15 זריקת פיגול
קטגוריות: ש_ס / מו מעילה / מעילה עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

] שם, איתיבי' ר"פ לאביי השוחט את התודה וכו', שחטה חוץ לזמנה וחוץ למקומה קדש הלחם, אלמא פיגול מייתי לידי מעילה, אישתיק, כי אתא לקמי' דרבי אבא א"ל בזריקה.

ובתוס' שם פירשו דפריך דכ"ה דמהני לקדש הלחם, ה"נ גבי זריקה מהניא להביא לידי מעילה, ומשני דאין הפיגול נקבע עד שעת זריקה, כדאמר כהרצאת כשר כך הרצאת פסול דבעי קרבו מתיריו, הלכך גבי לחם דכשנשחט הוי קדוש אמרי' קידש הלחם, אבל גבי מעילה דבשעת שחיטה עדין לא נקבע פיגול דזריקה מייתי לידי מעילה ואז נקבע הפיגול שחשב בשעת שחיטה, אינו מביא לידי מעילה.

וצ"ב שנויא דרב אבא, דהנה בתוד"ה אמר רב גידל פירשו, דסד"א דכ"ה דמהניא זריקה לאקבועי בפיגול כמו כן חשבה רחמנא זריקה להוציאו מידי מעילה ולהביאו ולמהוי כאילו נקבע חלק גבוה, קמ"ל רב גידל דתרתי לא עביד לאקבועי בפיגול ולהוציא מידי מעילה, עכ"ל, והרי דשורש הנדיו בזההוי אם הא דנתחדש בפיגול דמרצה לפיגולו מהני אף כלפי דין מעילה.

ולפ"ז יל"ע, דהרי לכאו' פשוט דאף למה דבעי למימר דלא חייל שם פיגול עד שעת זריקה, מ"מ הרי ודאי דכבר נפסל הקרבן מיד כשחישב מחשבת פיגול, וע' כן בחזו"א מכשירין סי' י', ז"ל, וע"כ דוקא לענין כרת הצריכה תורה הרצאה וכו', ובגמ' מעילה לא שקלו וטרו אלא אי פסול פיגול חייל קודם הרצאה ולמסקנא אפשר דחייל וכו', עכ"ל, וא"כ אכתי תיקשי היאך מהניא שחיטת התודה לקדש הלחם, הרי הויא זו שחיטה פסולה, ובע"כ דמכח הא דמרצה לפיגולו איכא ע"ז תורת שחיטה ומהניא לקדש הלחם, וא"כ הרי חזי' דמהני הא דמרצה לפיגולו דמכח זה מהניא שחיטת פיגול לקדש הלחם אף דהיא שחיטה פסולה, וא"כ הי' בדין דה"נ יהני הא דמרצה לפיגולו אף לענין מעילה, ומה נפ"מ בהא דלענין מעילה איירי אחר שכבר נקבע הפיגול, הרי כיון דאף קודם שנקבע הפיגול בעי' להא דמרצה לפיגולו, וחזי' מזה דמהני הא דמרצה לפיגולו אף למילי אחריני, א"כ ה"נ בדין דיהני הא דמרצה לפיגולו אף אחר שכבר נקבע הפיגול, ומהיכ"ת דלא יהני הא דמרצה לפיגולו רק קודם שנקבע הפיגול, וצ"ע בזה.

[ולכאו' הי' אפ"ל בזה, דהנה בעיקר הא דמתיב ר"פ מהא דתנן דשחטה חוץ לזמנה וחוץ למקומה קידש הלחם, (ומדמי ר"פ דכ"ה דמהניא שחיטת פיגול לקדש הלחם ה"נ תהני זריקת פיגול להביא לידי מעילה), צ"ע בזה, דהנה בפירש"י מנחות דע"ח: פי' למתני' דשחטה חוץ לזמנה וחוץ למקומה קידש הלחם, ז"ל, דפסולו בקודש הוא וקי"ל כל שפסול בקודש הקודש מקבלו בפ' המזבח מקדש, עכ"ל, ופי' שם עוד, דהא דשחטה ונמצאת טריפה לא קידש הלחם, היינו משום דפסולו קודם שחיטה הוא, והיינו דמה"ט ל"ה בכלל פסולו בקודש, והרי דכל שחיטה דהויא בכלל פסולו בקודש מהניא לקדש הלחם, וא"כ מאי מיתי מינה, דכ"ה דמהניא שחיטת פיגול לקדש הלחם ה"נ מהניא לענין מעילה, הרי שאני דין מעילה דזריקה פסולה ל"מ לענין מעילה, הגם דהוי בכלל פסולו בקודש, וע"כ ה"נ ל"מ זריקת פיגול לענין מעילה ול"מ בזה הא דמרצה לפיגולו, אך משא"כ לענין קידוש הלחם דמהני לזה שחיטה פסולה דהויא בכלל פסולו בקודש, ה"נ מה"ט מהניא שחיטת פיגול לקדש הלחם.

(והנה אמנם הי' מקום לומר, דהנה תנן במנחות שם, דשחטה ונמצאת בע"מ ר"א אומר קידש וחכמים אומרים לא קידש, ומפרש בגמ' שם דאיירי בדוקין שבעין ואליבא דר"ע דאמר לא ירדו, ואידך כי קאמר ר"ע אם עלו לא ירדו בפסולא דגופי' אבל לקדש לחם לא, ע"כ, ובפשוטו הי' נ' לפרש, דבזה גופא הוא דפליגי ר"א ורבנן, דלר"א כל שחיטה פסולה דהויא בכלל פסולו בקודש ודינה שאם עלו לא ירדו מהניא לקדש הלחם, ולדעתו ודאי דמה"ט מהני אף שחיטת פיגול לקדש הלחם, אך רבן דפליגי עלי' ס"ל דשחיטה דאם עלו לא ירדו ל"מ לקדש הלחם, ולדעתם הרי בע"כ דהא דשחיטת פיגול מהניא לקדש הלחם, היינו משום דחשבי' רחמנא לשחיטה דה"ז מרצה לפיגולו, ולפ"ז ניחא הא דמותיב ר"פ, דמותיב לה מד' חכמים, דהגם דס"ל דבדוקין שבעין לא קידש הלחם הגם דאם עלו לא ירדו, מ"מ ס"ל דשחיטת פיגול מקדשת הלחם, והרי דמהני הא דמרצה לפיגולו לענין קידוש הלחם

אמר לי' רב אשי לרבא, והאמר עולא קומץ פיגול שהעלו לגבי מזבח פקע פיגול ממנו וקמיצה היינו שחיטה, מר לי' איסורא דמייתי לידי פיגול, והא קקתני אם אחרים מביא לידי פיגול הוא עצמו לא כ"ש, איסורא דמייתי לידי פיגול.

ובתוד"ה קומץ, פירשו דפריך מדקאמר פקע פיגול, משמע שהוקבע פיגול צשעת זריקה, מדקאמר פקע, וכתבו עוד ז"ל, וא"ת והיכי ס"ד לומר שנקבע פיגול משעת זריקה, והא בעינן הרצאת כשר, וי"ל דוקא לחייבו כרת אינו נקבע עד לאחר זריקה, אבל שם פיגול חל משעת שחיטה וכו', והא קתני עלה אם אחרים מביא לידי פיגול הוא עצמו לא כ"ש, וכו', הכי קאמר אם אינו מתקבל בפנים היאך מביא אחרים לידי פיגול, כלומר ע"כ פקע פיגול, דאם הוא פיגול כשמעלהו ע"ג המזבח, א"כ עפרא בעלמא הוא ולא קרבו מתיריו, וא"כ היאך מביא השירים לידי פיגול הא בעי' כהרצאת כשר, אלמא משמע שחל הפיגול משעת קמיצה וה"ה בזבח שחל משעת שחיטה, דאי ס"ד דאינו חל עד שעת זריקה וכן במנחות עד שעת הקטרה, א"כ היכי מוכיח עולא דעפרא בעלמא הוא אי לא פקע הפיגול, דילמא לעולם לא פקע ומ"מ ל"ה עפרא בעלמא שהרי אין הפיגול חל עד שעת זריקה וכן במנחה בשעת הקטרת קומץ שאס הוא מתיר השירים, והשתא חלו תרוייהו אהדדי היתר שירים ופיגול, ומשני הא נמי איסורא דמייתי לידי פיגול, כלומר לעולם אין הפיגול חל עד שעת זריקה, ומ"מ מוכיח עולא שפיר שפקע פיגולו דכיון דאיסורא דמייתי לידי פיגול מתחיל משעת קמיצה שהוא כנגד שחיטה, אי לאו גפקע פיגול הוה לן לאחשובי' עפרא והוי לא קרבו מתיריו, עכ"ל התוס'.

והנה צ"ב נידון הסוגיא,

סימן זה לא זכינו לסיומו, ובל"נ אי"ה עוד אשוב ואשנה פרק זה