונה בשינוי וכן הוא באמת בהסכמת כל הפוסקים בההיא דשמעתין ואיברא דמלשון רש"י בפרק הגוזל נמי משמע כפירושו כאן אלא דהיא גופא קשיא ונראה דמשמע לרש"י כיון דבכה"ג שינוי הבא מאליו הוא והגזלן לא שינה בה מידי לא מסתברא שיהא חוטא נשכר ולא דמי לשאר שינוי מעשה שהגזלן גופא עשה השינוי ולשינוי השם נמי אפשר דלא דמי אבל כל זה דוחק

**שו"ת פרי יצחק חלק ב סימן סג** והנה סמוכין לדברי המח"א נראה ע"פ מש"כ התוס' בב"ק (סח, א, ד"ה מה טביחה) ובב"מ (צו, ב, ד"ה זיל שלים) דר' אלעזר ס"ל דשינוי מעשה קונה דוקא בשני בידים אבל שינוי ממילא לא קנה, ע"ש. ולכאורה דבר זה צריך ביאור מה טעם בזה כיון דע"י שינוי נעשה כגוף אחר מה נ"מ בין ממילא לשני בידים, ונראה לומר דס"ל לר"א נהי דגלי קרא דשינוי הוי קנין אבל מ"מ הוי ככל הקנינים דהקונה צריך שיעשה מעשה הקנין כמו הגבהה וחזקה, אבל אם נעשה הקנין מאליו אם כי אמת הוא דשינוי הוי קנין אבל הרי הגזלן צריך לעשות מעשה הקנין, ועכ"פ נהי דלדידן לא ס"ל כן אלא דקי"ל דגם שינוי ממילא קני מ"מ עכ"פ צריך דעתו שיהי' רוצה לקנות, ודו"ק.

**חידושי ר' חיים הלוי הלכות גזלה ואבדה פרק ב הלכה טו**

"גזל כלי ושברו אין שמין לו הפחת אלא משלם דמיו והכלי השבור של גזלן, ואם רצו הבעלים ליטול הכלי השבור נוטלין ומשלם הפחת שזו תקנה היא לבעלים ואם לא רצו הרשות בידם" עכ"ל.

ותמה על זה הרב המגיד דאמאי פסק דאם רצו הבעלים ליטול השבור נוטלין אפילו בעל כרחו של גזלן והא קני בשינוי מעשה, ומוקי לה הרב המגיד דאיירי בשבר קטן שעדיין שמו עליו דלא חשיב שינוי מעשה על ידי זה, אלא דלפי זה קשה תחלת דברי הרמב"ם שפסק דמחוייב הגזלן לשלם כל דמיו והכלי השבור יהיה לגזלן, והא מבואר בב"ק דף צ"ד [ע"ב] דהא דאין שמין לגנב ולגזלן הוא משום דשינוי קונה, וא"כ הרמב"ם דאיירי בשבר כי האי דלא הוי שינוי מעשה, א"כ הרי צריך להיות הכלי השבור של הנגזל, דהרי בלאו שינוי קונה הא שמין לגזלן. ועוד קשה מהא דאיתא בב"ק דף צ"ו [ע"ב] ודף צ"ח [ע"ב] דפירות שהרקיבו מקצתם וכחשה הכחשה דהדרא אומר לו הרי שלך לפניך, וקשה מאי שנא מקצתן ומאי שנא הכחשה דהדרא הא כולהו היזקא דמינכרא נינהו, אלא פשוט דהטעם בשניהם משום דלא הוי שינוי מעשה, דבשינוי מעשה הוי דינא דבעינן דוקא דלא הדר, וכן בהרקיבו מקצתם צ"ל דהוי מקצת כי האי דלא חשוב שינוי מעשה, וכן מבואר בנמוקי יוסף שם ובתוס' ב"ק דף נ"ו ע"ב דהטעם הוא משום דלא הוי שינוי מעשה, הרי דהיכא דלא הוי שינוי מעשה אומר לו הרי שלך לפניך, ואיך פסק הרמב"ם דאף בשבר כי האי דלא הוי שינוי מעשה אינו יכול לומר הרי שלך לפניך. וכן קשה מהא דקאמר בגמ' בב"ק דף צ"ה [ע"א] דמהא דגזל בהמה והזקינה אינו יכול לומר הרי שלך לפניך מוכח דשינוי קונה, הרי להדיא דבלאו שינוי קונה יכול לומר הרי שלך לפניך, ואיך פסק הרמב"ם דאף דלא הוי שינוי לקנות מ"מ אינו יכול לומר הרי שלך לפניך ומשלם כשעת הגזילה.

והנה בב"ק דף צ"ו [ע"ב] תנן גזל בהמה והזקינה עבדים והזקינו וכו' גזל מטבע ונסדק פירות והרקיבו יין והחמיץ משלם כשעת הגזילה, מטבע ונפסל תרומה ונטמאת חמץ ועבר עליו הפסח וכו' אומר לו הרי שלך לפניך, ובגמ' שם מייתי הברייתא דדריש לה מקרא דוהשיב את הגזלה אשר גזל יחזיר כעין שגזל, ועיין לעיל בדף ס"ו דקאמר בגמ' שינוי קונה כתיבא והשיב את הגזלה אשר גזל אם כעין שגזל יחזיר ואם לאו דמים בעלמא בעי שלומי, הרי להדיא דהך דינא דהרי שלך לפניך והך דינא דשינוי קונה תרוויהו חד דינא נינהו מקרא דאשר גזל, דאם כעין שגזל לא קנה ויכול לומר הרי שלך לפניך, ואם אינו כעין שגזל קנה ואינו יכול לומר הרי שלך לפניך. אלא דצ"ע, אם זה דאינו יכול לומר הרי שלך לפניך הוא משום דקני בהשינוי, ומשום דקנייה הוא דאינו יכול לומר הרי שלך לפניך. או דנימא דמשום זה גופיה דאינו כעין שגזל משום הכי אינו יכול לומר הרי שלך לפניך, וכמו דמהני זה דאינו כעין שגזל לקנותו כמו כן מועיל זה גופא דלא הוי כעין שגזל לענין שלא יוכל לומר הרי שלך לפניך. ונראה פשוט דשניהם אמת, דמשום דקנייה אינו יכול לומר הרי שלך לפניך, וכמבואר לעיל בדף ס"ו דהיכא דקני ביאוש שוב אינו יכול לומר הרי שלך לפניך, והכי נמי קנין שינוי לא גרע מיאוש, אלא דגם בלאו הך טעמא דקניי' ג"כ אינו יכול לומר הרי שלך לפניך משום דלא הוי כעין שגזל, וראיה לזה מהא דפליגי ר"א ור"ח בדף ס"ה בגנב טלה ונעשה איל עגל ונעשה שור אם קנאו בשינוי אם לא, וקשה לר"ח דס"ל דלא הוי שינוי לקנות על ידו מהא דתנן בדף צ"ו ע"ב דגזל בהמה והזקינה משלם כשעת הגזילה, אלא ודאי צ"ל דר"ח ס"ל ג"כ דהבהמה מיהת נשתנית ולא הויא כעין שגזל וע"כ אינו יכול לומר הרי שלך לפניך, אלא דס"ל דלא מועיל השינוי כי האי לקנות על ידו, הרי להדיא דאף דלא קנאו בהשינוי מ"מ מועיל השינוי לזה דאינו יכול לומר הרי שלך לפניך.

ובאמת שכן הוא מוכרח גם מצד הסברא, דנראה דכל עיקר הך דינא דבעינן כעין שגזל על דין השבה נאמר, דדוקא אם היא כעין שגזל מיקיימא בה חובת השבה, ובאינה כעין שגזל לא מיקיימא בה שוב בהשבתה חובת השבה ומתחייב בתשלומין, וממילא הוא דהדר דינא דכיון דאינה בדין השבה בזה הוא דנקנית לו הגזילה, וא"כ הרי הא ודאי דכל שאינו כעין שגזל אינו יכול לומר הרי שלך לפניך, כיון דלא מיקיימא ביה דין השבה. והא דתלי לה בגמ' הך דינא דהרי שלך לפניך בדין שינוי קונה, היינו משום דלמ"ד שינוי אינו קונה לא צריכינן כלל בהשבת גזילה שתהא כעין שגזל ושפיר מיקיימא מצות השבה ויכול לומר הרי שלך לפניך ג"כ. וגם דהרי עיקר הדין דשינוי אחד הוא דלא הוי כעין שגזל, ורק דמתחלק לתרי נפקא מינה, חדא לענין לקנות את הגזילה, ועוד שאינו יכול לומר הרי שלך לפניך, אבל תרווייהו הרי הויין חד דינא דשינוי, וע"כ אם שינוי אינו קונה א"כ הא ליכא דין שינוי כלל בגזילה, וממילא דיכול לומר הרי שלך לפניך ג"כ, ולא איכפת לן כלל מה דנשתנית הגזילה כיון דליכא דין שינוי כלל בגזילה, משא"כ למ"ד שינוי קונה ובעינן בהשבת גזילה כעין שגזל, ואיכא דין שינוי בגזילה, וע"כ היכא דנשתנית אינו יכול לומר הרי שלך לפניך גם משום זה גופא דלא הויא כעין שגזל, ולא צריכינן לטעמא דהואיל וכבר קנה.

ואשר על כן נראה, דבאמת הא כל שבר וכל היזק ניכר הוי שינוי, אלא דלא חשוב שינוי בכל החפץ, והחפץ עוד חשוב כשהיה, וא"כ כל זה הוא רק לענין קנין, דלענין לקנות את הגזילה בעינן שיחול השינוי על כל החפץ, ולא מהני מה דהוי שינוי במקומו, משא"כ לענין הרי שלך לפניך, דזהו דין בחיובא דגזלן, דכיון דאינו כעין שגזל אינו יוצא בו ידי השבה ואינו יכול לומר הרי שלך לפניך, בזה לא צריכינן כלל שיחול השינוי על כל החפץ, וכל דהוי שינוי במקומו שוב לא הוי כעין שגזל. ואף בשבר קטן שוב אינו יכול לומר הרי שלך לפניך, וגם דלא שייך שיעורא רק לענין לקנותו, דבזה חלוק דשבר קטן אינו מועיל לקנותו ושבר גדול מועיל לקנותו, משא"כ לענין הרי שלך לפניך כל דלא הוי כעין שגזל שוב אינו יכול לומר הרי שלך לפניך, ולא שייך ביה שיעורא כלל, ובכל גווני אינו יכול לומר הרי שלך לפניך. ולפי זה הרי ניחא דעת הרמב"ם דהכל תלוי בבעלים אם רצו נוטלין השברים וישלם הפחת ואם רצו צריך לשלם הכל כמו שגזל, דהרמב"ם איירי בגוונא דנשבר ועוד לא נשתנית כל הגזילה לגמרי שיהא חשוב על ידי זה שינוי לקנות, וכמש"כ הרב המגיד, ונמצא דהגזילה עדיין של הנגזל, ומ"מ אינו יכול לומר הרי שלך לפניך, כיון דהוי מיהא שינוי במקומו, וע"כ הכל תלוי ביד הבעלים. ומעתה שוב לא קשה מפירות שהרקיבו מקצתם ומכחשה הכחשה דהדרא דיכול לומר הרי שלך לפניך, דלפי מה שנתבאר הא דאינו יכול לומר הרי שלך לפניך הוא משום דהוי שינוי, ובפירות שהרקיבו מקצתם אין המקצת שנשתנה שייך כלל להנשאר, ולא הוי שינוי כלל, וכן בהכחשה דהדרא הוי דין מסוים בשינוי דכל דהדר לא הוי שינוי כלל, ונמצא דכפי שויי' שמחזיר הויא כעין שגזל לגמרי, וע"כ יכול לומר הרי שלך לפניך ג"כ, משא"כ בכלי, דכולו כלי אחד, והשבר הוי חסרון בכל הכלי כולו, ע"כ ממילא הוי כוליה אינו כעין שגזל, ואינו יכול לומר הרי שלך לפניך, ואף על גב דאין השבר גדול כל כך לענין לקנות על ידו בדין שינוי, הרי נתבאר דרק לענין קנין הוא דאיכא שיעורא, אם השינוי גדול כל כך אם לא, אבל לענין דינא דהרי שלך לפניך כל שינוי כל דהוא סגי, דאינו כעין שגזל ממש, ואינו יכול לומר הרי שלך לפניך.

**חזו"א גליונות לחידושי הגר"ח שם**

"שם ד"ה והנה בב"ק צו כו' ודאי צ"ל דר"ח ס"ל ג"כ דבהמה וכו': לפ"ז לא בא ר"א לחדש דטלה ונעשה איל הוי כבהמה והזקינה דזה פשוט, אלא ר"א בא לאשמעינן דבהמה והזקינה חשיב שינוי גמור גם לענין לקנות, ולא יתכן לפ"ז הא דאמר לי' מ"ק לר"א צו: אפ' גנב טלה וכו', והאי אפ' קאי אמתני' דהגוזל פרה והזקינה והלא במתני' תנן רק לענין שאינו יכול לומר הש"ל ובזה הלא א"צ להא דר' אלעי והו"ל למימר אפ' לקנותו חשיב שינוי, אלא ודאי הזקינה הוי שינוי טפי דהא זקן חשיב מום בכורות מא. והוי שינוי הגוף טובא, אבל הזקין בשנים ונשתבח בגוף לא חשיב שינוי רק בשנים המשנים שמו כמו טלה ונעשה איל עגל ונעשה שור פליגי ר"א ור"ח, אבל בן שתים ונעשה בן ג' וד' וה' כל זמן שלא נזדקן לכו"ע לא הוי שינוי."

**חידושי הגרא"ל סי' פ'**

[והנה שיטת רש"י היא דגם לר"א לא הוי שינוי לקנות גוף הגניבה, רק להא מילתא דאם טבח ומכר שלו הוא טובח שלו הוא מוכר, וכ"כ לקמן צ"ו ע"ב, דאמרי' התם כל הגזלנים משלמין כשעת הגזילה לאתויי הא דר' אילעא, ופרש"י דנעשה שינוי בידו לכך דאם טבח ומכר שלו הוא טובח שלו הוא מוכר, ויעו"ש בפני יהושע שתמה עליו דהא מיירי התם לענין גזילה ולא שייך בה טו"מ, ונראה די"ל עפימש"כ הגר"ח ז"ל בספרו בפ"ב מהל' גזו"א הט"ו דכל שנשתנה ולא הוי כעין שגזל, אפי' בשינוי כי האי דאין מועיל לקנות הגזילה על ידו, מ"מ מועיל השינוי לזה דאינו יכול לומר הרש"ל, וא"כ י"ל דאיכא נפק"מ בהא דר"א גם לענין גזילה לענין הא מילתא דלא מצי אמר לו הרש"ל, איברא דיעו"ש בדברי מרן הגר"ח ז"ל שכ"כ בדרבי חנינא, הרי דנקט דלזה שאין יכול לומר לו הרש"ל לא בעינן להא דר"א, ור"א שינוי יותר קחשיב לי' דמועיל גם לענין טו"מ, וזהו מה שבא לחדש, וא"כ אכתי קשה מאי נפק"מ בזה לענין גזילה וצ"ע]

**רבי עקיבא איגר מסכת בבא קמא דף סו עמוד א**

גמרא לימא תהוי תיובתא דרב. לכאורה הא זהו עצמו קושי' דלעיל ואלא מאי שינוי אינו קונה לשלם כדהשתא היינו מדרב, ובפרט לשיטת תוס' דטלאים כמעיקרא היינו דאמרינן תורא גנבי, הא זהו כבר תרצה. ואפשר לומר דפירכא דלעיל היינו בלאו ההיא דרב, והיינו דאף בלאו דברי רב, היינו דגם ד' וה' כמעיקרא משום דלא מחלקי' בין קרן לכפל, אבל הכא דקרן כדהשתא דהוי כתברא או שתיי' בודאי לשלם ג"כ ד' וה' כדהשתא וכסברת התוס' ד"ה אלמא. ומשני אטו תורא, ר"ל דקרן אינו משלם כהשתא דהשבח של גזלן (וזהו דלא כשיטת רש"י בשמעתין), ומה דמשלם ד' וה' ולא הוי כשותף דטבח. היינו דעל השבח יכול לסלקו בדמים כשיטת הרמב"ם והוי רק בע"ח ולא שותף, אבל מ"מ א"צ לשלם כדהשתא הקרן דהא השבח שלו, וכיון דהקרן כמעיקרא גם ד' וה' כמעיקרא, ולזה הדר פרכי' מדרב דמחלקי' בין קרן לד' וה' א"כ לשלם כהשתא ומשני טלאים כדמעיקרא.