10 מי פירות ה - עוד ביסוד הפלוגתא דר_א ור_י בדין מי פירות, ובד_ ההג_א בדין ברכת מי פירות
קטגוריות: ש_ס / א ברכות / ברכות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / קונטרס בדין מי פירות

יום ועש"ק יו"ט ראשון דסוכות תשפ"ד

**א**

א] ברכות ל"ח א', ואמר מר ב"ר אשי האי דובשא דתמרי מברכין עלוי' שהכל נהי' בדברו מ"ט זיעה בעלמא הוא, כמאן כי האי דתנא דתנן דבש תמרים וכו' ושאר מי פירות של תרומה ר"א מחייב קרן וחומש ור' יהושע פוטר.

והתוס' כתבו בשם בה"ג דכל הא דמברכין על דבש תמרים שהכל הוא כשנתן לתוכו מים, ונחלקו ע"ז דכל משקין מכל מיני פירות מברכין עליהן שהכל חוץ מתירוש ויצהר.

ב] וההג"א בסימן י"ב כתב בדעת הבה"ג, ז"ל, ומהר"ם מקיים פירוש ה"ג, כמו שאנו אומרים לקמן אם תחילה בפה"א שלקן שהכל, גם הכא שתחלת תמרים בפה"ע הואיל ואישתני לגריעותא בפה"א, שאין סברא להוריד אותו מב' מעלות אם לא נתן בו מים, ומה שהביא ראיה מן היין דבסמוך גמ' לא אייתי ראי' אלא שאינו קרוי פרי לענין תרומה ויכול להיות שגם יין תפוחים מברך בפה"א שלא תורידנו ב' מעלות, עכ"ל.

וצ"ב שהרי בגמ' אמרו דהא דמברכין עליו שהכל הוא משום דזיעה בעלמא הוא, והיינו דכיון דזיעה בעלמא הוא אין תורת פרי עליו, וא"כ מה מקום יש לומר דאין להוריד אותו מב' מעלות ומברכין עליו בפה"א.

ג] ובפשוטו הי' מקום לפרש בזה דהא דמברכין עליו בפה"א, הוא משום דאף דהו"ל זיעה בעלמא ואין תורת פרי עליו, מ"מ לא גריעי מכל דברים הגדלים באילן ואין תורת פרי עליהן דמברכין עליהן בפה"א.[[1]](#footnote-1)

אך אי"ז במשמעות דבריו שכתב לדמות ד"ז לדינא דאישתני לגריעותא, ומבו' דהא דאין מברכין על דבש תמרים בפה"ע הוא מכח דינא דאישתני לגריעותא, וע"כ הוא דאין מורידין אותו מב' מעלות, וזה צ"ב שהרי בגמ' אמרו דהא דאין מברכין עליו בפה"ע הוא משום דזיעה בעלמא הוא, ולא משום דאישתני לגריעותא.

ד] ובפשוטו צ"ל בזה בדעת המהר"ם דס"ל דאף דלענין איסור חשבינן למי פירות כזיעה בעלמא, אכתי הי' בדין שיברכו עליהן את ברכת הפרי, דאף דהאיסור חייל על הפרי בצורתו וכל שנשתנה פקע איסורו מיני', מ"מ לענין ברכה לא איכפת לן במה שנשתנה ואכתי הי' ראוי לברך עליו את ברכתו, ומה שאמרו בגמ' דאין מברכין ע"ז בפה"ע משום דזיעה בעלמא הוא היינו דכיון דמי פירות הוו זיעה בעלמא ע"כ חשבינן לה כאישתני לגריעותא, דמעיקרא פרי והשתא זיעה בעלמא, וע"כ הוא דאין מברכין ע"ז ברכת בפה"ע.

**ב**

ה] אך נראה דיש לפרש בזה בע"א, ובהקדם, דהנה בפסחים כ"ד ב' א"ר זירא דהא דאין חייבין משום ערלה על מי תותים ורימונים, הוא משום דלא קאכיל להו דרך הנאתו, ואביי דחי דהוא משום דהוי זיעה בעלמא.

וקשיא טובא, שהרי דעת ר"א דחייבין משום ערלה על מי תותים ורימונים, ואם הא דפטר ר' יהושע הוא משום דהו"ל שלכדה"נ, מ"ט דר"א דמחייב, ואטו פליגי ר"א ור' יהושע אם לוקין על ערלה שלכדה"נ, ועמדו ע"ז הפנ"י בקונט' חדש והמנחת ברוך בסימן ס"א, עיי"ש.

ו] ונראה די"ל בזה, ויסוד הדברים כתב בס' משנת ר"א זרעים סימן י"ב סק"ג וסק"ד, דהנה כשבאנו לדון לחייב על מי פירות יש לדון בזה מתרי טעמי, חדא, דהמשקין היוצאין מן הפרי הוו כהפרי עצמו שנימוח, ועוד, דאף אם המשקה היוצא לא חשיב מגוף הפרי, מ"מ יש על המשקה מצ"ע תורת פרי, דכ"ה דמצינו לענין תרו"מ דאיכא חיוב על יין ושמן מצ"ע, וכאשר כ"ה מבו' מדעת הרמב"ן דזיתים וענבים פטורין מתרו"מ מה"ת ורק יין ושמן חיייבין, ה"נ י"ל לגבי שאר איסורין דיש על המשקין היוצאין תורת משקה ומכח זה יש עליהן לאיסורין אלו.[[2]](#footnote-2)

ז] והנה בדעת ר"א דמחייב בכל מי פירות יש להסתפק אם הוא משום דס"ל דהוו כהפרי עצמו שנימוח, או דהוא משום דס"ל דיש על המשקין מצ"ע תורת פרי.

ויש ללמוד לזה מהא דפליגי ר"א ור' יהושע בתרומות פ"י מ"ב גם לענין טומאה, דר"א מטמא בכל מי פירות משום משקה ור' יהושע מטהר, והחזו"א בטבו"י בהוספה לסימן ד' סוסק"א כתב דהוא חדא פלוגתא עם הא דפליגי אם חייבין על מי פירות, עיי"ש, ומבו' לפ"ז דטעמא דר"א דמחייב בשאר מי פירות הוא משום דיש עליהן תורת משקה, וע"כ הוא דיש עליהן תורת פרי.

וכ"נ להדיא ממש"כ הרא"ש בתרומות שם דטעמא דר"א דמחייב קרן וחומש בכל מי פירות הוא משום דחשיב להו משקה, וכ"נ בד' הריבמ"צ שם, ונתבאר בסימן ג' סק"ד.[[3]](#footnote-3)

ח] ולפ"ז י"ל דמה"ט הוא דמחייב ר"א במי פירות ולא פטר משום שלכדה"נ, דהנה הרי בעיקר הא דא"ר זירא דיש לפטור במי פירות משום שלכדה"נ, נתחדש דאף דעכשיו זהו דרך הנאתן, מ"מ כיון דאי"ז דרך הנאת הפרי עצמו חשיב כשלכדה"נ.

ולפ"ז נראה דכ"ז הוא לדידן דכל מי פירות אין עליהן תורת משקה ולי"ב תורת פרי מצ"ע, אלא שבאנו לדון לחייב עליהן משום דהוו כהפרי עצמו שנימוח, ובזה הוא דאמרינן דהו"ל כשלכדה"נ, כיון דאי"ז דרך הנאת הפירות, - אך לדעת ר"א דמי פירות חשיבי כמשקה ויש עליהן תורת פרי מצ"ע, הרי דכיון דהוי זה דרך הנאת המי פירות עצמן חייב, ולא איכפת לן כלל הא דאי"ז דרך הנאת גוף הפרי.[[4]](#footnote-4)

**ג**

ט] ולפ"ז י"ל בדעת המהר"ם, דאף דהא דאין מברכין על דבש בפה"ע הוא משום דאישתני לגריעותא, מ"מ כ"ז הוא משום דקי"ל דלא כר"א ואין על מי פירות תורת משקה והוו זיעה בעלמא.

והטעם בזה הוא, משום דכל עיקר הא דחשבינן להמי פירות כאישתני לגריעותא, הוא כשבאנו לדון דיהא עליהן תורת פרי מכח הא דהוו כהפרי עצמו שנימוח, ובזה הוא דאמרינן דכיון דנשתנו לגריעותא אין מברכין עליהן את ברכת הפרי, אך לדעת ר"א דיש על מי פירות תורת פרי מצ"ע, לא איכפת לן כלל דנשתנה הפרי לגריעותא, וזהו שאמרו דהא דמברכין על דבש שהכל הוא משום דהוי זיעה בעלמא ואין עליו תורת פרי מצ"ע, וכל הא דיש לדון דיברכו עליו את ברכת הפרי הוא משום דהוי כפרי עצמו שנימוח, וכיון דנשתנה לגריעותא אין מברכין עליו את ברכת הפרי.[[5]](#footnote-5)

**ד**

י] והנה כתב תר"י לקמן ל"ט א', ז"ל, דקי"ל מיא דכולהו שלקי ככולהו שלקי, וא"ת בדובשא דתמרא אמאי מברכינן עלייהו שהכל כשהוא בעין, דכי היכי דאמרי' הכא מיא דכולהו שלקי ככולהו שלקי ה"נ הול"ל דמשקה התמרי דיינינן כמו התמרי, וי"ל דהתם אשתנו לגריעותא ולפיכך מברכין עלייהו ברכה גרועה יותר, אבל הכא לעילויא אישתנו ומברכין עלייהו בפה"א, עכ"ל.

ומבו' בד' תר"י דהא דמברכין על דבש תמרים שהכל הוא דין מסוים לגבי ברכה דכיון דנשתנו לגריעותא מברכין עליהן ברכה גרועה יותר, ומה"ט הוא דבמי שלקות שנשתנו לעילויא מברכין עליהן בפה"א,[[6]](#footnote-6) - וזה צ"ב שהרי להדיא אמרו בסוגיין דהא דמברכין על דבש שהכל הוא משום דהוי זיעה בעלמא, ותלינן לה בפלוגתא דר"א ור' יהושע.

יא] ונראה מד' תר"י כמש"נ בדעת המהר"ם דאף דהא דאין חייבין על מי פירות הוא משום דהוי זיעה בעלמא, מ"מ הא דאין מברכין עליהן את ברכת הפרי הוא משום דאישתנו לגריעותא, - והא דתלינן לה בהא דהוי זיעה בעלמא הוא מתפרש בתרי אנפי, חדא, כמש"נ לעיל סק"ד דכיון דהוו זיעה בעלמא ע"כ חשבינן לה כאישתני לגריעותא,[[7]](#footnote-7) ועוד, כמש"נ בסק"ט דכיון דהוו זיעה בעלמא ואין עליהן תורת פרי מצ"ע, ובאנו לדון דיהא עליהן תורת פרי מכח הא דהוו כהפרי עצמו שנימוח, ע"ז הוא דמהני הא דנשתנה הפרי לגריעותא.

**ה**

יב] והנה כתב הראבי"ה בסימן ק"ד, ז"ל, דבש תמרים מברך עלי' שהכל נהי' בדברו דזיעה בעלמא הוא כר' יהושע שפוטר מחומש, וטעמא דלמשקה קאי, והא דאמר מיא דכולהו סילקי כסילקי לדברי המפרשים שעוצרים ממנו משקים שאני התם דלאכילה על ידי טיבול קאי ומשקה הבא לאוכל כאוכל דמי, עכ"ל, וכ"כ הראבי"ה גם בסימן צ"ח, וכ"כ המרדכי בפ' כיצד מברכין סימן קכ"ה, וצ"ב דכיון דהא דמברכין על מי פירות שהכל הוא משום דהוו זיעה בעלמא, מאי נפ"מ אם הן עומדין למשקה או דהן עומדין לאוכל ומשקה הבא לאוכל כאוכל דמי.

ובסימן א' סקי"ג נתבאר בדעתם דס"ל כדעת הרא"ה ודעימי' דעיקר הא דמי פירות הוו זיעה בעלמא הוא משום דנשתנו מברייתם, וס"ל להראבי"ה והמרדכי דהא דחשבינן למי פירות דנשתנו מברייתן, הוא מכח הא דנשתנו מאוכל למשקה, וע"ד הא דהמחהו וגמעו, וע"כ כ"ז הוא כשהן עומדין למשקה, אך כל שהן עומדין לטבל בהן דיש עליהן תורת אוכל, לא חשיבי כנשתנו מברייתן ול"ה זיעה בעלמא.

יג] אך למש"נ יש לפרש בזה בע"א, דס"ל כדעת המהר"ם ותר"י דאף דמי פירות הוו זיעה בעלמא, אכתי הי' בדין דיברכו עליהן את ברכת הפרי, וכל הא דאין מברכין עליהן את ברכת הפרי הוא משום דאישתנו, וע"כ כ"ז הוא כשנשתנו מאוכל למשקה, אך כל שהן עומדין לטבל בהן דיש עליהן תורת אוכל מברכין עליהן את ברכת הפרי.

יד] ונפ"מ בין הדרכים הוא בדין מי שלקות לענין איסור, דלדרך קמא דמהני הא דהן עומדין לטבל בהן דלא חשיבי כלל כזיעה בעלמא, הרי דגם לענין איסור חייבין על מי שלקות, אך לדרך בתרא דאף מי שלקות הוו זיעה בעלמא, אלא דמברכין עליהן את ברכת הפרי, הרי דכ"ז הוא לענין ברכה, אך לענין איסור אין חייבין עליהן, וצ"ע בזה.

טו] ועמש"נ עוד בסימן א' סק"י וסקי"א בהערה לפרש למש"נ לד' הרמב"ם בדין סוכר, - ומש"נ בסימן י' ענף ה' לישב לפי יסוד הדברים לטעם הא דבעינן בדבש להא דהוי זיעה בעלמא, ולא אתינן עלה מכח הא דנשתנה ואבדה צורתו, עיי"ש.

1. ומש"כ דאין סברא להוריד אותו מב' מעלות, הוא כמש"נ במק"א בדעת הטור ודעימי' דהא דכל דברים דאין עליהן תורת פרי אין מברכין עליהן בפה"ע הוא משום דדינא הוא דאין מברכין בפה"ע אלא על עיקר הפרי, ונתבאר עוד מד' האהעו"ז והנשמ"א דהיינו דע"כ נחית חד דרגא מבפה"ע לבפה"א, וכ"נ בד' המג"א בסימן ר"ד סק"ז, וה"נ הכא דכוותה. [↑](#footnote-ref-1)
2. ובמשנת ר"א שם כתב לישב בזה משה"ק הראשונים דבסוגיין ובפסחים כ"ד ב' מפרשינן דהא דאין חייבין על מי פירות הוא משום דהוו זיעה בעלמא ובחולין ק"כ ב' ילפינן לה מקרא, ולהנ"ל י"ל דנידון הסוגיא בפסחים הוא לחייב על מי פירות משום דהוי כפרי עצמו שנימוח, וע"ז הוא שאמרו דהוי זיעה בעלמא, ואין על המשקין היוצאין דין הפירות עצמן, ובחולין דנו לחייב על מי פירות מצד המשקין עצמן כמו ביין ושמן, וע"ז ל"מ הא דהוו זיעה בעלמא ואינם מכלל גוף הפרי, שהרי מצ"ע יש עליהן תורת משקין, אלא דילפינן מקרא דליכא דין משקין אלא על יין ושמן ולא בשאר מי פירות. [↑](#footnote-ref-2)
3. אך בסימן ד' נתבאר מד' הרא"ה דטעמא דר"א דמחייב בכל מי פירות הוא משום דס"ל דלא איכפת לן כלל במה שנשתנה הפרי ואין גופו קיים, ונתבאר שם סק"ז דלפ"ז אי"ז טעם כלל שיהא על כל מי פירות תורת משקה, ובע"כ דהא דפליג ר"א וס"ל דיש על כל מי פירות תורת משקה לענין טומאה והכשר הוא פלוגתא בפנ"ע, וכאשר כ"נ בד' הירושלמי שם דמפרשינן דפליגי ר"א ור' יהושע בדרשא דקראי דכל משקה אשר ישתה, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-3)
4. ועד"ז כתב החת"ס בחולין קכ"א א' ד"ה וכ' פ"י דכיון דכתיב נפש לרבות השותה וילפינן מביניהו כל איסורין, הוה כאלו כתיב בכל האיסורין לא תאכל הפרי ולא תאכל המשקה, ולא נאסר המשקה מטעם אכילת הפרי דזה לא הוה כדרך הנאתו של הפרי אלא התורה אסרה המשקה בפנ"ע, ואפי' אם שרי לאכול הפרי שלא כדרך הנאתו של הפרי, אבל אם שותה המשקה כדרך הנאתו של המשקה חייב, דלא מטעם פרי נאסרה אלא מטעם עצמה. [↑](#footnote-ref-4)
5. אך יש להעיר, דלפ"ז נמצא דמה שאמרו הכא דמי פירות הוו זיעה בעלמא, היינו דאין עליהן תורת משקה ולא חשיבי כפרי מצ"ע, ואילו מה שאמרו בפסחים כ"ד ב' דמי פירות הוו זיעה בעלמא, היינו דמה"ט לא מחייבינן עלייהו משום דהוי כפרי עצמו שנימוח, דהרי ע"ז הוא נידון הסוגיא שם, דלר' זירא הא דלא מחייבינן עלייהו משום דהוי כפרי עצמו שנימוח הוא משום דאי"ז דרך הנאת הפרי, ולאביי הוא משום דהוי זיעה בעלמא, - אך באמת גם למש"כ הרשב"א בסוגיין בשם הראב"ד דמה שאמרו דדבש הוי זיעה בעלמא הוא רק בזב מאליו, ונתבאר בסימן ט' מש"כ הרשב"ץ דהא דאין חייבין עליו הוא גם ביוצא ע"י כתישה וסחיטה, הרי נמצא דמה שאמרו בפסחים דמי פירות הוו זיעה בעלמא וע"כ אין חייבין עליהן אי"ז חד מילתא עם מה שאמרו בסוגיין דדבש הוי זיעה בעלמא, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-5)
6. ואמנם הי' מקום לפרש דהיינו דכל הא דמי פירות הוו זיעה בעלמא הוא משום דלא אישתנו לעילויא, וכמש"נ בסימן ג' סק"ב מד' התוס' ודעימייהו, וע"כ הוא דמי שלקות שנשתנו לעילויא ל"ה זיעה בעלמא, - אך בל' תר"י מבו' להדיא דהוא דין מסוים לענין ברכה, דכיון דנשתנו לגריעותא מברכין עליהן ברכה גרועה יותר. [↑](#footnote-ref-6)
7. אך אי"ז מתישב היטב בד' תר"י דבפשוטו מבו' בדבריו דהא דחשבינן לה כאישתני לגריעותא אי"ז מכח הא דמעיקרא פרי והשתא זיעה בעלמא, אלא משום דבפועל הוא שינוי לגריעותא, ומה"ט הוא דמי שלקות חשיבי כאישתנו לעילויא, אף דמעיקרא פרי והשתא זיעה. [↑](#footnote-ref-7)