חבורה בגדר מלאכת בונה
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב חיים לייב אוירבך / בונה / בונה - חבורות

בס"ד בגדר מלאכת בונה

א, לכאורה היה נ' דגדר מלאכת בונה עניינו הוא כמו דמצינו מלאכת תופר בבגדים דע"י חיבור חלקי הבד נעשה בגד ומתחייב על חיבור זה משום תופר כמו כן היה מקום לדון ענין בונה שעניינו חיבור אבנים זל"ז שנעשה בנין על ידי חיבור זה וכן היה נ' לכאורה מד' הר"מ פ"ז ה"ו לגבי מגבן שכ' שם דמגבן הוא תולדה דבונה לפי שכל המקבץ חלק אל חלק ודבק הכל עד שיעשו גוף אחד ה"ז דומה לבנין עכ"ל ומה דמצינו דעשיית אוהל הוא ג"כ תולדה דבונה הוא משום דגם באוהל יש בו חיבור חלקים שפורסו ע"ג יתידות וכה"ג וגם עיקר חיבורו לקרקע הוא ג"כ חיבור חלקים דהקרקע הוא ג"כ בכלל האוהל אמנם מפורש להדיא בסוגיין דגם החופר גומא להצניע מחטין הוי בכלל בונה אף דליכא בזה חיבור חלקים ומבואר דלא בעי' חיבור וקיבוץ חלקים כתופר אלא כל שעשה בנין חשיב בונה ונ' דמה דפשיטא להו לחז"ל לחלק בין בונה לתופר דזה עניינו החיבור וזה עניינו עיקר עשיית בנין הוא משום דגם בבנין גמור שייך לעשותו שלא ע"י חיבור חלקים כמו חופר מערה שנעשה כאן בנין גמור שלא ע"י קיבוץ חלקים וא"כ אין עיקר עשיית בנין תלויה בקיבוץ חלקים ומשא"כ תופר דא"א לעשיית בגד בלא חיבור ותפירה א"כ עיקר מלאכת עשיית בגד היא ע"י חיבור ותפירה ,

ובאמת בחילוק זה שנתבאר בין גדר מלאכת תופר שעיקר גדר המלאכה תלוי בחיבור ותפירה ומשא"כ בבנין עיקר המלאכה אינה תלויה בחיבור אלא בעשיית בנין ביארו בזה באחרונים מה דמצינו דלענין קושר ותופר [לד' כמה ראשונים והכרעת הרמ"א ] אין חייבים על קשר שאינו של קיימא או תפירה שאינה של קיימא ומשא"כ לענין בנין מצינו בירושלמי שהו' בראשונים בסוגיין דבנין לשעה הוי בנין וביארו דכל שעיקר מלאכתו הוא החיבור א"כ כל שדעתו להפרידו הוא חיסרון במלאכת חיבור דעיקרו הוא מה שנעשה אחד ע"י הקשירה או התפירה וכל שדעתו להתירו הוא חיסרון באחדותו אבל ענין בנין שאין עיקר גדר המלאכה החיבור אלא עשיית בנין ואין החיבור רק היכ"ת לעשיית הבנין אבל עיקר חיובו הוא עצם עשיית הבנין בזה אף שדעתו אחר זמן לפרק הבנין אין זה חיסרון בהבנין,

ב,אמנם מצינו יותר מכן דבבנין לא בלבד דאי"צ מעשה חיבור חלקים להחשב בנין גם אין צריך מעשה בנין להחשב בונה וכמו דמצינו דהעושה חלון בבנין חשיב בונה והוא עיקר בנין עיין רש"י בסוגיין לענין דמי לבנין עי"ש וכן העושה נקב וכל כה"ג ואף דביסודו עושה הוא מעשה סתירה ולא בנין מ"מ כיון דמהני לבנין והוא תיקונו של הבנין חשיב בונה ואף דוודאי לענין תופר העושה בית הצוואר לבגד אינו חייב משום תופר ול"א דהחור הוא השלמת הבגד וכדמוכח כ"ז בסו' בדף מ"ח דפותח בית הצוואר דפליגי הראשונים אם חיובו מחמת מכה בפטיש או משום קורע אבל לא דנו כלל דיחשב תופר והטעם כמוש"נ דענין תופר עיקרו הוא החיבור שנעשה מכן בגד ולא עשיית בגד ומשא"כ לענין בונה העיקר הוא עשיית בנין וע"כ נתחדש דלא בלבד עיקר הבנין הוי בונה אלא כל שמעמיד ע"י מעשיו בנין בכל תיקוניו חשיב בנין וכיון דחלון ופתח הם מתיקוני הבנין ולתועלת הבנין חשיב בונה ,

ואמנם לכאורה נ' בסוגיין דאף היכא דמועיל לבנין אינו מוכרח דיחשב בנין וכמו דמצינו לענין נקב לול של תרנגולים דאף דמהני לבנין מ"מ לא חשיב בנין לשמואל משום דהוי בנין כל דהו [וזה אינו בדווקא לגבי נקב אלא כל בנין כ"ד כמו שופתא בקופינא וכדו'] אמנם מצינו בגמ' דאף לרב דבנין כ"ד הוי בנין מ"מ איכא סברא בגמ' דהא דיחשב בנין ע"י עשיית נקב הוא רק מחמת הסברא דדמי לבנין וכמו שביאר רש"י שם דדרך לעשות חלונות לבתים ולכאורה נ' הביאור בזה די"ל דאף היכא דמועיל לבנין מ"מ כל מה דחשיב מעיקר הבנין הוא רק ע"י שכך היא צורת הבנין וזהו עיקר צורתו שיש בו חלונות אבל נקב אף דהוא נצרך לעיקר הבנין מ"מ אינו חשוב מעיקר צורת הבנין אלא רק עבדי' נקב בעלמא כדי שיוציא הריח אבל חלון אף דעיקרו הוא ג"כ לצורך אור ואוויר לדיורים מ"מ הוא מעיקר צורת תבנית בנין שיש בה חלונות וע"כ בעי' להסברא דכיון דסו"ס נעשה נקב זה להכניס אורה או אוויר דמי לחלון ואפשר לדונו כחלון לבית והוא מעיקר צורת תבנית הלול ע"כ חשיב בנין [אמנם אכתי יש לדון דכל מה דבעי' צורת בנין הוא רק בנקב כ"ד דחשיב רק בנין כ"ד אבל בחלון וכה"ג אי"צ לזה דהוא מצורת הבנין כיון דאינו בנין כ"ד וכ"נ בגמ' בהצריכותא דהוא שייך לפלותא דבנין כ"ד] ועיין לק' בעזהשי"ת מה שית' ביאור אחר בעיקר ד' הגמ',

והנה בפשוטו נ' דהן אמנם הוזכרה הך סברא בגמ' בהצריכותא מ"מ לעיקר הדין אי"צ לזה אלא כל שמועיל לבנין אף דאינו מצורת בנין מ"מ הוי בנין וראיה לזה מהמשך ד' הגמ' דמדמי' קודח כל שהוא לפלוגתא דנקב כל שהוא ומבואר בגמ' דלרב חייב בקודח כל שהוא וכמש"כ רש"י שם דלרב דנקב הוי בנין כמו"כ קודח אף דהוא ע"מ למלאותו מ"מ הוי בנין כיון דמועיל לבנין עי"ש והנה התם הרי איירי לאו בדווקא בחור שמנקב מצד לצד אלא כל שנוקב לצורך לתקוע בו יתד וגם אינו נעשה כלל לאויר ופתח וא"כ וודאי לא דמי לחלון ומ"מ מבואר בגמ' דלרב הוי בנין ואמנם זו אינה ראיה כ"כ וי"ל דעכ"פ לענין נקב בלול בעי' להסברא דדמי לבנין ואף דמחייב אף בשופתא בקופינא דל"ש סברא זו מ"מ לענין נקב כ"ד י"ל דבעי' להך סברא ובלא"ה ל"ח ג"כ בנין כ"ד וי"ל דנהי דלענין נקב בעי' דמי לבנין כ"ז הוא רק בנקב דלול תרנגולים שאין הנקב לחיזוק בנין אלא לצורך התרנגולים שלא ימותו וע"כ כל שאינו מצורת הבנין אף דמהני להדירה שבתוכה ל"ח בנין אבל בחור ע"מ למלאות בו יתד לחיזוק בנין חשיב בנין גמור וכמו דלכאורה נ' דהחופר ע"מ לבנות יסודות הוי בנין גמור [[1]](#footnote-1)ול"ב בזה לדמי לבנין [ובאמת לא ברירא בסוגיין אם הך יתד הוא כמסמר שכ' רש"י לק' דהוא כדי לתלות עליו או דיתד שאני והוא לחיזוק בנין [[2]](#footnote-2) אמנם עיין ברבינו חננאל בסוגיין דמבואר דאפילו המסמר הוא לחיזוק בנין ולא כדי לתלות עליו עי"ש ודלא כרש"י ולדבריו וודאי הכא היתד הוי לחיזוק בנין אבל עיין תו' רי"ד בסוגיין דמבואר דהיתד הוא ג"כ כמסמר כדי לתלות עליו וא"כ לכאורה לפי דבריו ל"ש כ"כ סברא זו דהכא ל"ב דמי לבנין כיון דנעשה חלק מהבנין דהרי היתד הוא כדי לתלות עליו [ואמנם י"ל דמ"מ כיון דממלאנו במידי דמשמש לבנין ויקבענו שם וימלא החור חשיב ממש בנין ול"ד לנקב שאינו עשוי למלאותו ורק הנקב מהני למשתמשים] אמנם באמת נ' לדון דהנה נראה לכאורה דגם מסמר לתלות עליו חשיב בנין גמור דחייב עליו משום בונה דכיון דקבעו בבנין נעשה חלק מהבנין והא דחייבה הגמ' רק משום מכה בפטיש הוא רק לשמואל משום דעכ"פ הוי בנין כ"ד דהוא רק מסמר בעלמא אבל לרב חשיב בנין גם בכה"ג דקובע מסמר כדי לתלות עליו חפצים דסו"ס קובעו ממש בבנין ול"ג מכלי ממש דאם קובעו במסמרים לקרקע לכאורה חייב משום בונה וכדחזי' דרש"י לעיל כ' טעמא דביטול כלי מהיכנו משום דהוה כבונה שקובע הכלי בקרקע ומבואר דגם כלי גמור אם קובעו לקרקע במסמרים חשיב בנין דנהפך לחלק מהקרקע ולכאורה לד' התו' רי"ד הוא מוכרח דאי נימא דמסמר כדי לתלות עליו ל"ח בנין א"כ ה"ה ליתד דהוא ג"כ לתלות עליו והרי מבואר בגמ' דלרב חשיב בונה משום שהוא מועיל לבנין לקבוע בו יתד ולכאורה אי נימא דגם המסמר שיקבע לא יחשב חלק מהבנין ולא יחשב בונה א"כ כשעושה חור בשביל כן לכאורה וודאי לא יחשב בונה ורק אי נימא דיתד היינו לחיזוק בנין ומסמר הוא כדי לתלות עליו אז י"ל דבאמת קביעת מסמר כדי לתלות ל"ח בנין וחיובו רק משום מכה בפטיש והא דמבואר דלרה הוי בונה הוא רק משום שקובע שם יתד שהוא לחיזוק בנין אמנם כבר נתבאר דמסברא הוא רחוק דמאי גרע מכלי גמור שקובעו במסמרים לקרקע דיש בו משום בונה [וצ"ע לפי"ז על המ"ב שהעתיק דהקובע מסמר לתלות עליו חייב משום מכה בפטיש דהא להלכה קי"ל כרב דקודח משום בונה כמבואר בפוסקים בריש סי' שי"ד בשם התרוה"ד עי"ש [מלבד דכ"ה ל' התרוה"ד שהו' בפוסקים גם נ' דבגוונא דהתרוה"ד דבאמת לא נעשה לתועלת ל"ש בזה מכה בפטיש דנ' לכאורה דלענין מכה בפטיש ל"ש איסור מקלקל במכה בפטיש דכל שאינו מהני לכלום אינו מכה בפטיש ורק לענין בונה שייך לדון ענין מקלקל] ועיין לק' בד' הר"מ בענין קודח וא"כ לכאורה הוא בונה בכה"ג כל שקובעו בקרקע לעולם שו"ר בגר"ז שכ' שהוא משום בונה ובאמת הוא נ"מ לדינא בזה דאם חיובו רק משום מכה בפטיש כמו שנ' במ"ב א"כ יכול להוציא מסמר כזה ומשא"כ אם חיובו משום בונה א"כ המוציא מסמר כזה הוא סותר וצ"ע בזה] וא"כ י"ל דכיון דעכ"פ הוי מעשה בנין גמור לקבוע מסמר אף לתלות עליו א"כ כשעושה חור למלאות בו מסמר ל"ב דמי לבנין וע"כ דימתה הגמ' לפלוגתא דנקב דפליגי אי נקב הוה בנין או לא כיון דהוי רק בנין כ"ד דגם אחר הסברא דדמי לבנין מ"מ וודאי ל"ה יותר מבנין כ"ד דה"ה הכא פליגי בעיקר הפלוגתא אי ע"י בנין כ"ד מתחייב או לא אמנם כמובן דאין לזה כלל הכרח דבעי' דמי לבנין כיון דנזכר רק בהצריכותא ופשוט,

אמנם באמת בד' הר"מ יתכן דבאמת ס"ל דגם להלכה בעי' התנאי דדמי לבנין [ועיין גם לשון רבינו חנאל בסוגיין בביאור הפלוגתא דלול של תרנגולים שנ' שנקט להלכה הטעם של דמי לבנין עי"ש שבי' טעמא דרב דכיון דעבדיה לאווירא דמי לבנין עי"ש ] דהנה הר"מ פסק בפ"י הלכה ט"ו לענין לול של תרנגולים שחייב עליו משום בונה ומאידך בהלכה ט"ז כ' דהעושה נקב כ"ש בבנין חייב משום מכה בפטיש ובפשוטו נ' דהר"מ הביא בזה דינא דקודח כ"ש דמתני' דהרי כ' נקב "כ"ש" [שו"ר בתהיל"ד שדייק כן] ועיין גם בר"מ בפיה"מ שכ' דקודח היינו נוקב [ודלא כרש"י בסוגיא דקודח היינו ע"מ למלאות ובאמת לד' רש"י יש קצת להעיר מהסו' דמנחות דחזי לככא דאקלידא שעושה חור במנעול ואולי ג"ז חשיב ע"מ למלאות שהרי כשנועל נכנס לשם שן המנעול ] וא"כ היינו נקב שהזכיר הר"מ כאן גם העירוני שבר"מ כאן נ' שהעתיק הברייתא דדף ק"ג: שם עי"ש ונ' שבנקב העתיק דין קודח וא"כ נ' לכאורה שהר"מ פסק דחיוב קודח הוא משום מכה בפטיש [ועיין לח"מ מש"כ בזה אמנם בר"מ שם נ' לכאורה דהיכא דאינו ראוי להכניס ולהוציא אינו חייב כלל ומ"ט לא יתחייב משום בונה דבלול לא נ' בר"מ שבעי' תנאי דלהוציא ולהכניס גם צ"ע לד' הלח"מ למה לא הזכיר כאן חיובו משום בונה הא נ"מ גדולה לענין סותר דאם חיובו משום בונה יש בו סותר אמנם אם חיובו מחמת מכה בפטיש אין בו משום סותר כשסותר הנקב אמנם צ"ע אם מילוי נקב או חלון היכא דהבנין צריך חלון אם יש בו משום סותר דלא מצינו כן והרבה יש לדון בזה אם כל היכא דאיכא בונה איכא סותר וכמו דלא מצינו דהמניח גבשושית על הקרקע בבית שיהא בו משום סותר כיון דהנוטל גבשושית הוי בונה ואכמ"ל בזה] ובאמת שהדבר מפורש בפירוש המשנה כאן דהר"מ כ' שם דקודח הוא תולדת מכה בפטיש והדבר צ"ב דהלא מפורש בגמ' דלמ"ד דנקב בלול הוי בונה א"כ ה"ה קודח הוא מטעם בונה ואיך חילק הר"מ בזה ולכאורה הדרך הברורה בד' הר"מ היא דרכו של הנשמ"א כלל מ' שהביא שם ד' המגיני שלמה שכ' שם די"ל דבאמת אף דבגמ' מבואר דלרב חיובו משום בונה מ"מ י"ל דכל ד' הגמ' הוא רק דלרב אפשר לחדש דחשיב בונה אבל אחר דנתחדש די"ל שהוא מכה בפטיש משום הרמצא דפרזלא שוב ניחא יותר לומר דהוא מכה בפטיש ובאמת ל' הגמ' נ' כן דיש בזה חידוש דלרב חשיב בונה דהלא בגמ' אמרי' דחשיב בונה משום דמיחזי כמאן דחר חורתא לבניינא ומשמע דאינו בנין גמור מצ"ע וע"כ בעי' להך סברא וא"כ יתכן דלמסקנא אין הכרח דרב יסבור כן דחשיב בונה [ובביאור הכוונה בהך סברא עי"ש במגי"ש מה שפירש ויל"פ בעוד אופנים עיין לק' אמנם עכ"פ חזי' בגמ' דיש בזה חידוש ובעי' לסברא דמיחזי ] גם בברייתא לק' קג: משמע דקודח הוא משום מכה בפטיש ועיין גם בתו' לעיל שדייקו מלישנא דמתני' דהפסיק במכה בפטיש בין מסתת לקודח ואי נימא דקודח גם לרב הוי מכה בפטיש ניחא יותר ועכ"פ מכל זה ס"ל להר"מ דלמסקנא הדרי' מזה וגם לרב חיובו משום מכה בפטיש ואף דהר"מ לא הביא הא דרמצא דפרזלא מ"מ י"ל דס"ל דלמסקנת הגמ' במנחות דחזי לככא דאקלידא א"כ חשיב מכה בפטיש מחמת כן וא"צ לרמצא דפרזלא אבל עכ"פ כיון דשייך לפרש משום מכה בפטיש ניחא יותר דגם לרב הוא משום מכה בפטיש ואף דהר"מ גם לא הביא התנאי דחזי לבבא דאקלידא דהרי לפי"ז אינו אלא היכא דעשה כן במקום דשייך שם חור למנעול מ"מ נ' דכיון דע"כ מש"כ הר"מ דהעושה נקב בבנין חייב משום מכה בפטיש איירי בגוונא דנעשה לאיזה תועלת דאל"כ ל"ש בזה מכה בפטיש וממילא ע"כ דס"ל לר"מ דלאו דווקא נקטו בגמ' בבא דאקלידא אלא ה"ה כל גווני דמהני לבנין וממילא עכ"פ כיון דניח"ל לגמ' אופן דיש בו משום מכה בפטיש שוב גם לרב י"ל כן [ומש"כ הנשמ"א שם דרך אחרת דהר"מ ס"ל דהוא מכה בפטיש משום דסו' דמנחות ס"ל ע"כ דהוא מכה בפטיש דהרי בבא דאקלידא הוא בכלים וע"כ הוא מכה בפטיש דאין בנין בכלים צ"ע דמנ"ל דהגמ' איירי בכלים וכי בבנין אי"צ חור לשן המנעול ומש"כ שם רש"י תיבה לכאורה הוא לאו בדווקא וצ"ע בזה],

אמנם בביאור יסוד הדבר דהר"מ ס"ל לחלק בין נקב בלול שהוא בונה לקודח דד' הר"מ דהוא מכה בפטיש נ' שם בנשמ"א שבי' הדבר לפי הנ"ל דכיון דמבואר בגמ' לעיל דלרב איכא סברא בפ"ע לחייב בנקב בלול משום דדמי לבנין א"כ ס"ל להר"מ דבעי' בדווקא להך תנאה וע"כ דווקא בלול של תרנגולים דהנקב נעשה לאורה כמש"כ הר"מ ממילא דמי לחלונות הבתים וע"כ חייב וזהו שהדגיש הר"מ ענין זה שעושה כן בלול כדי להכניס האורה [וכמדומה דגרס בגמ' דדמי לבנין דעבדיה לאורה ולא כגי' בגמ' דעבדיה לאווירא וכבר ראיתי לא' מן האחרונים שכ' כן] דמשו"ה הוי כחלון משא"כ בכל נקב בבנין שאינו עשוי לאורה ל"ד לחלון וע"כ גם לרב למסקנא ל"ח בונה ורק לס"ד ס"ל דע"כ צ"ל דלרב חייב משום בונה וע"כ ס"ל דלא בעי' לתנאי דדמי לבנין או דהסברא דמיחזי כמאן דעביד מהני דגם הוי דמי לבנין אבל למסקנא אי"צ לזה ובאמת לא הוי בונה מחמת כן ומה דנ' לעיל דכיון דימלאנו בחיזוקי בנין ע"כ ל"ב דמי לבנין וכמו חופר יסודות דלכאורה ל"ב ביה דמי לבנין נ' דלפמש"נ בהערה לעיל א"ש ד' הר"מ לשיטתו דבר"מ בפ"א נ' דחופר בור ליסודות אינו בנין אלא סתירה עי"ש וא"כ ע"כ ס"ל דהעושה חור כדי להכניס חיזוקי בנין אינו בונה אלא סותר ע"מ לבנות וא"כ ע"כ מה דמבואר בגמ' כאן דחשיב בונה לרב היינו לא בגוונא שעושה כן ע"מ להכניס יתד אלא דהר"מ לשיטתו דמפרש דקודח היינו נוקב ולא ע"ד למלאות כמבואר בפירוש המשנה וא"כ כוונת ד' הגמ' דלרב הוי בונה אינו משום דיכניס שם יתד לחיזוק בנין אלא משום תועלת הבנין וזה הכוונה דמיחזי כמאן דעביד חורתא לבניינא דהיינו חור לתועלת הבנין וס"ל לגמ' בס"ד דאף דלא דמי לבנין כמו חלון מ"מ ע"כ חייב משום בונה לרב ואדרבא הר"מ לשיטתו יותר ניחא דמיון הגמ' בין קודח לנקב בלול כיון דקודח היינו ממש נקב אלא דקודח לא איירי בלול אלא בשאר בניינים או בעץ או במתכת או בבנין כל' הר"מ שם ולפי"ז א"ש מאוד הא דמבואר בר"מ שם בסו"ד דהיכא דאינו עשוי להכניס ולהוציא אין חייבין על עשייתו וצ"ע דהא הר"מ כ' לעיל דנקב בלול חייב עכ"פ משום בונה ומשמעות הר"מ שם דאיירי אף היכא דאינו עשוי להוציא דהר"מ כ' שם רק להכניס אורה ואף דעשאו לשם פתח ל"ב להכניס ולהוציא [והמ"ב דחק טובא בשעה"צ שם מחמת קו' זו' וכ' דכל ד' הר"מ הנ"ל קאי רק אכלים דליכא בזה חיוב בונה ולא על נקב בבנין ] ולהנ"ל ברורים ד' הר"מ דהר"מ הכא איירי בנקבים שאינם עשויים לאורה וע"כ אינם דומים לחלון וליכא בזה דמי לבנין ובכה"ג אינו אלא משום מכה בפטיש גרידא וליכא בזה משום בונה וביותר נ' די"ל דהיכא דיעשה בבנין נקב אפילו יעשנו לאורה ל"ש בזה דמי לחלון כיון דאין דרך לעשות נקבים לאורה אלא חלון ודווקא לענין לול דרגילים בנקבים מהני להחשיבו כחלון לבית וע"כ ס"ל לר"מ של"ש בזה בונה רק מכה בפטיש וס"ל להר"מ דדין להכניס ולהוציא הוא תנאי במלאכת מכה בפטיש [וד' התו' בסוגיין דלהכניס ולהוציא הוא תנאי גם במלאכת בונה אמנם כבר כ' האחרונים דד' הר"מ אינה כן אלא הוא תנאי במכה בפטיש ובי' הדבר נ' לפי המבואר לק' בר"מ דענין מכה בפטיש במפיס מורסא הוא משום דזהו מלאכת הרופא ומבו' בר"מ דבעי' מלאכה חשובה כדי להחשיבו מכה בפטיש ועיין אבהא"ז פ"י שביאר ד' הר"מ באופן מחודש ועכ"פ זה וודאי נ' דבעי' מלאכה חשובה וע"כ בעי' פתח גמור דלהכניס ולהוציא ]וכל שאינו להכניס ולהוציא פטור עליו ,

[ולפמש"נ בד' הר"מ דהא דהר"מ פסק בקודח שהוא מכה בפטיש הוא משום דבעי' בנקב דמי לבנין א"כ אי נימא דלענין קובע מסמר הוא פלוגתא דרב ושמואל ומה דמבואר בגמ' דהוא מכה בפטיש הוא רק לשמואל א"כ י"ל דבהך פלוגתא יהא הלכה כרב דמשום בונה כמו בשאר מילי דפ' הר"מ כוותיה [מלבד מסתת]דהתם ל"ש ענין דמי לבנין וצ"ע בזה],

אמנם לעיקר ההלכה בזה נ' דבמג"א ריש סי' שי"ד מבואר להלכה דהעושה חור להוציא המים בקרקע חייב משום בונה ועי"ש בפמ"ג דמשמעות דבריו דאינו עשוי רק להוציא [עי' לק' בזה דבתשו' מהרשד"ם אין הכרח לזה ] וחייב משום בונה דלבונה ליכא תנאי דלהכניס ולהוציא ולכאורה נ' דחור זה אינו מצורת הבנין ול"ד לחלון כלל ומ"מ חייב משום בונה כיון שהוא לתועלת הבנין והיינו דנקב חשיב בנין כל שזה לתועלת הבנין אף דאינו מצורת הבנין אמנם באמת ד' המג"א שהביא תשו' מהרשד"ם בזה צ"ע דהמעיין בתשו' מהרשד"ם יראה דאיירי שם בגוונא שהיה סכסוך בין דייר עליון לתחתון והעליון עשה חור בביתו ביום השבת כנגד מיטתו של התחתון ומילא מים בביתו כדי שישפכו המים על התחתון עי"ש ולכאורה כה"ג הוי ממש סותר דאינו כלל לתועלת בנין דהוא הורס הבנין ועושה כן למטרה צדדית כדי לשפוך מים על חבירו ומ"ש זה לבונה והאחרונים שהביאו ד' המ"א נ' שהבינו לא כן עיין בפמ"ג והגר"ז והבינו דאיירי שנעשה לתועלת הבנין שיצאו המים כגון צינור להוציא הביוב או ניקוז מים וכדו' [ויתכן לפי דבריהם דחשיב ג"כ דמי לבנין דכן הוא דרך הבניינים] ונ' שלא ראו ד' מהרשד"ם שם וצ"ע [ ואולי י"ל דכיון דעכ"פ ניקז בזה מים כלפי חבירו אף דאין זה עיקר המטרה הוי כחור ניקוז אמנם עי"ש במהרשד"ם בד' הפוסק הראשון שמבואר שלא היה הדרך לעשות שניקוז המים של העליון יהא לתחתון עי"ש ואולי אכתי כיון דביסודו יש ענין של חור לנקוז אף דהוא למקום אחר וגם אין רגילים לעשותו באמצע ביתו ואף דלא השתמש בזה רק עכשיו לצורך להזיק לחבירו [וע"כ היה לו ניקוז אחר] מ"מ יש כאן דין דמי לבנין שדמי לחור ניקוז [ועיין לק' בד' תרוה"ד] גם צ"ע דנ' שם להדיא במהרשד"ם ובמ"א דהוא חיוב גמור מן התורה עי"ש וזה פלא דעכ"פ יהא כמקלקל ועיין לק' במג"א מה שהביא ד' התרוה"ד שם וצ"ע בכ"ז ,

אמנם מצאנו עוד בזה והוא ד' התרוה"ד סי' ס"ד שהו' בפוסקים ריש סי' שי"ד ששם מבואר לכאורה חידוש יותר גדול בזה דעי"ש דמבואר דהעושה נקב בבנין אפילו לא נעשה לתועלת הבנין חשיב בונה דעי"ש שכ' התרוה"ד דאסור להוציא סכין התחוב בכותל או בחבית שיש בה מ' סאה מחשש שמא ירחיב הנקב וחייב משום בונה ואף דאינו מתכוין להרחבת הנקב מ"מ הוא פס"ר עי"ש ורק בדרבנן הקיל שם בפ"ר עי"ש ולכאורה איירי שם כשאינו תועלת לחבית במה שמרחיב הנקב אלא איירי שהיה סכין תחוב שם ועיין במג"א דפשיט"ל דהוא מקלקל עי"ש ועכ"פ אינו נעשה לתועלת בנין ובפרט במש"כ התרוה"ד לענין חבית שיש בה מ' סאה נ' לכאורה דהוא קלקול בהרחבת הנקב וצ"ע א"כ מ"ט הוי כלל בונה הא אינו נעשה לתועלת הבנין ולכאורה סותר הוא ולא בונה וגם המ"א שאסר משום מקלקל צ"ע דלכאורה כל שאינו נעשה לתועלת בנין אינו כלל בונה וכ"נ בל' רש"י בסוגיין דקודח הוא בונה משום שמועיל לבנין וא"כ אי"צ בזה לפטור של מקלקל אלא לא הוי בונה כלל ולכאורה נ' מדבריהם דגם היכא דאינו נעשה עכשיו לתועלת בנין כיון דשייך כזה סוג נקב בעלמא שיהא לתועלת בנין חשיב בונה אלא דהיכא דהוא מקלקל איכא פטור מקלקל וצ"ע טובא בזה ,

ונמצא לנו בזה כמה דרכים א, ד' הר"מ עפ"י דרכו של הנשמ"א דנקב בעי לעולם דמי לבנין כדי לחייבו משום בונה ,ב,מש"נ מד' המג"א מתשו' מהרשד"ם ע"פ מה שהבינו האחרונים בדעתו ועיין לעיל שבתשו' מהרשד"ם גופא לא נ' כן וצ"ע דכל שנעשה לתועלת הבנין סגי בזה ואי"צ צורת בנין דיהא דמי לחלון וכ"נ ברש"י בסוגיין דעכ"פ בעי' תנאי דלתועלת הבנין ,ג,ד' התרוה"ד והפוסקים ריש סי' שי"ד דנ' שם דאפילו אינו נעשה עכשיו לתועלת בנין כל שנקב כה"ג שייך שיביא תועלת לבנין חשיב בונה ,וצ"ע טובא בכ"ז,

ג,ובאמת מצינו עוד חידוש יותר במלאכת בונה דגם בלא בנין כלל וגם עכשיו אינו מצורת עיקר הבנין מ"מ חשיב בנין מחמת שהוא ייפוי הבנין וזהו דמצינו לענין מסתת לד' הרבה ראשונים דאיירי שעושה כן רק לייפוי עיין תו' לעיל דף ע"ה: ועוד וחזי' דכל תיקונו של בנין אף דליכא בזה מעשה בנין כלל והוא רק לייפוי בנין מ"מ חשיב בונה לרב אמנם באמת נ' דכל הא דייפוי הבנין דמסתת חשיב בונה זהו ג"כ מחמת שכן הוא דרך צורת בנין שאבניו מחורצים אבל בלא"ה שאר ייפוי בנין ל"ח בנין דנראה דמה דמצינו לעיל דהצר צורה בכלי חייב משום מכה בפטיש קאי אף למ"ד דיש בנין בכלים דמ"מ אין כל ייפוי שעושים לכלי או לבנין הוי בונה רק מה דהוא מצורת הבניינים לעשות ייפוי זה ,

עוד מצינו בענין נטילת גבשושית והשוואת גומות דחשיב בונה אף דליכא כאן מעשה בנין כלל אלא נטילת הגבשושית מ"מ מה שמשתווה הקרקע עי"ז הוי בנין משום שהוא מתיקוני הבנין שתהא הקרקע שווה וכל תיקוני בנין בכלל בנין הוא ועיין בראשונים בדף עה: בסו' דשף בין העמודים דנ' שם דכל החלקת קרקע אפי' ליכא ממש גומות או גבשושיות מ"מ יש בזה תיקון הקרקע יותר וחייב עי"ש בראשונים ובקרבן נתנאל שם בד' רש"י ובאמת מצינו כן עוד לענין מכבד ומרבץ לד' ר"א דחייב משום בונה דד' התו' בסנהדרין פה' וכן ד' הרמב"ן במלחמות שם ועוד דאינו משום פסיק רישא דהשוואת גומות אלא גוף תיקון הקרקע וייפויה שהיא מכובדת או מרובצת הוי בעצמו בנין לר"א [ועי"ש ברמב"ן דמה דחכמים פליגי הוא רק משום דאינו מתקיים הך בנין והוי בנין עראי ולשעה] ומבואר דכל ייפוי ותיקון לבנין חשיב בונה [אמנם כבר נ' דלא כל ייפוי בעלמא הוי בנין והכא דרך תיקון הבנין לדירה כן הוא],

ד,והנה מצינו עוד דלאו דווקא תיקוני בנין חשיבי בונה דמצינו דאף עצם תיקון קרקע בעלמא לשימושו חשיב בונה דהנה מצינו במג"א סי' רמ"ד שכ' שם שהמפנים זבל מן הרחוב יש בזה משום בונה כדין נטילת גבשושית [וכבר פי' בנשמ"א כלל דוודאי כוונתו לזבל דבטל לקרקע דשאר מילי דמונחים ע"ג קרקע וודאי ל"ש לדין גבשושית] והנה התם הרי איירי ברחוב דליכא בנין ומ"מ חייב על נטילת גבשושית משום בונה וע"כ דעצם הכשרת הקרקע לשימושה חשיב נמי בונה ואי"צ דווקא לתיקון בנין ויתכן דאדרבא גם היכא דיש בנין אין עיקר סתירתו ובניינו מתייחס להבית רק להקרקע דהנה מצינו דהסותר בית ע"מ לבנותו במק"א חשיב סותר ע"מ לבנות שלא במקומו אף דבונה עם אותם אבנים עיין בסו' בדף לא' וע"כ דעיקר הבנין מתייחס להקרקע שהיתה בנויה וכשסותר הבנין ע"מ לבנות קרקע אחרת חשיב שלא במקומו [ועיין אבהא"ז פ"י הט"ז שדן לומר דנטילת גבשושית הוא דווקא היכא דאיכא בנין דבכה"ג חשיב תיקון לבנין שהיה בו חיבור חלקים עי"ש ומד' מג"א אלו וממה שית' לק' מבואר דלא כדבריו] וע"ע בגמ' עירובין קד' בדין חצר שנתקלקלה במי גשמים דאיכא בה משום אשוויי גומות עי"ש ברש"י ובר"מ פכ"א ובשו"ע שי"ג בסופו ומשמע דלא איירי בשדה העומדת לזריעה אלא בחצר וע"ע בגמ' שבת קמ"א דטיט שע"ג רגלו אינו מקנחו בקרקע משום חשש אשוויי גומות ולכאורה אינו מקנח בבית ומשמע דל"א דווקא בשדה ומבואר דיש בזה משום בונה כל שהוא מקום העומד לשימוש ,

ובאמת גדר הדבר צ"ב במה חשיב בנין הא אינו תיקון בנין כלל ומבואר דעצם הכשרת קרקע לשימוש זה עצמו חשיב בנין שבונה הקרקע ומכשירה לשימוש וצ"ע אם באמת זה גדר בנין שתהא הכשרת מקום לשימוש אם ע"י בנין גמור או ע"י מחיצות או ע"י שאר תיקונים כמו החלקת הקרקע כל שמכשיר המקום לשימוש חשיב בנין דהכשרת מקום לשימוש בנ"א הוא גדר בנין או דאי"צ בדווקא לזה, ולכאורה הדבר מוכרח לד' הראשונים דס"ל דעושה כלי מתחילתו חשיב בנין ומבואר דאי"צ הכשרת מקום לשימוש כדי לקרותו בנין ואין לומר דגם בכלי יש כאן הכשרת מקום לשימוש בהכלי דהרי מצינו בנין בכלים גם בגוונא דשופתא בקופינא או תוקע עץ בעץ דהם כלים דל"ש בהם ענין הכשרת מקום ומ"מ יש בהם משום בונה אמנם אכתי איכא מקום לדון דענין בנין הוא דכל דבר שעושה ואח"כ הוא נעשה חפצא בפ"ע הראויה לשימוש כמו בנין או כלי וכדו' חשיב בנין [וגם לענין מגבן י"ל דכיון דעומד לשימוש אכילה חשיב ג"כ בנין]אמנם גם זה צ"ע דמצינו לענין גודלת ופוקסת דחשיב בנין אף דאינו חפצא הראויה לשימוש אלא ענין נוי בעלמא ולא תורת כלי ואמנם יתכן לדון דבגודלת ופוקסת חשיב הבנין כלפי האדם והוי כמו ייפוי בנין האדם ואדם עצמו הוי בנין בעצם דלא גרע מכלי ופשוטו של מקרא קרוי לבנין האדם גופו בנין ואכתי צ"ע ממפיס מורסא דד' רש"י ועוד דהוא משום בונה וצ"ע מה בנין יש בעשיית פתח למכה וגם בזה לכאורה צ"ל כנ"ל דאין הבנין גוף הפתח אלא בנין האדם שהוא תיקון כלפי האדם בפתח שעושה אמנם הדבר אכתי צ"ע דא"כ נימא דכל תיקון לאדם חשיב בנין וזה אינו דהרי מצינו דבעי' דווקא תורת פתח ודווקא בתנאי פתח שיהא להכניס ולהוציא עיין תו' שם ומבואר דאינו רק מחמת תיקון האדם אלא רק ע"י עשיית פתח וכן לענין גודלת ופוקסת מבואר דבעי' קרא לזה דקליעה הוא מעשה בנין ולא מהני מה דהוא תיקון האדם ,

ונ' בזה דהנה בגמ' בסוגיין מבואר דאי הוה אמר רב במסתת הוה אמרי' דדווקא במסתת ס"ל כן דדרך בנין בכך אבל לול של תרנגולים דאין דרך בנין בכך לא וצ"ע מה כוונת הגמ' דאין דרך בנין בכך הא וודאי דרך לול של תרנגולים לעשות להם נקב ומד' רש"י שם נ' דהכוונה דכיון דבבתים ואוהלים ליכא בנין כה"ג דאין עושים שם נקב אלא חלון ע"כ אינו דרך בנין וצ"ב מאי נ"מ בדרך בתים ואוהלים הא הבנין הכא הוא הלול ונעשה בדרך בנין ולכאורה מבואר מזה דעיקר בונה דקרא קאי על בתים ואוהלים וכמו במשכן דהיה בית ונ' דכוונת הגמ' היא דנהי דנעשה תיקון גמור לבנין ע"י הנקב מ"מ יש לדון מצד מעשה עשיית נקב דאינו מעשה חשוב מצד המעשה דידיה וכוונת הגמ' דאין לנו להוכיח גדר מעשה חשוב להתחייב עליו משום בונה רק ממעשים הנעשים בבניית בתים ואוהלים דבזה כיון שחייבה תורה עליו משום בונה ע"כ שהחשיבה כל עשייה הנצרכת לבנין זה כמעשה חשוב להתחייב עליו אמנם מה דלא מצינו כזה מעשה בבנין בתים ואוהלים אף אם נעשה ע"י תיקון גמור לבנין מ"מ יתכן דאין זה מעשה חשוב לעשות נקב בעלמא ואינו מתחייב עליו משום בונה ,

ומעתה נ' דיתכן לדון לפי"ז דזהו הביאור בהא דמפיס מורסא הנ"ל דאף דהוא תיקון לאדם מ"מ בעי' תורת עשיית פתח די"ל דדווקא מעשה חשוב דעשיית פתח דמצינו כוותיה בבניית בתים ואוהלים חשוב מעשה בנין להתחייב עליו משום בונה וע"כ בעי' תנאי פתח כפי שהיה במשכן דפתחים שבמשכן היו ע"מ להכניס ולהוציא כמש"כ תו' בשבת דף צ"ד עי"ש ולא כל תיקון מצינו לחייב עליו משום בונה וכמו כן בגודלת ופוקסת בעי' קרא דמעשה קליעה יש לו חשיבות מעשה בנין וע"כ ראוי להתחייב עליו משום בונה וצ"ע בזה,

[ונ' דלפי"ז מסתבר יותר הא דלענין עשיית פתח במפיס מורסא או אפילו בחבית לא מצינו דהיכא דסותם הנקב יהא חשיב סותר היכא דהחבית טעונה נקב ולהנ"ל י"ל דמעשה עשיית פתח חשוב כמעשה בנין דכן הוא בניית בתים שעושים להם פתח והוא חלק מעשיית הבנין לעשות פתחים לבנין אבל כשסותר בנין אין מעשה של סתימת פתח דכשסותרים בנין אין סותמים פתחיו אלא סותרו ושוברו לגמרי ע"כ אין לזה שם סותר וצ"ע בזה ],

ה,והנה מצינו עוד חידוש גדול לענין בונה בסוגיין דמבואר בסוגיא לד' רב דמסתת אבן חייב משום בונה ובפשוט וודאי איירי באבן תלושה שעדיין לא נקבעה בבנין[ואמנם ד' השי' לר"ן בדף עה: בפי' אחד שם דאיירי כשכבר מחובר לבנין עי"ש אמנם לשאר הפי' שם איירי בתלוש וכ"נ ד' כל הראשונים] וא"כ עדיין ליכא כאן ענין בנין כלל ואפי' למ"ד יש בנין בכלים הלא לכאורה כלל ל"ח בנין כלפי האבן רק בתורת מה שיהא אח"כ בנין ואין כאן בנין לאבן מצ"ע ועיין כאן במאירי ובפסקי הרי"ד שכ' לבאר ד' רב דכל שעושה מלאכה לצורך הבנין הוי ג"כ בנין וזהו חידוש גדול בגדר בונה ולכאורה צ"ע בזה דא"כ הרי חציבת האבן מן ההר נימא נמי שהיא בכלל בונה דהרי גם זה נעשה לצורך הבנין והרי רש"י פי' במתני' דגמר חציבה מן ההר הוא מכה בפטיש ולא בונה, ואמנם באמת בפסקי הרי"ד בסוגיין מבואר דבאמת חציבה מן ההר הוי ג"כ בונה ועי"ש שחידש עוד דאדרבא בזה אפילו שמואל מודה דהוא בכלל בונה ורק לענין סיתות דהוא מלאכת גמר פליג וס"ל דהוא מכה בפטיש עי"ש ואמנם ברש"י ותו' דלא פליגי תו' שם רק דכיון דלא היה במשכן אין ראוי לשנותו מפורש דזה בכלל מכה בפטיש ועיין מאירי שם שהביא ד' רש"י דקאי על גמר חציבת האבן והוסיף בלשונו "ואע"פ שהוא כעין בונה" וצ"ב ולכאורה צ"ל בזה דהא דסיתות הוי בונה משום צורך הבנין דדווקא סיתות דהוא ייפוי הבנין וביסודו אף אחר הבנין אפשר לעשות החריצים אלא שהוא עושה כן בעודו אבן שנוח יותר אבל עכ"פ גוף הייפוי דסיתות קאי על הבנין לעולם ומייפויו של בנין הוא א"כ נהי שעושה כן עכשיו מ"מ עכשיו הוא מתעסק כבר בייפויו של הבנין והוי מעשה בנין אבל חציבה מן ההר דאין החציבה מעשה שיהא ניכר בהבנין אח"כ דאינו אלא כדי שיהא אבן אין זה מתיקוני בנין אמנם אכתי צ"ע בזה דמל' רש"י במשנה נ' דמסתת כולל גם ריבוע האבן [ודלא כתו' דף עה:] ולכאורה בזה אינו דבר שיעמוד על הבנין אלא רק הכשר להבנין שיוכל להעמיד א' ע"ג חבירתה בשווה ולכאורה צ"ל דמ"מ חלוק הוא מחציבה מן ההר דדווקא ריבוע האבן שהוא לסייע גוף מלאכת הבניה שייך הוא להבנין אבל חציבה מן ההר אינו אלא מעשה לייצר אבנים ול"ש כלל לענין הבנין ובפרט דחציבה איכא גם לצורך אבנים שאינם לבנין ואכתי יש להעיר בזה ממצדד את האבן דד' הר"מ והר"ח שהוא רק משום מכה בפטיש[ןהמרכה"מ ביאר בזה דד' הר"מ דאין חיבור בלא טיט אף דמתקיים ] אף דהאמצעי והעליון הם בכלל בונה כמבואר בר"מ שם וצ"ע דכיון דעכ"פ העמדת האבן ליסוד נצרכת היא להבנין ובלעדיה ל"ש כלל בנין ועושה כן לצורך הבנין של אח"כ א"כ מ"ט ל"ח עכ"פ כמסתת אמנם אפשר לדון בד' הר"מ דהא דמצדד חשיב מכה בפטיש היינו משום דחשיב אין מלאכתו מתקיימת כלפי הבנין דלד' הר"מ עיקר חיזוק הבנין נעשה ע"י הטיט שמניחים ע"ג ולא מה שמניחים תחתיו עי"ש בר"מ דמבואר דכל נידון עילאה המבואר בגמ' דחי' שמואל דמהני איירי כשיש טיט מתחתיו אלא שאין מניחים טיט ע"ג וע"כ אינו מתקיים כ"כ ועושים כן רק בעליון שאין אבנים ע"ג כמבואר בגמ' וכיון שכן נמצא דהא דמבואר בגמ' דאין מניחים טיט היינו רק תחתיו אבל אח"כ מניחים ע"ג אבן היסוד טיט וע"כ כ"ז שלא הניחו טיט אכתי ל"ח בנין ומשו"ה ליכא בזה משום בונה אבל מכה בפטיש הוא ענין השלמת האבן להיותה יסוד ואכתי ל"ש לבנין עצמו וע"כ כלפי זה נגמר כבר המלאכה ומעתה י"ל דכיון דמה שתהיה אח"כ חשובה בנין הוא משום שתהא חלק מהבנין א"כ עכ"פ בעי' שתגמר בנייתה דכ"ז שלא הניח טיט לא עשה כלום בבניינה ולא תועיל כלום לבנין אף כלפי שיניחו ע"ג שאר אבנים דהיא אינה מתקיימת עדיין והנחת הטיט ע"ג היא גמר בניינה ע"כ ל"ש לחייב מצד צורך בנין [וכמו במציעא דלא קשה דהנחת האבן הוא צורך הבנין של אח"כ כיון דאכתי לא נגמר בניינה] משא"כ בסיתות דמצד הייפוי דסיתות כבר נגמר בזה שמסתת את האבן ואי"צ לעוד פעולה בזה ע"כ חשיב בנין ואף דאכתי לא בנה מ"מ כלפי ייפוי האבן אי"צ עוד לכלום ואמנם כ"ז לד' הר"מ שהיא צריכה עדיין טיט אבל לד' רש"י התחתונה אי"צ טיט וע"כ ל"ש כ"ז ולכן באמת ד' רש"י דהוא משום בונה ובזה מתיישב ג"כ מה שנתקשינו בד' הר"מ לד' מרכה"מ דכללא הוא דבעי' חיבור גמור כמו טיט מאדנים שבמשכן ועיין במ"מ מש"כ בזה ולפי"ז ל"ק כלל [גם צ"ע לדבריו מהא דבקרקע אפילו רפוי חייב אף שאינו מהודק כלל אמנם מהא דעילאה דחייב בלא טיט כבר כתבו בזה דל"ק לד' הר"מ גופיה דגם לעליון איכא עכ"פ טיט תחתיו אמנם לפי"ד ל"ק כלום וכמוש"נ] ואמנם צ"ע בזה מד' הריטב"א בסוגיין שכ' להקשות בהא דאין בנין בכלים מהא דלגבי קרש שעלה בו דרנא ומתקנו חשיב בנין ואע"פ שמשמע דאיירי גם כשהקרש תלוש והוכיח מזה דשאני היכא דהוא כעושה כלי מתחילתו עי"ש וצ"ע מה קשיא ליה משם הא לא גרע ממסתת דחשיב בנין לרב אף דהאבן תלושה ולכאורה בסיתות גם ל"ש לומר דהוי כעושה כלי מתחילתו ע"י הסיתות וגם משמע דל"ק ליה כלל להריטב"א קו' זו במסתת ואולי צ"ל דהגדר דכל דהוא תועלת לשימוש האבן מצ"ע אף בלא בנייתה כמו חציבתה מן ההר וכדומה שאינו על כרחך שייך לענין הבנין ל"ח בנין ורק מעשים שעל כרחך שייכים להבנין כמו חריצים דבלא"ה אין לזה שום משמעות א"כ הו"ל בונה וא"כ י"ל דמילוי הקרש שנפל בו דרנא כיון שנצרך הוא גם לשימוש קרש מצ"ע אף שלא לצורך הבנין ע"כ ס"ל לריטב"א דל"ד למסתת ורק אם יש בנין בכלים חשיב בנין מחמת הקרש וצ"ע בזה ,[או דנדחוק דס"ל כהשי' לר"ן דף עה: דסיתות איירי כשהוא בבנין עי"ש],

וראיתי בחי' חת"ס בסוגיין שעמד בעיקר הדבר במסתת איך יחשב בנין הא אכתי לא בנה ועי"ש שהוסיף לשאול גם למ"ד יש בנין בכלים וכמוש"נ לעיל וכ' שם ליישב דאיירי כשהאבן עדיין מחוברת לקרקע וע"כ יש בזה בנין וצ"ע הא לכאורה אינו בנין כלל רק כלפי לעשותה אבן לבנין א"כ מאי נ"מ במה שעכשיו מחוברת היא הא כלפי זה אין כאן כלל בנין במה שמרבעה או חורצה וכל בניינה הוא רק לענין לכשתתלש מן ההר וא"כ מה מהני חיבורה להחשיבה יותר בנין וצ"ע ,

והנה זה נ' פשוט דלענין סותר היכא דיבטל סיתות כגון שימלאנו [אפי' נימא דשייך בזה ענין סותר אף שלא בדרך שבירה עיין כעי"ז לעיל די"ל דלעולם בענין ייפוי הבנין ל"ש ענין סותר דדרך בנין לעשות לו ייפוי וע"כ הוא בכלל בנין אבל הסותר בנין אינו סותר הייפוי אלא סותר הבנין כולו וי"ל בזה ] וודאי לא יחשב סותר כיון דעכשיו אכתי ליכא בנין כלל וכל חיובו הוא משום הכשר הבנין של אח"כ אבל סתירה אכתי ל"ש בזה אמנם נ' דמ"מ מסתבר דאם לא עלו החריצין יפה ורוצה לחתוך כל שטח הסיתות עם קצת מן האבן ולחרוץ מחדש דיש בזה משום סותר ע"מ לבנות ונ' דדומה ד"ז לד' הפמ"ג לענין מוחק דמחיקת שטר חוב אף דהוא תיקון בעי' שימחוק כתב של ב' אותיות ומשא"כ במוחק דעלמא גם אם מוחק דיו או טשטוש ע"מ לכתוב שם ב' אותיות חייב והיינו דהיכא דהוא מוחק ע"מ לכתוב עיקר חיובו הוא הכשר הכתיבה וה"נ הכא כיון דעכ"פ הסיתות הוא חלק מהבנין כל שמכשירו ע"י סתירה והכשיר מקום לסיתות חייב וצ"ע בזה,

ו,הנה בפשוטו היה נ' דלמ"ד עושה כלי מתחילתו הוי בנין ואי"צ דווקא חיבור לקרקע א"כ מ"ט כל בונה בית וסותרו ע"מ לבנות במקום אחר חשיב סותר ע"מ לבנות שלא במקומו הא לכאורה הבונה כלי וסותרו ובונהו מחדש חשיב סותר ע"מ לבנות במקומו וא"כ גם הבונה בית נימא דלא גרע מכלי ונדון בנין כלפיו מצ"ע גם בלא חיבורו לקרקע ולכאורה צ"ל דבבית עכ"פ אין לדונו בלא הקרקע כיון דל"ש שימושו בלא הקרקע חשיב עיקר בניינו כלפי הקרקע שתחתיו וא"א לדון בניינו מחמת הבית גופו

1. אמנם שו"ר בר"מ פ"א הלכה דנ' דכה"ג הוא סותר ע"מ לבנות עי"ש ולכאורה צ"ע מסוגיין דחור למלאות יתד הוי בונה ולא סותר אמנם עיין לק' דבר"מ בפיה"מ מבואר וכן נראה בחבור דאיירי הסוגיא בנקב המועיל לבנין בפ"ע ולא בע"מ למלאות עי"ש [↑](#footnote-ref-1)
2. וכן היה נ' ליישב הסוגיא דמנחות דס"ד שם דבעי' קודח ב' או ג' מקומות דבלא"ה ל"ח לכלום וצ"ע הא מבואר בסוגיין דגם חור כ"ש מהני לתקוע בו יתד ולכאורה י"ל דעכ"פ אינו ראוי גם ליתד רק ע"י צירוף ב' או ג' מקומות והגמ' בסוגיין נסמכה על הגמ' במנחות דחשיב קודח כ"ש מחמת דחזי לצירוף אמנם צ"ע דגם בחור אחד כ"ש אפשר לקבוע שם מסמר כדי לתלות עליו כמבואר בסוגיין דכשקובע מסמר חשיב קודח כ"ש וע"כ הוא נקב אחד כ"ש וע"כ צ"ל דזה ל"ח חזי לבנין להחשיבו לבנין מחמת כן כיון דאינו לתועלת הבנין אלא לתלות עליו וגם באמת בסוגיין לא מבואר דשייך בזה בונה אלא מכה בפטיש [ולענין מכה בפטיש וודאי בעי' שכבר יכניס המסמר וזה לא ניחא לסו' שם לפרש משום מכה בפטיש ואיירי שהכניס כבר המסמר או דדוחק לפרש כן או דס"ל כרב דקודח דמתני' היינו בונה ובכה"ג אינו אלא מכה בפטיש ובלא"ה עיקר סברת הסו' שם מתחילה דחזי לצירוף מב' או ג' חורים לכאורה ל"ש לשמואל דהוא משום מכה בפטיש דסו"ס אכתי לא צירף ] אמנם צ"ע לפי"ז דהרי לענין יתד מבואר דחשיב בונה מחמת שיכניס שם יתד ומועיל לבנין וא"כ חזי' דאף כדי לתלות עליו מהני להחשיבו כבונה וצ"ל דהתם הוא יתד לחיזוק בנין ולא לתלות עליו ואף דמסמר אפשר לקבוע בחור אחד כ"ש מ"מ יתד לחיזוק בנין א"א לקבוע רק בצירוף כמה חורים והסו' כאן דראוי ליתד היינו ג"כ באופן דהסו' שם דע"י צירוף [ואמנם קצ"ע דסו' כאן קאי כס"ד דסו' שם דמהני חזי לצירוף גם ברבינו גרשום שם מפורש שהצירוף מהני לחור גדול לאור ולא להכנסת יתד אמנם רש"י א"י לסבור כן דרש"י פי' דקודח הוא נקב ע"מ למלאות ואם יצרפו לאור אינו ע"מ למלאות וע"כ פי' שם רש"י דימלאנו] אמנם יתכן ליישב הסו' דמנחות באופ"א דנהי דמבואר בסו' כאן דחשיב בונה מחמת דיכול להכניס בו יתד או מסמר מ"מ זה לא מהני אכתי דסו"ס בעי' שיהא ראוי ג"כ עכשיו בשעה שהוא עדיין חור למידי דבלא"ה אף דהוא התחלת בניה וחייב משום בונה מ"מ בעי' יש שמקיימים כן כמבואר ברש"י במשנה וע"כ בעי' שיהא עכשיו חזי למידי [ועיין מגיני שלמה כאן שהק' כן ועי"ש מה שכ' לבאר ד' הגמ' דמיחזי וכו' אמנם בעיקר הטענה אינו מוכרח די"ל דהכאה רגילים לעשות חורים בבנין כדי דיוכלו אח"כ ליתן בו יתידות או מסמרים ועשיית החור הוא דבר בפ"ע והוי כעושה חור בכותל ע"מ להניח שם חפצים דוודא זה מצ"ע הוי בנין ] אמנם לפי"ז צ"ל דהחזי לצירוף של הסו' במנחות היינו שהוא ראוי לצרפו לחור גדול לאור וכרבינו גרשום שם ודלא כרש"י שם וצ"ע [↑](#footnote-ref-2)