24. דלתות הכלים
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מוקצה / הרב מאיר קאופמן / שיעורים

**פר' כי תשא**

**סימן כ"ד**

**דלתות הבתים והכלים**

**א] ביאור שיטות הראשונים בדין דלתות הבית**

**ב] האם דין אגב אביהם זה גם באין עיקר הכלי קיים ובמקום שצריך אומן להחזירו ובסברת הראשונים שבסנדל אין דין שבר כלי**

**ג] האם דין דלתות הכלי זה גם באינו ראוי לשום מלאכה**

**ד] בביאור דין דלתות הבית ובדמיון האחרונים לחס"כ שנשבר**

**ה] בטעם שמותר לפתוח הדלת בשבת**

**ביאור שיטות הראשונים בדין דלתות הבית**

א]מבואר ריש פ' כל הכלים, כל הכלים ניטלים בשבת ודלתותיהן ניטלים עימהם אע"פ שנתפרקו בשבת שאינן דומים לדלתות הבית לפי שאינו מן המוכן ע"כ ומבואר בגמ' שבנשברו בשבת יותר פשוט שזה מותר מצד שהם מוכנים אגב אביהם אמנם מבואר במשנה שגם בנשברו בערב שבת מותר ע"כ סוגית הגמ', והנה מבואר דאיכא היתרא בדלתות הכלים שנשברו בין בנשברו בשבת ובין בנשברו קודם שבת ואין בהם תורת מוקצה ולכאורא מצאנו בזה כמה ביאורים בראשונים וכדלקמן

א.עיין ריטב"א דכתב שיסוד ההיתר במתניתין שכיון שהם עומדים להתחבר לאביהם יש להם תורת כלי אגב אביהם דהינו דגם אם מצד מצבם עכשיו הם לא עושים מעין מלאכה או מעין מלאכתן הראשונה לר"י בכל אופן יש להם שם כלי מצד שעומדים להתחבר לאביהם בחזרה ועיין שם ובתוס' שבזה ביארו הא דמבואר בסוגין שבנשברו בשבת זה יותר סיבה להתיר מנשברו בחול והרי לענין נולד זה הפוך דבנשברו בשבת אסור ובנשברו מערב שבת מותר וביארו הנ"ל שכאן שזה עומד להתחבר ויש להם שם כלי מצד זה, נשבר בשבת זה יותר סברא שיש לו עדין שם כלי משא"כ באינו עומד לחזור לאביו שכה"ג צריך שיהיה לו שם כלי מצד ההכנה שנתחדשה לו עכשיו בזה בנשבר בשבת גרע דהוי נולד [והנה בתוס' אינו מפורש שזה כל ההיתר במתניתין אלא רק ביארו שזה הסברא של מוכנים אגב אביהם שמוזכר בגמ' שנשבר בשבת עדיף אמנם בריטב"א מפורש שזה סברא גם על נשבר בערב שבת]

ב.עיין שיטה לר"ן ור"י מלוניל דמבואר שכל ההיתר כאן מצד שהם עושים מעין מלאכתן הראשונה כי זה ראוי עדין להניח את זה בתור לסגור הדלת ולר"ש אפילו אם זה לא ראוי למלאכתו הראשונה אבל אם זה ראוי למעין מלאכה זה מספיק לשם כלי והנה צ"ע לפ"ז קושית התוס' דבגמ' מבואר שיותר פשוט שמותר בנשבר בשבת והרי לענין נולד זה הפוך וצ"ל שכאן שזה עומד למעין מלאכתו הראשונה בזה בנשבר בשבת זה יותר סברא לומר שיש בזה תורת כלי

ג.אמנם עיין מאירי דמשמע בדבריו דבעיקר ביאור המשנה נקט כשיטה לר"ן דזה מצד שראוי למלאכתו הראשונה אמנם כל זה נצרך לנשבר בערב שבת דבזה לא עוזר הסברא של מוכנים אגב אביהם אמנם בנשברו בשבת בזה גם ללא שזה עושה מעין מלאכה זה מותר מצד שמוכנים אגב אביהם שכיון שזה היה כלי אם אביו וגם עכשיו הוא עומד להתחבר ממילא יש לו עדין שם כלי ובזה ישב הקושיא דבסוגין מבואר שנשבר בשבת זה יותר סברא מנשבר בערב שבת ולענין נולד זה הפוך דכאן מדובר שאביו קיים והוא עומד להתחבר אליו לכן זה סיבה בשבת להתיר וסיבה זו לא קימת בערב שבת ושם ההיתר רק מצד שהוא עושה מעין מלאכתו הראשונה

והנה צ"ע לשיטת המאירי ושיטה לר"ן מה חידושא דמתניתין הרי הדין שבר כלי בעושה מעין מלאכתו הראשונה זה משנה מפורשת שמותר לטלטלם וצ"ל שהיה מקום לומר שכל הדין של שבר כלי שכיון שכרגע הוא עומד לשימוש זה, ממילא הוא מתייחד לשימוש זה, ויש לו תורת כלי אבל כאן שהרי זה עומד לחזור למלאכתו הראשונה א"כ עכשיו אין לו תורת כלי ועל זה לא יעזור שהוא עושה מעין מלאכה קמ"ל שגם בזה עוזר מה שזה עושה מעין מלאכה ובדעת הריטב"א יתכן דבאמת אם נבוא לדון מצד שזה עושה מעין מלאכה או שזה מעין מלאכתו הראשונה זה לא יעזור כיון שזה עומד להתחבר ולחזור למצבו הראשון ועיין בזה לקמן

והנה רש"י ביאר במתניתין וז"ל ואע"פ שנתפרקו הדלתות מן הכלים ניטלין ואין דומין לדלתות הבית שאין ניטלין לפי שדלתות הבית אינו מן המוכן לטלטל שאינן כלי אבל אלו הן כלי אגב אביהם עכ"ל והנה יש לבאר לשון רש"י בשני אופנים או שכוונתו שגם לאחר שנתפרק טעם היתרו כי הוא מוכן אגב אביהם ולפ"ז מבואר דעתו כריטב"א שזה הסברא בין על נשבר בשבת בין על נשבר בערב שבת שהרי בא לבאר טעם המשנה אמנם יתכן שכוונתו שכשהוא היה מחובר היה לו תורת כלי אם אביו אבל מה שעכשיו זה מותר כיון שהוא עושה מעין מלאכה לכן יש לו שם כלי וכשיטת המאירי ושיטה לר"ן ועיין בזה מה שנכתוב לקמן

ד.עיין פסקי הרי"ד שביאר שאם הדיוט יכול להחזיר א"כ אין איסור להחזיר בשבת וכה"ג יש לזה שם כלי משא"כ אם צריך מלאכת אומן שכה"ג יש איסור דאוריתא להחזיר בשבת בטל מזה תורת כלי והוא אסור בטלטול וזה הסיבה שקרקע אסור כי גם חיבור של הדיוט אסור בשבת ודבריו צ"ב דהרי מבואר בגמ' שגם הדיוט אסור בכלים וצ"ל שזה רק איסור דרבנן וצ"ע

**האם דין אגב אביהם זה גם באין עיקר הכלי קיים ובמקום שצריך אומן להחזירו ובסברת הראשונים שבסנדל אין דין שבר כלי**

ב]והנה יש להסתפק האם הדין שמוכנים אגב אביהם זה רק כשעיקר הכלי קיים ועומד לשימוש ויש לו תורת כלי או שגם כשכל הכלי מפורק וכגון מטה מפורקת אבל כיון שזה עומד להתחבר וכל החלקים קיימים עוזר גם הסברא של מוכנים אגב אביהם עוד יש לדון האם כל דינא דמתניתין מצד שהדיוט יכול להחזירה ורק בזה חשיב שעיקר הכלי קיים אבל אם צריך בזה מלאכת אומן בטל מזה שם כלי או שגם אם צריך מלאכת אומן כיון שעומד להתחבר אם אביו חשיב שיש לו עדין שם כלי ועיין תהילה לדוד ש"ח סקי"א שנסתפק בזה והנה מדבריו משמע שיש כאן ספק מיחד לענין שבת אמנם יש לבאר הספק דהנה לענין דיני כלים מבואר במשניות פכ"ו בכלים ובסוגיא נ"ט. דכל דהדיוט יכול להחזירו בנתפרק יש לו עדין תורת כלי ובפשוטו הוא דין דאוריתא וכל שאומן יכול להחזירו חשיב שנתבטל מזה תורת כלי וכשמחברו חשיב עשיה מחדש וא"כ יתכן שגם כאן דיני שבת כדיני טומאה ויבואר דבר זה לקמן

והנה בפשוטו מצאנו דנחלקו בזה הראשונים לענין שבת דהגמ' קל"ח: אומרת שכירה שנטלו שנים מרגליה אסור לטלטלה ורב אומר שגם אחד אסור מצד שמא יתקע ועיין רש"י שביאר דמה דמבואר שנים אסור זה גם מצד שמא יתקע אמנם ברבינו חננאל ובערוך ובריטב"א ביארו שבשנים בטל מזה תורת כלי משא"כ באחת שאפשר בדוחק להשתמש בזה עכ"ד ומבואר מדבריהם שאפילו שזה עומד לתקן את זה אבל בטל מזה שם כלי וברש"י מבואר שלא בטל מזה שם כלי והנה בפשוטו שם מדובר שהדיוט יכול להחזיר דאל"כ מבואר באחרונים שאין הגזירה דרבנן של שמא יתקע ומבואר שגם כה"ג לענין שבת זה מוקצה

והנה הגמ' שבת קי"ב. אומרת שבסנדל שנפסקה אחת מרצועותיו ס"ל לר"י לענין טומאה דאם זה הפנימית זה מקבל טומאה ואם זה החיצונה זה לא מקבל טומאה ובטעם החילוק עיין רש"י שביאר דבנפסקה הפנימית שזה לא כל כך ניכר, זה ראוי לתקנו משא"כ בנפסקה החיצונה אמנם עיין רשב"א שהקשה בסוגין הרי זה שברי כלים שעושים מעין מלאכה וזה ראוי לכיסויי ביה מנא וא"כ למה זה מוקצה והביא שיש שביארו שסוגין כר"י ששברי כלים שלא עושים מעין מלאכה הראשונה אסור [והמ"מ כתב שזה דעת הרמב"ם שלא חילק בין כרמלית לחצר] וכתב לבאר שכיון שזה עומד לתקן אדם לא מיחדו לשימוש אחר בנתיים ולכן אין לזה תורת כלי עכ"ד וצ"ב א"כ למה בנפסקה פנימית זה מקבל טומאה ואין זה מוקצה וצ"ל דכה"ג אפשר ללובשו כמו שהוא משא"כ בנפסקה חיצונה היא צריכה תיקון והנה צ"ב לרש"י למה אין טומאה מצד שברי כלים שראוי למעין מלאכה והב"י כתב כי זה לא ראוי לכיסויי ביה מנא כי זה מאוס והגרעק"א ציין לדברי הרשב"א הנ"ל דהינו דיתכן דגם לרש"י זה עומד לתיקון וצ"ב א"כ מה ההבדל בין נפסקה החיצונה לנפסקה הפנימית ויתכן דבנפסקה החיצונה מחליפים רצועה וכה"ג עכשיו פקע מזה תורת כלי משא"כ בפנימית וכמבואר בתוס' בחגיגה כ"ג. ויתכן עוד כמבואר ברמב"ן שבשניהם מתקנים רק בנפסקה פנימית זה תיקון שהוא לא בגדר פנים חדשות משא"כ בנפסקה חיצונה ועיין תוס' בחגיגה כ"ג. שכתבו שבסוגין מדובר שההדיוט יכול להחזירה ולפ"ז יתכן שבנפסקה החיצונה זה אומן יכול להחזירה אמנם לשון רש"י אין זה ראוי להחזירה ויתכן שהכונה שהוא רוצה להחזיר ורק שזה לא נותן לזה שם כלי אם אין הרגילות כך

והנה בפשוטו מבואר דנחלקו רש"י והרשב"א במקום שזה עומד לתיקון והכלי עכשיו לא ראוי האם זה מוקצה או לא דלרש"י אינו מוקצה ולרשב"א זה מוקצה אמנם מבואר בסוגין שיסוד הנידון בהלכות קבלת טומאה האם כה"ג פקע מזה שם כלי או לא פקע מזה שם כלי ויסוד מחלוקתם בדיני טומאת כלים אמנם לשניהם מבואר שזה תלוי בגדרי כלי לענין טומאה והרי בזה מפורש במשניות שכל שנתפרק הכלי והדיוט יכול להחזירו יש לו עדין שם כלי וחוזר לטומאתו ואם אין הדיוט יכול להחזירו אין לו שם כלי ויתכן דיסוד מחלוקתם כאן האם צריכים להחליף רצועה ורק לכן לרשב"א בטל מזה תורת כלי עוד יתכן שנחלקו כה"ג שצריך להחליף רצועה האם זה כמו שרק חסר חלק טפל בכלי וזה חוזר לתורת כלי הקודם וכמו דבר שחסר מסמר שזה לא מחסר בשם כלי או שכאן זה מעצם צורת הכלי ועיין תוס' בחגיגה כ"ג. שכתבו מפורש שסוגין מדובר שהדיוט יכול להחזירו דללא זה אין לרצועה טומאה ובפשוטו זה גם הגדר לענין שבת אמנם יתכן שכל דמיון הגמ' שעד כמה שכמו עכשיו זה לא ראוי ואין לזה שם כלי ה"ה לענין שבת אבל באמת גם דבר שבדיני טומאה זה יהיה כלי אבל לענין שבת כיון שעכשיו זה לא ראוי אין זה כלי וכן משמע בראשונים קל"ח: אמנם בדעת רש"י יתכן כנ"ל

והנה בסוגין מדובר לענין כלי שנתפרק כולו ובזה מבואר שכל שלענין טומאה זה לא כלי ה"ה לענין שבת אמנם יתכן שלענין שעיקר הכלי קיים ורק הדלת נתפרקה תמיד חשיב לענין שבת שיש לו תורת כלי אפילו דבר שלענין טומאה חשיב מלאכת אומן שמהדבר שנתפרק פקעה תורת קבלת טומאה אמנם בפשוטו מהיכי תיתי לומר כך אחרי שלענין השם כלי מצאנו שהגמ' דימתה וכן עיין ל"ה. בריטב"א שגדרי כלי לענין טומאה זה גם לענין שבת אמנם לר"ח דמבואר שגם דבר שבדיני טומאה חשיב כלי לענין שבת אין זה כלי ובכל אופן בדלתות הבית זה כן כלי בהכרח שזה לא אותם גדרים וא"כ יתכן שגם אם צריך אומן זה מועיל אמנם ללא מקור מהיכי תיתי לומר כן וצ"ע

והנה מתבאר בדברי הרשב"א בשם הראב"ד וכן הוא בריטב"א ובמאירי דהטעם שאין לדון שאפילו שלענין טומאה זה לא מקבל טומאה אבל לענין שבת שיקבל טומאה מצד שבר כלי דכאן כיון שזה עומד לחזור ולתקנו אדם לא מיחדו לשימוש אחר ולא חשיב שזה מיוחד למעין מלאכתו ולכאורא הניחא לראשונים שדלתות הבית מקבל טומאה מצד שזה כלי אגב אביהן אבל לראשונים שזה מקבל טומאה מצד שברי כלים הרי מבואר כאן שאין לזה שם כלי מצד זה וצ"ע סתירת המאירי בזה אמנם יתכן שיש לחלק בין עושה מעין מלאכתו הראשונה או מעין מלאכה אחרת שכל סברת הרשב"א שאדם לא מיחדו למלאכה אחרת אבל לאותה מלאכה שזה עמד בתחילה יתכן שלמה שלא ישתמש לזה וממילא נשאר לזה תורת כלי ולפ"ז יתכן שדוקא בדלתות הכלים שזה ראוי לסגור בזה עדין הבית וכמבואר במאירי לכן יש לזה שם כלי משא"כ בסנדל שזה לא ראוי למלאכתו הראשונה וצ"ע בדברי המאירי קי"ב. [ועיין סימן כ"ט שהארכנו ביסוד זה שחלוק מעין מלאכתו הראשונה למעין מלאכה]

**האם דין דלתות הכלי זה גם באינו ראוי לשום מלאכה**

ג]והנה ידוע הנידון בכלי שמלכתו לאיסור שאין לו שום שימושי היתר האם זה מוקצה כיון שלתשמיש שעומד זה אסור בשבת ממילא חשיב שאין לו שום שימוש והוי מוקצה או שכאן שאין הקצאה חיובית משאר שימושים גם אם אין לו שום שימוש לא הוי מוקצה ומותר לצורך גו"מ ובפשוטו נחלקו בזה הראשונים שבת קנ"ד: לענין קרני דאומנא דהרמב"ן והבעל המאור ס"ל שזה מוקצה גמור והרשב"א ס"ל שאין זה מוקצה והנה יש לדון לראשונים שאסור האם בדין של דלתות הכלים זה רק בראוים למלאכה או שכאן זה עדיף

והנה בפשוטו לראשונים שביארו סוגין שזה מצד מוכנים אגב אביהם ואין כאן ההיתר מצד דין שברי כלים והטעם או מצד שזה לא ראוי למעין מלאכה או מצד שכיון שאדם רוצה לתקנו אינו מיחדו למלאכה אחרת ולכן זה לא סיבה לדון שיש לו שם כלי מחמת זה א"כ מוכח שכאן עוזר הסברא של מיוחדים אגב אביהם שאפילו שזה לא ראוי לשימוש זה לא מוקצה אמנם לכאורא כל זה שייך רק בעיקר הכלי קיים שכה"ג שייך לדון שכיון שאביו יש שם כלי ה"ה הטפל עליו יש עליו שם כלי ואפילו שהוא לא ראוי אבל במקום שכל הכלי שבור א"כ מסברא הדבר צ"ב מה יעזור שזה עמד להיתקן ויש לו שם כלי הרי גם כלי גמור שאין לו שימוש בשבת הוא מוקצה ובדוחק אפש"ל שכלי גמור אבל כיון שזה סוג כלי ששימושיו אסורים בשבת א"כ לענין שבת חשיב סוג כלי שאין לו שם כלי משא"כ במקום שצורת שימוש הכלי יש לו שימוש בשבת רק עכשיו כיון שזה מקולקל אי אפשר להשתמש בזה עוזר מה שיש לו שם כלי אמנם בפשוטו זה לא מסתבר דהרי דבר שרק בשבת לא ראוי זה רק סברא שלענין שבת זה לא כלי כי במציאות זה לא ראוי לשימוש א"כ גם כאן הרי הכלי לא ראוי לשימוש

אמנם הנה יש להסתפק לראשונים אלו האם הכוונה שצריך שלכשמל"א יהיה שימוש בדרגא שמצד זה יהיה לו שם כלי דהינו שזה עומד לשימוש בשבת שגם ללא השם כלי לאיסור יש לו שם כלי אמנם יתכן שזה וודאי שהשם כלי שלו זה מצד המלאכתו לאיסור אלא שאם בשבת זה לא ראוי לכלום זה מבטל ממנו שם כלי ובזה כל שזה ראוי לאיזהו שימוש אפילו שזה דרגא שמצד זה זה לא סיבה לקבל שם כלי אבל זה מספיק שזה לא יחשב עצים ואבנים וזה משאיר לו את השם כלי לענין שבת ובפשוטו כן הוא מפורש ברמב"ן מ"ו. לענין הגמ' של חזי לכיסויי ביה מנא שכתב דמה שזה עוזר כיון שיש לו שם כלי ביום חול ורק זה נאסר בשבת ומפורש כנ"ל

וכן מוכח בפשוטו מהגמ' קכ"ד ששברי כלי חרס איכא מ"ד שרק בכרמלית זה לא מוקצה וביאר רש"י כי זה ראוי לכסות בו רוק ועיין ריטב"א שבמשנה מבואר שזה לא סיבה לתורת כלי ורק כאן שזה כלי בחצר אלא שיש חסרון שזה לא ראוי לשימוש בזה עוזר גם שימוש זה וכן מבואר בדבריו שם לענין רה"ר לרבא שעוזר מחמת שראוי לנקות בגדיו אפילו שזה לא סיבה לשם כלי ע"ש וז"ב

ולפ"ז יתכן שוודאי בסנדל וכן בדלתות הכלים זה ראוי בפועל לדבר מסוים ויתכן שאם יהיה לאדם צורך ישתמש בזה ואמנם כתבו הראשונים שכאן זה לא דרגא שיהיה לזה שם כלי מחמת זה אבל וודאי שיש את שימושים אלו שזה סיבה להשאיר לזה תורת כלי ולפ"ז אם יהיה שבר כלי שלא ראוי לשום שימוש יתכן שודאי שזה יהיה מוקצה וכגון כפתור שנפל מהבגד וודאי שמסברא פשוטה כן הוא, אמנם המ"ב הביא מהפמ"ג לענין דלתות הכלים שגם אם זה לא ראוי למלאכה זה אסור אמנם יתכן שכוונתו שזה לא ראוי למלאכה שמצד זה יהיה לזה שם כלי אבל וודאי שזה ראוי לאיזה שהוא שימוש וצ"ע וגם אם נימא כן מסתבר שזה רק כשעיקר הכלי קיים ולא כשאין עיקר הכלי קיים וכנ"ל

והנה הב"י ביאר בסנדל שנפסקה אחת מתרסיותיו שזה לא מקבל טומאה מצד שברי כלים שכיון שזה מאוס אינו ראוי לכיסוי ביה מנא והקשה המג"א הרי זה ראוי לעוד שימושים ועוד מה זה שונה מסנדל המסומר והנה צ"ב קושיתו הרי שם זה כלי אמנם בהכרח כוונתו שגם כשמל"א צריך שיהיה לו שימושי היתר ולכאורא לנ"ל קושיתו מיושבת דכל סברת הב"י שאין כאן הדרגא של חזי לכיסויי ביה מנא שמצד זה יקבל שם כלי אבל כל שיש לו שם כלי והנידון להשאיר לו שם כלי בזה וודאי יש גם לסנדל המסומר ויתכן שזה כוונת המג"א לישב ע"ש במחצית השקל [אמנם העירוני שאולי כוונתו רק להוכיח את המציאות המובא שם בגמ' שסומכים אם זה את המטה]

והנה עיין קכ"ו. דהגמ' מביאה מימרא של ר"י דכיסוי בור אסור לטלטלו אלא אם כן יש לו תורת כלי וביאר רש"י שהשימוש של כיסוי הוא לא סיבה לשם כלי ולכן צריך שיעמוד לעוד שימוש והקשה רש"י מדין דלתות הכלים דמבואר שזה כלי ותירץ ששם זה ראוי לתת על זה לתינוק והנה צ"ב קושית רש"י הרי בתור מחובר לכלי וודאי שיש לו שם כלי וא"כ כאן שיש סברא שזה עומד להתחבר אגב אביהם לכן נשאר לו שם כלי אמנם יתכן דרש"י ס"ל כראשונים שכל הטומאה רק מחמת שזה ראוי למעין מלאכה ומה שביאר במשנה שזה כלי אגב אביו הכוונה שבזמן שהיה מחובר הוא היה כלי וממילא יש לו דין שבר כלי אבל אין כוונתו שלכן גם כשהוא התפרק יש לו שם כלי אמנם א"כ צ"ב מה ביאר רש"י שראוים לישב אליהם ולתת בהם אוכל לקטן הרי כשזה מחובר זה לא ראוי לזה וא"כ זה רק לר"ש שזה מדין מעין מלאכה וודאי דוחק לומר שהמשנה דלא כר"י

ולכאורא בהכרח לבאר דבאמת וודאי ס"ל לרש"י שיסוד השם כלי הוא מצד אגב אביהם ושזה ראוי להתחבר וכמבואר בדבריו קי"ב. אלא שס"ל שכל שזה לא ראוי לשום שימוש עכשיו זה אסור וכדין כלי שמלאכתו לאיסור שאין לו שום שימוש וחידש עוד שגם אם זה ראוי לשימוש אבל זה סוג שימוש שלא נותן לו תורת כלי אם היה מיוחד לו זה לא עוזר וכיון שס"ל למ"ד הנ"ל ששימוש של כיסוי זה לא נותן שם כלי א"כ גם עכשיו זה לא כלי ולכן ביאר רש"י שזה ראוי לשבת עליו אבל אין הכוונה שלכן יש לו שם כלי אלא השם כלי הוא בתור אגב אביו וזה רק סברא שנשאר לזה שם כלי וצ"ע בפרט זה

**בביאור דין דלתות הבית ובדמיון האחרונים לחס"כ שנשבר**

ד]והנה מבואר במתניתין דדלתות הבית שנתפרקו אפילו בערב שבת אסור לטלטלם ולשון המשנה לפי שאינו מן המוכן וכתב רש"י וז"ל לפי שדלתות הבית אינם מן המוכן לטלטל לפי שאינם כלי וכן הוא לשון המאירי שם אמנם עיין רמב"ם פכ"ה משבת ה"ו שכתב וז"ל דלתות הבית אע"ג שהן כלים לא הוכנו לטלטל לפיכך אם נתפרקו אפילו בשבת אין מטלטלין אותן עכ"ל ועיין מ"מ שכתב דזה דלא כרש"י וצ"ב כוונתו ועיין בה"ל ס"י לענין כיסוי בור ודות דהביא מהמג"א שגם אם זה לא על הבור הוי מוקצה וביאר הטעם שכיון שזה עומד לכסות הקרקע חשיב שלא הוכן לטלטל והוי כדלתות הכלים דמבואר ברמב"ם שכיון שלא הוכנו לטלטל הוי מוקצה וכתב שזה דלא כרש"י דלרש"י כל הסיבה כיון שאינו כלי וכאן זה כלי עכ"ד ובפשוטו כוונתו דהבין ברש"י שהסיבה שזה אסור כי אין לו צורה של כלי אבל אם זה היה דלת שיש לו צורת כלי באמת שבריו מותרים ועיין חזו"א מ"ו ד' שתמה דדודאי דבמשנה מבואר גם באופן שהדלת משופה ומתוקנת שעשויה בצורה כלי ולכן כתב שבאמת אין כאן מחלוקת אלא שרש"י כתב המסקנא שכיון שזה לא הוכן לטלטל זה לא כלי והרמב"ם כתב שאפילו שבעיקרו זה כלי אבל כיון שלא הוכן לטלטל זה מפקיע ממנו שם כלי והנה עיין רמב"ם שכתב שסולם של עליה הוא מוקצה לפי שאינו כלי ועיין מג"א סקי"ט ורעק"א שם שדימו דין זה לדלתות הבית לרמב"ם ומשמע שלמדו כחזו"א שכוונת הרמב"ם שזה אינו כלי אלא שהרמב"ם ביאר הטעם כיון שזה לא הוכן לטלטל דהינו שדבר שאין הדרך להשתמש בו בדרך טלטול אין לו שם כלי

אמנם המ"מ הרי נקט שיש כאן מחלוקת בין רש"י לרמב"ם ובפשוטו כוונתו דהבין דלרש"י החיסרון כנ"ל שכיון שאין דרך לטלטלו לכן אין לו שם כלי משא"כ ברמב"ם משמע שיש לו שם כלי רק שנתחדש כאן שדבר שלא הוכן לטלטול הוא מוקצה

והנה צ"ב טעם הדבר למה דלתות הבית שנשברו בערב שבת הם מוקצה הרי הם ראוים עכשיו לעשות מעין מלאכה והניחא בנשברו בשבת יתכן שיש על זה דין מיגו דאיתקצאי אבל בנשברו בערב שבת למה זה מוקצה ומצאנו בזה שני ביאורים באחרונים הגרעק"א בס"ח והגר"ז סל"ה ביארו שכיון שזה עומד להתחבר לבית ואז הרי זה מוקצה א"כ זה סיבה שזה לא יתיחד לשימוש אחר אמנם החזו"א מ"ג כ"א בסופו ביאר שכל הדין של שברי כלים זה רק מתי שזה מגיע מכלי שכיון שכשהוא היה שלם היה לו תורת כלי גם עכשיו נשאר לו תורת כלי אבל דבר שכשהיה שלם לא היה לו תורת כלי כשהוא נשבר אם אין יחוד זה לא מקבל תורת כלי ואיכא נפק"מ גדולה מה הדין בנשבר בערב שבת וזה לא ראוי לתקן דלביאור הגר"ז והגרעק"א זה לא יהיה מוקצה כיון שזה שבר כלי ואין כאן הסברא שזה עומד להתחבר משא"כ לחזו"א כל שלא יחדו לשימוש זה לא מקבל תורת כלי [והנה יסוד החזו"א שכל הדין שברי כלים זה רק במגיע מכלי שזה שירים של הכלי הקודם מבואר בר"ן קכ"ד: דהקשה מה הגמ' אומרת חזי לכיסוי ביה מנא וכי זה עדיף מכיסויי כלים שאין להם שם כלי וכתב דפה שזה מגיע מכלי זה עדיף ע"ש]

והנה כל ביאור החזו"א שייך לשיטתו שכוונת הרמב"ם שבאמת דלתות הבית כיון שלא עומדים לטלטלם אין להם תורת כלי אבל אם ננקוט כמ"מ שכוונת הרמב"ם שיש כאן הלכה שגם דבר שיש לו תורת כלי אבל כל שהוא לא הוכן לטלטל יש לו דין מוקצה א"כ בנשבר ולא עומד לתקן לא שייך את סברת החזו"א שזה לא מגיע מכלי דכאן זה מגיע מכלי ובהכרח כאחרונים הנ"ל שכיון שהוא עומד להתחבר לבית ואז הרי הוא לא מוכן לטלטול ממילא גם עכשיו זה לא יכול לקבל תורת מוכן מצד שחזי לכיסויי ביה מנא או שאר שימושים והנה בדעת האחרונים הנ"ל יתכן שגם ס"ל בעיקר הביאור בדלתות הבית שזה לא כלי [וכלשון הרמב"ם בסולם של עליה] אלא שס"ל שלגבי הנידון שמגיע מכלי יש דין שברי כלים זה לא קשור לחלות שם כלי אלא כל שזה מגיע מדבר שעמד לשימוש זה יותר בקל מתיחד לשם כלי ולכן רק מצד שזה עומד להתחבר לכן זה לא מקבל שם שבר כלי וכראב"ד לעיל ומצד אגב אביו הרי אביו הוא לא כלי

והנה לפ"ז הרמב"ם לא יכול לבאר כנ"ל מהשיטה לר"ן והמאירי דדלתות הבית שנתפרקו הוי כלי מצד דין שברי כלים דהרי מוכרח לדעתו דבדבר שעומד לחזור ולהתחבר אין דין שברי כלים ובאמת מבואר מלשונו שביאר דלא כשיטה לר"ן שכתב על דין דלתות הכלים וכן הדין בשברי כלים אם עושין מעין מלאכתן ומבואר שכאן לא הצריך שיעשו מעין מלאכה ובהכרח שביאר שהטעם שזה לא מקצה כיון שזה עומד להתחבר לדבר שהוא כלי שהוכן לטלטול לכן יש לו תורת הכנה

והנה עיין תהלה לדוד שכתב שכלי חסרון כיס שנשבר ועומד לתקנו בזה לא יעזור מה שהוא ראוי למעין מלאכה כיון שזה עומד להתחבר והוי כדלתות הבית דביארו האחרונים שזה לא כלי כיון שזה עומד להתחבר והנה אם הביאור בסוגין שלדלתות הבית אין שם כלי אין לנו מקור לחידוש זה אלא הביאור כחזו"א שדבר שמגיע מדבר שהוא לא כלי אין לו דין שברי כלים אמנם לביאור המ"מ ברמב"ם שיש לזה דין כלי ובכל אופן כיון שזה עומד להתחבר ואז זה לא מוכן לטלטול זה סיבה שזה אסור א"כ ה"ה בחסרון כיס וזה כסברת הראב"ד לעיל

והנה מסברא אפילו אם נימא כנ"ל מהראב"ד שדבר שעומד להתחבר לאביו לא שייך לדון שיש לו שם כלי מצד דין שברי כלים אמנם עדין יתכן שדוקא שם או בעומד להתחבר לבית שכיון שמצד הדין אגב אביו אין לו שם כלי כה"ג זה גם לא מקבל שם כלי מצד הדין שברי כלי אבל במקום שאגב אביו יש לו שם כלי א"כ גם לשבר יש שם כלי ומה דבאביו יש דין מוקצה מחמת חסרון כיס אם עכשיו בשבר אין דין חסרון כיס אין סיבה לאוסרו אלא דאם נימא דכלי שאין לו שימוש אין לו ההיתר דכלי שמלאכתו לאיסור וכאן זה מותר מצד ההיתר של אגב אביו כה"ג במגיע מחסרון כיס לא שייך ההיתר הנ"ל כיון שגם אביו הוא מוקצה אמנם באופן שיש שימושי היתר בשבר לכאורא כה"ג יש מקום לדון שכיון שהוא כלי אגב אביו ובו אין את סיבת ההקצאה ממילא אינו מוקצה אלא דלענין שבת לאביו אין שם כלי ויתכן שזה לא סיבה לאסור את השבר אמנם לדעת הרמב"ם אם ננקוט כנ"ל א"כ מוכח דמה דלאביו אין הכנה לענין שבת זה גם סברא שלשבר לא יהיה היתר טלטול והוא מחודש

והנה המג"א למד מלשון הרמב"ם דכלי חסרון כיס שנשבר אסור לטלטלו דהרי גם הוא לא הוכן לטלטול והקשה רעק"א דמה טעם לזה הרי זה יו"מ שישבר ולר"ש אין מיגו וכו' ואין ללמוד מדלת הבית ששם כיון שזה ראוי להחזירו זה לא מקבל שם כלי משא"כ כאן שזה הרי נשבר וביותר צ"ע דגם אם יש סברא לומר שכאן יש מיגו הרי במשנה מדובר גם בנשבר בערב שבת ובזה לא יעזור מיגו וכו' ולכאורא יש מקום לומר דהמג"א למד על דרך החזו"א דדבר שמגיע מדבר שאין לו תורת כלי גם לשבר אין תורת כלי וס"ל למג"א שאם דלת הבית שיש לה שם כלי אבל כיון שלענין שבת זה לא כלי לכן לשבר אין דין שבר כלי ה"ה בכל דבר שהוא מוקצה לענין שבת וחשיב שאין לו תורת כלי שאין בזה את ההלכה של שבר כלי יש בו תורת כלי בעושה מעין מלאכה אמנם דבר זה חידוש דבפשוטו הסברא שדבר שבמציאות הוא כלי לשירים שלו יש גם שם כלי וזה לא תלוי בדין איסור של שבת ואין זה דומה לדלתות הבית ששם כל שימושם הוא דבר שאיו לו תורת כלי וצ"ע

**בטעם שמותר לפתוח הדלת בשבת**

ה] והנה בעיקר הא דמבואר דדלתות הבית אסורים וביאר רש"י כיון שאין לו תורת כלי צ"ע א"כ איך אפשר לפתוח הדלת בשבת ויש שדנו שבדבר מחובר אין איסור לטלטל כל זמן שהוא מחובר ונסתיעו לזה מדברי הטור בהלכות חנוכה שכתב שמותר לפתוח הדלת שיש עליה נר שאין טלטול במחובר אמנם בפשוטו זה אינו דהרי מפורש בשו"ע סימן שי"ב דעשבים מחוברים שאין דרך להשתמש בהם הוי מוקצה ע"ש ובמג"א אמנם יתכן דיש סברא דטלטול הדלת כיון שהוא קבוע בבית וכל יצירתו בתור טפל בבית אין הזזתו נחשבת כטלטול אלא זה נחשב על עומדו אמנם בלשון התוס' ק"כ: משמע שדנו שאם זה היה בסיס היה אסור לפתוח הדלת ומבואר שחשיב טלטול מוקצה

והנה לדעת הרמב"ם איך שביאר המ"מ א"ש דהכונה שיש לו הכנה לענין טלטול במקומו ולא לענין טלטול שלא במקומו ומצאנו בכמה דוכתי שיש מושג שיש לו הכנה לדבר אחד ולא לדברים אחרים ואפילו אם בכלים אין כזה מושג כמבואר בר"ן ביצה ל"ג. כל זה דבר שמוכן לשימוש גמור ואינו מוכן לשימוש אחר אבל כאן שיש לו הכנה קלשוה כי טלטול במקומו זה הכנה קלושה כה"ג וודאי שיך לדון שאין לו הכנה לגבי טלטול גמור אמנם לדעת רש"י שזה סברא בשם כלי בזה הוא חידוש שיך לדון שיש לו שם כלי לדבר אחד ואין לו שם כלי לדבר אחר אמנם מצאנו כה"ג ברמב"ן סוף פירקין שביאר לענין אבנים שיחדום שמותר לטלטלם רק לצורך מה שיחדם ומבואר שם שאסור לטלטלם אפילו לצורך מקומו דהינו שזה לא רק שאין לו הכנה לענין שאר דברים אלא שאין לו תורת כלי אלא לענין מה שיחדם ולא לשאר דברים וה"ה כאן וצ"ע ועיין סימן כ"ז דהבאינו דבפשוטו נלקו בזה הראשונים בסוגיא דלא ניתנו עצים אלא להסקה

והנה בהא דמבואר ברמב"ם שזה לא הוכן לטלטול צ"ב וכי יש מושג הכנה לטלטול הרי תמיד ההכנה היא לשימוש וכל שהוא מוכן לשימוש ממילא מותר לטלטלו וכל שהוא לא מוכן לשימוש אפילו אם הוא יהיה מוכן לטלטלו אסור לטלטלו וכמו דמבואר בתוס' לענין לולב דהוי מוקצה ואסור לטלטלו אפילו שוודאי יחדו לטלטול וכן בסכין של מילה דנו האחרונים שזה מוקצה אפילו שוודאי שהוא מיוחד לטלטול וכן בדין שלא ניתנו עצים אלא להסקה לדעת הרשב"א שאין לזה תורת כלי אפילו שזה וודאי מוכן לטלטול דלזה זה עומד וכן בכלי הצואה דמבואר ברמב"ם שזה מוקצה כיון שאין לו תואר כלי וכן עיין ב"י סימן רע"ט שהביא תשב"ץ שהיו נוהגים לטלטל נר כשילד היה בה לביהכ"נ והכינו אותו לדבר זה וכתב הב"י שכיון שזה לא מוכן לשימוש הוי מוקצה וכן עיין ב"י ס"ס שי"ח לענין כדור שזה מוקצה דלא חשיב תשמיש אפילו שזה מיוחד לטלטול ויתכן שוודאי שדבר שהוא לא מוכן לשימוש הוי מוקצה אפילו אם ייחדו לטלטול אבל גם דבר שמוכן לשימוש כל שהוא לא מוכן לטלטול זה סיבה שיאסר לטלטלו [ועיין לקמן סימן כ"ה בשם החת"ס לענין קובע לו מקום דנקט שיש כזה מושג הקצאה רק מצד הטלטול] והדברים מחודשים מאוד

ובפשוטו הביאור בזה דשימוש במקומו לענין דיני מוקצה אין לו שם של שימוש וממילא חשיב שהוא לא מוכן לשימוש והראיה לזה דהרי מבואר בגמ' שנר הוי מוקצה מחמת איסור דהינו שהוא לא מוכן לשימוש וצ"ע הרי הוא משמש במקומו להחזיק השמן והאש וכן מבואר בגמ' שבדבר שמיחד לו מקום הוא מוקצה אפילו שמשתמשים בו במקומו ובהכרח הביאור כנ"ל ששימוש במקומו לענין דיני מוקצה חשיב שאין לו שימוש ובזה חידש הרמב"ם שגם דלת חשיב לענין הכנה גמורה כשימוש במקומו שאין לו תורת הכנה וז"ב