כל גגות ממ
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב מאיר קאופמן

# פרק כל גגות

**ביסוד דין עירובי חצרות**

**[כדאי לראות הדברים מקופיא לדעת מושגים]**

**א. ביסוד תקנת עירובי חצרות – עיין רש"י י"ב: בד"ה חצירות כ"א: בד"ה שלמה ועיין רמב"ם פ"א מעירובין ובעבודת הקודש ש"ג פ"א הע"ד והלכה ר"ס ועיין בה"ל ש"ע ס"ג בד"ה או שהביא לדון באיסור להוציא מבית לבית ועיין ברכי יוסף שע"ב בקו"א בשם ספר הבתים ובחזו"א כ"ח סק"א ובטעם האיסור עיין תויו"ט פ"ז ובאבני נזר ש"א סקי"ג וכן הוא בפמ"ג שס"ו מש"ז סק"א בסופו**

**ב. ביסוד הדין ששבתו בבית עיין תור"פ כ"ג: שזה כאילו עדין בבית ועיין או"ש פ"ב ממילה ה"ו בד"ה והנראה שלגבי כלי בית זה שני רשויות ועיין בפרטי הדינים חזו"א ק"ד סקכ"ה ובגר"ז שע"ב ס"א ובגאו"י בד"ה פשיטא ועיין תורי"ד צ"א. בד"ה הוא**

**ג. בדין טלטול ד"א בחצר שאינה מעורבת – עיין בה"ל שע"ב ס"א ועיין תורי"ד הנ"ל**

**משנה - וחכ"א אומרים**

**ד. רש"י ד"ה כל גגות עיין בית מאיר שנ"ה בסופו לגבי בית הכסא שתשמישו תדיר ועיין עבודת הקודש ש"ד הקכ"ג ועיין חזו"א צ' סקמ"א שרק מקום פיתא קובע ונקט שגם שאר חדרי הבית מותרים והאחרונים חלקו על זה**

**ה. ואי קסבר אין חלוקין למעלה וכו' - עיין רש"ש [ובח' בית מאיר]**

**ו. בדין של ר"מ עיין ריטב"א שהאריך ובתוס' שבת ט. ועיין רא"ש לגבי פסק הלכה ועיין עבודת הקודש ש"ג פ"ב הק"ג ק"ד ועיין רשב"א שבת ט. ובמאירי בסוגין ועיין תוס"ר צ: בד"ה לדברי [ועיין רשב"א ריטב"א צ"ב. שיש דין פרוץ למקום האסור לר"מ בשני גגות לגבי גג וחצר]**

**ז. קרפאות רשות לעצמו – עיין רש"י ובדבריו צ"א: בד"ה ושמואל ועין מהרש"א ובח' אבן העוזר**

**ח. בהא דמבואר בגמ' שלר"מ יאסר לטלטל מעל הכותל – חזו"א ק"ג סקי"ט**

**פרק כל גגות**

א] מבואר בפרקין שיש איסור מדרבנן להוציא מבית לחצר המשותפת ללא שעשו עירוב ובטעם הדבר עיין רש"י י"ב: ד"ה חצרות כ"א: בד"ה שלמה שביאר שחז"ל אסרו להוציא מרשות שלו לרשות חברו שמא יוציא מרשותו לרה"ר והוסיף רש"י שגם לחצר השופתין אסור אפילו שיש לו שם חלק אבל כיון שיש לחברו גם חלק זה גם נחשב שמוציא לרשות אחרת אמנם הרמב"ם פ"א מעירובין כתב שיסוד האיסור הוא להוציא לרשות השותפין שזה דומה לרה"ר וכן הוא בעבודת הקודש ש"ג פ"א הע"ד

והנה עיין בה"ל ש"ע ס"ג בד"ה או שהביא שהאחרונים דנו האם יש איסור להוציא מבית לבית והנה לרש"י ודאי אסור דזה יסוד הגזירה אמנם לטעם של הרמב"ם והרשב"א אין סיבה לאסור וכולם נקטו לאיסור ועיין ברכי יוסף שע"ב בקו"א שהביא מספר הבתים שלא ברור לו לאיסור וכתב שהמנהג לאסור ועיין חזו"א סימן כ"ח שהוכיח שאסור מהדין שאסור לטלטל מגג לגג אפילו שזה של שני יחידים וכן הוא ברשב"א הלכה ר"ס והנה צ"ב בטעם האוסרים ועיין תויו"ט פרק ז' שכתב שזה גזירה נפרדת ואין זה מגזירת שלמה ויתכן שזה דומה לגזירה להוציא לחצר ועיין אבני נזר ש"א סקי"ג ובפמ"ג שס"ו מש"ז סק"א שכתבו שבאמת הרמב"ם ס"ל כרש"י רק שהוקשה לו בחצר של רבים הרי זה גם שלו ושם הוצרך לטעם אחר וכל זה דוחק דלמה הרמב"ם לא ביאר את עיקר התקנה

ב] מבואר במשנה שר"ש ס"ל שכל החצרות רשות אחת לכלים ששבתו בחצר אבל כלים ששבתו בבית ויצאו לחצר המעורבת אסור להוציאה לחצר אחרת וצ"ב בטעם הדבר ועיין תור"פ כ"ג: שביאר שכיון שבתחילת השבת זה היה בבית דנים כאילו זה בבית וכל שמוציאם עכשיו מחצר לחצר זה כמו שמוציאים מבית לחצר ובאו"ש פ"ב ממילה ה"ו כתב לבאר שביחס לכלי בית דנים כל חצר כרשות נפרדת והנה יש כמה פרטי דינים שדנו באחרונים ויש לדון בגדרי הדברים א.תוס' לקמן צ"ט: כתבו דכלי ששבת בחצרו של ראובן והגיע לחצרו של שמעון שמעורב אם ביתו אסור להכניס לבית שמעון אפילו שזה כרשות אחת ועיין גר"ז שע"ב ס"א שדן בכלי ששבת בבית ויצא לחצר שאינה מעורבת אם הבית מותר להכניסו לחצר המעורבת אם הבית ובחזו"א ק"ד סקכ"ה נקט לאיסור ועיין גאו"י ריש פרקין דכלי ששבת בבית ראובן והוציאו לחצר שאינה מעורבת אסור להוציאו לחצר של לוי וע"ש שהסתפק האם מותר להכניסו לבית שמעון המעורבת אם החצר ועיין חזו"א ק"ד סקכ"ה שהסתפק בדין שכלי ששבת בבית אסור להוציא מחצר לחצר האם זה מצד שזה כאילו בבית ראובן ומוציאו לחצר אחרת או שביחס לכלי בית אין החצרות כרשות אחת וע"ש מה שדן האם מותר להכניסו לחצר אחרת של ראובן ועיין תורי"ד צ"א. שכלי ששבת בביתו של ראובן והגיע לחצר אחרת מותר להוציאו לחצר אחרת שמעורבים יחד

ג] בראשונים צ"ט: מבואר שקנית שביתה זה בתחילת השבת ואין קנית שביתה באמצע שבת אמנם החזו"א ק"ד סקכ"ה פשיטא ליה שיש קנין שביתה באמצע שבת כגון גשמים שירדו או אם היה לבוש בבגד והורידו וכן משמע באחרונים סימן שע"ו לגבי צואה שבגופו שגם בנוצרה בשבת יש בזה קנין שביתה

ד] עיין בה"ל שע"ב ס"א שהביא נידון בראשונים האם כלי ששבת בבית שהגיע לחצר שאינה מעורבת האם מותר לטלטל אותה בכל החצר או שרק בד"א דברש"י שבת ק"ל ובריטב"א שם ובתורי"ד צ"א. מבואר שאפשר לטלטלה בכל החצר וברשב"א בעבודת הקודש ש"ג הלכה ק"ט מבואר שאסור לטלטל ביותר מד"א ובאבן העוזר שס"ו ס"ג נקט שגם אם זה הגיע לבית אחר אסור לטלטל יותר מד"א וכן הוא ברעק"א שנ"ה ס"ג [בחלק מהדפוסים] והבית מאיר סימן שמ"ט חלק שרק בחצר זה כמו רה"ר אבל בבית זה לא שייך והסכים אם זה הבה"ל שע"ב ס"א וע"ש בבה"ל שלגבי חצר אין הבדל אם הוציא בהיתר או באיסור אמנם בתורי"ד צ"א. מבואר שיש מקום לחלק ובבית מאיר מבואר שבחצר מעורבת מותר לטלטל יותר מד"א וברשב,א בעבודת הקודש לגבי קרפף פחות מבית סאתים לא כתב שכלי שנכנס לשם אסור לטלטלו יותר מד"א ולבית מאיר א"ש וצ"ל שגם לבית מאיר דנים שכל תזוזה של ד,א זה כאילו מוצאיו מהרשות הקודמת ולגבי קרפף זה לא שייך

ה] כל גגות העיר רשות אחת הן עיין רש"י כי אין תשמישו תדיר דהינו שבית שתשמישו תדיר בזה שני בתים יש איסור משא"כ גג ועיין בית מאיר סימן שנ"ה בסופו שדן שלפ"ז בית הכסא שתשמישו תדיר זה כמו בית אמנם ברשב"א בעבודת הקודש ש"ד הקכ"ג כתב מפורש שזה נחשב חצר והנה החזו"א צ' סקמ"א נקט שכל שזה לא מקום פיתא דינו כחצר אמנם האחרונים נקטו שכל החדרים טפילים למקום פיתא בבית וחשיבי בית וכן הוא בבית מאיר שם לגבי בית הכסא בבית שלכן דנו הפוסקים לאסור

ו] הגמ' שואלת מה הטעם של ר"מ ואם מצד שלמעלה זה רשות אחרת ועין רש"ש שלמה הגמ' לא ביארה מצד שאין תשמישן תדיר כמבואר ברש"י במשנה וכן הקשה הבית מאיר ובפשוטו הביאור שטען שרבנן שאוסרים מצד שכשם שדיורין חלוקין למטה וביחס לזה הגמ' דנה שר"מ ס"ל שזה לא סיבה כי זה דבר לעצמו ועיין בפסקי הרי"ד שגרס רשות אחרת היא וכונתו כנ"ל

ז] מבואר בגמ' שר"מ גוזר בתל ברה"ר ועיין תוס' בשבת שכתבו שבעליה אין הגזירה מצד שזה מינכרא מחיצתא ולא יבאו לטעות ובריטב"א אצלינו כתב שרק עמוד שהוא בטל לשימוש של הבית יבאו לטעות ולא עליה שודאי שזה דבר שזה עומד לעצמו ועיין ריטב"א שהביא עוד שכל הגזירה במקום שלא מקורה ולא במקום מקורה שבזה לא יבאו לדמות ועיין ריטב"א שהקשה מתיבה של ספרים כותב שזה לא קביע ועיין גאון יעקב דשם זה לא תל אלא יש בו מחיצות ואין זה ענין לסוגין וכמו שכתבו התוס' לגבי עליה ועיין רשב"א שדן שכל הגזירה זה רק בשני בני אדם או חצר השותפין אבל אם זה אדם אחד אין איסור [ומסתבר ששני בני אדם גם אסור] וכתב שברש"י מבואר לא כך והנה כל הראשונים כתבו שלא קי"ל כר"מ אמנם הרשב"א בעבודת הקודש ש"ג הק"ד ק"ה נקט שקי"ל כר"מ ועיין מאירי שביאר שקי"ל שהביאור במשנה מצד שזה שני רשויות וזה לא ר"מ לשיטתו ורק לכן כאן לא פוסקים כר"מ וצ"ל שגג זה דבר חשוב לעצמו וזה לא דומה לתל ברה"ר ויתכן עוד שהכונה שכיון שיש גזירה לר"מ לכן זה מעמיד את זה כשני רשויות וממילא לר"מ שגג וחצר זה שני רשויות זה סיבה לאסור ולדידן זה לא שייך ועיין גמ' צ: שלר,מ גג וחצר זה שני רושיות ותמה התוס"ר שזה רק גזירה ולמ"ל ניחא ועיין רשב"א ריטב"א שנקטו ששני גגין פרוצים אחד לשני אסור לטלטל מאחד לחצר אפילו אםזה אותו בעלים מדין פרוץ למקום האסור ומבואר שזה יוצר דין רשויות ולא סתם גזירה

ח] הגמ' שואלת שאם הטעם של המשנה מצד תל ברה"ר איך מותר לטלטל מחצר לחצר דרך גג הכותל והגמ' עונה שזה דרך הפתח ותוס' כתבו שיש לבאר שזה לא היה ד"ט ועיין חזו"א ק"ג סקי"ט שכתב שלכאורא מוכח שאסור עקירה בלא הנחה ברשויות דרבנן והנה צ"ע לרמב"ן שעמוד על גביו זה לא רה"י א"כ אין סיבה לאסור וצ"ל שכאן החמירו יותר וצ"ע

ט]קרפפאות רשות לעצמו עין רש"י כי זה של יחיד וחצר של רבים ולפ"ז אם שניהם של יחיד מותר אמנם עיין לקמן צ"א: בד"ה שמואל שביאר שקרפפף זה פחות שימושי מחצר ולכן זה נחשב כשני סוגי רשויות ועיין מהרש"א שהקשה סתירת דבריו וביותר דהרי שיט"ת רש"י שגם אם זה אדם אחד אסור ובהכרח כטעם של לקמן ועיין גאו"י שזה ט"ס ובאבן העוזר כתב שרש"י ס"ל שכותל זה כמו קרפף ולצד הגמ' כאן שמותר חזינן שאין איסור קרפף בזה רש:י ביאר כנ"ל אבל לגמ' לעיל שאסור גם של אותו אם רשי ביאר לקמן הטעם השני והאריך בזה לעיל ע"ז.

# מחיצות שאינם ניכרות

**גמ' וחכ"א - פ"ט: והא דיורין אמרת לן [אפשר לראות עד אמר אביי]**

**ועיין גמ' לקמן צ"ב. בביאור המשנה ובריטב"א שם**

**ובגמ' צ. גגין השוין - איתמר ובראשונים שם [החלקים שנוגע לסברת קרפף נלמד בהמשך]**

**טושו"ע שמ"ה סט"ו שע"ד ס"ד**

**[א. ביסוד דין רה"י דעמוד – עיין ח' הר"ח הלכות סוכה בקטע האחרון]**

**ב. תוד"ה רב – עיין מהרש"א וח' אבן העוזר**

**ג. בא"ד א"נ נפק"מ – עיין גאו"י וחזו"א פ"ח סקכ"ד ועיין חזו"א מ' סק"ט**

**ד. מחיצות שאינם ניכרות האם החסרון דאוריתא והאם להכל – [עיין אריכות שערי ציון סימן ד' הובא שערי עירובין סימן ד' ובחזו"א סימן ק"ח] ועיין גאו"י בד"ה אתמר ובחיי אדם כלל מ"ז סי"ב ובנשמת אדם ד' ועיין עוד חזו"א סימן מ' סק"ז ועיין רשב"א וריטב"א מ"ד: לגבי גג המערה ועיין רשב"א ריטב"א צ. בדין גג הבולט ועיין עבודת הקודש ש"ג הע"ז פ"ג פ"ד ובסברא שמעיקר הדין זה מועיל עיין נשמת אדם ועיין ח' מהר"ל בסוגין בד"ה במחיצות [הובא בשער ציון] ובמשנת אליהו סוכה סימן ז' הובא בשערי עירובין**

**ה. תוד"ה במחיצות – בעיקר הנידון דגג הבולט עיין תור"פ צ. וברשב"א ובריטב"א שם ובעבודת הקודש הנ"ל וברא"ש ס"ב ולענין הכרעת ההלכה עיין שמ"ה סט"ז ובגר"א שם ועיין ביאור הגר"א סוף סימן שנ"ג ועיין סימן שע"ד ס"ד**

**ו. בצד התוס' שיועיל פ"ת ללמעלה – עיין חזו"א מ"ד סק"ח שביאר למה שיועיל ועיין ביכורי יעקב תר"ל סקי"ח שנקט שכה"ג זה יועיל לסוכה וע"ש בתוספת ביכורים ומבואר שאין חסרון שזה לא עשוי לבראי דהינו למעלה ועיין חזו"א מ' סק"ז שהקשה שזה פ"ת מג' צדדים ועיין ח' אבן העוזר מה שביאר בזה ובטעם שהרא"ש לא הזכיר דעביד כי אורזילא**

**ז. בטעם האיסור דגג הבולט – עיין רש"י צ"ב. בד"ה אף גג ועיין לשון תוס' מדין פרוץ למקום האסור ועיין מהרש"א [וביאור דבריו עיין אבני נזר קע"ב סק"ו ובגנזי הגר"ח שבת סימן ד' בד"ה והננו רואים ואילך] ובגאו"י ובגר"ז שמ"ה סכ"ג ועיין הגהות מרדכי פרק ג' [שביארו מצד רה"י עולה עד לרקיע ומבואר שיש על זה דין פרוץ וכו' ועיין מג"א שנ"ג סק"ד ובאבן העוזר שם לגבי חורי רה"י האם יש דין פרוץ וכו'] ועיין ח' אבן העוזר וכן הוא סימן שע"ד בהגהות יד אפרים ועיין שערי ציון ח"א ס"ד ענף א' סק"ט ועיין חזו"א סימן מ' סק"ו ובסימן מ"ד סוף סק"ז**

**ח. בשיעור הבליטה – עיין מג"א סימן שע"ד ובאחרונים שם ועיין בה"ל שמ"א סט"ז ועיין חזו"א מ' סק"ו שדן שיש שיעור שזה לא בקיעה אמנם עיין תוס' שבת ק"א. בד"ה וזרק שנקטו בתירוץ אחד שכל הגמ' זה רק לגבי לחייב ועיין תו"ש שנ"ה סק"א שכך קי"ל ומיושב תמיהת החזו"א**

**ט. בהא דהבליטה לא הוי רה"י מדין חורי רה"י – עיין אבן העוזר ועיין מגנזי הגר"ח ס"ד בהגהה**

**י. בדברי תוס' שביותר מבית סאתים זה חסרון – עיין ח' בית מאיר ועיין חזו"א מ' סק"ז**

**י"א. בדברי התוס' שרוח רביעית זה רק מדין פרוץ וכו' – אבני נזר סימן ש' סק"א ב'**

**י"ב. בדין גג הבולט בתוס' מבואר שזה מקום פטור וברשב"א צ. ובעבודת הקודש הנ"ל מבואר שזה רה"י ועיין ראית הריטב"א מתל המתלקט וביאר כונתו ברשב"א ועיין חזו"א מ"ד סק"ח בויכוחו אם השער ציון ס"ד סק"ו ובביאור הסברא שגג הבולט הוי רה"י עיין מהר"ל מה שחלק כאן על תוס' וכן הוא במשנת אליהו סימן ז' הובא בשערי עירובין ובשערי ציון ביאר דמועיל אינם ניכרות לגבי רה"י**

**י"ג. מחיצה הנדרסת – עיין ריטב"א תוס' כ"ב: בד"ה איזהו [ובתוס"ר שם ובחת"ס סימן פ"ט בד"ה ומ"מ ובחזו"א ק"ח סקי"ג [וזה לשיטתו סק"ב] ועיין אמרי יושר ח"א ס"ב בד"ה וראיתי ואילך הובא בשערי עירובין עמוד י"ז**

**י"ד. גג דהוי רה"י מדין חורי האם יש דין נפרצה לקטן – עיין מ"ב סימן שע"ד ועיין חזו"א מ' סק"י**

### גמ' צ.

### ט"ו. **התם לא מינכרא מחיצתא – עיין רש"י ותוס' לעיל פ"ט: וברשב"א בשם הראב"ד**

**ט"ז. בדעת שמואל בחילוק בין ר"מ לרבנן – עיין רש"י ותוס' ועיין עצי אלמוגים שע"ב סוף סק"א שלגבי כלי בית זה גם לא קרפף ועיין תוס"ר ועיין גאו"י בתו"ד שתמה מה הסברא ועיין אבני נזר רס"ג סק"ג ועיקר הסברא מבואר בחזו"א ק"ג סק"ג [ועיין חזו"א קי"א סק"א] ועיין חזו"א ק"ח סק"ב מה שהוכיח מסוגין**

**סוגיא דמחיצות שאינם ניכרות**

א] תוד"ה רב אמר כתב שיש נפק"מ גם לר"ש כגון לגבי כלי בית ומשמע שלא ברירה להו דבר זה ששיך פרוץ למקום האסור לגבי כלי בית ועיין גאון יעקב שהקשה שהרי במשנה לקמן לגבי גג גדול להלכה כר"ש אין נפק"מ אלא לכלי בית כמבואר ברש"י ומבואר שיש דין פרוץ למקום האסור לגבי כלי בית ועיין חזו"א פ"ח סקכ"ד שכתב שמצד המשנה לקמן היה מקום לומר שזה רק ביחס להוציא מהבית שזה כאילו מוציא לחצר השניה אבל לא שזה נעשה כרמלית ואסור לטלטל ד"א כמבואר צ"ג: והנה מבואר בתוס' שהדין של שמואל זה גם לר,ש ועיין חזו"א מ' סק"ט שהוא מוכח מהגמ' צ"ב.

ב] עוד תירצו התוס' כגון שזה יותר מבית סאתים ובפשוטו כונתם שלרב אין כאן חלוקה וממילא הוי קרפף ולשמואל יש כאן חלוקה ולא הוי קרפף ועיין מהרש"א שתמה הרי בגמ' לקמן צ. מבואר שלגבי יותר מבית סאתים גם לשמואל זה לא מועיל וכן לרב הרי ההיקף החיצוני הוא סיבה להחשב מוקף לדירה ועיין מהרש"א שכתב לבאר שמדובר בגג הבולט שבזה לרב הוי כיותר מבית סאתים ולשמואל פחות כיון שזה חלוק וצ"ב כונתו שהרי לגבי פחות מבית סאתים גם לשמואל זה לא מחלק עוד הקשה המהרש"א שלמה לדבר ביותר מבית סאתים ולא לדבר בפחות מבית סאתים וכוונתו האם הוי רה"י אמנם לצד התוס' שגג הבולט הוי מקום פטור לא קשה כלל ועיין אבן העוזר שהאריך שכל מה שלא מועיל לשמואל זה רק לר"מ שאין לטלטל מבית לגג מצד הגזירה והגגים כרשות אחת אבל לר"ש שיש נפק"מ לכלי בית ואומרים גוד אסיק ממילא זה גם לגבי קרפף ע"ש ועיין לקמן שכן נקט בעצי אלמוגים שע"ב סק"א אמנם הוא חידוש ויש מקום לומר שכל התוס' זה בפחות מבית סאתים אבל ביותר לא שייך שם קרפף ביחס לדבר מסוים וצ"ע

ג] הגמ' אומרת שאם זה מחיצות הניכרות זה ודאי מועיל ועיין רש"י שכתב שאין הבתים מחוברים ומשמע שאפילו הפסק כל שהוא מספיק והנה בכל חריץ צריך ד"ט ובטעם הדבר החכם צבי סימן ה' כתב שזה מצד ששכיון שפוסעים על זה זה מבטל המחיצה וכן הוא בפמ"ג שס"ג סק"כ ומצד שזה לא למקום ד"ט משמע שזה לא חסרון ולכאורא הביאור שכדי להגיד גוד אסיק לא צריך גדרי מחיצות גמורות והרי למעלה זה מחיצה לד"ט מהצד השני אמנם האבני נזר רע"ב סק"א וכן החזו"א מ"ד סקי"ג ביארו שזה מצד שאין מחיצה לפחות מד"ט ועיין אבני נזר שגם כאן מדובר שזה ד"ט ועיין תוס' צ. בד"ה כרמלית דמבואר שצריך ד"ט ועיין גאו"י שם שתמה בזה ולחכם צבי יש לדון שגם שמדובר שאין דיורין וזה לא נדרס לכן גם פחות מד"ט הוי מחיצה

ד] אם הבתים מחוברים ויש בליטה עשרה ד"ט זה ודאי מחיצה ואם יש בליטה פחות מד"ט עיין ריטב"א שדיק מרש"י שזה לא מועיל אמנם הביא י"מ שזה מועיל וכן הרשב"א צ. הביא מהראב"ד ובפשוטו הביאור שכל שהמחיצה שלמטה בולטת למעלה זה מוגדר שהמחיצה בולטת וממילא יש גוד אסיק אמנם צ"ע שאם הגדר שזה סילוק מחיצות האם זה שייך כאן והנה הרשב"א והריטב"א הביאו לדון שתל המתלקט זה לא מינכרא מחיצתא ובפשוטו הכונה שאת כל המחיצה לא רואים יחד אבל את סופה רואים ויצכן שזה תלוי בנ"ל

ה] מבואר בגמ' שבמחיצות הניכרות לכו"ע זה מועיל ועיין רש"י ועד ראשונים שכתבו שזה מצד גוד אסיק והנה מבואר בגמ' סוכה ד: שרבא ס"ל שלגבי סוכה לא מועיל גוד אסיק של עמוד ויש ראשונים שביארו שזה סברא מיוחדת בסוכה אמנם בתוס' רי"ד ובח' ר"א מן ההר שם ביארו שהכונה שלא ס"ל גוד אסיק ולגבי שבת לא צריך להגיע לגוד אסיק ובפשוטו הכונה כמו שביאר בח' הגר"ח שזה עצמו שזה מחולק מרה"ר זה סיבה שיחשב רה"י וכן הוא במאירי שם אמנם כאן שבאים לחלק לגבי רשויות בזה צריך להגיע לגוד אסיק ושמואל ס"ל שיש גו"א והנה כאן בניכרות זה מחלק בין הגג שלידו ואם זה פחות מד"ט א"כ צריך לחלק גם בין החצר שליד ובהכרח שזה מדין גו"א וצ"ע בזה

ו] בעיקר המחלוקת המבואר בגמ' האם אומרים גוד אסיק מצאנו בזה כמה שיטות א. הגאו"י כאן כתב שנחלקו בדאוריתא וכ"כ בגנזי הגר"ח סימן ד' ב. החיי אדם כלל מ"ז סי"ב כתב שמדאוריתא ודאי אומרים ורק הנידון שמדרבנן לא יגידו ובטעם שמדאוריתא אומרים כתב שגם בלא ניכר זה מועיל והנה עיין ח' הגר"ח שנקט בביאור הגמ' בסוכה שעמוד לא מועיל אבל מחיצות הניכרות בבית זה מועיל ומבואר שעוזר מה שניכר בבית ומסתבר שלפ"ז גם אם זה באמצע הבית זה רק נידון דרבנן ג.השערי ציון ח"א ס"ד [הובא בשערי עירובין] כתב שמדאוריתא לכו"ע אומרים גו"א ורק לגבי חצרות יש כאן נידון שאין גו"א דלגבי חילוק רשויות יש דין מחיצות הניכרות ד. החזו"א סימן ק"ח האריך שמדאוריתא לכו"ע לא אומרים גו"א וע"ש סק"ה וז' דמבואר שזה מצד שהגג זה סילוק מחיצות וכל מה שמועיל לשמואל זה רק לגבי חצרות ועיין סימן מ' שדן שאולי כל מה שמועל לרבנן שכל סיבת האיסור מצד שכשם שחלוקים למטה כך חלוקים למעלה אמנם הוכיח מהגמ' צ"ב. שזה גם לר"ש ועיין גליונות הגר"ח ועיין רשב"א מ"ד: לגבי גג המערה שנקט מפורש שלרב מדאוריתא לא אומרים גו"א ומשמע שלשמואל אומרים גוד אסיק מדאוריתא והנה לחזו"א הנידון של גג הבולט זה גם לשמואל וכן דקדק מדברי תוס' אמנם במהרש"א שם מבואר לא כך אלא שזה רק אליבא דרב

ז] תוד"ה במחיצות דנו בגג הבולט האם הוי כרמלית או מקום פטור כי לא שלטי ביה רבים והנה כתבו שפי תקרה לא שיך לומר שמדובר שזה עביד כי ארזילא ועיין חזו"א שכל הנידון אם יש ד"ט שהרי לא אומרים פ"ת לפחות מד"ט והנה מבואר שאם יש ד"ט מועיל פ"ת וממילא גם על גביו הוי רה"י ובבית מאיר שע"ד ס"ד תמה בזה ובפשוטו זה מדין גוד אסיק וכן הוא ברש"י צ. בד"ה ושתי אמות באכסדרא וכן ביאר בחזו"א מ"ד סק"ח כמבואר בגמ' בריבר"י שאומרים גוד אחית ואחרי זה גוד אסיק והנה מבואר בגמ' שלגבי פי תקרה יש נידון שלגואי עבידי ולבראי לא עבידי וצ"ב למה כאן איו חסרון זה שזה לא מועיל לגבי הגג וצ"ל שגוד אסיק זה אחרת ועיין ביכרוי יעקב תר"ל סקי"ח שכתב לדיק מתוס' לגבי סוכה שאם יש גג הבולט ד"ט ויש שם פ"ת שממילא אם ינעוץ ד' קונדסים זה יעזור ומדין פ"ת אמנם לנ"ל שזה רק גוד אסיק מפ"ת יתכן שזה לא מועיל לסוכה וע"ש בתוספת ביכורים

ח] והנה עיין חזו"א סימן מ' שהקשה הרי משלשה צדדים לא אומרים פ"ת והנה האבן העוזר העמיד דתוס' דיברו שרק בצד הרבעי יש גג הבולט ולפ"ז יתכן לומר פ"ת מצד אחד וע"ש שלכן הרא"ש לא העמיד בעביד כי ארזילא כי מדובר בכל הד' צדדים והנה צ"ב כונתו שבצד אחד מועיל הרי ביחס לתחת הגג זה פ"ת מג' צדדים ומשמע שכיון שביחס ללמעלה זה צד אחד זה מועיל וצ"ב הסברא בזה

ט] תוס' כתבו שגם לריבר"י שנעץ קנה ובראשו טרסקל זה מועיל אבל זה רק בהדרן מחיצתא וביארו שכיון שיש בקיעת גדים למטה לכן צריך הדרן מחיצתא ומשמע שאם אין בקיעה בזה אומרים גוד אחית וממילא גוד אסיק ללמעלה ועיין תוס' בהמשך שהביאו את הגמ' פ"ו: שגזוזטרא זה נחשב רה"י וכתבו או מצד ששם אין בקיעת גדים אלא רק בקיעת דגים ולא חשיב בקיעה ובזה על גביו הוי רה"י או דשם זה פתוח לבית ומדין חורי רה"י הוי רה"י והנה עיין בה"ל סימן שמ"ה שדן מה הדרגא של גג הבולט זה חיסרון והביא מהפמ"ג שזה בכל שהוא ועיין חזו"א ק"ד סק"ו שדן שכה"ג אין בזה דין בקיעה וכמבואר בגמ' שגם רבנן מודים אם יש בקצר ג' ודן האם הכונה עד חצי טפח בכל צד או טפח ובתוס' ל"ג. כתבו טפח

והנה עיין שו"ע שנ"ה ס"א דמבואר שגזוזטרא שעל גבי המים הוי רה"י מצד חורי רה"י ומבואר שמצד שיש בקיעת דגים זה לא סיבה וצ"ב הטעם אמנם עיין תו"ש שם דתוס' בשבת ק"א. בד"ה זרק דהקשו למה צריך בגזוזטרא עשרה כדי לשאוב מלמטה תיפו"ל שזה רק בקיעת דגים וכתבו תירוץ אחד שזה רק סיבה כלפי למלעה אבל לא כלפי למטה עוד תירצו שכל הדין גוד אחית זה רק כלפי שנימא גוד אסיק למעלה אבל וודאי שהמקום שתחתיו לא הוי רה"י עוד תירצו שכל הדין של גוד אחית זה רק לגבי לחיב משום זורק אבל מדרבנן זה לא מועיל והנה לתירוץ השני א"ש תוס' שרק מצד חורי כיון שזה לא מועיל כלפי דרבנן והנה לפ"ז מה שכתבו תוס' בתחילתם שכאן יש לדון גוד אחית זה רק אם זה מועיל רק מדרבנן אבל אם להלכה זה לא מועיל א"ש סוגין והנה החזו"א ק"ג סקכ"ט נקט שקי"ל שגזוזטרא ואין בקיעה לגבי מעליו לא צריך להגיע לדין חורין וזה דלא כשו"ע הנ"ל והנה החזו"א ס"ח סקי"ב וק"ח סק"ח הקשה מה צד תוס' שתחתיו הוי רה"י לריבר"י א"כ בטלת תורת פי תקרה ובהכרח שכל הדין גוד אחית לגבי שעליו יהיה רה"י אבל לא לגבי על גביו וע"ש שתמה גם על הגר"א שנקט שהוי רה"י ויתכן שכל התוס' זה רק במקום שאין בקיעה אבל אם יש בקיעה גם לריבר"י שזה מועיל זה רק לגבי מעליו [וצ"ל שמסברא נקטו שכל שאין בקיעה כלל יש גוד אחית] והנה בעיקר הנידון של הגר"א שעמוד שיש בקצר ג"ט גם מתחתיו זה רה"י עיין גר"ז סימן שמ"ה ס"ג שכיון שאין מחיצה לפחות מד"ט לכן לא הוי רה"י ומדברי התוס' שבת צ"ט. חזינן לא כך ויתכן שכיון שזה מחיצה לצד השני זה מספיק וצ"ע בזה

ט] מבואר בתוס' שדנו שגג הבולט לרב הוי כרמלית ובטעם הדבר עיין רש"י צ"ב. בד"ה ה"ג שביאר שאם אין גוד אסיק א"כ אין למקום זה מחיצות ואין סיבה שזה יהיה רה"י אמנם תוס' כאן כתבו שזה מצד שזה פרוץ למקום האסור וצ"ב כונתם וכבר תמה כאן במהרש"א וע"ש שכתב שרק ביחס לבליטה שגדים בוקעים הוי כרמלית אבל תוך הגג שאין גדים בוקעים אין סיבה שזה יהיה רה"י ועיין אבני נזר רע"ב סק"ו שביאר שאם עמוד זה לא מצד גוד אסיק א"ש שביחס לתוך הגג יש לו סיבה להיות רה"י וכן הוא בגנזי הגר"ח סימן ד' ובהגהות מרדכי פ"ג כתב שכיון שרה"י עולה עד לרקיע זה גם כאן שיש תקרה ורק מצד פרוץ למקום האסור זה אסור וכן הוא בגאו"י בסוגין ובגר"ז שמ"ה סכ"ג והנה לפ"ז מבואר שגם מקום שהוא רה"י לא מדין מחיצות בכל אופן יש חסרון של פרוץ וכו' והנה המג"א סימן שנ"ג כתב שזיז הבולט שזה רה"י אפילו אם זה פרוץ לרה"ר והאבן העוזר הקשה על זה שהרי זה פרוץ למקום האסור ובפשוטו נחלקו הא מקום ללא מחיצות שי חסרון של פרוץ וכו' והנ הגר"ז שם נקט כמג"א וכאן נקט שזה הביאור בתוס' והנה כדי שדבר יהיה רה"י צריך מחיצות וצריך שלא יהיה פרוץ לרבים ויתכן שזיז שזה מדין חורי כיון שזה טפל לרה"י שחלוק מרה"ר זה מועיל לו אבל כאן הדין עולהעד לרקיע זה רק יוצר מחיצות שזה סיבה לגודרו אבל לא לחלקו מרה"ר וצ"ע בזה

ובח' אבן העוזר כאן כתב שתוס' מדברים שבג' מחיצות זה מוקף מחיצות ורק בצד הרבעי חסר ובזה הדין שרבנן תיקנו כותל רבעי זה מדין פרוץ למקום האסור ולא מצד חסרון מחיצה וכן הוא בהגהות יד אפרים סימן שע"ד ובתו"ש שם והנה עיין אבני נזר סימן ש' שכתב שלפ"ז מבואר כאן שאין דין מדרבנן שצריך ד' מחיצות אלא העיקר שזה לא יהיה פרוץ למקום האסור וע"ש מה שכתב לדון לחלק בין חצר למבוי ובאבני נזר הביא מהגר"ז סכ"ג שחולק וכונתו שהוא ביאר במוסגר שגם אם יש ב' צדדים מקו"פ זה נחשב מקו}פ מדין פרוץ למקום דהינו שחידש שיש חלות הלכה של גדירה מטעם חד שפרוץ לרשות של מקום פטור וצ"ב כונתו שם

ובשער ציון ח"א ס"ד ענף א' סק"ט ביאר שלגבי עיקר דין מחיצות רב מודה שיש גו"א ורק ביחס לדין פרוץ למקום האסור זה לא מועיל וכל זה חידוש ובחזו"א ק"ד סק"ו וק"ח סק"ז דחק שכונת תוס' שכיון שזה פתוח לבליטה ממילא זה נחשב שאין לו מחיצות והוא כרמלית וצ"ב איך זה נכנס בדברי תוס'

י] והנה עיין מג"א שע"ד סק"ה שכתב שכל הדין של גג הבולט זה רק אם יש ד"ט שזה כרמלית דאל"כ זה מקום פטור ואין כאן דין פרוץ למקום האסור ועיין אבן העוזר ובהגהות יד אפרים שכל זה בגדור בג' מחיצות שצריך להגיע לדין פרוץ למקום האסור אבל לא באין לו מחיצות כלל ועיין בה"ל שמ"ה סט"ז ובסימן שע"ד סקכ"ח כתב שפחות מד"ט זה כמו ניכרות ועיין חזו"א ק"ד סק"ו שדן מה השיעור של בליטה שזה מבטל המחיצות שלא מסתבר שכל שהוא יבטל ועיין תוס' ל"ג. שעד טפח

והנה עיין ח' אבן העוזר שהקשה שאם זה רק מדין פרוץ למקום האסור א"כ אדרבא שזה יהיה חורי רה"י ובחזו"א הוכיח שאין כונת תוס' מדין פרוץ למקום האסור ועיין אבן העוזר שכתב שבמקום שאם לא יהיה דין חורי רה"י הכל יהיה כרמלית כה"ג אין דין חורין וצ"ע מבית שאין תוכו עשרה ובמגנזי הגר"ח כתב שלרמב"ן שאין על גביו רה"י אין לזה דין חורין והנה החזו"א ס"ה סקס"ב כתב שרק בלא ניחא תשמישתיה הוי חורי רה"י וצ"ל שכאן שאין צורה להגיע אליו רק דרך הגג שאני אמנם יתכן שבאמת אין עדיפות לצד אחד מהצד השני כדי שהוא יחשב חורין

י"א] והנה הרשב"א לקמן צ. כתב בשם הראב"ד וכן הריטב"א בשם שר מקוצי וכן בעבודת הקודש ש"ג הע"ז ופ"ד דגג הבולט הוי רה"י דהינו דלא כתוס' שרק דנו שזה יהיה מקום פטור אלא דהוי רה"י ויש לפרש מצד שלכו"ע אמרינן גו"א באינו ניכרות וכל סוגין זה ביחס לדין חצרות וזה כדרך השערי ציון או שזה מצד שעמוד יש לו שם רה"י מצד עצמו ולא מצד מחיצות אבל זה לא סיבה לחלק בין שתים ובח' מהר"ל כאן חלק על תוס' שכיון שמי שעומד למטה רואה מחיצה זה מספיק וכן ביאר במשנת אליהו סוכה סימן ז' הובא בשערי עירובין והנה הרשב"א מ"ד. נקט שגג המערה לרב הוי רה"ר והנה אם נימא שס"ל שאומרים גו"א באינם ניכרות א"כ זה דלא כראב"ד אבל אם מצד שזה מובדל מרה"ר וכגר"ח או מצד המהר"ל שלמטה זה מחיצה שם זה לא מובדל וא"ש

והנה הרשב"א הוכיח מתל ונקע שהם עד בית סאתים שאנו דנים אותם כד"א ובפשוטו כונתו שתל המתלקט זה נחשב אינם ניכרות וכן הוא בשערי ציון סק"ו והחזו"א סק"ט כתב שזה נחשב ניכר וע"ש שכתב שיש ט"ס בריטב"א שהרי הגמ' לא מדברת בתל המתלקט וברשב"א כתב שמי לא עסקינן שזה כך ע"ש והנה מראיה זו מובאר שאין דין ניכר כלל ולא כסברת המהר"ל שזה ניכר מלמטה

י"ב] התוס' כתבו שאפילו שגג הבולט זה לא כרמלית אבל יותר מבית סאתים זה כרמלית ועיין חידושי בית מאיר וחזו"א שתמהו הרי כל הדין קרפף שזה נחשב שאין מחיצות וכאן הרי גם ללא מחיצות זה מקום פטור ועיין חזו"א שכתב שהרי כל יותר מבית סאתים היה מקום לדון שזה מקום פטור מצד שזה חלוק מרה"ר והסיבה שזה אסור כי לא נראה שהוא תוך המחיצות ולכן זה גם סיבה לאסור בגג הבולט שלא נראה שהוא חלוק מלמטה והנה במה שדן החזו"א שכל קרפף הוא חלוק מרה"ר צ"ע שבבית שאין תוכו עשרה רואים לא כך וצ"ל דשם זה נחשב שאין מחיצות והנה הרא"ש הוכיח מזה שהבבלי חולק דהינו שחלק ונקט שכל הדין קרפף זה לא סיבה חיובית להיות רה"ר אלא זה רק חסרון מחיצות

י"ג] התוס' כתבו שאפילו שגג הבולט הוי מקום פטור אבל אם הוא פרוץ לחצר קטנה הוא אוסר ומבואר שאפילו שהוא מותר גם ללא מחיצות בכל אופן יש כאן דין פרוץ למקום האסור שאוסר עליו וכן הוא לגאון יעקב שנקט שיש דין רה"י עולה עד הרקיע שלכן זה רה"י גם ללא מחיצות כי יש כאן סילוק ובכל אופן בפרוץ לחצר אחר זה אסור ועיין מה שכתבנו בזה לעיל

והנה המ"ב כתב שגם במקום שזה נחשב רה"י מצד שזה פתוח לרה"י ומדין חורי רה"י בכל אופן יש כאן דין פרוץ למקום האסור והחזו"א סק"י חלק על זה והנה לגבי זיז שזה חורי רה"י המ"ב הביא מהמג"א בסימן שנ"ג דיש דין פרוץ למקום האסור והגאו"י ק"א. חולק על זה

י"ד] בגמ' מבואר שני לשונות בדעת שמואל ומבואר בגמ' שללשון של אביי מועיל דרך גוד אסיק להחשב שאין פרצה וללשון השני זה לא כך אמנם להלכה המבואר בראשונים שקי"ל שזה מועיל וכן הוא סתימת הגמ' לקמן צ"ב. והנה עיין ריטב"א שמדין נראה מבחוץ זה לא עוזר ושי לעיין האם תוס' כאן חולקים

ט"ו] מבואר בגמ' שאם יש דיורין בגג זה לא מועיל והנה בגמ' לעיל כ"ב: מבואר לגבי תל המתלקט שאם העבד יכול לרוץ אם משא זה לא מחיצה ועיין תוס' שכתבו שהכונה שזה לא יהיה מצב של מחיצה הנדרסת וכתבו כמו שמבואר בסוגין שזה לא מועיל ועיין חת"ס סימן פ"ט שכתב שלהלכה שקי"ל כלשון השני של רב יוסף באמת אין חסרון של נדרסת ויתכן שלשמואל יש מקור לחידוש זה אבל לב אין מקור ועיין חזו"א ק"ח סק"ב וכן באמרי יושר ס"ב שתמהו על זה שהרי סתמא דגמ' צ"ב. לאפוקי משמואל ומבואר שהגמ' נקטה כלשון זה עוד כתב החת"ס שזה מצד אתו רבים וקי"ל שאין כזה חסרון ועיין חזו"א שתמה שודאי שיחידים בחצר זה לא אתו רבים והנה בעיקר החסרון המבואר בגמ' בלשון רש"י משמע שזה סברא בדין גו"א שאם זה נדרס לא אומרים גו"א ובחזו"א סק"ב נקט שזה סברא מיוחדת באין מחיצות נכרות ולפ"ז זה לא קשור למחיצה של גו"א וכתב שכונת תוס' אם יש גשר שזה נדרס והוי מחיצות שאינם ניכרות והדבר דחוק בלשון תוס' ועיין אמרי יושר שכתב שזה יסוד התרומת הדשן של מדרגה אמנם שם מבואר שאפילו שלא דורסים זה חסרון כי חסר בשם מחיצה אבל כאן כל החסרון כי יחידים דורסים והנה בעיקר הדבר דמחיצה של גו"א לא עוזר א זה נדרס עיין אמרי יושר שהביא מהנוב"י שהוכיח דבר זה מהדין של נסר על חריץ של בין שני חצרות שאם זה יותר מעשר אמות זה פרצה והנה שם מבואר שכדי שחריץ יחשב הפסק צריך ד"ט ובפשוטו הביאור כמבואר בלשון רש"י ע"ז כי זה ניחא תשמישתיה והנה רש"י כאן כתב שמוכח ששמואל דיבר גם במחיצות שאינם ניכרות דאל"כ אין דיורין אחד על השני וצ"ע אולי היה פחות מד"ט שכה"ג זה נחשב ניכר אבל עדין זה נחשב שדורכים אחד על השני ועיין אבני נזר רע,א סק"ג וברע"ב סק"א כתב שכדי שיחשב מחיצות הניכרות צריך ד"ט

**גמ' פ"ט: אמר אביי – צ"א. ר"ש אומר**

**שס"ב ס"ד**

**יש ללמוד הגפ"ת היטב אם הראשונים**

**יש כאן כמה סוגיות אבל כדאי לראות קודם כל הגפ"ת שהכל קשור אחד לשני**

**פ"ט:**

**א. עשה סולם קבוע - עיין ריטב"א ובית מאיר שע"ד ס"ד האם זה גם לר"ש**

**ב. בנה עליה על גבי ביתו – עיין רש"י תוס' וברשב"א ריטב"א ועיין מהרש"א ובגאון יעקב ובחזו"א ק"ד סקי"ב – י"ד**

**ג. פעמים שהדקה לאיסור - עיין שפ"א צ. בד"ה התם לא הוי ובחזו"א מ' סקי"ב**

**צ.**

**בספיקות הגמ'**

**ד. תוד"ה כרמלית ורה"י – עיין גאו"י וברש"י לעיל בד"ה אין דיורין ובאבני נזר רע"ב סק"א ורע"א סק"ג [ובעיקר הדין חריץ שצריך ד"ט עיין רש"י ע"ח: ועיין חזו"א ק"ח י"ג בד"ה ומש"כ ובפמ"ג שס"ג מש"ז כ' בתו"ד וכן הוא בחכם צבי ה' שזה מצד שזה נדרס]**

**ה. תוד"ה כרמלית - עיין מהרש"א שהקשה שהגמ' תעמיד שזה כונת רמב"ח**

**ו. בקושית הגמ' כרמלית ורה"י [בדי טלטול משני סוגי כרמלית] – עיין רש"י ובתוס' בשם ר"ת ועיין רשב"א וריטב"א בביאור סוגין כתוס' ועיין תוס' כ"ה: מה שהביאו מרש"י ועיין רעק"א סימן שע"ד בגליון ובמג"א שם סק"ג ובבית מאיר שע"ד ס"ב ועיין גאו"י בסוגין [ועיין ס"ז: בדין קרפף יותר מבית סאתים ובתוס' בד"ה ומאי ובגאו"י שם] ויש לעין היטב בביאור הראשונים בגג ואכסדרא בסוגין**

**ז. בביאור ספק סוגין ובהבדל בין כאן לחצר וגג – עיין רש"י ותוס' [ובפשוטו רש"י כאן זה צירוף של שני ביאורים] ועיין רשב"א ריטב"א תוס' רי"ד ותור"פ ועיין רש"י בע"ב בד"ה ושמואל ועיין גאו"י בד"ה והא שהאריך בביאור רש"י בע"ב בסוגין ועיין חזו"א מ' סקט"ו ט"ז**

**ח. בהא דאין חסרון בגג ואכסדרא מצד שזה קרפף – עיין גאו"י בע"ב בד"ה ושמואל**

**ט. האם לר"ת מותר מאכסדרא לרה"י – גאו"י בד"ה בעי וחזו"א ק"ד ט"ז בד"ה ובתוס'**

**גגין השוין**

**י. תוד"ה קשיא דרב – עיין מהרש"א**

**י"א. בביאור קושית הגמ' קשיא דשמואל – עיין חזו"א מ' סק"ח ובגאו"י בד"ה קשיא ועיין ריטב"א בד"ה קשיא**

**י"ב. מתי לשמואל לא מועיל גו"א – עיין רש"י ותוס' ובגאו"י בד"ה גגין תמה בסברא בזה ובחזו"א ק"ח סק"ב הוכיח מכאן ששמואל זה רק ביחס לחצרות ועיין אבני נזר רס"ג סק"ג ועיין אבן העוזר לעיל פ"ט. שדן שלר"ש אין את ספק הגמ' ובתוס"ר כאן מפורש לא כך ועיין עצי אלמוגים שע"ב סוף סק"א שדן שלר"ש ביחס לכלי בית זה לא כרמלית**

**י"ג. בביאור הסברא של רב שזה דירה גם ביחס ללמעלה – עיין רש"י בע"ב בד"ה מאי שנא ובריא"ז ה"ז ועיין רשב"א בד"ה ולדידי בתוך דבריו ועיין עבודת הקודש ש"ג ה"ע שגם בית שאין תוכו עשרה שהוא כרמלית אבל גגו רה"י אפילו יותר מבית סאתים**

**י"ד. בסברת התוס' שבפחות מבית סאתים לא הוי קרפף – עיין תור"פ בד"ה לשמואל באמצעו ועיין עבודת הקודש הע"ז פ"ד שגם באין ניכרות זה מועיל**

**ט"ו. האם בעשה העמוד לצורך מעלה שמואל מודה – גאו"י בע"ב בד"ה כפאה [וכן הוא בחכם צבי סימן ה']**

**ט"ז. בדין כפאה לזופתה לגבי תחתיה – עיין סימן שס"ב ס"ד בב"י ובריטב"א בסוגין**

**יז. תוד"ה ורב – עיין תורי"ד בחילוק בין ר"מ לרבנן וכן הוא במהרש"ל וגאו"י**

**י"ח. רש"י ד"ה ושמואל – עיין תוס' לעיל כ"ה: וביבאור סוגין עיין תור"פ וריטב"א**

**י"ט. בביאור שיטת רש"י – עיין קרן אורה ומרומי שדה בישוב שיטת רש"י [וכן הוא בגאו"י]**

**כ. תוד"ה לשמואל – עיין חזו"א מ' סקי"ז אמנם כן הוא גם בריטב"א וברשב"א בסוגין בסוגין**

**פ"ט:**

א] מבואר בגמ' שעשה סולם לביתו הותר בכל הגגין רש"י כתב שהכונה לרבנן ועיין ריטב"א שכתב שה,ה לר,ש ולגבי כלי בית ועיין ח' בית מאיר שכתב לדון שזה רק ביחס לחלוקת דיורין של למטה אבל ביחס לכלי בית זה לא יעזור ובזה ישב את הרמב"ם והרי"ף שהשמיטו דבר זה והסברא בזה שזה רק יכול להוריד את המעלה של כשם שדיורין חלוקים למטה אבל זה נשאר כחצרו שאסור להוציא לשם כלי בית

ב] הגמ' אומרת שבנה עליה על גבי ביתו ועשה לפניו דקה הותר בכל הגגין רש"י פירש שבנה עליה ועשה פתח לגג ורק לכן הוא מותר בכל הגגים וצ"ע דבגמ' לעיל מבואר הרי שאם יש לו מחיצות הוא מותר בהכל ובפשוטו יש לחלק דשם הוא משתמש שימוש גג אבל כאן שהוא משתמש שימוש בית בזה כל שאר הגג נשאר אותו דבר אמנם הראשונים תמהו בזה ולכאורא לרש"י שכתב שסולם רק עוזר לרבנן ולא לגבי כלי בית א"כ כאן שהנידון לגבי כלי בית בזה צריך דוקא דקה עוד יתכן דכאן שיש מחיצה מפסיקה ביניהם זה גרע ורק מחמת הפתח זה סיבה להתיר והגמ' אומרת שאם עשה הפתח לצד השני זה אסור ועיין גאון יעקב שהכונה שיש שם שביל שאפשר להגיע לגג ויש כאן חידוש שזה לא נחשב עשית פתח שזה סיבה להתיר ויתכן שזה כונת תוס' שלר"ח זה יותר קשה עיין מהרש"א וחזו"א

אמנם תוס' משמע שביארו שהעליה שבנה זה לא על כל חלקו ונשאר חלק שזה גג ובחלק זה עשה מחיצה וביארו שפתח לבד זה לא סיבה להתיר רק מצד שעשה מחיצה לפניו ובזה קשה כמו שהקשו התוס' מה זה שונה מהגמ' לעיל שמבואר שכל הגגים שיכים לו ויתכן לחלק דשם מדובר שלא היה מחיצה ביניהם וכאן יש מחיצה ביניהם גרע ובכונת הגמ' שדקה לאיור עיין גאו"י שהכונה אפילו שיש דקה בכל אופן זה אסור

עוד הביאו תוס' לבאר בשם ר"ח שגרס שאם בני הגגות עירבו יחד ולא עירבו עמו הוא לא אוסר עצמו עליהם כי סילק עצמו מהם וצ"ע כיון שעשה מחיצה למה שיאסור עליהם ולכן ביארו תוס' שבצד שקרוב לגג הוא פרוץ אליהם או שהעליה היתה פרוצה ועיין חזו"א שתמה שאם הבית פרוץ הרי שם הוא ודאי משתמש א"כ זה פרוץ למקום האסור אבל אם הכונה שהגג פרוץ א"כ יתכן שכאן הגג משתיך לשאר בני הגג ואין כאן פרוץ למקום האסור

וברשב"א ובריטב"א ביארו לר"ח שאם עשה רק מחיצה לפני עליתו או גגו א,כ הכל שייך אליו אבל אם עשה דקה דהינו איצטבא קטנה זה מראה שהוא מסלק עצמו מהגג ואז אדרבא הוא נאסר בגג וממילא אם הם עירבו הם מותרים והגמ' אומרת שאם האיצטבא עוזרת לו להשגיח על גינתו אין ראיה שהוא סילק עצמו וממלא כה"ג כל הגג שייך אליו ע"ש

ג] הגמ' אומרת פעמים שהדקה לאיסור וביאר רש"י שאפילו לר"מ זה אסור וכתב החזו"א ק"ד י"ב שהכונה כלים ששבתו בגג וצ"ב הרי גגין וחצרות רשות אחת ומה שיך לאסור כאן וכתב שמדובר שיש בעליה מקום פיתא וכה"ג דנים שהגג שלידו זה חלק ממנו וזה כמו בית אבל אם המקום פיתה זה בבית למטה בזה לא יתכן שזה יותר גרוע מכל גג ובשפ"א לקמן צ"א. כתב לדון שכל שיש מחיצה ביניהם זה לא רשות אחת ואוסר להוציא מגג לגג אמנם ברש"י מבואר שכאן החסרון מצד שסילק עצמו מהם ולא מצד המחיצה וצ"ע בכל זה

**צ.**

ד] תוד"ה כרמלית כתבו שמדובר שיש בניהם ד"ט דאל"כ הוי פרוץ למקום האסור ועיין גאו"י שהקשה שהרי בגמ' לקמן מבואר שאם מחיצות הניכרות זה מועיל ומשמעות רש"י שהעיקר שזה יהיה ניכר וכל שזה ניכר אפילו אם הפסק כל שהוא זה עוזר והנה עיין רש"י פ"ט: שכתב להוכיח שבשמואל מדובר שאין המחיצות ניכרות דהרי כתב שיש דיורים וחיב להיות שהמחיצות אינם ניכרות ועיין אבני נזר רע"ב סק"א שהביא להקשות מהנפש חיה סימן כ"ה שיתכן שמדובר פחות מד"ט שזה ניכר אבל זה עדין נדרס והאבני נזר כתב שבאמת כל שאין ד"ט ביניהם זה נחשב שזה לא ניכר כמבואר בתוס' והנה מבואר במשנה ע"ח: שחריץ שבין שתי חצרות צריך להיות רוחב ד"ט ובלשון רש"י מבואר מצד שאל"כ מפסע פסעי ליה ועיין חכם צבי סימן ה' שזה חסרון כפשוטו כי דורסים על זה והוי מחיצה הנדרסת וכן הוא בפמ"ג שס"ג סק"כ ולפ"ז אם באמת לא ידרסו יהיה גו"א ולא יהיה בזה חסרון ולפ"ז יש לבאר רש"י שאם ניכר קצת זה מועיל דשם מדובר שלא דורסים על זה אמנם החזו"א ק"ח סקי"ג ובאבני נזר שם ובסימן רע"א ביארו שזה מצד שאין מחיצה למקום פחות מד"ט ולפ"ז לכאורא תמיד צריך ד"ט והנה ברמב"ם פ"ג הי"ב מבואר שאם הניח נסר על גבי אורך החריץ ונשאר פתוח פחות מד"ט זה נחשב שאין מחיצה ולכאורא אם מצד פסעי זה מובן אבל אם מצד שאין מחיצה לפחות מד"ט הרי כאן למטה יש ד"ט ועין חזו"א שביאר שכיון שביחס ללמעלה לא ניכר שיש כאן ד"ט זה מפסיק את הגו"א וצ"ב

והנה באמת צ"ב למה אין לבאר מצד שאין מחיצה לפחות מד"ט ויתכן שכיון שלצד השני יש ד"ט לכן זה מועיל ויש מקום לחלק שבעמוד באמת ודאי יש החסרון שאין מחיצה לפחות מד"ט אמנם בבית כיון שבצד השני יש לזה שם מחיצה לכן שם מספיק הפסק כל שהוא ויתכן שלכן בתוס' כאן צריך ד"ט אמנם זה אינו נכון דבפשוטו מספיק מה שיש בצד אחד דהינו של הבית

ה] ובעיקר דברי תוס' עיין מהרש"א דהקשה מה הגמ' שואלת על רמי בר חמא שתעמיד שאין ד"ט ביניהם ובזה שניהם כרמלית מדין פרוץ למקום האסור ובזה הסתפק האם מותר לטלטל מאחד לשני אמנם יש לעיין בהמשך הגמ' האם יש בזה מקום להסתפק שיהיה אסור לטלטל מאחד לשני ובעיקר מה דנקטו תוס' דיש כאן דין פרוץ למקום האסור עיין חזו"א מ' סקט"ו שדן שכיון שעומד אין לו בעלים ואין בן איסור חצרות לא שייך כלפיו דין פרוץלמקום האסור

ו] הגמ' שואלת על עמוד וגג שכרמלית ורה"י קא מיבעיא ליה הנה רש"י ביאר שהכונה שהעמוד גבוה עשר וממילא ודאי אסור לטלטל לגג שיש לו דין כרמלית מצד פרוץ למקום האסור אמנם תוס' הביאו מר"ת לבאר שמדובר בעמוד פחות מעשר ולפ"ז הגמ' שואלת שהעמוד הוא כרמלית והגג הוא רה"י ועיין רשב"א וריטב"א שביארו שכיון שמדאוריתא זה רה"י זה סיבה לאסור לטלטל משם לכרמלית גמור ופשטות הדברים שגם מקום מוקף ג' מחיצות שהוא רה"י מדאוריתא אסור לטלטל משם למקום שלא מוקף מחיצות כלל אמנם בלשון התוס' כאן קצת משמע שזה סברא מיוחדת במקום שעל ידי עירוב הוא נהיה מותר בטלטול שבזה אין הוא כרמלית גמור [וכן משמע במג"א שע"ד סק"ג] וכן דייק רעק"א סימן שע"ד והנה מבואר בגמ' לקמן שקרפף דהוא כרמלית דעת רב אשי שמותר לטלטל ממנו לכרמלית גמור ודעת הראב"ד שזה סברא מיוחדת בים אבל סתם קרפף אסור והראשונים חלקו שכל קרפף מותר ועיין גאו"י שבזה תלוי נידון סוגין אמנם בראשונים משמע דשם הכונה שסברת הגמ' זה בכל קרפף אבל מקום מוקף ג' מחיצות זה אחרת ועיין גאו"י לקמן ובפמ"ג אש"א שמ"ה סק"ג כתב שמבוי שיש בו רק ג' מחיצות זה יותר דומה לרה"ר ואם יתירו לטלטל ממנו לכרמלית יבאו לטלטל ממנו לרה"ר ולכן זה סיבה לאסור

והנה עיין רש"י בד"ה ב' אמות באכסדרא כתב שמותר לטלטל מגג שפרוץ למקום האסור לכרמלית גמורה ועיין ריטב"א שהבין שאין מחיצות כלל ותמה על זה אמנם ברש"י אצלינו יש מקום לבאר שיש לזה ג' מחיצות וממילא שניהם רה"י מדאוריתא ועיין רעק"א בגליון השו"ע סימן שע"ד שביאר כן ברש"י והנה עיין תוס' כ"ה: שכתבו שחצר שנפרצה לקרפף אסור לטלטל ממנו לכרמלית ודיקו כן מרש"י בע"ב והנה שם אי אפשר לעשות עירוב ועיין חזו"א מ' סקט"ו שזה דלא כרש"י בסוגין ועיין בית מאיר שע"ד ס"ב שזה דלא כתוס' בשבת שמוקם שיש לו ג' מחיצות מותר לטלטל ממנו לכרמלית גמורה וכן לכאורא זה דלא כתוס' בסוגין שרק מצד שמועיל לו עירוב אמנם יתכן שכונת תוס' שדבר שלא חסר לו במחיצות אלא זה רק מצד פרוץ למקום האסור בזה הוא יותר קל ממקום שחסר לו במחיצות ומקום שיש לו רק ג' מחיצות זה חסרון מחיצות ולפ"ז א"ש והנה לפ"ז יתכן שגם למ"ד שקרפף אסור לטלטל ממנו לכרמלית כי לא חסר לו מחיצות אבל ג' מחיצות שמדרבנן אין כאן את שיעור המחיצות גרע והנה עיין מ"ב ש"ס סק"ה שנקט שמחיצת שתי וערב ליחיד יותר מסאתים אסור לטלטל משם לכרמלית והחזו"א י"ג ג' הקשה שזה כמו מוקם שמוקף ג' מחיצות ולנ"ל כאן שיש לו ד' מחיצות זה עדיף מתוס' ובגמ' מצאנו על קרפף שבזה יש סיבה לגזור אבל לא על מחיצת שתי וצ"ע בזה

ז] הגמ' דנה שני אמות בגג ושני אמות באכסדרא עיין רש"י שביאר שהגג הוא כרמלית וכן האכסדרא והחורבה הוא כרמלית והנה ברש"י אצלינו כתוב שני טעמים אחד כי זה יותר מבית סאתים ואחד שאין פי תקרה אמנם עיין בגליון עוז והדר וכן נראה בראשונים שיש כאן שני גירסאות ברש"י דיש שהביאו מרש"י שמדובר על תוך החורבה והאכסדרא ורש"י ביאר שאין מחיצות וכן אין פי תקרה [ובפשוטו שאין מחיצות כלל והריטב"א תמה שא"כ ודאי אסור ולכן ביאר שרק חסר רוח רביעית וכן הוא ברעק"א סימן שע"ד] אמנם יש שביארו שמדובר על גבי החורבה והאכסדרא ותוס' כתבו שבתוך החורבה אין דין קרפף דהינו שנקטו שיש שם מחיצות ומצד מקורה זה לא כרמלית והספק בגג החורבה והאכדרא דבזה יש לו דין קרפף דהינו שגם לרב לקמן אבל כאן למטה זה גם לא לדירה רק השם מקורה מפקיע החסרון

ח] והנה בביאור ספק הגמ' עיין רש"י שביאר מה טעם אסור מגג לגג האם מצד כשם שדיורים חלוקים למטה כך למעלה וכאן זה לא שייך או שזה מצד שינוי בעלים והנה הראשונים הקשו שהרי מבואר לקמן שמגג לחצר מותר חזינן שסתם שינוי בעלים זה לא סיבה והרשב,א והריטב"א הביאו מהראב"ד שהגמ' לא ידעה הבריתא עוד הביאו לדיק מרש"י לקמן צ"א. שכל ההיתר רק אם יש לו בו שותפות אבל אם אין לו בו שותפות באמת זה אסור והנה עדין צ"ע שהרי מחצר לחצר מפורש שמותר אפילו שאין לו שותפות ועיין גאו"י שכתב שודאי שכל הספק כי באחד מהם יש דיורים למטה דהינו שזה מעמידו קצת כבית ובזה הגמ' דנה האם כל שיהיה שינוי בעלים זה סיבה לאסור וכן הוא מפורש בתורי"ד שכל הנידון כי בבית יש דיורים למטה

והנה רש"י בע"ב בד"ה ושמואל בסופו ביאר שסברת רב לאסור מגגין השוין לקרפף יותר מבית סאתים מצד שגג חזי לדירה יותר מחורבה ואכסדרא [ע"ש דבתחילה התחיל שגג זה פחות קרפף ומשמע מצד שזה רק מדין פרוץ למקום האסור עיין תוס' כ"ה: וצ"ע] ומשמע שספק הגמ' לא מצד שינוי בעלים אלא הגמ' דנה מצד שינוי תשמישים וכבר תמה בחזו"א סקט"ז ובגאו"י כתב שרש"י חזר בו וביאר מצד שינוי תשמישים והנה קשה שהרי מבואר בבריתא שגג ואכסדרא זה רשות אחת וע"ש דשם מדובר באכסדרא שפתוחה לבית וכאן לא עוד כתב שכאן שזה כרמלית גרע שאין שם דיורים וע"ש שלפ"ז צריך לבאר כונת הגמ' שאכסדרא זה יותר סיבה לאסור כי זה פחות חזי לדירה וזה יותר שינוי דיורים

ט] והנה עיין תורי"ד שתמה על רש"י למה הגמ' העמידה הספק ששניהם כרמלית ולמה הגמ' לא העמידה הספק כשזה שייך לאדם אחד שאין כאן האיסור של גגין והנידון האם מותר לטלטל מגג הבית שיש שם דיורים למטה לגג האכסדרא וע,ש שבאמת ביאר כך סוגין וכתב שמה שהגמ' אומרת שתי אמות הכונה שסתם טלטול זה ד"א אבל באמת אין נידון סוגין מצד ד"א

י] בתוס' מבואר שמדובר בגג הקרפף והאכסדרא דהוי קרפף והנה הגמ' דנה מצד חילוק בעלים או תשמישים וצ"ע הרי הדין שאסור להוציא אפילו מקרפף פחות מבית סאתים לכל מקום אחר ואפילו באותו בעלים וא"כ למה שזה לא יאסר מצד זה ועיין גאו"י בע,ב בד,ה ושמואל שדיק שם מרש"י שרק במקום שמותר בטלטול מצאנו חילוק של קרפף ושאר שימושים אבל במקום שהוא כרמית אין חילוק זה וכל הנידון מצד חילוק בעלים אמנם צ"ע שהרי כאן בגמ' מצד חילוק בעלים לבד זה לא סיבה ורק בצירוף לחילוק תשמישים ועד כמה שהגמ' דנה שיש כאן צירוף של חילוק תשמישים ממילא למה שחילוק זה שזה קרפף הוא לא סיבה ומשמע שיש סברא מיוחדת בדין קרפף שזה לא סיבה והנה ברשב"א בעבודת הקודש הרכ"ז משמע שדין קרפף פחות מבית סאתים זה מאותו דין של יותר מבית סאתים דהינו שזהקמת כרמלית ולפ"ז א"ש שביחס למקום שזה כרמלית זה לא שייך אמנם בריטב"א בע,ב מפורש שזה מצד שינוי שימושים ולפ"ז צ"ע כנ"ל

י"א] תוס' הביאו בשם ר"ת שפרוץ למקום האסור זה לא כרמלית גמור עיין חזו"א מ' סקט"ז שתמה מה זה ענין לתחילת דברי התוס' וע"ש שכתב לחדש שכונת תוס' שבאמת גם מותר לטלטל משם לרה"י ולפ"ז ספק הגמ' במקרה ששניהם לא כרמלית וכנ"ל מהרי"ד אמנם הגאון יעקב נקט שזה ודאי שגם לר"ת אסור לטלטל ממנו לרה"י ואכסדרא מדובר שזה קרפף יותר מבית סאתים ולדבריו התחדש שאפילו שמקרפף מותר לטלטל לכרמלית גמור אבל גם מותר לטלטל ממנו למקום שהוא רה,י מדאוריתא דהינו שרק לקולא החשיבהו ככרמלית וצ"ע

**גגין השוין**

י"ב] הגמ' שואלת קשיא דרב הדרב בפשוטו מדובר בגג הבולט והגמ' הבינה שלרב זה לא מחיצה ומבואר שגג הבולט זה אסור ובטעם הדבר בפשוטו כי אין מחיצה ורש"י ביאר כי זה פרוץ לרה"ר אמנם רש"י לקמן צ"ב. כתב כי אין מחיצה ויש שביארו שרש"י כאן העמיד שזה לא בולט ובזה ודאי דהוי רה"י וכל האיסור מצד שזה פרוץ לרה"ר ויתכן שרש,י נקט שגם ללא מחיצות אין זה כרמלית אלא אם יש קשר לרה,ר וכמבואר בריטב"א ובתור"פ ולפ"ז אחד משלים השני אמנם הרא,ש הביא מהירושלמי שזה כרמלית ולפ"ז הגמ' שואלת מקרה שזה יותר מבית סאתים שבזה אין סברא שיועיל אלא מצד שיש גו"א והגמ' דוחה שמינכרא מחיצות וברשב"א והריטב"א בשם הראב"ד נקטו שזה רה"י ושקושית הגמ' מצד שזה יותר מבית סאתים וכנ"ל

והנה תוס' כתבו שקושית הגמ' על רב מצד שבהכרח מדובר בלא מינכר דאל,כ שמואל לא יחלוק ועיין מהרש,א שאפילו שהגמ' שואלת סתירה זה ביחס לאינם ניכרות אין הקושיא מסברא אלא מסתירה בדבריו אבל בניכרות ודאי לא יתכן שלא יועיל וע"ש שביאר עוד שתוס' פה הולכים לביאור שמדובר ביותר מבית סאתים ולפ"ז ביאר שאפילו שלשמואל זה נחשב מחיצות אבל לבי קרפף הגמ' הבינה שזה לא מועיל והגמ' רק שואלת שכיון שמדובר בניכרות א"כ לא מובן הטעם של שמואל והגמ' עונה שזה לא ללמעלה וצ"ב הסברא שאינן ניכרות לשמואל זה לא יכול לעזור לגבי דין מוקף לדירה

י"ג] בקושית הגמ' משמואל על שמואל בפשוטו הכונה שכיון שזה גג הבולט ולעיל הוא אמר שזה מועיל וכאן הוא אמר שזה לא מועיל והנה לחזו"א ששמואל זה רק ביחס לחצרות א"כ אין מקום לקושיא דכאן הרי אין סיבה שיחשב מחיצה ומשמע ששמואל זה לגבי הכל והנה קשה שהגמ' הרי כבר ישבה שמדובר באינו בולט ועיין חזו"א מ' סק"ח שכתב שבאמת הקושיא לפי ההבנה בתחילה ובגאו"י ביאר שהגמ' שואלת מכ"ש

י"ד] מבואר בגמ' שלשמואל זה לא עוזר ביחס לדין קרפף יותר מבית סאתים עיין חזו"א סימן ק"ח סק"ב שהוכיח מזה שמעיקר הדין זה לא עוזר וצ"ל שרק במקום שזה עוזר לגבי חצירות ממילא זה גם עוזר לגבי שלא יחשב בית סאתים ועיין רש"י ותוס' שלרבנן שזה נצרך שלא יאסר אחד על השני זה גם נחשב פחות מבית סאתים אבל לר"מ שאין סיבה לחלק הוי יותר מבית סאתים ועיין אבן העוזר לעיל פ"ט. שדן שלר"ש שנפק,מ לכלי בית באמת זה מחלק ממילא גם לגבי קרפף וכל הגמ' רק לר"מ שאסור להעלות מצד הגזירה אמנם בתוס"ר כאן מבואר לא כך והנה עיין תוס' שלגם לר"ש זה מועיל בפחות מבית סאתים לחלק לגבי כלי בית ובעצי אלמוגים שע"ב סק"א בסופו נקט שגם לגבי זה זה לא כרמלית והא תמוה לחלק שבייס לדבר אחד זה כרמלית של יותר מבית סאתים ויותר מסתבר שכל המיגו רק שיך אם החלוקה לרבנן ביחס לדיני הגג אבל לר"ש שזה רק ביחס לכלי הבית זה לא סיבה ביחס לדיני קרפף וצ"ע ובעיקר הסברא שלגבי קרפף לא אומרים גו"א עיין אבני נזר רס"ג סק"ג שכתב שאין גו"א באמצע רשות ועיין חזו"א קי"א סק"א ובגאו"י כתב שלולי דברי הראשונים היה מבאר שכונת הגמ' שביחס לדין קרפף לא עוזר הדין גו"א באינם ניכרות ובאמת כה"ג גם לרבנן אפילו שיש חלוקה ביניהם לגבי חצרות אבל יהיה לזה הדין קרפף

ט"ו] מבואר בגמ' שרב ס"ל שזה נחשב שמוקף לדירה למעלה עיין לשון בע"ב וכן הוא בריא"ז שאין הכונה שבאמת העשיה לגבי למעלה לדירה אלא כיון שזה גוד אסיק מלמטה ושם זה דירה ממילא גם שם זה דירה ועיין ריא"ז שבאמת למעלה זה לא דירה ובכל אופן זה מועיל וצ"ל שזה לא דומה לנזרע דשם ביחס למחיצות זה מפקיע שם עשוי לדירה וכאן זה לא שייך אמנם בלשון הריטב"א כאן וברשב"א בד"ה ולדידי שהכונה שהמקום למעלה הוא דירה וההיקף של הגו"א נעשה גם ביחס ללמעלה והנה בעבודת הקודש ש"ג ה"ע כתב שבית שאין תוכו עשרה שהוא כרמלית מדובר ביותר מבית סאתים ובכל אופן גגו אינו קרפף ומבואר שסברת רב כנ"ל שזה בגדר הוקף לדירה ללמלעה שהרי כאן למטה זה לא היקף לדירה

ט"ז] עיין תוס' שהקשו שלשמואל שזה לא נחשב מוקף לדירה א"כ יהיה איסור לטלטל מהגג לחצר ובגמ' מבואר שמותר וכתבו לישב שכל סוגין זה ביחס ליותר מבית סאתים ולא ביחס לפחות ועיין תור"פ בע"ב שביאר כיון שיש דיורים למטה דהינו שלכאורא מה יעזור שזה דיורים אבל ההיקף לא נעשה לשם זה ובמ"ב מבואר שגם פחות מבית סאתים שלא נעשה לשם דירה ועכשיו משמש לרחבה שזה דירה נחשב אינו מוקף לדירה אמנם הביאור שכאן יש סברא שזה מקבל שם דירה מכח הדיורים שלמטה וצ"ב והנה עיין רשב"א וריטב"א כ"ג: שלמדו מזה לרחבה שאפילו שמבואר בגמ' שצריך פתוח לבית אבל אם זה פחות מבית סאתים גם אם זה לא פתוח לבית הוי כבית ואין לו שם קרפף והנה כאן זה סברא מצד דיורים למטה אלא דימו שיש כזה מושג שביחס לפחות מבית סאתים חשיב דירה והנה תוס' בע"ב דנו ביחס לשקו"ט של הגמ' שהגמ' דנה שגם פחות מבית סאתים יהיה לזה שם קרפף לר"מ או שלרבנן יהיה מותר משם לקרפף אמנם עיין קרן אורה ומרומי שדה שדנו בדעת רש"י שנקט שכל השם קרפף זה ביחס לדין כרמלית אבל ביחס לחילוקי רשויות ודאי שגג זה כמו חצר

והנה תוס' בע"ב מבואר שבגג פחות מבית סאתים אפילו שיש לו תורת קרפף לטלטל ממנו לקרפף אבל אם זה יפתח לבית זה לא יחשב קרפף ונקטו שזה מועיל אפילו בפתח ולבסוף הוקף ועיין חזו"א מ' סקי"ז שהקשה שלראשונים שדימו לרחבה הרי שם בגמ' מבואר שיש חסרון של הוקף ולבסוף פתח וצ"ב קושיתו הרי שם מדובר על יותר מבית סאתים אמנם במ"ב מבואר שיש חסרון של הוקף ולבסוף פתח אמנם לכאורא שם הביאור שזה לא הוקף כרחבה אבל כאן יתכן שכיון שגם בתחילה זה גג שתשמישו תדיר בזה נחשב קצת הוקף לדירה וכן הוא בלשון הריטב"א וצ"ע והנה עיין עבודת הקודש ש"ג הע"ז פ"ד שנקט שגג שאין מחיצותיו ניכרות בפחות מבית סאתים מותר לטלטל ממנו לחצר דהינו שאין סברת תוס' רק שבזה מועיל מחיצות התחתונות אל זה סברא בעצם מציאותו וצ"ע בכל זה

י"ז] הגמ' אומרת שכפאה לזופתה זה לא מועיל עיין ריטב"א שגם לגבי למטה זה לא מועיל ועיין ב"י סימן שס"ב שדקדק מהרא,ש שלגבי למטה זה מועיל ומלשון רש,י דיק שלא מועיל שרש"י כתב שזה לא נעשה ללמטה והנה אם סברת רב לעיל שכיון שלמטה זה לדירה ממילא גם למעלה א,כ אם כאן למטה מותר בהכרח שגם למעלה ורק לרשב"א שזה סברא שהכונה גם ביחס ללמעלה שזה לדירה יש מקום לדון שכאן זה לא שייך ומילא למטה מור ולמעלה אסור ועיין גאו"י שכתב שאם כפאה לדירה גם לשמואל זה מועיל גם לגבי למעלה

י"ח] הגמ' שואלת שרב אליבא דר"מ לטלטל מגג לחצר וביארו הראשונים שאפילו שהגמ' ידעה שאסור מגג לגג מצד גזירה אבל בגג וחצר זה לא שייך שזה לא דומה לתל ברה"ר והנה מבואר בגמ' שלא שאלה לשמואל ועיין רש"י מצד שזה יותר מבית סאתים דהינו שסתם גג של כל הבתים ביחד זה יותר מבית סאתים אבל לרבנן כל גג הוא פחות ורק לר"מ זה יוצא שזה יותר מבית סאתים ועיין רש"י שלרבנן לא קשה דבאמת מותר והנה תוס' ביארו שהגמ' שואלת שגם פחות מבית סאתים יהיה מותר ולשמואל מובן שזה אסור כיון שזה לא מוקף לדירה וזה לא דומה לחצר והנה משמע בגמ' שלא שאלה לרבנן ומבואר שזה תלוי במחלות ר"מ ורבנן ועיין תורי"ד וכן במהרש"ל והגאו"י שביארו שלרבנן שאומרים כשם שיורין חלוקין למטה זה סיבה להחשב דומה לחצר אבל לר"מ שאין זה דומה ללמטה לכן הגמ' שאלה והנה רש"י לא ביאר כתוס' ועיין מרומי שדה ובקרן אורה שביארו דרש"י נקט שכל המ ששמואל אר שזה לא מוקף לדירה זה לגבי יותר מבית סאתים שחסר בהיקף אבל פחות מבית סאתים שזה נידון מצד השימוש בזה גג ודאי שהוא לדירה ובתוס' מבואר שבגג יש חסרון לשמואל גם מצד השימוש ויתכן שזה מצד המחיצה

י"ט] הגמ' שואלת לשמואל אליבא דרבנן לטלטל מגג לקרפף עיין רש"י שביאר שהכונה ביותר מבית סאתים שזה קרפף ממילא יהיה אפשר לטלטל לקרפף אחר דשניהם כרמלית והנה רש"י לא ביאר על פחות מבית סאתים וזה כנ"ל שנקט שבפחות לשמואל אין שום חסרון שהרי זה שימוש דירה וכל הקושיא מצד השם כרמלית שבזה והנה צ"ב אבל לאן נעלם הדין חילוק שימושים שעד כמה שגג זה שימוש בית וקרפף זה חלוק בתשמישו ועיין גאו"י שכתב שמבואר ברש"י שכל שהוא כרמלית מצד עצמו בזה אין חילוק שימושים שרק במקום שמוגדר שיש לו מחיצות שייך דבר זה ולא במקום שאין לו שימושים והנה רש"י הקשה למה הגמ' לא שואלת לרב ששגג בין הגגין שזה כרמלית יהיה מותר לטלטל ממנו לקרפף מצד שזה לחומרא ולאלקולא ועיין תוס' לעיל כ"הף שהכוה שזה לא כרמלית גמור דהינו שיש כאן איסור מצד מכרמלית לרה"י אמנם בלשון רש"י משמע שהחסרון מדצ דיני רשויות שזה חלוק אחד מהשני רק שרש"י ביאר שאפילו שזה כרמלית ובכרמלית לא מצאנו חילוק רשוית וכנ"ל בשמאול בזה כתב רש"י שיש הבדל בין כרמלית שחסר לו מחיצות לכרמלית שזה פרוץ למקום האסור והנה ברש"י מבואר שזה יסוד הסברא של הגמ' בע"א שאסור מגג לחורבה ואכסדרא שזה כרמלית גמור וזה רק מדין פרוץ והחסרון מצד שינוי השימושים

אמנם תוס' ביארו שהגמ' שואלת מפחות מבית סאתים והגמ' נקטה שלשמואל שזה לא מוקף לדירה זה גם מחסר ביעד לשימושי בית ולכן זה דומה לקרפף ואפילו שזה גם דומה לחצר ולכן מותר לטלטל לשם אבל זה גם דומה לקרפף והגמ' עונה שמא יפחת וזה יהי פתוח לבית ואז זה יחשב כחצר גמור שאסור לקרפף והקשו הרי זה לא הוקף לשם שם ומבואר שגם לגבי הדין פחות מבית סאתים זה תלוי בהיקף ותירצו שכיון שזה קצת מוקף לדירה אין בזה חסרון ומשמעות תוס' כי זה הרי קצת מוקף לדירה על ידי המחיצות שלמטה שמועילים ללמעלה דהינו שזה ודאי שמקום פםחות מבית סאתים שהוקף לקרפף ועכשיו משמש לבית זה אסור ורק כאן יש סברא שזה אחרת

והנה הראשונים למדו מהדיןו של גג לדין של רחבה שאם זה פחות מבית סאתין אין לזה שם קרפף והנה במואר בגמ' שבכל אופן יש בזה דין הוקף ולבסוף פתח ועיין חזו"א שבתוס' כאן מבואר לא כך וצ"ב קושיתו הרי כאן מדובר על פחול מבית סאתים ושם מדובר על יתר מבית סאתים ובפשוטו יש עוד חילוק שתוס' כאן כתבו שכיון שזה קצת מוף לדירה משא"כ שם לא היה היקף לדירה כלל ובפשוטו גם ברחבה אם זה הוקף לקרפף גמור ועכשיו משמש כרחבה זה אסור וכמבואר במ"ב והנה החזו"א הסתפק האם לגבי מקום שהוא בית גמור יש בו החסרון איך זה היה בזמן ההיקף ולכאורא כאן מבואר שיש בזה חסרון

# גמ' צ: אמר רב יהודה – משנה צ"ב.

**טושו"ע שע"ב ס"א ב'**

**יש ללמוד הגפ"ת אם הראשונים ובתורי"ד תוס' צ"ט: בד"ה לא וברשב"א ובריטב"א שם ובעבודת הקודש ש"ג ס"ה הלכה קע"ח ועיין חזו"א מ' סקכ"ה [כדאי לראות גמ' שבת ק"ל. א"ר אבא – קל"א. בתים וליכא]**

**א. בדין חצר דיחיד ויחיד לרבנן - מרומי שדה תחילת פרקין [וצ"ע מרש"י ד"ה קרפיפות ורש"י צ"ב. במשנה לגבי חצר]**

**ב. בדין חצר יחיד וחצר רבים לר"מ – עיין גאו"י בד"ה בכולי שמעתין**

**ג. בדין גג לחצר דרבים שאינו שלו - עיין גאו"י בד"ה ומגג לחצר**

**ד. בדין חצר וקרפף של אדם אחד – עיין גאו"י בד"ה לרש"י ועיין בית מאיר שנ"ח ס"י ובחזו"א פ"ו סק"ח הסברא שזה תלוי בר"ש ורבנן ועיין שע"ב ס"ב ובמ"ב ושעה"צ לגבי כלי בית מקרפף לקרפף**

**ה. ביסוד האיסור של כלי ששבת בבית – תור"פ כ"ג: ובגאו"י ריש פרקין ובאו"ש פ"ב ממילה ה"ו ועיין חזו"א ק"ד סקכ"ה במה שדן שם ויש לעיין בכונתו [ועיין אבן העוזר ע"ז. בד"ה תו קשה]**

**ו. בדין טלטול ד"א בחצר שאינה מעורבת – עיין תורי"ד בסוגין ועיין שבת ק"ל: ברש"י ובריטב"א שם ועיין ריטב"א ע"ו: בד"ה אין בו [וע"ש בגאו"י בדה אמר רב מהשתמה מסוגין צ"א.] ועיין רעק"א פ"ז: [הוא מהגליון סימן שנ"ה] ושבת ק"ל: [וכן הוא בגליון המשניות ריש פ' כל גגות] ובבית מאיר סימן שמ"ט ובאבן העוזר שס"ו מד"ה תו נתברר ובחזו"א מ' סקכ"ב ואילך [ועיין צ"ו סקט"ו בביאור הגמ' ע"ו] [ובגר"ז שפ"ח ובמקורות שם] ובבה"ל תחילת שע"ב ועיין תוס' צ"א: תוד"ה כלים ובמהרש"א ורש"ש שם ואבני נזר סימן ש"א [ובעיקר דעת רש"י עיין הערת הרש"ש שם וכן רש"י ס"ו. בד"ה מבטלין וברש"ש שם]**

**ז. בדין קנית שביתה בשבת ובאיסור הוצאה של דבר שלא קנה שביתה – עיין תוס' ד"ה ושמואל ובתוס"ר וברשב"א גיטין ע"ט: [ועיין עבוה"ק ש"ג פ"ה הקע"ח ובגאו"י צ"ט: בד"ה הא] ועיין תוס' צ"ט: בד"ה לא וברשב"א וריטב"א שם וע"ש לגבי קנית שביתה בשבת ובתור"פ כ"ג: בד"ה לכלים ועיין חזו"א מ' סקכ"ה ובסימן כ"ז סוף סק"א ובבה"ל שע"ב ס"ב בד"ה לחצר ועיין גאו"י פ"ט. בד"ה הא [יש לעיין היטב במה שכתבו התוס' בחידוש של שמואל וכן נראה שיש כאן שני גירסאות האם בגגו של חברו או מגגו של חברו]**

**ח. בדין כלי ששבת בבית והגיע לחצר שמעון האם מותר להכניס לביתו – גר"ז שע"ב ס"א חזו"א מ' סקכ"ה ובגאו"י פ"ט. ובבית מאיר סימן שמ"ט ועיין שע"ב שעה"צ כ"ה [ועיין עבודת הקודש ש"ג פ"ט הרס"ב ובפיה"מ פ"ז משנה ב' כותל וכו' דמפורש להיתר רק דיש לדון שיאסר מצד החלפה ברשויות דרבנן]**

**ט. בדין כלי ששבת בבית ויצא לחצר שאינה מעורבת האם יש איסור להוציאו לחצר אחרת – עיין תורי"ד בסוגין ובגאו"י תחילת הפרק**

**י. בכומתא וסודרא – עיין רשב"א וריטב"א האם אז חל הגזירה**

**י"א. האם בגג יש הגזירה של עירבו – עיין תורי"ד וברש"ש פ"ט. ובחידושי האבן העוזר בסוגין ועיין תור"פ ע"ו: בד"ה חלון**

**יב. ביסוד האיסור טלטול ד"א במבוי – עיין רש"י בסוגין ובאבני נזר רצ"ח סק"ט ובתוס"ר בסוגין**

**י"ג. בנידון האיסור טלטול במבוי – עיין גמ' שבת ק"ל: קל"א. ועיין תוס' בסוגין ובתוס"ר ועיין ריטב"א ס"ג: ובתור"פ שם ובתוס' ורשב"א שם ובהשגות הראב"ד פ"ה מעירובין הט"ו וברמב"ם שם ובתורי"ד שבת ק"ל ועיין חזו"א ק"ד סק"כ**

**י"ד. רש"י ד"ה וחורבה – חזו"א ק"ד סקכ"ד**

**ט"ו. תוד"ה והא – עיין רשב"א וריטב"א ובחזו"א ק"ד סקכ"ג ועיין קרן אורה**

**ט"ז. האם אחת עירבה ואחת שלא עירבה שניהם אסורות – עיין תור"פ בד"ה ושתיהן ובחזו"א ק"ד סקכ"ב ועיין ריטב"א בד"ה חיא בר רב בטעם האיסור ובפשוטו זה דלא כרש"י ועיין גאו"י בד"ה ומי מה שחילק בין סוגין לכותל**

### צ"א.

א] לדברי ר"מ חצרות רשות לעצמן עיין גאו"י שכתב לדיק מרש"י שאסור מחצר של יחיד לחצר של רבים וע"ש שתמה מה הסברא לחלק בזה ובפשוטו יש לומר שכונת רש"י שאפילו כה"ג שאין לאחד שותפות בשני מותר והנה רש"י ברבנן כתב שמטלטלין מחצר של רבים לחצר של רבים והנה רש"י לא הזכיר חצר של יחיד ליחיד ובמרומי שדה תחילת הפרק דן לחדש שכל מה שמותר מרבים לרבים כי מדובר שיש לו חלק בזה ואין זה במשמעות רש"י וכן בד"ה קרפיפות כתב מפורש שמותר גם בשני בעלים וכן במשנה לקמן לגבי חצר קטנה שנפרצה לגדולה ובקובץ ענינים לגר"א גרבוז ביאר שכונת רש"י שאם זה יחיד יש הגזירה של רב שיבוא לטלטל כלי בית שמצוים שם ובגג זה לא שייך כמבואר ברי"ד בסוגין

ב] בהא דמבואר שלרבנן אסור לטלטל מחצר לקרפף פשטות הגמ' כ"ד. שזה גם באדם אחד כמבואר בראשונים שם וברש"י כ"ג: וכן בסוגין למד מזה שגם לר"ש לגבי כלי בית זה כך ובריטב"א בסוגין דן שכל האיסור גם לרבנן זה רק בשני בעלים ולעיל כתב שלרבנן זה גם בבעלים אחד אבל לר"ש זה רק בשני בעלים והנה דעת הרמב"ם שלר"ש מותר ובטעם הדבר הנה יתכן שדעתו שגם לרבנן מותר וכמבואר בריטב"א כאן וביאור הסוגיא שם עיין רי"ד ע"ד. דהגמ' שם רק דנה שזה כמו קרפף יותר מבית סאתים ובספר המאורות כ"ג כתב בשם ספר ההשלמה שמדובר בשני בני אדם ובריטב"א כתב שיש לחלק בין רבנן לר"ש ועיין בית מאיר שנ"ח ס"י ובחזו"א פ"ו סק"ח שכתבו שלרבנן שאין איסור בכלי חצר חזינן ששינוי שימוש לבד זה לא סיבה לאסור אלא בדבר שהיה בבית ובזה יסוד האיסור מצד השינוי בעלים וכל שזה שני סוגים דנים שזה שינוי בעלים ע"ש ועיין גאו"י בסוגין שכתב שמסברא באותו בעלים אין מקור לאסור ואין זה בכלל תקנת עירובי חצירות אמנם בדעת רש"י משמע שיסוד האיסור זה שם אחר של רשות וזה או על ידי שינוי בעלים או שינוי תשמישים והנה בגמ' מבואר שלרבנןאין להוציא ממבוי לחצר ומבואר ברש"י שזה כמו קרפף ובכל אופן מבואר שמועיל שיתופי מבואות והגאו"י הוכיח מזה שגם לרבנן בבעלים אחד אין איסור ויתכן שזה מקור הרמב"ם

ג] עיין שע"ב ס"ט שמותר להוציא מקרפף לקרפף אם זה שני אמות בכל אחד וכתב המ"ב שאם יצאו כלי בית לקרפף אסור להוציא לקרפף אחר ובשער הציון י"ט שזה רק אם זה שני בעלים אבל אם זה בעלים אחד לדיעות שאין איסור מחצר לקרפף גם כאן אין איסור אבל לדיעות יש איסור כתב שיתכן שכאן ששניהם קרפף אין בזה איסור דהינו שרק שינוי שם זה סיבה לאסור אבל כל שזה אותו שם אין סיבה לאסור והנה כל זה דלא כרש"י צ: דבפשוטו מבואר שבקרפף שיש לו תורת כרמלית אין האיסור של רשויות וצ"ע

ד] מבואר בסוגין שלר"ש הדין עירובי חצירות הוא לגבי כלים ששבתו בבית שאסור להוציאם לחצר שאינה מעורבת ומבואר בסוגין לגבי כומתא וסודרא שאם זה יצא דרך מלבוש לחצר אסור להוציא את זה לחצר אחרת ועיין גאו"י תחילת פרקין וכן בחזו"א ק"ד סקכ"ה שגם אם זה יצא לחצר שמעון אסור להוציא את זה לחצר לוי וכן הוא בתורי"ד צ"א. שכתב שחצרות שעירבו יחד יכול לטלטל בכולם ומשמע שאם לא עירבו אסור מחצר לחצר ובאמת שכך הוא לשון המשנה שגגין וחצרות זה רשות אחת לכלים ששבתו בחצר אבל שבתו בבית זה כשני רשויות דהינו שאסור להוציא מאחד לשני ובטעם הדבר בפשוטו הביאור שתמיד הכלי מתיחס למקום שביתתו ולכן כל שמוציאו מחצר שמעון ללוי הוי כמוציאו מבית ראובן לחצר לוי וכן הוא בלשון תור"פ כ"ג: ובגאו"י בסוגין ובגר"ז סימן שע"ב אמנם באו"ש פ"ג ממילה ופ"ג מעירובין דן שהגדר שביחס לכלי בית כל חצר הוא רשות לעצמו ולפ"ז האיסור הוא מחמת שיש כאן הוצאה מרשות שמעון לרשות לוי והנה מבואר בגמ' ע"ו: דאם יש כותל בין שני חצרות והוא מקום פטור שאם מחליפים ברשויות דרבנן כלי בית שהגיעו לשם מותר להורידם לחצר ועיין אבן העור שם בד"ה תו קשה שהקשה שהרי יסוד האיסור מה שזה מגיע לחצר אחרת ומילא מה זה משנה איפה זה מונח באמצע דהינו שנקט שהגדר שזה כאילו מוציא מהבית לחצר וממילא מה משנה שעכשיו זה מונח במקום פטור אמנם אם הגדר שכה"ג אסור להוציא מרשות שמעון ללוי ממילא גם שזה מקום פטור אין סיבה לאסור ובעיקר קושיתו ע"ש במגיה יתכן שכיון שמקום פטור הגדר שזה בטל להכא ולהכא זה כאילו שזה כבר בחצר

ה] ועיין חזו"א סקכ"ה שכתב להסתפק ביצא לחצר שמעון ויש חצר ראובן שלא מחוברת לבית האם מותר להוציא לשם וביאר צדדי הספק האם יסוד האיסור בגלל ראובן וכאן שמביא לחצר ראובן אין סיבת איסור או שיסוד האיסור מצד חצר שמעון והכונה שכיון שזה שבת בבית לגבי זה יש חילוק חצירות ועיין בגר"ז שנקט שביצא לחצר שמעון יכול להחזירו לחצר ראובן ורק לבית ראובן אסור [רק אם היה הנחה באמצע] אמנם החזו"א פשיטא ליה שזה אסור ולכאורא סברתו שכיון שזה מעורב אם הבית ממילא כשמכניס לחצר ראובן זה כמכניס לביתו דהינו שכמו שההרחקה מהבית זה כמוציא מהבית כך ההתקרבות לבית זה כהכנסה לבית

ו] והנה הגאו"י שהסתפק בכלי ששבת בבית ראובן ויצא בהיתר לחצר שמעון המעורבת אם הבית האם מותר להכניס משם לבית דהינו שהרי מבואר בתורי"ד שאם יש כמה חצרות מעורבות יחד והכלי הגיע לשם יכול לטלטל בכולם וא"כ יתכן שגם בית שמעורב אם החצר זה כמו רשות אחת ובבית מאיר סוף סימן שמ"ט משמע שנקט שמותר והנה עיין עבודת הקודש ש"ג פ"ט הרס"ב דמבואר שאם מחליפין ברשויות דרבנן בכותל שאין בו רוחב ד"ט והגיע כלי בית אליו מותר אחרי זה להכניס לבית חברו וכן הוא בפיה"מ פ"ז מ"ב ומפורש כבית מאיר

ז] והנה מבואר בגמ' צ"ב. שכלי ששבת בחצר שאינה מעורבת אם הבית אסור להכניס ממנו לבית שמעורב אם חצר אחרת דהינו שאפילו שלחצר הוא יכול להכניס אבל לבית אסור להכניס והנה את הגמ' היה אפשר לבאר שהכונה ללא הנחה באמצע שזה הכנסה מהחצר לבית וכמו שאסור מהבית לחצר זו כך אסור הפוך אמנם בתוס' צ"ט: ובראשונים שם מבואר שגם אם זה נכנס לחצר המעורבת אם הבית אסור לקחת המים ולהכניסם לבית וצ"ב הרי זה רשות אחת ובפשוטו הביאור שכיון שזה כלי חצר חברו ממילא ההכנסה לבית זה כהכנסה מחצר חברו ולביאור השני צ"ל שכל מה שהחצר והבית זה רשות אחת זה לגבי מה ששבת באותו מקום אבל לגבי מה ששבת במקום אחר זה כשני רשויות והנה תוס' כתבו שזה אותו הלכה ואם הכונה שביחס לזה זה שני רשויות יש כאן חידוש בדמיון של הדברים

ח] כתבו התוס' שאסור לקחת מים מגגו של חברו ולהכניסם לביתו ועיין חזו"א סקכ"ה שהוכיח מזה שאפשר לקנות שביתה בשבת דהינו שנקט שללא קנין שביתה אין איסור להוציא שהרי עכשיו זה בחצרו ומותר להביא מחצרו לביתו [ובפשוטו לפ"ז כלי ששבת בחצר ונכנס לבית בהיתר יהיה מותר להוציאו לחצר אמנם יתכן שודאי שהחזו"א מודה שיש איסור הוצאה מבית לחצר בלא עירבו ורק כאן הרי מביא מחצר לחצר שמעורבת אם הבית בזה נקט החזו"א שרק מצד קנין שביתה זה אסור ועיין גאו"י פ"ט. בד"ה הא] אמנם עיין תוס' לקמן וביותר שם ברשב"א ובריטב"א שכתבו שאם הגשמים ירדו מערב שבת וזה קנה שביתה בחצר חברו כה"ג גם אם זה הגיע לחצרו אסור להכניס לביתו אבל אם זה ירד בשבת כה"ג אסור לו לקלוט מחצר חברו ולהביא לביתו אבל אם זה יורד לחצרו הוא יכול להביא לביתו ובפשוטו מבואר שגם ללא קנין שביתה יש איסור בעצם להוליך מחצר חברו לביתו אמנם אם זה ינוח באמצע אין בזה איסור והנה יש להקשות הרי ברגע שהוא עומד בחצרו קולט זה נחשב הנחה וא"כ שיהיה מותר אחרי זה להכניס לביתו וצ"ל שכיון שדנים את הכל כמעשה ארוך וזה נחשב שהוא מכניס מחצר חברו לביתו אמנם אם יניח באמצע שלא על מנת להמשיך ולהביא לביתו ואחרי זה יביא לביתו כה"ג באמת אין איסור והנה לגבי להחליף ברשויות דרבנן דרך הנחה במקום פטור באדם אחד ובשו"ע שמ"ו ס"א הביא שתי הדיעות ולא הכריע וברמ"א שנ"ה ס"ג משמע שהקיל בזה ובמ"ב שע"ב סקמ"ט משמע שהחמיר בזה אמנם בשני בני אדם יתכן שמותר וכמבואר בבית מאיר שמ"ט ס"ה וכן הסתפק בחזו"א ק"ד סק"ה ועיין גר"ז בשע"ב ס"א שנקט שאסור להחליף ברשויות דרבנן אמנם לגבי האיסור דסוגין כתב שמותר וצ"ע החילוק

ט] והנה הגמ' רוצה להעמיד המשנה שעירבו ולכן יש כלי בתים בחצר ובזה כתוב שאסור להוציא משם לחצר אחרת דהינו שלא צריך להעמיד בכומתא וסודרא ולכאורא צ"ע שכה"ג גם בלי שזה קנה שביתה בבית אסור להוציא מהחצר לחצר אחרת כיון שהרי זה היה בבית ועכשיו מוציא לחצר אחרת כן הקשה בספר חכמת הלב וחידש מכח זה שבשני בני אדם אין איסור אמנם נראה פשוט שמדובר שהוציאו שלא על מנת להמשיך את הטלטול ובזה אין צד איסור וכנ"ל

י] והנה תוס' כאן הוסיפו שיש חידוש שאפילו שקולט מהאויר וזה עדין לא נח בגג ולכאורא מבואר שיש איסור לעקור אפילו דבר שלא מונח וכדהוכיח החזו"א מהגמ' לעיל פ"ט. אמנם עיין תוס"ר שכתב שזה הגיע תוך ג' לגג ומשמע שרק מחמת שזה כנח אסור להוציא לבית ויתכן שכל האיסור כשזה לא קנה שביתה רק כשזה מצב מונח שדנים שזה כאילו שקנה שביתה ביחס לפעולה זו וכן הוא לשון הריטב"א שזה כאילו נח בקרקע חברו ועיין תוס' לקמן צ"ט: דהביאו שני ביאורים או שמדובר שקולט מאויר חברו ולכן זה אסור או שקולט מגגו וזה אסור כי קנה שביתה בגג חברו אמנם יתכן שקנה שביתה הכונה שזה נח בגג

י"א] הגמ' מביאה מחלוקת רב ושמואל האם בעירבו שמצוי כלי בית בחצר האם מותר לטלטל כלי חצר מאחד לשני והגמ' דנה האם לדמות לג' חצרות ורב ס"ל שכאן כו"ע אוסרים ועיין תוס' שיש גם סברא לומר שגם אם שם פוסקים כרבנן אבל כאן מותר ועיין תור"פ ותוס"ר ושאר הראשונים שביארו הסברא לחלק והנה הסברא של רב דשם מותר ופה אסור כתב התוס"ר דשם עשו עירוב א"כ הם יודעים שאין להוציא ללא עירוב מאחד לשני משא"כ כאן שלא עשו עירוב ובריטב"א כתב דשם החשש שתחילף בין הכלים שלה לכלים של חברתה ובזה לא גזרו אבל כאן שזה על הכלים של אותה אשה גזרו ובדעת שמואל דשם גזר וכאן לא עיין ריטב"א דשם הגזירה כלי בית אלו אטו כלי בית אחרים אבל כאן הנידון כלי חצר אטו כלי בית והוסיף דשם זה סברא שהעירוב לא עוזר וממילא נשאר שזה כמו ללא עירוב אבל כאן צריך ליצור עירוב חדש והנה צ"ב דעת שמואל דהוא דלא כמאן שהרי מודה שרבנן של שם גוזרים כמבואר בע"ב וא"כ חזינן שסברתו לחלק בין המקומות היא לא נכונה ועיין ריטב"א וכן הוא בגאו"י דר"ש מקיל לגמרי ורבנן מחמירים לגמרי והוא לוקח את הסברא באמצע ודו"ק בזה

והנה מבואר שמותר לטלטל מגג לגג לר"מ וצ"ע הרי שם זה גג יחידי ומותר להעלות לשם כלי בית ועיין רש"ש ובאבן העוזר בסוגין שכתבו שבאמת כל מה שבגג מותר זה בלא עירבו ולשמואל שאומרים גו"א באמת לשיטתו נקט שכאן אין איסור אמנם בתוס' רי"ד כתב שלגג לא מצוי שמביאים כלי בית ובזה לא גזרו והנה מבואר בגמ' שלרבנן גגין וחצרות רשות אחת מדובר בהכרח בגג יחידי וכתב שמותר לטלטל משם לחצר ולא גוזרים אטו כלי בית שנמצאים בגג וצ"ע ועיין תור"פ ע"ו: בד,ה חלון שנקט שגם בגג יש הגזירה של עירבו

י"ב] הגמ' מעמידה בכומתא וסודרא עיין בית מאיר סימן שמ"ט שכתב שזה רק אם זה קנה שביתה בבית וגם כה"ג מותר להוציא דרך מלבוש אבל אם היה לבוש בזה בבית ולא הורידו בזה זה לא קונה שביתה כלל והסכים אמו הבה"ל שע"ב ס"א ובחזו"א ק"ד סקכ"ה אמנם ברעק"א סימן שנ"ה משמע שזה קונה שביתה דהינו שאפילו שהאדם ודאי לא קונה שביתה כמבואר בבית מאיר אבל הבגדים שעליו אפילו שטפילים אליו הם קונים שביתה וכדמשמע באחרונים שגם צואה קונה שביתה אפילו שזה טפל לאדם והאדם הרי ודאי לא קונה שביתה ולגבי קטן משמע בבית מאיר שכה"ג הוא קונה שביתה ולכן דנו איך להוציאו לצורך הברית מילה

י"ג] יש לדון לר"ש שכלי בית אסור להוציא מבית לחצר וכן מחצר לחצר אחרת יש לדון ביצאו למקום זה האם מותר לטלטל שם יותר מד"א או שאסור ועיין בה"ל תחילת סימן שע"ב שהביא בזה מחלוקת והנה הרי"ד בסוגין כתב מפורש שמותר וחידש עוד שגם אם שני חצרות עירבו יחד והגיע לשם כלי בית ממקום אחר מותר לטלטל בכל החצרות דהינו שהעירוב עוזר גם כלפי מה שלא קשור לעירוב וכן הוא מפורש בריטב"א ומאירי שבת ק"ל ועיין תוס' בע"ב והרש"ש והגאו"י דיקו ממנו שמותר לטלטל אמנם למבואר שם במהרש"א אין ראיה ועיין אבני נזר סימן ש"א אמנם ברשב"א בעבודת הקודש מפורש שאין לטלטל אלא בד"א והנה הבית מאיר נקט שכל הצד לאסור זה רק בחצר השותפין אבל אם יגיע לחצר של יחיד או לבית שם ודאי אין לאסור לטלטל יותר מד"א אמנם רעק"א ובאבן העור סימן שס"ו נקטו שגם שם אסור והנה בפשוטו הסברא שדנים כל רשות ביחס לרשות אחרת כאילו זה כרמלית כלפיה אמנם הנה רעק"א למד ק"ו אם אסור להוציא לשם כל שכן שאסור לטלטל שם יותר מד"א וצ"ב שעד כמה שדן לאסור ד"א שיסודו מצד שזה כמו כרמלית א"כ מה שייך ללמוד ק"ו אמנם משמע שהסברא שדנים כאילו עכשיו זה עקור מהבית ומניחים ברשות השניה וכל הנחה חדשה זה בכלל האיסור רק שיש מקום לדון שזה כל נימא ויש מקום לומר שזה רק בד"א אחרות וצ"ע

והנה בגמ' ע"ו: מבואר שאם יש כותל בין שני חצרות והכותל רחב פחות מד"ט רב אומר שאסור להזיז שם אפילו מלא נימא הכונה שאם הביא לשם כלי בית וממילא גם כלי חצר שס"ל שגוזרים כלי חצר אטו כלי בית וביארו בראשונים שכיון שזה שייך לשני הרשויות ממילא זה כאילו מוציא מרשות לרשות והנה עיין בית מאיר ורעק"א שדנו דבפשוטו מבואר שכלי בית שהגיע לחצר השותפין אסור להזיז כמלא נימא ותמהו דבכמה מקומות מבואר לא כך אמנם עיין תוס"ר שם שביאר שזה סברא מיוחדת כאן שזה בטל להכא ולהכא כיון שאין בו ד"ט והנה בריטב"א שם כתב שאין להעמיד הסוגיא בלא עירבו ולגבי כלי בית שא"כ גם אם יש בו ד"א אלא ודאי מדובר בעירבו ומבואר שנקט שגם אם יש ד"ט אסור לטלטל כלי בית דזה כאילו הוא מוציא מרשות לרשות והרעק"א והבית מאיר נקטו שזה גם בכל מוציא מבית לחצר שאינה מעורבת והנה החזו"א הקשה שאם לגבי כלי בית זה כך למה לגבי כלי חצר זה אחרת אמנם עיין סימן צ"ו סקט"ו שאם לא עירבו א"כ לא מצוי שם כלי בית ואין סיבה לגזור לגבי כלי חצר ורק בעירבו דיש שם כלי בית ממילא יש הגזירה גם לגבי כלי חצר והנה בפשוטו יש סתירה בריטב"א שהרי בשבת ק"ל כתב מפורש שמותר לטלטל בכל החצר ועוד שלומר שבאמת אסור לטלטל מלא נימא הקשה רעק"א מהגמ' פ"ז שאם מחליפין ברשויות דרבנן יכול להוריד הכלי בית להכותל ללמטה והרי יש כאן טלטול כל שהוא אם לא דנימא שללא עקירה והנחה אין איסור אמנם הבית מאיר דחה דשם שזה של אדם אחד אין צד איסור אמנם קשה שהמשנה תחילת כל גגות אומרת שלכלים ששבתו בבית זה שני רשויות והרי אין שום נפק"מ שהרי גם באותו חצר אסור ובהכרח שכל הריטב"א זה סברא מיוחדת שם שזה חצר שכל השם חצר מצד השימושים של למטה דהינו שלא עולים שם ומטלטלין אלא רק מעליו מלמטה למעלה ולכן זה נטפל לשניהם ויש כאן האיסור הנ"ל וצ"ע בסוגיא שם

והנה בדעת רש"י האחרונים דיקו מרש"י בשבת שמותר לטלטל בחצר אמנם בבית מאיר וכן בתפארת ירושלים דחה דשם הכונה בבגדים שלא קנו שביתה והנה מרש"י מדויק בכמה מקומות שנקט שאסור לטלטל יותר מד"א א. רש"י בד"ה מותר לטלטל בחצר כתב אע"פ שלא עירבה וה"ה לשאר חצרות דהינו שהגמ' כאן באה לומר שלגבי כלים ששבתו בחצר כל החצרות רשות אחת וזה נלמד ממה שכתוב מותר לטלטל בחצר והוסיף רש"י וה"ה לחצר אחרת והנה אם נימא שגם כלים ששבתו בבית מותר לטלטל בחצר א"כ אין לא שייך ללמוד מזה שגם מותר לחצר אחרת אלא בהכרח שרש"י נקט שכלי בית אסור לטלטל בחצר ואם כאן מבואר שמותר בהכרח שלגבי כלי חצר זה רשות אחת וממילא ה"ה לחצר אחרת והנה לדעת החולקים צ"ל שכונת הבריתא מותר לטלטל בחצר הכונה מחצר לחצר והדמיון שכיון שחזינן שזה לא כמוציא מרשות לרשות והנה אם נימא שגם תוך בית חברו אסור יותר מד"א אם הביאור כי זה כמו כרמלית זה ודאי שכלפי כלים ששבתו שם זה לא שייך וא"כ אין מקום לדמיון הגמ' ובהכרח כבית מאיר שכל הנידון שהרשות המעורבת זה האיסור ודו"ק בזה ובעיקר דעת רש"י כן דקדק הרש"ש ס"ו: ובצ"א: מרש"י צ"ג:

י"ד] מבואר בגמ' שלרבנן אין לטלטל מהחצר למבוי ובטעם הדבר רש"י כתב שזה כמו קרפף והנה מבואר בגמ' שמועיל עירוב ועייו גאו"י שהקשה שלרש"י שלרבנן גם אם זה באדם אחד זה אסור למה שיועיל עירוב ועיין חזו"א פ"א סק"ה שכתב שמבוי של יחיד מותר לחצר דהינו שזה לא גרע מעירוב ועיין תוס"ר שכתב שכיון שמצוי שמוציאים מהחצר למבוי יש לגזור לא עירבו אטו עירבו או שכיון שכומתא וסודרא שנמצאים בחצר ואם יוציאו כלי חצר יבאו להוציא גם אם זה אמנם ר"ש חולק וצ"ע אבל לרב שגם ר"ש מודה לגזירה בעירבו למה כאן חולק וצ"ל שבגזירה זו הוא ודאי חולק

ט"ו] הגמ' מביאה מהבריתא ראיה שרק בלא עירבו ר"ש מתיר לטלטל מהחצר למבוי או מחצר לחצר אבל ללא זה אסור והגמ' דוחה שהכונה שעירבו ולא השתתפו ומשמע שהגמ' בתחילה הבינה שמדובר שלא עירבו כלל ולרב ניחא הבריתא והנה בלשון הבריתא וכלים ששבתו בחצר מותר לטלטל בחצר והנה אם הכונה שלא עירבו כלל הכונה מחצר לחצר ולמסקנא שעירבו א"כ בהכרח הכונה שבאותה חצר מותר אבל מחצר לחצר אסור דהרי לת"ק ודאי גוזרים אם לא שנדחוק שכאן זה ר"מ ולדבריו לא מצאנו שגזרו והנה עיין ראשונים שהקשו שהגמ' בהמשך מביאה ראיה לרב שאסור לטלטל במבוי והרי מבואר בגמ' בשבת שזה רק במבוי שעירבו והרי רב העמיד בלא עירבו ועיין תוס' ובריטב"א שתירצו שכל מה שהגמ' אומרת שרב זה בעירבו זה לר"ש אבל לרבנן הרי גם בלא עירבו אסור להוציא למבוי וא"כ זה כמו כרמלית ואסור אמנם לראשונים אחרים לא ניחא להו כך ועיין רשב"א שכתב שעכשיו הגמ' הבינה שגם בלא עירבו אסור וע"ש מה שביאר ובתוס"ר בתחילה ביאר וכן הביא הרשב"א שהגמ' הבינה שבמבוי אסור זה דבר בפני עצמו וזה מדבר בעירבו וזה גם לר"ש ומה שכתוב שר"ש מתיר זה הולך על הרישא ובלא עירבו ובשם המהר"ם ביאר שבאמת גם לרב הגמ' הבינה שעירבו ומה שכתוב מותר לטלטל בחצר הכונה באותה חצר אבל באמת אסור לטלטל לחצר אחרת מצד הגזירה ומה שכתוב כלים ששבתו בחצר והרי גם כלי בית מותר ע"ש שביאר שיש חידוש מיוחד שכלי חצר מותר ורק את הסיפא בר"ש הגמ' הבינה שהכונה לא עירבו שלא עירבו כלל והגמ' דוחה שהכונה שלא השתתפו ולפ"ז לגבי מבוי שאסור מדובר בעירבו ור"ש חולק ורב פסק בחלק זה דלא כר"ש ע"ש והנה צ"ב עד כמה שיסוד האיסור לטלטל במבוי כי אין שם כלים הרי לרבנן שאסור להוציא תמיד זה כך ולמה דברי התוס' אינם מוכרחים וצ"ע בזה

ט"ז] מבואר בגמ' שרב ס"ל שאסור לטלטל במבוי יותר מד"א ובגמ' בשבת ק"ל מבואר שזה רק בעירבו החצרות אם הבתים ובתוס' בסוגין מבואר שכיון שעירבו ואסור להוציא כלי חצר למבוי א"כ לא שכיח שם כלים וזה כמו כרמלית ובתוס"ר בשבת הוסיף שכיון שאין לו ד' מחיצות שלמות כל קולתו כשהוא חלק מהחצרות אבל אם הוא מנותק מהם הוא חוזר להיות כרמלית ובריטב"א ס"ג: כתב שכיון שאסור לטלטל מהחצר למבוי זה כאילו שאין למבוי חצרות וממילא אין לו ההיתר דלחי וקורה ובהשגות הראב"ד פ"ה מעירובין הט"ו ביאר שכיון דשכיחי כלי בתים בחצר אם יהיה מותר לטלטל במבוי יבאו להוציא לו כלי חצר ובית וברמב"ם שם ביאר שכיון שעירבו חצרות אם הבתים החצרות טפלות לבתים וזה כאילו אין לו חצרות ולפ"ז דברי רב זה גם להלכה שלא גזורים ולכן פסק דבר זה להלכה ועיין חזו"א ק"ד סק"כ שהקשה שא"כ לדעת רבנן צריך להיות שכל שלא עירבו חצרות אם הבתים יהיה מותר לטלטל במו ובסוגין מבואר לא כך דהינו שנקט כתוס' אבל כבר הבאינו הרבה ראשונים שהעמידו שגם לרב מדובר בעירבו

י"ז] הגמ' שואלת על ר"י שהרי יש סתם משנה דלא כמותו רש"י ביאר שהכוונה דשם חזינן שבעירבו אסור וזה כפירוש השני בתוס' והנה תוס' הקשו שזה מחלוקת ואחרי זה סתם אמנם עיין חזו"א ק"ד סקכ"ג שהקשה שהרי לדעת רב אין בזה מחלוקת וצ"ל שכונת תוס' שלר"י שזה תלוי במחלוקת לעיל הגמ' שואלת שזה מחלוקת ואחרי זה סתם והנה תוס' בתחילתם הקשו שזה סתם ואחרי זה מחלוקת וצ"ב איפה יש במשנה מחלוקת על המבואר שם ועיין חזו"א שביאר שהכוונה שתוס' הבינו בתחילה שהכונה על עיקר הדבר האם הלכה כר"ש ושם זה כר"מ שיש איסור וכאן במשנה יש מחלוקת האם מותר מגג לחצר וכביאור זה מבואר ברשב"א וע"ש שמזה דייק דהדין של ר"מ זה רק בשני בעלים שהרי במשנה של כותל משמע שאסור רק כי זה שייך לא רק לבני החצר [ועין תור"פ שביאר כרש"י והקשה כתוס' וצ"ע]

י"ח] עיין סוגית הגמ' לגבי חורבה עיין רשב"א וריטב"א שמבואר שיש לחורבה דיני רשויות וביארו כי זה פתוח לבית אבל ללא זה כיון שזה לא ראוי לדירה אין זה בכלל האיסור להוציא כלי בית והוסיפו שמדובר שזה לא ראוי לדירה כי אם זה ראוי לדירה א"כ יש לזה דין בית וזה דלא כחזו"א צ' סקמ"א שנקט שכל שזה לא מקום פיתא בפועל אין לו שם בית

י"ט] עיין רש"י שכתב באחת עירבה ואחת שלא עירבה שהגמ' דנה ששתיהן אסורות מצד גזירה זו שלא עירבה אטו ו שעירבה אמנם בריטב"א כתב שרשות שניהם שולטת בה וצ"ב כוונתו ולכאורא הכונה שהגדר מדרבנן שגדרו שכה"ג זה נחשב רשויות חלוקות וממילא בחורבה שרשות שניהם ללא עירוב ממילא אסור להוציא מאחד לשניה וצ"ל שלא מחלקים שביחס לזו שעירבה זה חלוק אלא זה חלוק ביחס לשניהם וצ"ב והנה ברש"י משמע שלגבי חצר זה ודאי שגוזרים עירבה אטו לא עירבה ורק לגבי חורבה הגמ' דנה וכן נקט החזו"א ק"ד סקכ"ב אמנם בתור"פ מבואר שרק בחורבה גוזרים מצד שיגידו שטעם ההיתר בגלל שזה חורבה ויתירו גם את השני וצ"ע דבגמ' לעיל לגבי כותל מבואר שגם להוריד מלמעלה למטה אפילו שאין שם כלי בית אסור ועיין גאו"י שביאר דבכותל יש חשש שכיון שיכולו להחזיר מהחצר לכותל ממילא יביאו גם דברים שלהם מהבית משא,כ באחת שלא עירבה הדברים שלה הכל תמיד מותר

כ] עיין רש"י ד"ה וחורבה אחת ביניהם דכתב לא שנא שלו או של אחרים שהרי קי"ל כר"ש עיין חזו"א ק"ד סקכ"ד שהקשה שהרי כאן מדובר בכלי חצר ובזה גם לרבנן מותר ואפילו שהגמ' לעיל דנה מגג לחורבה בפשוטו זה רק מגג מצד דיורים חלוקים למטה אבל מחצר לחורבה ודאי מותר [ועיין בשיעורים שם] עוד הקשה דברש"י משמע שאם זה שלהם אין כאן חילוק בעלים והרי כיון שמדובר שלא עירבו זה גם סיבה לאסור אמנם אם נימא שמחצר לחורבה זה רק אם יש שותפות וכמו שכתב רש"י מגג לחצר יתכן שגם כאן אם זה שלהם יש להם שותפות זה מותר לרבנן אבל אם זה של אחרים זה אסור וצ"ע בזה

# המשך סוגיא של דיני איסור חצרות

**כדאי ללמוד המשנה ע"ו: והגמ' שם רב ור"י והראשונים**

**כך כדאי לחזור הגמ' צ"ג: סוף העמוד אתמר כותל וברש"י ותוס' שם וכן כדאי לראות הטור שנ"ח לגבי נזרע רובו שאין פרוץ למקום האסור לגבי כלי בית וכדאי לראות היתרון האור פ' כל גגות [יש שם אריכות גדולה אבל העיקר זה ההתחלה עד הנידון של סמכו בפס חצר] ועיקר הנידון נמצא בשו"ת רעק"א ל"ה ל"ו [והאריך בזה בשלום יהודה סכ"ח]**