חזקה -גדרה ובדין חזקה דרבה
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב ישעיה הלברשטט / חזקה ורוב

**בגדר חזקה וחזקה דרבה**

**א.ביבמות** דף ל: מתבאר דין ספק צרת ערוה, כשניתן לערוה גט ספק קרוב לו ספק קרוב לה, אע"פ שבשעת מיתה כבר מספקא לן אולי אינה צרת ערוה, מותרת וא"צ חליצה, וטעמא מאי אמר רבה "אשה זו בחזקת היתר לשוק עומדת, ומספק אתה בא לאוסרה, אל תאסרנה מספק", **ופרש"י** אשה זו בחזקת היתר לשוק, קודם לכן, אם ימות בעלה, שהרי צרת ערוה היא. והיינו דמוחזקת בהיתר למצב של מיתת הבעל[[1]](#footnote-2).

**הנה** לכאו' היה אפשר לפרש שדינו של רבה דיש לה חזקת היתר הוא רק לגבי איסור חדש דיבמה לשוק, דאל תחדש בה איסור חדש זה שמעולם לא נהג בה, ועיקר חידושו דרבה הוא לומר שאין מחזיקין מאל"א, אבל לא נתחדש כאן חזקת היתר למצב של מיתתו. אמנם זה אינו, דהרי בהמשך הגמ' שם איתא דא"ל אביי א"ה בספק אם נתקדשה הערוה צריך להיות דהיא בחזקת היתר ליבם, ואמאי תנן דחולצת ולא מתיבמת, והשיב לו דה"נ, ורק לחומרא אסורה מיבום. והנה התם הנידון הוא האם להתירה ליבם או שאסורה ליבם משום אשת אח, והאיסור שהיה לה מחיים הוא גם איסור אא"ח, ואי"ז מאל"א כלל, וא"כ ראוי שימשיך בה האיסור אא"ח ולא נימא שבמיתתו הותר איסור אא"ח, ואפ"ה קפריך אביי בפשיטות דבחזקת היתר ליבם היא, **אלמא** דיש כאן דין מחודש להחזיק היתר על המצב העתידי של מיתת הבעל, ואינו הלכה דלא מחזקינן איסור חדש שלא היה לה, **וכן מתבאר ברע"א שו"ת קס"ז**, אמנם יש לתמוה [להשיטות שאין מחזיקין מאל"א] מדוע הוצרך רבה לחידוש של 'חזקת היתר' לזמן של אחרי המיתה, ותפו"ל דמהיכ"ת לחדש עליה לאו דיבמה לשוק, ובאמת מי קאמר לאביי דרבה אמר יותר מזה, עד שהקשה עליו מספק קידושין.

**ב. וכתב הגרש"ש** [שער"י ש"ב ריש פי"ט] דע"כ הוא פשוט דאין חזקת היתר מאיסור זה, משום "דבשעת חיי בעלה לא היה שייך איסור של יבמה לשוק, ובכה"ג היכא דלא שייך ענין האיסור לא שייך ענין חזקה". וכיו"ב כתב רע"א [גליון יו"ד כ"ה] דליכא חזק"ט בבהמה דלא נבדקה אחר שחיטה, כיון דבע"ח אינם מקב"ט ולא שייך ענין בה ענין טומאה וטהרה[[2]](#footnote-3). אמנם דבר זה צ"ב טובא מה טעם חוקה זאת דלא הוה חזקה אלא במקום ששייך ונוהג האיסור והדין, והרי ענין חזקה הוא שלא לשנות, וכיון דהיתה במצב של היתר מלאו זה, מדין חזקת היתר לא נוכל לחדש עליה לאו חדש דלא היה לה, [ואפי' שהיתה באיסור א"א, מ"מ מלאו דיבמה לשוק היתה מותרת ואין מחזיקים מאל"א].

**ג. עוד ילה"ק** בעיקר דינא דחזקה דרבה דאשה זו בחזקת היתר לשוק עומדת, דאנו מחזיקים אותה בהיתר לזמן ומצב דמיתת הבעל, דלכאו' הוא דבר פלא, דענין חזקה מצינו להחזיק ולהמשיך דין הראשון, כגון מי שהיה טמא ממשיך בטומאתו ואין מחדשים טהרה, וכן בהיה טהור ודאי, וכן באיסור וכן בהיתר, אנו מחזיקים על מה שהיה בודאות ואין משנים, אבל הכא על מה אנו מחזיקים הרי לא היה שום ודאות, ואע"פ שלפי המצב של עכשיו אם ימות תהא מותרת לשוק, מ"מ אין שום ודאות ראשונה דנחזיק עליה. ועוד קשה כיון דכל ההחזקה היא לעתיד לכשימות, והרי בינתים נולד ספק וכבר לפני שמת בא הספק לפנינו, א"כ מ"ט היא מוחזקת, וצ"ב טובא דין חזקה זו, דעל איזו ודאות יש לנו בתחילה, דנחזיק בתרה.

ד. והנראה בזה בהקדם יסוד ידוע בחזקות, דיסוד דין חזקה אינו כפי המובן הפשוט שלא לשנות מהדין שהיה מקודם הספק, אלא שלא לשנות מהדין **שהוחזק** **לפנינו** לפני הספק, ואין הלכה שלא לשנות מהדין שהיה קודם, אלא כל ענין 'חזקה' הוא שלא לשנות ולא להוציא ממה שהיה ידוע ומוחזק לפנינו. והראיה הגדולה לזה היא מדברי תוס' י"א. גבי חזקה שלא נתבררה בשעתה, דהנה כל בהמה יתכן שנולדה טריפה, אולם אי חיתה י"ב חודש ע"כ שהיתה שלימה בלידתה, ודנו התוס' דאף דהשתא היא טריפה, נימא דנטרפה עתה אבל החלב שחלבו ממנה מקודם יהיה שרי, דיש לה חזקת הגוף שלא היתה טריפה, ואהא כתבו דכל חזקה שלא נתבררה ולא נודעה אפילו שעה אחת לא אזלינן בתרה. ולכאו' הוא פלא הרי עתה ידעינן בודאי שהגוף היה שלם בלידתה, ואיזה חסרון יש בזה שאז לא נודע לפנינו, והרי מ"מ יש כאן תורת חזקה שלא לשנות מהמצב הודאי הראשון, **וע"כ מבואר** דכל ענין חזקה הוא שלא לשנות ממה **שהוחזק לפנינו** בין בחזקת הגוף ובין בחזקת דין[[3]](#footnote-4), והיינו איך שהוחזק ונתפס לפנינו הדין, ואין משנים ואין מוציאים ממה שהוחזק[[4]](#footnote-5). וכן נראה בדברי השער"י בכמה מקומות עי' סוף פ"ד וז"ל דעיקר יסוד החזקות הוא מה שהיה מוחזק לנו להחזיק את הדבר וכו' ומהאי טעמא כתבו התוס' דחזקה שלא נתבררה בשעתא אינה מועלת כלום, דבכה"ג שלא היינו מוחזקים כלל **ליכא יסוד ענין חזקה**. ועי"ש דמה"ט שייך ללמוד מקור ל'חזקה דהשתא' מפרשת נגעים דאיירי ב'חזקה דמעיקרא', דהכל ענין אחד שלא לשנות ממה שהוחזק. וענין זה יתבאר עוד הרבה מהסוגיות דלקמן.

**ה. ומעתה** מבואר היטב הדין העולה משמעתין דלא אמרינן חזקת היתר שהיא מותרת מלאו דיבמה לשוק, כיון דלא היה שייך ענין לאו זה, ולכך לא הוחזק לפנינו ההיתר מלאו זה. וכן הוא הביאור בדברי רע"א על חזק"ט בבע"ח דלא הוחזק לפנינו טהרה כיון שלא היה שייך ענין זה כלל. ומעתה מתבאר הא דהוצרך רבה לחדש שהוחזק היתר למצב וזמן המיתה, משום דאי ענין חזקה היה שלא לשנות מהדין הראשון, א"כ לא נוכל לאסור את המותר ונחזיקה בהיתר מהלאו החדש, אבל כיון שכל תורת חזקה היא שלא לשנות מה שהוחזק לפנינו א"כ דינים שלא שייכים לא הוחזקו, אבל היתר למצב דמיתת הבעל דאז הרי שייך ענין זה, שפיר הוחזק.[[5]](#footnote-6)

ו. ונראה דיסוד זה מדוקדק מאוד בלשון הש"ס בכל דוכתי, דהנה לשון ר"ה בהמה **בחייה בחזקת** איסור, ולכאו' בשלמא עתה בשעת הספק היא רק **בחזקת** איסור, אבל בחייה היא באיסור ודאי, ומבואר דלא יהני לן האיסור ודאי, ותורת חזקה היא מה שהוחזקה בחייה בחזקת איסור. וכן לשון הגמ' לק' מנא הא מלתא דאמור רבנן אוקי מלתא אחזקתיה, ולכאו' זה עצמו שמחזיקים ומעמידים על הדין הראשון זהו חזקה, ומהו דקאמר דמעמידים על חזקתו, אלא ודאי כמש"נ דאין מעמידים על דינו הראשון אלא על חזקתו. וכן הוא הלשון העמד טמא על חזקתו וכדו'. וכן הוא מפורש ברש"י בשמעתין שכתב "שהרי בכל דבר אתה אומר העמד דבר על **חזקתו שהיה מתחלה**, שאין יכול להוציאה ממנה על ידי ספק", וכן הוא הלשון בהרבה ראשונים ופוסקים "העמד דבר על **חזקתו הראשונה**". וצ"ע דבשלמא עתה שנולד הספק א"כ אין הידיעה ודאית אלא בגדר 'חזקה' אבל **מתחילה** לא היה זה רק **חזקתו** אלא היה דין ודאי, ומדוע אמרינן העמד על חזקתו הראשונה, והו"ל על דינו הראשון, אלא ודאי כי לא סגי לן בעצם הדין, וכל עצמה של תורת חזקה הוא מה שהוחזק לן הדין, ולכך קאמר דדין חזקה הוא לא הוציא מחזקתו שהיה מתחילה.

**ז. ועתה** נבוא לבאר חזקה דרבה דהקשינו דאין כאן דין ודאי דעליו נחזיק, ולהנ"ל דכל תורת חזקה הוא לא לשנות מהמוחזק, א"כ כל מה דבעלמא אמרינן כיון דהוא היה טמא עד עתה נחזיקו בטמא, היינו דמחמת שהיה טמא בודאי עי"ז הוחזק כטמא, וא"כ ניתן להבין את דינא דרבה דיש עוד אופן דנעשה מוחזק לפנינו, דכיון דעתה יש צרת ערוה, א"כ מתחזק לפנינו דבמותו היא מותרת לשוק, והתפיסה והמוחזקות שלה אצלינו היא שבמיתה היא מותרת, זהו דינא דאשה זו בחזקת היתר לשוק עומדת. [אמנם הוא חידוש דנעשה העתיד מוחזק לפנינו[[6]](#footnote-7), וכן אע"פ שאינו מכח ודאות גמורה].

1. **כל הדברים** דלקמיה הם בדעת הראשונים, ולא בדעת הרשב"א, דלדידיה חזקה דרבה אינה 'חזקת **דין**' היתר, אלא שלא לשנות את 'מצב הדין', וחזקה דרבה ודינא דר"ה הם דין אחד, דר"ה קאמר שלא לשנותה מאינה שחוטה לשחוטה, דגם בחייה וגם במותה היא בגדר אינה שחוטה, ואל תחדש שהיא שחוטה, וכיו"ב קאמר רבה הכא כיון שצרת ערוה היא ובאופן הפשוט אמור הדבר להימשך במותו, אל תאמר שנשתנה, ולכך היא מותרת, [ומה שהיא א"א, הוא מצב דבודאי נפסק ואינו אמור להמשיך במותו], וכמו שנתבאר כ"ז בשיעור הראשון. [↑](#footnote-ref-2)
2. **ואולי** התם שאני דהוא נעשה חפצא אחר ממש, ופנים חדשות באו לכאן, וחפצא זו לא היתה בחזקת טהרה, משא"כ באשה לשוק, ומאידך הגרש"ש גופיה כתב במק"א לחלוק על רע"א הנ"ל ונוקט דיש חזקת טהרה לבע"ח, ככל חזקת טהרה, ויש לישב וצ"ע. [↑](#footnote-ref-3)
3. **וגם** הראשונים שחלקו לא מצינו שחלקו על יסוד זה אלא דס"ל דשפיר נחשב נתבררה בשעתה ע"י הרוב, וכמש"כ רע"א יו"ד סי' א' על הש"ך ס"ק ח' "והמכשירים דקי"ל כוותיהו ס"ל דמכח הרוב הוי כידוע לנו בבירור שנולדה כשרה והוי חזקה". או דס"ל לחלק בזה בין חזקת הגוף לחזקת הדין, ואכמ"ל ואי"ה יתברר עוד בשעתו. [↑](#footnote-ref-4)
4. **ולשון** חזקה מצינו נמי בהוחזקה נדה בשכנותיה, והיינו שכך 'התפיסה' של שכנותיה עליה שהיא נדה. [↑](#footnote-ref-5)
5. **עי' ש"ש** ש"ה פ"ה דמהרי"ט כתב דמהני חזקת היתר דהיה לה קודם הנישואין [דהיה שייך בה איסור והיתר לשוק], והש"ש הוכיח דלא כדבריו, וטעם הדבר כתב דכשנישאת ונאסרה בטל החזקה דבעידן איסורא ליכא חזקת התר, ולכאו' כוונתו היא ע"פ יסוד הנ"ל, ובעידן איסורא אינה מתחזקת לפנינו להיתר. [↑](#footnote-ref-6)
6. **ואע"פ** שהוא עתיד ואינו נפק"מ עכשיו, מ"מ כיון **דשייך** הנידון אי מותרת בזמן המיתה או לא משא"כ ההחזקה הנ"ל לדון דהיא בחזקת היתר מלאו דיבמה לשוק **אינו שייך**, דאין לאו זה באשה שאינה יבמה. [↑](#footnote-ref-7)