שיעור כג סוף קעג
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן קסו עד סימן רא - ברכות

![](data:image/gif;base64...)![](data:image/gif;base64...)

**שיעורי הלכה**

**שיעורים מפי מו"ר**

**הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**הלכות ברכות**

**שיעור כג**

**~ סימן קעג ~**

### דין הקדירה אם עבר ובישל דגים עם בשר

בפתחי תשובה (יו"ד סימן קטז ס"ק ג) הביא מהתפארת למשה שכתב בשם זקינו שאם נפל דג לקדרה עם בשר או איפכא יש לאסור את הכלי עד שיעשה בו הגעלה, דאף דמבשלים דגים בכלי בשר או איפכא [וכמו שנתבאר בשיעור הקודם] היינו משום שהטעם היוצא מהקדירה אינו חזק מספיק לעשות ארס, אבל כשנתבשל בקדרה בשר ודגים ביחד הרי נתבשל ארס בתוכו ונבלע ארס בקדירה, ולכן צריך להגעיל את הכלי. אמנם הדברי מלכיאל (חלק ב סימן נג) כתב דלאחר שעובר זמן של מעת לעת אפשר להקל לבשל בכלי זה ואינו צריך הגעלה, וכ"כ הכף החיים (ביו"ד שם ס"ק יג) שיש להקל אחר מעל"ע. ובשבה"ל (חלק ו סימן קיא) כתב שהוא רגיל להורות בזה לחומרא כדעת התפארת למשה שצריך הגעלה ע"ש.

ולדינא נראה שיש להקל בזה שהרי אפילו אם נתערב חתיכת דג בעצמה בבשר יש להקל בזה כשיש שם ביטול בשישים, וכדעת הש"ך ביורה דעה (סימן קטז בנקה"כ ס"ק א). ועוד יש להוסיף סברא להקל בזה דהנה בתשובות החת"ס (או"ח תשובה קא) כתב שאפילו אם יש ספק אם יש שם שישים בתבשיל הבשר כנגד הדג אפשר להקל. וטעמו משום שבזמן הזה ידוע שאין סכנה באכילת דג עם בשר, וכל הטעם שעדיין אסור לאכול דגים עם בשר הוא משום דהוי דבר שבמניין, ולכן אפשר להקל בספיקות. ועוד הוסיף שם סברא להקל שהרי בכל חתיכה הפולטת טעם אין ודאות שהחתיכה פולטת את כל הטעם שלה, שהרי מטעם זה אוסרים חתיכה שנפלה לקדירה וחזרה ונפלה לקדירה אחרת, דחיישינן שלא נפלט כל הטעם בקדירה הראשונה, וא"כ מה שנקטינן שנפלט מהחתיכה את כל טעמה בקדירה הראשונה הוא לא בתורת ודאי, ולכן כתב שכל שנראה שלא נפלט כל כך הרבה יש להקל אפילו אם אין שישים בקדירה [ובאמת זה חידוש לומר שמצרפים סברא זו, שהרי לא מצינו בפוסקים ביורה דעה שדנים תערובת שיש בה פחות משישים לבטל את הטעם כספק איסור, אלא זה נידון בכל מקום כאיסור גמור מדאורייתא, וכמו שמצינו ביד יהודה (סימן קג ס"ק כז ד"ה אך) שכתב שחתיכת איסור שנתבשלה ואין בה שישים כנגד האיסור, דכל שאין קפילא לא חשיב ספק איסור אלא הוא ודאי איסור מן התורה. וכן ביאר בסימן צח (ס"ק ג ד"ה ודע עוד) שאפילו אם נראה לנו שאין טעם של חתיכת האיסור בתערובת, אפילו הכי צריכים שישים כנגד החתיכה, דאם לא כן נתת דבריך לשיעורים וכל אחד ישער את הביטול בשישים כפי ראות עיניו ע"ש]. ועל כל פנים נראה לדינא שיש להקל ולהשתמש בקדירה שבלעה בשר ודגים אחר שעבר מעל"ע.

### לבשל דגים עם בצל שנחתך בסכין בשרית

הנה מצינו ברמ"א ביורה דעה (סימן צו סעיף א) שהביא הרמ"א שתי דעות לגבי החותך דבר חריף בסכין שאינה בת יומה דיש אומרים שלא נאסר לאכול את אותו דבר חריף ביחד עם מאכלי חלב, ויש אומרים שע"י הדבר החריף חוזר הטעם ונעשה כמו בן יומו, ולכן אסור לאכול את אותו דבר חריף שחתך ע"י סכין בשרית ביחד עם חלב. וקיי"ל שם כדעת המחמירים שאסור אפילו אחר מעת לעת כיון שהדבר החריף משביח את הטעם הפגום ולא מרגישים בפגימתו [וע"ע בזה באריכות בשיעורים על יורה דעה סימן צו]. עוד מצינו דין מיוחד בדבר חריף, דאף שבכל נ"ט בר נ"ט מחמירים רק לכתחילה, וכגון שאם יש קדירה שנבלע בה טעם של חלב אסור לבשל בה לכתחילה על מנת לאכול את אותו התבשיל עם בשר, דאין עושין נ"ט בר נ"ט לכתחילה, אך בדיעבד אם עבר ובישל ונתערב כבר עם בשר מותר לאכול את אותה התערובת, אמנם בדבר חריף אינו יורד דרגה וחשיב שהוא קיבל את הטעם מהחלב עצמו, ולכן אם נתערב בבשר אסור לאכול את התערובת.

והנה נחלקו האחרונים בהא דאמרינן שבדבר חריף נאסר אפילו כשאינו בן יומו האם אמרינן שנעשה הבצל כמו דבר שהוא נותן טעם, והיינו שאף שבשאר דברים אמרינן שאם נכנס הטעם בסכין ואחר כך חתך בו הוי נ"ט בר נ"ט, כאן בדבר חריף אמרינן שהדבר החריף נעשה כמו נותן טעם בעצמו, אמנם יש אומרים שהחמירו שהדבר החריף עושה שיהיה הדבר הנחתך כמו הבשר בעצמו. ודעת המג"א (סימן תנא ס"ק לא) שאם חתך דבר חריף בסכין בשרית ואחר כך שם את הדבר החריף בתוך מטחנה נעשית המטחנה בשרית. והיינו שלדעתו נעשה הדבר החריף כמו הבשר עצמו, והמשנ"ב בהלכות פסח (שם ס"ק צ) חושש למג"א. אמנם האבן העוזר (סימן צו סעיף ג) כתב דדבר חריף לא נעשה כבשר עצמו, אלא הוא רק נחשב כמו נותן טעם [ורק לא אמרינן שיחשב כנ"ט בר נ"ט], וממילא לדעתו אם ישים את הדבר החריף שחתכו בסכין בשרית בתוך המטחנה, לא תעשה המטחנה בשרית כיון שהוא רק נ"ט בר נ"ט.

וביד יהודה (סימן סט ס"ק עט) הביא שדעת כמה אחרונים כדעת האבן העוזר שדבר חריף אינו נעשה כמו החתיכה עצמה אלא כנותן טעם, והביא דכן מבואר בחוות דעת (סימן קג ס"ק ח) שכתב שאף שהטעם הנפלט לדבר החריף הושבח או נבלע אח"כ בקדירה הוי נ"ט בר נ"ט, דהיינו שהדבר החריף אינו נעשה כמו חתיכת האיסור בעצמה, אלא היא כנותן טעם, וכן כתב החוות דעת (סימן צו ס"ק ו) שדברי האבן העוזר נכונים. וע"ע בפרי מגדים (סימן צו שפ"ד ס"ק ב) שמשמע שס"ל כדעת המג"א שהדבר החריף נעשה כמו החתיכה עצמה שטעמה נבלע בסכין, אבל הרעק"א שם כתב להדיא לגבי צנון שהוא דבר חריף שהצנון בולע כל מה שהיה בסכין ואחר כך הוי טעם שני במים, ומוכח דנקט כדעת האבן העוזר הנ"ל.

והשתא לפי זה יש לדון בבצל שנחתך בסכין בשרית אם מותר לבשל בו דגים, דהנה קיי"ל שקדירה שבלעה בשר מותר לבשל בה דגים משום שהקילו בנותן טעם באכילת דגים עם בשר [ולכאורה הוא משום שידעו שטעם דגים אינו מזיק כלל], ומעתה בצל שנחתך בסכין בשרית אם נאמר שהבצל נעשה כנותן טעם הרי הוא רק מבשל טעם בשר עם דגים, וזה לא נאסר, אך לדעת המג"א שהבצל שנחתך בסכין בשרית נידון כמו הבשר עצמו צריך להחמיר שלא לבשלו יחד עם דגים. וכבר נתבאר שהיד יהודה הביא דדעת הרבה פוסקים שנעשה רק כנותן טעם, ולפי זה מותר לבשל את הבצל שנחתך בסכין בשרית ביחד עם דגים.

### נשפך דג על הדופן החיצונית של סיר עם בשר

ישנה שאלה מצויה באם נשפך רוטב של דגים על סיר של בשר מבחוץ בעוד שהבשר מתבשל מעל גבי האש, וביד יהודה (יו"ד סימן צה בארוך ס"ק ז) הביא שנחלקו בזה הבית אפרים (חלק י סימן לז) והחוות דעת (שם בביאורים ס"ק א), דדעת החוו"ד שאם נפל על קדירה מבחוץ חלב בשעת הבישול עצמו, לא אמרינן שהוא בנותן טעם, אלא נעשה כמו שהתבשל החלב בעצמו עם התבשיל שבתוך הקדירה ואסור לאכול את אותו התבשיל עם בשר, אך דעת הבית אפרים שאינו נחשב אלא כנותן טעם כיון שהטעם נבלע בקדירה ושוב נפלט אל האוכל. וע"ש ביד יהודה שמסיק שכבר נחלקו בזה הראשונים, ונראה שהוא כספיקא דדינא. ולכן כתב שם שאם נפל רוטב מדגים על קדירה של בשר אין להחמיר ולאסור, דכיון שאינו אלא ספיקא דדינא, ובימינו אין בזה כל כך סכנה באכילת דגים עם בשר וכמש"כ המג"א כאן, לכן א"צ להחמיר מספק. וכן כתב הפרי מגדים (סימן קח שפ"ד ס"ק יח אות ח).

### לעשות היכר בין האוכל דגים לאוכל בשר

בדרכי תשובה (יו"ד סימן סימן קטז ס"ק יג) מביא בשם ספר קהל יהודה שאסר להעלות דגים על שולחן שאוכלים עליו בשר, וכתב שיש לדחות את דבריו. ובכף החיים כאן (ס"ק ו) כתב שמסתבר שלא צריך לעשות היכר בין האוכל דגים לאוכל בשר, אמנם בכף החיים ביורה דעה (ס"ק לה) כתב להחמיר בזה. ושאלה זו מצויה כשאחד מן המסובים עדיין אוכל דגים ושאר המסובים כבר אוכלים בשר, דלדעת הקהל יהודה שמביא הדרכי תשובה יש להחמיר שיאכל במפה נפרדת. אמנם מנהג העולם להקל בזה וכ"כ בשבט הלוי (חלק ו סימן קיא אות ג).

### שומן של בשר שעירה שם דגים

כתב בתשובות החת"ס (יו"ד סימן קא) שאם עירו על שומן של בשר מעט רוטב של דגים אין להחמיר בעירוי שיחשב כבישול ויכול לאכול את התערובת, וטעמו דאפשר שעירוי אינו מבשל כלל אלא מבליע ומפליט ומבלבל את הטעמים ואולי לא גזרו על זה משום איסור של בישול בשר ודגים. ולכאורה יש להקשות שאף אם העירוי לא מבשל, הרי סו"ס יש כאן תערובת של בשר עם דגים ומדוע לא ניחוש לסכנתא. ונראה ליישב דטעם דגים שנבלע בבשר שלא בדרך בישול לא נאסר כלל, וכן נראה מדברי האיסור והיתר (הארוך שער יג סימן ב) שהביא מדברי המרדכי בחולין (פרק כל הבשר סימן תשנ) שדגים ועופות שנמלחו יחד לא נאסרו כיון שהוא רק ריחא ולא אסרו חז"ל בכה"ג. ונראה הטעם שחז"ל ידעו שמה שהחתיכה בולעת ע"י המליחה אין בזה סכנה, וי"ל שהוא הדין לעניין דין עירוי שכיון שהוא רק מפליט ומבליע ומבלבל הטעמים אינו סכנה כל כך.

והנה בחת"ס משמע שאין לחלק בין אם נפסק הקילוח או שלא נפסק הקילוח ולעולם יש להקל שעירוי לא הוי כבישול, אמנם במשנ"ב (סימן שיח ס"ק עד) משמע שעירוי שלא נפסק הקילוח הוי כבישול גמור וצ"ע.

### כבש דגים עם בשר

ואם כבש דגים עם בשר עיין במנחת יעקב (סימן כ ס"ק כז) שמסתפק בזה אם אמרינן בעניין זה דכבוש הרי הוא כמבושל ואסור לאוכלו או שאין הארס נעשה אלא בבישול.

**הדינים העולים:**

1. אם בישל בקדירה דגים עם בשר נראה שיש להקל אחר שעבר מעת לעת.
2. נחלקו הפוסקים אם החותך סכין בדבר חריף נעשה כמו הבשר עצמו, ודעת היד יהודה שאינו אלא כנותן טעם.
3. החותך בצל בסכין בשרית נחלקו הפוסקים אם יכול לבשל אותו עם דגים, ותלי במח' הנ"ל ויש להקל בזה כדעת היד יהודה הנ"ל.
4. נשפך דג על הדופן החיצונית של סיר בשר שנמצא על האש הוי ספיקא דדינא ומספק יש להקל.
5. נחלקו הפוסקים אם צריך לעשות היכר בין האוכל דגים לאוכל בשר ונהגו להקל בזה.
6. שומן של בשר שעירה עליו דגים כתב החת"ס שיש להקל.
7. אם כבש דגים עם בשר צ"ע אם נאסר.