יג (ב) - בד_ הרמב_ם והרשב_א דפטורא דכותל ואילן קודם שנתנו לו זמן הוא משום דאין תעל_נ
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / ב_ק - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / שיעורים בעניני קרן שן ורגל בור ואש

אור ליום ב' כ' שבט תשע"ה

**א**

א] ב"ק ד"ו:, רבינא אמר לאתויי הא דתנן הכותל והאילן שנפלו לרה"ר והזיקו פטור מלשלם, נתנו לו זמן לקוץ את האילן ולסתור את הכותל ונפלו בתוך הזמן והזיקו פטור לאח"ז חייב וכו', לעולם דאפקרינהו ול"ד לבור, מה לבור שכן תחילת עשייתו לנזק תאמר בהני שאין תחילת עשייתן לנזק, שור יוכיח, מה לשור שכן דרכו לילך ולהזיק, בור תוכיח, וחזר הדין.

והנה כתב הרמב"ם בפי"ג מנז"מ ה"ט, ז"ל, הכותל והאילן שנפלו לרה"ר והזיקו פטור מלשלם ואע"פ שהפקירן לפי שאינן דומים לבור שהרי אין תחילתן להזיק, ואם היו רעועין בי"ד קובעין לו זמן וכו' נפלו בתוך הזמן והזיקו פטור לאחר הזמן חייב מפני ששיהה אותם, עכ"ל.

והט"ז בסימן תט"ז תמה במש"כ הרמב"ם דטעם פטורו כשנפלו קודם שנתנו לו זמן הוא משום דאין עשייתן לנזק, שהרי בגמ' הכא אמרינן דאף דאין תחילת עשייתו לנזק ה"ה חייב בהצד השוה דשור, ועיקר פטורו הוא משום דהויא נפילת אונס והו"ל כמפקיר נזקיו לאחר נפילת אונס, ומ"ט לא כתב הרמב"ם כן.

ב] ובשיעורי הגר"ח בשלהי ב"מ כתב לפרש בזה, דהרמב"ם הוצרך לה"ט דאין תחילת עשייתו לנזק, דמה"ט אינו חייב אף אם לא אפקרינהו והי' בידו לסלקן אחר שנפלו, וכאשר כ"ה משמעות ד' הרמב"ם דברישא הוא פטור אף בכה"ג, וכ"נ מד' הרמ"א בסימן תט"ז שפירש כן בד' הרמב"ם עיי"ש, ועי' מאירי בסוגיין די"א דאף בכה"ג הוא פטור, ובזה הוי טעם פטורו משום דהבנין והנטיעה שבנה ונטע מתחילה אין תורת כריית בור עליהן משום דאין תחילת עשייתו לנזק, עיי"ש בדבריו, ונת' בזה באורך בסימן י"ג (א), עיי"ש.

אך הנה ז"ל המאירי בב"מ דקי"ז:, הכותל והאילן שנפלו לרה"ר והזיקו פטור מלשלם, ואי"ז דומה לשאר תקלות ברה"ר שכולן נקראות בור כשהפקירם, שזה וכיו"ב אפי' הפקיר אינו קרוי בור הואיל ואין תחילתו לנזק, עכ"ל, ומבו' דהיכא דהפקירם הי' בדין טפי לחשבם כבור, וכאשר כ"ה ל' הרמב"ם ואע"פ שהפקירן, וצ"ב, ולהדיא דאף היכא דהפקירם לא מיפטר אלא משום דאין תחילת עשייתם לנזק, וכ"ה משמעות ד' הרמב"ם שכתב דפטור מלשלם ואע"ג שהפקירם שהרי אין דומים לבור לפי שאין תחילתן להזיק, ומ' דאף כשהפקירן לא מיפטר אלא משום דל"ד לבור דאין תחילתן להזיק, וזה צ"ב וכנ"ל, דכל דהפקירם הרי ל"ב לפטרו משום דאין תחילת עשייתו לנזק, אלא הו"ל כמפקיר נזקיו לאחר נפילת אונס דפטור.

**ב**

ג] ולמדנו הביאור בזה, מד' הרשב"א בתשו' ח"ד סימן קי"ד, ז"ל, שאלת הא דתנן וכו' הכותל והאילן שנפלו לרה"ר והזיקו, פטור מלשלם אא"כ נתנו לו ב"ד זמן, אם יש חילוק בדבר בין רה"ר לרה"י, - תשובה, בדבר זה אחד רה"ר ואחד רה"י שוין הן, שהרי בשעה שבנה זה הכותל ונטע האילן ברשות בנאן ואין תחילת עשייתן לנזק, ולפיכך כל שלא נתנו לו בי"ד זמן אפי' הזיקו בשעת נפילתן פטור, ול"ד לאשו, לפי שבאשו כח אחר מעורב בו מיד להזיק משא"כ באלו, וכדמוכח בפ"ק דב"ק דלא קאמר באלו היכי דמי אי בהדי דקא נפלי מזקי היינו אשו, כדמקשי ואזיל בכולהו אינך, אלמא פשיטא להו דל"ד לאשו אלא לבורו וכדאמרן, עכ"ל.

ומבו' להדיא בד' הרשב"א, דכל הא דפטרינן בשנפלו קודם שהי' לו זמן, הוא רק משום דאין תחילת עשייתן לנזק, וגם הא דפטור בנפלו בהדי דאזלי, הוא רק משום דגם כשנפלו בהדי דאזלי ל"ד לאשו, כיון שאין כח אחר מעורב בו מיד להזיק, אך אילו ל"ה בעינן תחילת עשייתו לנזק, או אילו הוה מחייבינן באש אף כשאין כח אחר מעורב בו מיד להזיק, הוה מחייבינן אף כשנפלו קודם שנתנו לו זמן, וצ"ב הטעם בזה.

עוד צ"ע בד' הרשב"א, דבדבריו בסוגיין מבו' להדיא דהא דכשנפלו בהדי דאזלי הוו תולדה דבור ולא תולדה דאש, אי"ז משום דאין כח אחר מעורב בו מיד להזיק, ול"ה כלל בכלל אש, אלא הוא משום דהן נופלין בלא כח אחר, וע"כ דמו טפי לבור מלאש, וזה דלא כמש"כ בתשו' דא"א כלל לחייב בזה משום אש, כיון דאין כח אחר מעורב בו מיד להזיק.

ד] ונראה בביאור הדברים, דהנה בהא דפטרינן לי' קודם שנתנו לו בי"ד זמן לקוץ את האילן ולסתור את הכותל, נתחדש, דאף אם ראה הוא עצמו את הכותל והאילן וידע שהם עומדין ליפול אינו חייב, אף דבכה"ג הי' לנו לומר דאינו אנוס כלל, כיון שידע שהם עומדין ליפול והי' בידו לסתור הכותל ולקוץ האילן, וגם בגונא דלא ידע מכך, י"ל דאינו אנוס, שהי' בידו לבדקם ולראות שהן עומדין ליפול ולסתור הכותל ולקוץ האילן.

ונראה דע"ז הוא שכתב הרשב"א דטעם פטורו הוא משום דאין תחילת עשייתו לנזק, ודל"ד לאש שכח אחר מעורב בו מיד להזיק, דאילו ל"ה בעינן בבור שתהא תחילת עשייתו לנזק, ול"ה בעינן באש שיהא כח אחר מעורב בו מיד להזיק, הרי דבניית הכותל ונטיעת האילן הוו חשיבי כמעשה כריית בור, וכמעשה הבערת אש, וע"כ אף דאם ל"ה לו לחוש כלל שיפלו ונפלו והזיקו ה"ה פטור משום אונס, מ"מ כל שהי' לו לחוש לכך, ואינו אנוס, הוה מחייבינן לי', ורק משום דבעינן בבור שתהא תחילת עשייתו לנזק ובעינן באש שיהא כח אחר מעורב בו מיד להזיק, ע"כ לא מצינו לחשוב למעשה בניית הכותל ונטיעת האילן כמעשה כריית בור והבערת אש, וע"כ הוא דפטרינן לי' כל שלא נתנו לו שהות.[[1]](#footnote-2)

ה] אך הדברים צ"ב, חדא, דהיאך מצינו למימר דהא דלא חשבינן לי' ככורה בור בשעת בניית הכותל ונטיעת האילן, הוא משום דל"ה תחילת עשייתו לנזק, הרי בגמ' הכא אמרינן דילפינן בהצד השוה משור דא"צ שתהא תחילת עשייתו לנזק, - ועוד, דאם אכן כיון דאין תחילת עשייתו לנזק א"א לחייבו, א"כ מ"ט אם נתנו לו שהות ה"ה חייב.

**ג**

ו] ונראה דהדברים מתפרשים לפמש"נ בסימן י"ג (א) סק"ה מד' הגר"ח, דעיקר מש"א הכא דכותל ואילן ל"ד לבור משום דאין תחילת עשייתו לנזק, וילפינן להו בהצד השוה משור, לאו היינו דילפינן משור דל"ב בבור שתהא תחילת עשייתו לנזק, אלא היינו דעיקר חיובא דבור הוא רק כשכרה את הבור בידים, וזהו דאמרינן דבכותל ואילן א"א לחייבו על כרייתו שבבנין הכותל ונטיעת האילן, כיון שבשעה זו ל"ה עומדים לנזק ואין תחילת עשייתן לנזק, וזהו דילפינן משור דמצינו לחייבו גם כשלא עשה את המזיק בידים, אלא נעשה המזיק בפשיעתו, וע"כ ה"נ בכותל ואילן מחייבינן לי' על מה שנפלו ונעשו בור בפשיעתו, ובכרי' זו שע"י פשיעתו, הרי הויא תחילת עשייתו לנזק, וע"כ הוא חייב.

ולפ"ז נראה דזהו מש"כ הרשב"א דהא דפטרינן לי' קודם שנתנו לו זמן, הוא רק משום דאין לחייבו משום מעשה בניית הכותל ונטיעת האילן, דבשעה זו ל"ה תחילת עשייתו לנזק וגם אין כח אחר מזומן מיד להזיק, וכל הא דמחייבינן לי' הוא משום דחשיב ככורה בור במה דהו"ל לסלוקי ולא סלקי', ובזה הוא דנתחדש דאין מוטל עליו לסלק אלא כשנתנו לו זמן וכו', וממילא דכל שלא נתנו לו זמן וכו' ואין מוטל עליו לסלקם, לא חשיב כלל ככורה בור, - ומשא"כ אם הוה חשבינן לי' ככורה בור בבניית הכותל ונטיעת האילן, ל"ה מהני מה שלא נתנו לו זמן וכו', דמ"מ כבר אינו אנוס, ויש לחייבו מכח כרייתו הראשונה, והיינו, דל"מ הא דלא נתנו לו זמן וכו', אלא דאין לחשבו ככורה בור מכח מה שלא סילקם עכשיו, כיון שלא הי' מוטל עליו לסלקם, אך אם הי' חשוב ככורה בור בתחילה, ובאנו לפטרו משום אונס, הרי דכל דהי' לו לחוש שיפלו ולסלקם, כבר ל"ה אנוס.

ז] ולפ"ז ניחא גם מש"כ הרשב"א דא"א לחייבו משום אש משום שאין כח אחר מעורב בו מיד להזיק, אשר צ"ע דבד' הרשב"א בסוגיין מבו' דשפיר יש מקום לחייב בכה"ג מדין אש.

ולפמש"נ ניחא, דעיקר מכוון הרשב"א בתשו' שם הוא, דמכח ה"ט דאין כח אחר מעורב בו מיד להזיק, ל"ה אש גמורה, והיינו דלא מצינו לחשבו כמבעיר אש בשעת הבנין והנטיעה, משום דבשעה זו אין כח אחר מעורב בו מיד להזיק, - אך אכתי הי' מקום לדון לחייבו מכח הצד השוה משור, דמזה ילפינן דה"ה חייב אף על מה שנעשה האש בפשיעתו, ואש זו שנעשית עכשיו בפשיעתו, הרי כח אחר מעורב בה מיד להזיק, וע"ז הוא שכתב הרשב"א בסוגיין דדמי טפי לבור מלאש.

ולפמש"נ פשוט, דמה שדן הרשב"א בסוגיין אם בהדי דאזלי הוו בור או אש, אינו ענין לד' הרשב"א בתשו' שם, והיינו משום דאף אם הוה מחייבינן לי' מכח אש, ג"כ ל"ה מתחייב כשנפלו קודם שנתנו לו זמן, דכיון דמעשה הבנין והנטיעה לא חשיב כמעשה הבערת אש כיון שאין כח אחר מזומן מיד להזיק, וכל הא דחשבינן לי' כמבעיר אש הוא רק משום דהו"ל לסלוקי ולא סלקי', הרי דקודם שנתנו לו זמן דאין מוטל עליו לסלקן, לא חשיב כלל כמבעיר אש, דומיא דהא דלא חשבינן לי' ככורה בור, וע"כ הוא פטור, וז"ב.

**ד**

ח] והנה אחר שנתפרש בד' הרשב"א דכל הא דפטרינן לי' כשנפלו קודם שנתנו לו זמן וכו', ולא מחייבינן לי' על מעשה הנפילה עצמו אף קודם שהי' לו פנאי לסלקן, הוא רק משום דבשעת הבני' והנטיעה לא חשיב ככורה בור משום דאין תחילת עשייתו לנזק, וכמש"נ, - הרי פשוט דכן מתפרשים גם ד' הרמב"ם דהא דפטרינן לי' כשנפלו קודם שקבעו לו זמן, הוא משום דאין דומים לבור שהרי אין תחילתן להזיק, ומ' דהוא אף כשהפקירן, וכ"כ המאירי, והיינו משום דאילו ל"ה בעינן בבור שיהא תחילתו להזיק, והי' לנו לחשבו ככורה הבור בבנין הכותל ובנטיעת האילן, ל"ה פטרינן כשנפלו קודם שנתנו לו זמן, בגונא דהו"ל למידע שהן עשויים ליפול והי' לו לסלקן, וכל הא דפטרינן לי' כשנפלו קודם שנתנו לו זמן, הוא רק משום דבעינן בבור שיהא תחילתו להזיק, וע"כ לא מצינו לחייבו מכח מעשה בניית הכותל ונטיעת האילן, וכל הא דמחייבינן לי' כשנתנו לו זמן וכו', הוא רק משום ששיהה אותם כל' הרמב"ם, והיינו משום דהי' מוטל עליו לסלקם ולא סילקם, ומכח זה חשבינן לי' ככורה בור, ובזה הוא דאמרינן דכ"ז שלא נתנו לו זמן וכו' ול"ה מוטל עליו לסלקן, לא חשבינן לי' ככורה בור במה שלא סילקם, וכמש"נ.

1. וכפי הנראה דזהו מה שנסתפק השואל דשמא כל עיקר הך דינא דפטור כל שלא נתנו לו בי"ד זמן הוא רק ברה"ר ולא ברה"י, והיינו משום די"ל דלעולם בשעת הבנין והנטיעה חשיב ככורה בור ומבעיר אש, והא דפטרינן לי' קודם שנתנו לו זמן וכו', הוא משום דנתנו לו חכמים זכות לקיים את הכותל והאילן לתשמישו ושלא לסלקם עד שיתנו לו זמן, ובזה י"ל דכ"ז הוא כנגד בני רה"ר, אך ל"מ זכות זו כנגד רה"י אחר, וע"ז הוא שכתב הרשב"א דהא דפטרינן לי' קודם שנתנו לו זמן, הוא מדינא, משום דבשעת הבנין והנטיעה לא חשבינן לי' כלל ככורה בור כיון שאין תחילת עשייתו לנזק, וממילא דיש לפטרו אף כשנפלו לרה"י. [↑](#footnote-ref-2)