2 בהיתר שהיה בקדירה ע_ג קדירה
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / שבת - הרב יצחק טחן / 3 פרק כירה / כירה שהיה

**בהיתר שהיה בקדירה ע''ג קדירה המתוקן**

1. **בשו''ע רנ''ג ג' מובא היתרא דקדירה ריקנית דמהני רק לענין חזרה בתנאי חזרה ולא לנתינה בתחילה, ובסעיף ה' מבואר דמותר לתת בתחילה על קדירת חמין בשבת**. ויעוין בפמ''ג רנ''ג בא''א סקל''ג וז''ל, ולא התירו על גבי כירה גרופה אלא חזרה, לא לכתחילה, אלא כשמושיב על גבי קדירה שיש תבשיל בתוכה ותחתיה אש, ונותן על גבי קדירה פנאדי"ש צונן שהוסר מערב שבת, אף על גב דהוה לכתחילה ''אין זה דרך בישול'' ולא גזור כהאי גוונא ומותר אף לכתחילה. ובסעיף ג' להושיב על גבי קדירה ריקנית שנותן עתה ואף היה שם מאתמול מכל מקום כיון שריקנית היא לא הוה רק ככירה גרופה וקטומה, מכל מקום לכתחלה אסור, כיון שריקנית היא, ולכך בעינן שלא יתן על גבי קרקע להמחבר עכ''ל. ומבואר בדבריו דהוי שתי היתרים נפרדים. דבקדירה ריקנית חשיב חלק מהכירה ורק דמהני בתורת גרופה וקטומה כיון דמקטינה את עוצמת האש וכן איכא בזה ניתוק מהגחלים, משא''כ בקדירה מבושלת כיון דלא הוי כחלק מהכירה הלכך כל כמה דמניח עליה הוי שלא כדרך בישול ובזה איכא היתר גם לנתינה בתחילה. דעיקר חומרא דנתינה בתחילה נובע מחמת המחזי כמבשל וגם אי נימא דהוי מחמת שמא יחתה [דבחזרה הוא מצטנן ומניחו ע''ג הכירה הלכך איכא חשש שמא יחתה גם בגו''ק] מ''מ כל זה היכא דהוי דרך בישול דאיכא בזה יחס להנחה כהתעסקות בבישול ובזה איכא חשש דשמא יחתה, משא''כ היכא דההנחה לא הוי כדרך בישול אלא חימום גרידא בהא ליכא להאי חששא.
2. **רק דיעוין בפמ''ג רנ''ח א' דמוכיח מהמג''א דהיתרא דקדירת חמין הוי רק לגבי נתינה בתחילה אולם לגבי איסור שהיה לא מהני הך היתרא**. וז''ל, ובסימן רנ"ג סעיף ג' קדירה ריקנית הוה גרופה כמו שכתב מ"א [שם] אות ל"א, זה ריקנית וצוננת, ''מה שאין כן כשתחתונה חמה על גבי אש יש לעליונה ג"כ דין שהיה''. ויעוין בבאור הלכה דמביאו. ובבאור הדבר נראה דמאחר דהיתרא דקדירה חמה הוי מחמת דאין דרך בישול בכך א''כ כל מה דמהני הך סברא הוי לגבי נתינה בתחילה דסיבת החומרא מחמת דהוי צורה של התעסקות בבישול דהוי סיבה לאיסור או מחמת המחזי כמבשל או מחמת דאיכא בזה יותר חשש חיתוי, משא''כ בגזירה דשהיה דהוי מחמת שמא יחתה בהא לא יהני הך היתרא, אלא רק אי חשיב גו''ק דבזה איכא הפקעה בגוף הגחלים, ורק בזה בעינן לקדירה ריקנית דבזה חשיב כקטימה על האש משא''כ בקדירה מלאה דלא מנגדת לאש אלא אדרבה מתבשלת מהאש. ולפי''ז יצא דאיכא חילוק בין חשש דשמא יחתה דשהיה לחשש דשמא יחתה בנתינה בתחילה דבנתינה בתחילה נובע מחמת היחס להתעסקותו בבישול ואפשר דגם טעמא דספר הישר דחיישינן שיצטנן בחזרתו הוי רק בשביל להגדיר את התעסוקתו כהתעסקות בבישול.

**רק דיש לעיין דאמאי בכל נתינה לא נדון את ''איסור שהיה'',** ובפשוטו ניתן לומר דליכא מבחינה מציאותית לחשש כיון דבשבת לא ניתן להעמיד על הכירה אלא רק דבר שמבושל כל צרכו וממילא לא שייך בזה גזירת שהיה.

1. **ויעוין בציץ אליעזר חי''ב סימן כ''ט סק''ג דדן לפי''ז במנהג אנשי ירושלים דנהגו להתיר הנחה על הכירה, לקדירה המונחת על קדירה חמה ומסיר את הקדירה שמתחתיה**, ולכאורה אי ליכא בזה איסור נתינה בתחילה א''כ הוי כנתן מחוץ לכירה והיכא דנותן כעת על הכירה הוי כנתינה בתחילה, אולם לפי מה שנתבאר בפמ''ג דאיכא בזה איסור שהיה מבואר דליכא בזה ניתוק מהכירה רק דחסר במחזי כמבשל וא''כ ניחא הא דלא חשיב נתינה בתחילה.
2. **אלא דבעיקר החילוק בין קדירה ריקנית לקדירה חמה יעוין בחזו''א** לז סק''י וז''ל, דקדירה ריקנית משמשת לכירה וחשיב כמעמיד על הכירה אבל מעמיד על הקדירה שהתבשיל בתוכה חשיב ''כמעמיד על הקדירה'' ולא ''כמעמיד ע''ג כירה'' עכ''ל. ומבואר דאיכא בזה ניתוק מהכירה רק יעוי''ש דמבאר כן בכונת הפמ''ג, אולם כבר נתבאר דבפמ''ג מוכח דהוי רק חסרון בדרך בישול אבל ליכא בזה ניתוק מהכירה.
3. **אלא דבעיקר היתרא דקדירה מפסקת יעוין בסימן שיח סעיף ז' - ח' בדינא דהנחה על מיחם שעל גבי האש דאיתא שם פלוגתא אי חשיב כמניח כנגד המדורה** ובסעיף ח' פסק השו''ע להיתרא ומבואר דהיתרא דקדירה חמה הוי מחמת דחשיב כנגד המדורה וא''כ צריך להיות מותר בזה גם שהיה דלא גרע מסומך לכירה דודאי מותר בזה שהיה כמו שמבואר במ''ב רנ''ג ס''ק טו רק דמביא שם המ''ב פלוגתת אי מותר גם חזרה או אפילו סמיכה לכתחילה. ואולי עיקר כונת השו''ע לדינא דכנגד המדורה לענין חשש בישול, דהיכא דאיכא חשש בישול אסור להניחו בסמוך למדורה וה''ה הכא מאחר דליכא בזה איסור נתינה תו הוי כנותן נגד המדורה דאסור רק מדין בישול יעוי''ש במ''ב ס''ק נ''ח.
4. **ויעוין עוד במג''א שם ס''ק כו דמחלק בין לח דאיכא בו גם גזירה אטו בישול היכא דנצטנן, ליבש דאיכא בו רק לגזירת חזרה**, ולכן בסעיף ז' דאיירי בלח לא הכריע להיתר. רק יעוי''ש בפוסקים דפליגי מה דהקשה המג''א מסימן רנ''ג אי כונתו לסעיף ג' להיתרא דקדירה ריקנית, או דכונתו לסעיף ה' [יעוין ביד אפרים והדגול מרבבה דנקטו דכונתו לקדירה ריקנית אולם הפמ''ג והתוספת שבת ומחצית השקל נקטו דכונתו לסעיף ה' להיתרא דקדירה מלאה] ואי נימא דכונתו להיתרא דקדירה ריקנית יתבאר בזה דיסוד היתרא דריקנית לא הוי מצד דחשיב כקטימה אלא הוי ג''כ כהיתרא דמלאה, ולפי''ז נראה דהא דמדמי השו''ע לכנגד המדורה הוי ביחס לעיקר ההיתר דהוי מחמת דאיכא בזה ניתוק מהכירה ורק דבריקנית איירי בלח ולכן בזה ליכא היתר לכתחילה, ויעוי''ש דמציין למ''מ פכ''ב ה''ד דהביא שם את דברי הרשב''א דמתיר להניח על קדירה חמה מחמת דחשיב כנגד המדורה ולכאורה צ''ע דהרי התם מותר להניח לכתחילה ומוכח כבאור הדגמ''ר והיד אפרים דהתם איירי ביבש והכא בלח.
5. **ולפי''ז נראה דהא דנקט המג''א לטעמא דקטומה** הוי רק בלח דכיון דאיכא יותר סיבה למגזר לכן הוצרך לטעמא דקטומה דאיכא בזה גם הפקעה בגוף האש, ואולי אפשר לומר עוד דכונתו דלא הוי כקטימה דההיתר מחמת מעשה ההיכר דקטימה, אלא דההיתר מכח המצב של הניתוק מהכירה, רק דהוי בשיעור דגו''ק, דגם גו''ק מנתק את היחס למעשהו כהתעסקות עם הכירה ורק דהוי מחמת העשיה באש, והכא הוי מחמת הניתוק של הכירה מהאש, רק דלא הוי לגמרי כמו כנגד המדורה ולכן בלח דאיכא בו גם גיזרה אטו בישול לא מהני רק בשיעורא דגו''ק.
6. **ולפי''ז יתבאר מה דממשיך המג''א שם וז''ל, וא"כ י"ל שע"ג תנורים שלנו שרי ליתן אפי' האש בתוך התנור כיון שיש מעזיבה המפסיק בין האש**. ויש לעיין בגדר היתרא דמעזיבה, ויעוין במחצית השקל דמבאר דדף על תנור הוי גם קטימה, ובבית מאיר סעיף ג' גם הבין כן בכונת המג''א, ויעוי''ש מה דתמה עליו וז''ל, נ"ב, דף ל"ז פי' רש"י גבה עובי שפתה, או כסוי שעל חללה, הרי אף שהכסוי מפסיק בין האש מ"מ לא הוי כגרוף וקטום. וע"כ לומר דהכא שבכיון נותן הקדירה חשוב להגמ"ר כבגרופה, שזה היכר שלא יבא לחתות, משא"כ הכסוי שממילא היא. וא"כ שפיר דעת המחמירין שמביא עכ''ל.

**ויעוין בשו''ת שבט הלוי ח''א סימן צ''א דמיישב** וז''ל, נראה דודאי פשיטות דברי הגמ"ר מראין דמשום הא גופא דהאש מכוסה הוא דהתיר אף דהחום נשאר כבתחלה דלענין גו"ק אין לנו בחום כלום כיון דהעיקר משום חשש חתוי כמש"כ תוס' שבת ל"ו ע"ב ד"ה לא יתן יע"ש, והרי זה הניע את המג"א ס"ק ל"א לומר דבהפסק מעזיבה בעלמא אף על גב דהאש בתוך התנור דמותר, ואף דלא קאי הכי במסקנא היינו משום דבעינן להניח שום דבר להכירא, מה שאין דרכו להיות שם מ"מ מבואר דבזה עכ"פ די, וא"כ בודאי לא קשה מהאי דכסוי כירה שכ' רש"י והטור דלא מהני, דהתם הוא הכסוי הרגיל שמשימין עליו בכל יום כמבואר בש"ס בכ"ד דרגילים היו לכסות הכירה בכסוי כמו קדרה, משא"כ במשים קדרה ריקנית על הכירה שאין דרכה להיות שם מותר דהוי כגו"ק בהא לבד שהאש מכוסה ואין רגיל להיות שם, וא"כ ה''ה להני פחים הגדולים שמשימים על הפטפוט דאינן דומין כלל לכיסוי הרגיל של הכירה.

**וכדברינו ראיתי בתשובת מהר"ם שיק** או"ח סי' קי"ז, והרגיש ג"כ בדברי הטור שכתב דכסוי לא מהני וכתב, דאיכא למימר דהכסוי של הטור איירי בגוונא דאינו ממלא כל החלל אבל בממלא כל החלל מותר יע"ש, הנה הא דמהר"ם שיק העדיף בקולא עוד יותר מדידן, דלדידי' יוצא דאף בכסוי הרגיל אם ממלא כל החלל מותר, ולפי תירוצינו גם ממלא החלל אסור עד שיהי' כסוי שאינו רגיל, אלא דמהר"ם שיק בזה לטעמי' שהוכיח מהגמ"ר דאינו טעמו כלל משום הכירא, אלא דהעיקר שהאש יהי' מכוסה, ומזה התיר שם חזרה בהרערע"ן אף שדרכו להיות שם בתמידות, והוא באמת קולא גדולה, דהא ממג"א הנ"ל ס"ק ל"א יראה להדיא דמלבד טעם כסוי האש בעינן עוד הכירא, וזה היה סברת הרב השואל והכי יראה ודאי, אלא שכנראה הגאון מהר"ם שיק כתב כן ללמד זכות על מנהגן של ישראל דמקילין אפילו בלא הכירא, אבל בכסוי שאינו רגיל להיות פשוט שמותר עכ''ל.

1. **אלא דעדיין יש לעיין מה דמביא המג''א מהמהרי'''ל והתשב''ץ דהצריכו להניח דף על המעזיבה** ובבית מאיר לפי דרכו מבאר דבזה חשיב קטימה כיון דעשו מעשה. אולם יעוין במג''א ס''ס רנ'''ט דהיכא דאיכא דבר המפסיק מותר גם בנצטנן לדעת המג''א דהוי כנתינה בתחילה, וכבר העיר שם הגהות רעק''א דהך היתרא מהני רק לגבי חזרה ולא לענין נתינה בתחילה דהוי רק כגו''ק.

**ונראה דלפי דרך הדגמ''ר והיד אפרים** דיסוד ההיתר נובע מחמת דחשיב כנגד המדורה א''כ ניחא היטב הא דמהני גם בלי מעשה מצדו, כיון דסיבת ההיתר מחמת גוף המציאות של הניתוק מהכירה, והא דהמהרי''ל הצריך היכר נראה דכל כמה דליכא היכר המעזיבה נידונית כחלק מהתנור וליכא בזה ניתוק מהתנור.

ונראה עוד דגם אי נימא את חילוק הפוסקים בין ריקנית למלאה ניתן לומר דלא הוי שתי דינים נפרדים אלא דבמלאה איכא יותר סיבה לניתוק מאשר ריקנית אולם גם בריקנית יסוד ההיתר מחמת הניתוק מהכירה.

1. **ויעוין עוד בחיי אדם** כלל כ סעיף יא וז''ל, וכן אם קדרה או יורה עומדת על האש ממש או סמוך לאש ממש, מותר ליתן עליה מאכל כל זמן שלא נצטנן או דבר יבש בענין דלא שייך בישול, כיון דהקדרה מפסקת, דינו כנגד המדורה (שי"ח). והוא הדין אם השכים וראה שהקדיח תבשילו וירא שיקדיח יותר, מותר לכתחלה להסיר ולהעמיד שם קדרה ריקנית ואז ישים הקדרה שנתבשל בתוכה על גב קדרה זו, דכיון דקדרה מפסקת, עדיף מכירה גרופה וקטומה. ומבואר ג''כ דלא הוי מדינא דגו''ק, רק דיש לעיין לענין מה עדיף הרי בסעיף ג' מבואר דאסור ליתן לכתחילה, ובחיי אדם מציין לסעיף ג', אא''כ נימא דפסק כמו המג''א דלדינא לא מחלק בין צונן ליבש ובתרוויהו מותר ליתן לכתחילה.
2. **ובעיקר היסוד דדינא דהמג''א לא הוי מדין גו''ק יעוין בחזו''א** סימן ל''ז סק''ט דהוכיח כן מהא דמבואר בטור דעל גבה הכונה לכיסוי שעל חללה, וכן לשון רש''י דף ל''ז ע''א, ומבואר דכיסוי לא מקרי סמיכה אלא על גבה וליכא בזה ניתוק מהכירה. וגם לא חשיב גו''ק וא''כ מה מהני קדירה ריקנית. ומבאר החזו''א וז''ל, והנה הא דמהני הפסק קדירה ריקנית נראה דהוא שינוי ''דאין דרך בישול בכך'' וגם ממעט את החום הרבה אבל הכיסוי שדרכו בכך ואינו ממעט החום כ''כ הוא בכלל על גבה ואע''ג דבהגמ''ר נקט לשון גרוף וקטום אינו אלא סמך בעלמא אבל עיקרו דחשיב כסומך ועדיף מסומך, ומ''מ דוקא חזרה מותר אבל ליתן לכתחילה בשבת אסור ואע''ג דליתן כנגד המדורה שרי אפילו לכתחילה י''ל דלסמוך אצל התנור הוא בגזירת כחכמים טפי עכ''ל. ויעוין עוד בס''ק כא ד''ה ולהאמור, מה דמבאר בכונת המג''א דהתיר להניח ע''ג מעזיסה דגם בזה הוי מחמת דלא הוי ככסוי, שהכסוי דק ועובר החום בעדו ודרך לבשל גם על הכיסוי, אבל ע''ג התנור אין דרך לבשל וחומו מעט מפני עובי הכיפה ואין משמשין שם רק לשמירת החום וחשיב כנותן נגד המדורה או ע''ג מיחם דע''ג האש או כסומך וזו כונת המ''ב ס''ק פ''א עכ''ל.
3. **ונפק''מ מכל זה לגבי היחס ל''בלאך''** דהחזו''א בס''ק י''א דן את זה ככיסוי כיון דהחום עובר בעדו ותו לא שייך בזה להיתרא דקדירה ריקנית, דרק היכא דאיכא לחלל הקדירה דמנתק את היחס לכירה בהא איכא להך היתרא, ואה''נ היכא דיעמיד את הקדירה כצורתה לא יכול להניח על קרקעיתה כיון דקרקעיתה מקבלת חום מהכירה והוי חלק מהכירה, ורק היכא דהופך את הקדירה בהא שייך האי היתרא כיון דאיכא בזה גרעון בהשפעת החום על שפת הקדירה.

**אולם אי נימא דיסוד ההיתר מחמת דהוי כגו''ק** א''כ העיקר תליא בהיכר שנעשה עי''ז ולכן לא איכפת לן במיעוט החום. ויעוין בשו''ת שבט הלוי ח''א צ''א דהביא מהחזו''א דכתב לו דליכא בבלאך להיתרא דקידרה ריקנית, אולם בשבט הלוי דן על פי משמעות הגמ''ר דהוי מדינא דגו''ק דמתבאר בזה דעצם הכיסוי הוי סיבה להיתר וז''ל, ולא נחתי הפוסקים למה שחידש מרן הגאון בעל החזון איש זי"ע דיש כאן ענין למעט החום, ואף דרב גוברי' מאד מאד וכל גופי מרתת מתורה דילי', מ"מ האמת יורה דרכו שדרך הפוסקים בהלכה זו צ"ע לדבריו.

1. **ויעוין בשבט הלוי דדן מכח זה להתיר גם הנחה בתחילה היכא דהניח קדירה ריקנית על בלאך,** דכיון דעל הבלאך לא הוי דרך בישול א''כ בהא הוי כקדירה מלאה דהוי סיבה לנתק לגמרי מהכירה ולא הוי כקדירה ריקנית דעדיין נדונית כחלק מהכירה וכל ההיתר נובע מחמת דהוי כגו''ק. וז''ל, וטעמא דילי, דהנה הפמ"ג כתב בטעם הדבר דלמה לענין קדרה ריקנית לא התיר המחבר אלא חזרה לא נתינה בתחלה, ולענין ליתן ע"ג קדרה אחרת מתירין אפילו לכתחלה גם בשבת כמבואר בסימן רנ"ג ס"ה ושי"ח סעי' ז', ח'. ט', וכתב דה"ט משום דקדרה ריקנית משמשת לכירה וחשיב כמעמיד ע"ג כירה, אבל מעמיד ע"ג קדרה שתבשיל בתוכה, חשיב כמעמיד על הקדרה ולא כמעמיד ע"ג כירה, או כמש"כ שאר פוסקים דזה אין דרך בשול בכך, והנה דבר פשוט מאד דזה לא שייך אלא כשהקדרה הריקנית עומדת ע"ג אש דמזה מיירי בסעיף ג' ובהא הוא דאיכא למימר דהיא בטלה לגבי כירה, אבל כשפח גדול ע"ג כירה ומשים עוד בתוך הפח קדרה ריקנית (שאינה מותאמת כלל לגודל הכירה וכיו"ב) פשוט מאד דהיא דבר נפרד בפני עצמו מופסק מהכירה ובודאי הדין נותן דיהי' דומה כקדרה שיהיה מותר ליתן עליה קדרה מדבר שנתבשל כבר והוא חם כהאי דסי' שי"ח הנ"ל, ומרן החזון איש דהחמיר בזה לטעמו אזיל דלא מחשיב הפסק הפח כלל, אבל לפי מה שישבנו מנהג העולם גם כאן נשתנה הדין כמש"כ.