כיבוד טו רמב
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / כיבוד אב ואם

**­שיעורי הלכה**

**שיעור טו'**

**הדינים הנידונים:**

* לעמוד כשהספר תורה בבימה.
* אם יש דין לעמוד כשהארון פתוח.
* מתי חשיב עומד לפוש.
* שלא להראות אחוריו לספר תורה.
* עוד טעמים למה אין צריך לעמוד בפני רבו כשעלה לתורה.

*יורה דעה*

*סי' רמב, יח*

**כבוד רבו ות"ח**

**ממורינו הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**השיעורים נמסרים במוצש"ק בית הכנסת 'בית תפילה' נוה יעקב ירושלים**

**[המשך סעי' יח]** **אפילו כשהס"ת על הבימה, אין צבור שבבהכ"נ צריכים לעמוד, דהספר ברשות אחרת**.

## הטעם שאי"צ לעמוד כשהס"ת על הבימה

מבואר ברמ"א הטעם שאי"צ לעמוד כהס"ת על הבימה, כיון שהספר ברשות אחרת, ועי' בגליון רע"א שכתב טעם נוסף שכיון שהספר במקומו אי"צ לעמוד, והוא דומה לטעם שאי"צ לעמוד כשרבו עלה לתורה, שהוא משום שכבר הגיע למקומו [כמו שביארנו לעיל שיעור יד, ועי' להלן שיתבאר טעם נוסף ברבו].

## אם צריך לעמוד כשהארון פתוח

וכתב הט"ז (ס"ק יג) דה"נ אי"צ לעמוד כשהארון קודש פתוח, דגם כשהספר תורה בארון הקודש איכא ב' טעמים אלו, דגם הוא במקומו, וגם הוא ברשות אחרת, אלא שכתב הט"ז שמנהג העולם לעמוד כשהארון קודש פתוח, דרך כבוד, אבל אין חיוב בדבר. ולהלן (סי' רפב סק"א) כתב הט"ז מאותו טעם, דשרי לרבנים הדורשים לעמוד כשאחוריהם לארון הקודש, אע"פ דמבואר (שם ס"א) שאסור להראות אחוריו לספר תורה, מ"מ כשהספר בתוך ארון הקודש אין חשש משום שהוא ברשות אחרת [ועי' גם בשעה"צ (סי' קמו ס"ק יח) שכתב שאין חיוב לעמוד בשעה שהארון פתוח].

## מה עדיף - עמידה בחזרת הש"ץ או כשהארון פתוח

ועפ"ז יש לדון בתפילות ימים נוראים, שיש שרצו לומר שאף שהמנהג לעמוד בשעה שהארון פתוח, הרי אין כח לקהל לעמוד כל התפילה, ולכך יושבים שלא בזמן הפזמונים שאז הארון סגור, ולכאורה עושים היפך הדין, שהרי בזמן חזרת הש"ץ צריכים מדינא לעמוד, כמו שכתב הרמ"א בסי' קכ"ד (ס"ד), ואילו בזמן שהארון פתוח אין חיוב לעמוד, וא"כ עדיף להפוך ולנהוג לישב בזמן הפזמונים אף שהארון פתוח, כדי שיהיה לקהל כח לעמוד בזמן חזרת הש"ץ.

אכן באגרות משה (או"ח ח"ה סי' לח) האריך בזה, ומסיק שם שכיון שהמנהג הוא לעמוד בשעה שהארון פתוח, אף שאינו מדינא, מ"מ אין לשנות, כיון שהעולם רגילים לעמוד ואם יראו ששינו לישב, יבואו לישב גם במקומות שצריך לעמוד מן הדין, מפני שאינם מבדילים מה הוא מדינא ומה הוא רק ממנהג [ועיי"ש שכתב עצה שיפתחו קצת ויהיה עדיין לבוד, וכאילו הוא סגור, ויהיה מותר לישב. אבל מצד זה שצריכים לפתוח את הארון, הרי אין אומרים לבוד להחמיר, ולגבי זה חשיב כפתוח].

וגם אין ברור כל כך מהו החיוב לעמוד בזמן חזרת הש"ץ, שאף שכתב הרמ"א שיש לקהל לעמוד, עי' במשנ"ב (שם ס"ק כ) שהחיוב לעמוד הוא מחמת שהם שומעים ושומע כעונה, וממילא הוי כאילו הם עצמם מתפללים, אלא שכתב המשנ"ב (שם) שלא לישב בד"א של הש"ץ, ומשמע שבשאר המתפללים אי"צ להקפיד שלא לישב בד' אמותיהם, ולכאורה אי חשיב שכולם מתפללים למה מותר לישב בד' אמותיהם, ועל כרחך שאי"ז ממש כאילו כולם מתפללים, ומצינו גם מחלוקת אם יש להחשיב את חזרת הש"ץ בתוך מאה ברכות [עי' משנ"ב סי' מו ס"ק יד] וא"כ אפשר שגם העמידה בחזרת הש"ץ אינו דין גמור, ואי"ז ברור אם זה עדיף יותר מהמנהג לעמוד כשהארון פתוח.

עוד יש להוסיף ראיה שהמנהג לעמוד בעת שהארון פתוח אינו כלל מדינא, שהרי בשעה שהספר תורה על הבימה לא ראינו מי שהחמיר לעמוד, והיינו משום שהספר עומד במקומו וגם הוא ברשות אחרת וכמו שנתבאר, וא"כ ב' טעמים אלו שייכי גם בארון קודש, ומאי שנא התם שהחמירו, ועל כרחך אינו כלל מדינא אלא מנהג בעלמא משום כבוד.

## לעמוד בעת שהחזן עושה הזכרת נשמות

והנה בשו"ע או"ח (סי' קמו ס"ד) כתב שאי"צ לעמוד מעומד בעת שקורין בתורה, וכתב המשנ"ב (שם ס"ק יז) הטעם שאי"צ לעמוד מפני הס"ת, כיון שהספר מונח במקומו. ובשער הציון (שם ס"ק יח) כתב בשם הפרי מגדים שאף אם החזן עומד ומחזיק את הספר להזכרת נשמות אי"צ לעמוד כיון שהוא עומד במקום אחד, וכמו כן בשעה שהארון פתוח. אלא שבשעת הגבהה צריך לעמוד, כמו שהביא השעה"צ שם מהאליה רבה כיון שהוא מגביה בשביל הקהל ממילא מחוייבים לכבדה.

ומה שכתב שאין חיוב לעמוד בשעת הזכרת נשמות, לכאורה היה מקום לדון, שהרי מבואר בש"ך להלן (סי' רפב ס"ק ב) שאם מחזיק הספר תורה עומד לפוש, חשיב כמהלך וחייב לעמוד, וא"כ היה מקום לומר שגם כשמחזיק הספר להזכרת נשמות לא חשיב כעומד במקומו אלא הוא רק כעומד לפוש, ועכ"פ מבואר כאן דעת המשנ"ב דחשיב כעומד במקומו.

## לעמוד בהקפות בשמחת תורה

וע"ע בערוך השולחן (סי' רפב ס"ה) שכתב שאע"פ שבזמן ההקפות אסור לישב, שהרי הספרי תורה מהלכים, מ"מ בין סיבוב לסיבוב שרי לישב, דאז הוי כספר תורה על מקומה, ונראה שאז היה המנהג שכולם עומדים במקומם בזמן שבין הקפה להקפה. אלא שיש לדון, שאין זה כעומד במקומו, אלא הוא רק כעומד לפוש דהוי כמהלך, וכמשנ"ת, ועי' לעיל (שיעור יד) מה שהבאנו לעניין רבו שעומד ומדבר עם חברו אי חשיב כעומד לפוש, והגרש"ז (שם) ס"ל דעומד ומדבר דמי יותר לעומד לפוש, דהא משמע שדוקא בבא למקומו אי"צ לעמוד, וה"נ בס"ת שחיוב העמידה היא כשל רבו מובהק כל שלא בא למקומו הקבוע הוי כעומד לפוש [ועיי"ש שכתב לחלק בין רבו מובהק שחייב לעמוד גם בעומד לפוש, אבל בשאר חכם אף בעומד לפוש אינו מחוייב לעמוד, שהרי ברבו מובהק מחוייב לעמוד גם כשעבר ממקומו עד שיתכסה מעיניו, ולכך גם בעומד לפוש כיון שלא בא למקומו עדיין חייב לעמוד, אבל בשאר חכם חייב לעמוד עד שיעבור אותו, וכיון שהוא עומד, חשיב שכבר אינו מהלך לפניו, והוי כמו שעקר ועבר אותו ואי"צ לעמוד].

## לעמוד בשעת הגבהה

ומה שכתב המשנ"ב בעניין ההגבהה שצריך לעמוד, זה לכאורה אינו מובן שהרי ודאי לא מסתבר לומר גם בזה דחשיב כמו שהספר תורה בא למקומו, דלא מסתבר לומר ששעה מועטת זו שהוא מגביה את הספר חשיב שעומד במקומו, ואם כן למה לא יעמוד בפני הספר. ונראה דבא לומר שאף אם סביב לבימה יש מחיצות, והוא רשות אחרת, כמו שרגילים בהרבה מקומות לעשות, מ"מ כשמגביה יש לו לעמוד כיון שעושים כן להראות לקהל.

## טעם שרגילים בכמה מקומות שהבימה מוקפת מחיצות

ומה שיש מקומות שרגילים להקיף הבימה מחיצות, עושים כן משום שאם לא כן היה אסור לישב מלפני הבימה, שאז יהיה אחוריהם לספר תורה, לכך עשו מחיצות כדי שיחשב כל הבימה כרשות אחרת [ואף שהבימה עצמה היא רשות בפני עצמה בגבוהה עשרה, זה דוקא כשהיא סגורה מכל הצדדים, אבל אם זה עומד על רגליים, לכאורה אינו מקבל שם רשות אחרת, אא"כ כל המקום מוקף מחיצות]. ויש שלא רצו להקיף מחיצות את הבימה כי חששו לדברי הגר"א [סי' נה סעי' יט, הביאו הביאור הלכה שם] שצריך שיעמוד הקורא באותו רשות שהקהל נמצאים, דאל"כ הבעל קורא אין לו עשרה עמו, וכשיש מחיצות עשרה אינו באותו רשות. אלא שהשו"ע (סי' נה שם) פסק כדעת הרשב"א דאין חשש בזה, דהבימה בטילה לגבי בית הכנסת, והסמ"ק (הובא בשו"ע שם) הביא ראיה מהגמרא בעירובין שאם המחיצה אינה עד התקרה אי"ז מחלק רשות.

## כשיש ב' ספרים יזהר ה'עולה' שלא יראה אחוריו לספר

כשמוציאים ב' ספרי תורה, ומניחים ס"ת אחד מהם על הבימה, ואדם אחר מחזיק את הספר השני ויושב [ואז אי"צ לעמוד אף כשאין הבימה מוקפת מחיצות, וכמו שהבאנו לעיל (שיעור יד) מהשיורי ברכה שאין חיוב לעמוד כשהמחזיק את הספר יושב], יש לעולה לתורה ליזהר שלא יפנה אחוריו לספר, כמו שכתב המשנ"ב (סי' קמז ס"ק כט) שיזהר האוחז הספר להתרחק קצת מן הצד כדי שלא יחזיק הספר אחורי הקוראים בתורה. וכמו כן יש ליזהר בשעת קריאת ההפטרה בכל שבת ושבת, שהעולה לא יפנה אחוריו לספר תורה. ועכ"פ יש ליזהר בזה כל שאפשר.

## טעם אחר שאין לעמוד בפני רבו כשעלה לתורה - מפני כבוד הציבור

ובעיקר הדין שנתבאר שמה שאינו עומד בפני רבו כשעלה לתורה, שביאר רע"א הטעם כיוון שהוא עומד במקומו, המנחת שלמה (ח"א סי' לג) תמה, שמקור דין זה הוא מהשבלי הלקט [הובאו דבריו בבית יוסף], ומבואר בדבריו טעם אחר שאין צריך לעמוד, שהוא מפני שצריך שיהא לאדם אימת הציבור, והיינו שאינו כבוד הציבור שיעמדו כולם בפני הרב, והוכיח כן מהא דמצינו שאסור לאדם להתפלל כנגד רבו, ומ"מ כתב רב האי גאון שדין זה דוקא ביחיד ולא בציבור, ומוכח שמפני שאימת ציבור עליו אין חיוב לחלוק כבוד לרב [מיהו עיין לעיל (שיעור יד) שהבאנו שהאחרונים ביארו דין זה מחמת טעם אחר, שכך סדר המקומות, ולא משום שאין לכבד בפני הציבור].

אלא שכתב, שמלשון השו"ע משמע שדוקא כשרבו עומד במקומו אין חיוב לעמוד, אבל בשעת הליכתו לבימה צריך לעמוד, ולכאורה אם הטעם משום שאין לחלוק כבוד לרב בפני כל הציבור, למה יעמדו בפניו כשהולך. ועל כרחך צריך לומר, שכל הדין שלא לעמוד בפניו במקום הציבור, היינו דוקא שהוא במקומו כשאר הציבור, לכך אין לכבדו יותר משאר הציבור, אבל בשעת הליכתו צריך לכבדו, ומעתה יש לומר בכוונת הדין כאן שבאמת מיירי דוקא בעומד במקומו וכמו שכתב רע"א, אלא שבאו לומר דאע"פ שבכל עומד במקומו אין חיוב לעמוד, מ"מ יש שהחמירו לעמוד [וכעין שמצאנו שרגילים לעמוד כשהארון פתוח], מ"מ בזמן שאימת ציבור עליו אין היתר לעמוד.

## אפש"ל עוד, שאין לכבד רבו במקום שמכבדים ס"ת

אלא שהיה עוד אפשרות לבאר בדברי השבלי הלקט, דעיין בבית יוסף שהעתיק לשון השבלי הלקט, ושם מבואר שכתב סמוך לזה, שכמו כן אם יש להרב שלך רב ורבו של רבך אינו חולק כבוד לרבך, גם אתה אינך צריך לעמוד בפני רבך [ומבואר דין זה להלן סעי' כא], ונראה שרצה השבלי הלקט לדמות הדינים, דה"נ כשרבו עולה לתורה שאין לעמוד בפני רבו שהרי אין לחלוק כבוד לרבו במקום הספר תורה, וגם לפי"ז צריך לבאר דהיינו דוקא כשרבו כבר עלה ועומד במקומו, ובא השבלי הלקט לומר שאז אפילו אם רוצה להחמיר על עצמו לכבד את רבו אף שעומד במקומו, מ"מ אין לעשות כן כשעלה לתורה, דהוא דומה לעומד בפני רבו של רבו ואין לו להחמיר.

.