לו - סימן שי_ג ס_ז, סימן שי_ד ס_א
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

## כיסוי הכלים

א] הט"ז בסימן שי"ג סק"ז כתב דאף לדעת הסוברים דאסור להחזיר כוס של פרקים, מ"מ בנודות של בדיל שיש בה שרוי"ף מותר להדקה אף בחוזק, וכ"כ המג"א שם סקי"ב.

ובטעם ההיתר בזה מצינו כמה דרכים, דהט"ז שם כתב דהוא משום דשאני כוס דעיקר תשמישו שלא ע"י פירוק משא"כ בנוד שעיקר תשמישו ע"י פירוק תמיד לא מיקרי גמר מלאכה, והפמ"ג שם פירש דהיינו דכיון דא"א להשתמש בכלים אלו אלא ע"י פירוק והידוק, ל"ה מכה בפטיש ובונה, דעשוי מתחילה לכך, - והחזו"א בסימן נ' סק"ט (ד"ה והא דכתבו) כתב לפרש בזה בע"א, דהוא משום דלא חשבינן להכיסוי והכלי כחד אלא ב' גשמים משתתפים יחד, כיון דסתימת הכלי אינה בנין אלא שימוש דכלי סתום לעולם אינו כלי וכל ענין הכלי הוא להיות פתוח ולשמש בו ולכסותו שלא בשעת שימוש, וע"כ לי"ב משום בונה, והיינו דהא דהמחבר חלקי הכלי חשיב כבונה הוא רק כשנתאחדו עי"ז וחשיבי כחד, וכמש"כ הרמב"ם בפ"י משבת הי"ג דהתוקע עץ בעץ וכו' "עד שנתאחד" ה"ז תולדת בונה, אך כל דל"מ חיבורם לחשבם כחד וחשבינן להו כב' כלים המשמשין יחד, לי"ב משום בונה, - והגר"ז שם שם סכ"א פירש בד' המג"א דטעם ההיתר בזה הוא משום דאין עשויין לקיום כלל רק לפותחן ולסוגרן תדיר גם בשבת עצמה, ולא אסרו בנין עראי וסתירתו, אלא כשאינו עשוי ע"מ לסותרו בשבת עצמה,[[1]](#footnote-2) (אך הא"ר בסק"י והתו"ש בסק"כ והפמ"ג באש"א שם והמ"ב בסקמ"ה פירשו לד' המג"א כד' הט"ז, וכ"כ החזו"א שם).[[2]](#footnote-3)

ב] החזו"א שם כתב דהא דבחיבור קנה של סיידין חשיב כבונה, (וכמש"כ הראשונים בשבת מ"ז א' דהא דפטרינן בקנה של סיידין הוא משום דחיבורו הוא בלא תקיעה), הוא משום דהתם ההרכבה דרושה לשימוש עצמו, ובכה"ג אף תיקון לשעה חשיב בונה, ומשמעות דבריו דכל דההרכבה היא לצורך השימוש חשיב כבונה אף אם אח"כ צריך לפרקו לצורך השימוש, (ומה"ט הוא דבקנה של סיידין חשיב כבונה, אף דצריך לפרקו כדי להשתמש בקנה הקצר לבדו).

אך בסו"ס נ"א כתב החזו"א בדין גובתא דכיון דאינה אלא להוצאת היין ואחר שהוציא היין אין הרכבת הקנה בחבית רצויה כלל הוי ככיסוי כלי דמותר לתקוע, ומבו' דאף דחיבור הגובתא הוא לצורך השימוש מ"מ כיון דאח"כ צריך לפרקו לצורך השימוש בחבית הוי ככיסוי הכלים דלי"ב משום בונה, - וצ"ל לפ"ז דשאני קנה של סיידין דא"צ לפרקו אלא לצורך השימוש בקנה הקצר, אך לצורך השימוש בקנה הארוך א"צ לפרקו כלל, וע"כ הוא דחשיב כבנין.

## החזרת תריסי החנויות אם יש בזה להתירא דכיסוי הכלים

ג] בעיקר התירא דכיסוי הכלים, מצינו מקור נאמן לזה, דהנה בביצה י"א ב' אמרו בדין סילוק תריסי החנויות דכשיש להן ציר מן הצד אסור לסלקן ולהחזירן וכשיש להן ציר באמצע מותר לסלקן ולהחזירן, והפסקי רי"ד שם כתב לפרש דאיירי בתריסי חנויות שהם בתים בנויין ע"ג קרקע, (ודלא כמו שפירשו ש"ר דאיירי בתריסי חנויות שאין מחוברין לקרקע ותלי בדין בנין וסתירה בכלים), וכשיש להן ציר מן הצד כמו שיש לכל דלתות הבתים ה"ז בנין וסתירה דאורייתא דהמסלק דלת לגמרי מפתח הבית חייב משום סותר והמחזירו חייב משום בונה, אך כשיש להן ציר באמצע אי"ז בנין גמור מה"ת, שאינו דומה לדלתות הבית שהדלת סובבת על צירה וקבועה במקומה תדיר וכשפותח ונועל א"צ לסלקה, אבל זה שהוא באמצע צריך לסלקה ולהחזירה בכל שעה והלכך לא חשיב בניין וסתירה, (ואין לאסור בזה אלא גזירה אטו ציר מן הצד, והתירו לזה משום שמחת יו"ט), וכ"ה מבו' בד' הריא"ז שם, והיינו דכיון דצריך לסלקן כדי ליכנס לחנות ולצאת ממנה, ה"ז דומה לכיסוי הכלים דלי"ב משום בנין וסתירה.

ויש להוכיח כן גם לפי המבו' בד' התוס' בשבת מ"ז ב' (ד"ה רשב"ג) דלמ"ד דיש בנין וסתירה בכלים י"ל דהוא אף ברפוי, ולפ"ז תיקשי במה שאמרו בביצה שם דאף לב"ש דיש בנין וסתירה בכלים לא אסרו בציר באמצע אלא אטו ציר מן הצד ואי"ז אסור מדינא, ובע"כ הוא משום דכל שיש להן ציר באמצע וצריך לסלק הדלת ולהחזירה לצורך השימוש בחנות לי"ב משום בנין וסתירה.

ד] אמנם הנה יש לתמוה בזה במש"כ הרמב"ן במלחמות בביצה ז' ב' דלמ"ד דיש בנין בכלים אף בציר באמצע המהודק חייב משום בונה, וכ"ה משמעות דברי הרשב"א שם י' א', והרי דאף כשיש להן ציר באמצע עשויין הדלתות לסלקן ולהחזירן תמיד לצורך השימוש בחנויות וא"א להשתמש בחנויות אלא ע"י סילוק הדלתות, מ"מ יש בזה משום בנין וסתירה, וזה צ"ע, דמ"ש מכיסוי הכלים דלי"ב משום בנין וסתירה.

ושמא יש מקום לדון, דהתירא דכיסוי הכלים הוא רק לפ"מ דקי"ל דאין בנין וסתירה בכלים, אך למ"ד דיש בנין וסתירה בכלים, אף בכיסוי הכלים יש בו משום בנין וסתירה, (וכ"ה משמעות ד' הלבו"ש על המג"א סקי"ב דהתירא דכיסוי הכלים הוא משום דלא חשיב כעושה כלי מתחילתו וגם לא גמר מלאכה).

אך אכתי תיקשי ממש"כ הרמב"ן שם דגם למ"ד דאין בנין בכלים לא שרינן בציר באמצע אלא כשאי"ז מהודק, דאם הוי מהודק יש בזה משום בנין מדרבנן משום דהוי מלאכה המתקיימת, (וגם ברפוי לא שרי אלא משום דקי"ל כרשב"ג דאם היה רפוי מותר), ותיקשי דמ"ט ל"ה ככיסוי הכלים דלי"ב משום בנין וסתירה, וצע"ג.[[3]](#footnote-4)

## בנין וסתירה בכלי המחזיק מ' סאה

ה] השו"ע בסימן שי"ד ס"א כתב דאין בנין וסתירה בכלים, והרמ"א כתב דהיינו בחבית שאינה מחזקת מ' סאה אך בחבית המחזקת מ' סאה יש בה בנין וסתירה, ומקור דבריו הוא מפירש"י בעירובין ל"ה א' (ד"ה ומתניתין) דבכלי גדול המחזיק מ' סאה הוי כאהל ולכו"ע יש בו משום בנין וסתירה, וכ"כ התור"פ שם והריטב"א שם בשם ריב"א, וכ"כ האו"ז בהל' שבת סימן ע"ח אות י"ב.

אך הרשב"א בעירובין ל"ד ב' כתב דאף דאף דבכלי גדול שאין אדם רגיל לייחדו לפירות יש בנין וסתירה, מ"מ כלי המחזיק מ' סאה חשיב ככלי קטן ואין בו בנין וסתירה, וכ"נ בד' הר"ן שם, - והריטב"א שם ל"ה א' כתב דבגונא דאין בנין וסתירה בכלים הוא אף בכלי גדול, וכ"כ התורי"ד שם דמסקינן דאף כלי גדול חשיב ככלי לענין איסור שבת.

ה] והנה האו"ז שם כתב דהא דתנן שובר אדם את החבית "אם הוא של עץ" צריך שלא תהא מחזקת מ' סאה, ונתחדש בדבריו דכל הא דכלי המחזיק מ' סאה חשיב כאהל ויש בו משום בנין וסתירה, הוא רק בכלי עץ ושאר כלי שטף (דכל שהם באים במידה דהם מחזיקין מ' סאה אינם מקב"ט), אך כלי מתכת וכלי חרס (דהם מקב"ט אף כשהם באים במידה), יש עליהן תורת כלי אף אם הם מחזיקין מ' סאה, ולי"ב משום בנין וסתירה.

ולפ"ז נמצא דנפ"מ לחומרא במש"כ הרשב"א דרק בכלי גדול הרבה שאין אדם רגיל לייחדו לפירות יש בנין וסתירה, דלפ"ז אף בכלי מתכת ובכלי חרס יש בנין וסתירה בכלי גדול הרבה, (וזהו שסתמו הרשב"א והר"ן בשבת קמ"ו א' והרשב"א בעבוה"ק ש"ב פ"ז דכל דבכלי גדול יש בנין וסתירה ולא כתבו דהוא רק בכלי שטף), אך לדעת רש"י ודעימיה דהא דבכלי גדול יש בנין וסתירה הוא כשהוא מחזיק מ' סאה היינו רק בכלי שטף, אך בכלי מתכת ובכלי חרס אין בנין וסתירה אף כשהוא גדול הרבה.

ו] והנה הריטב"א בעירובין שם רמז להוכיח דהא דאין בנין וסתירה בכלים הוא אף בכלי המחזיק מ' סאה, ממה שאמרו בביצה י"א ב' בתריסי החנויות דאין בנין וסתירה בכלים, אף דסתמא דמילתא הם כלים גדולים, - ולפ"ד האו"ז ניחא, די"ל דהחנויות הם של מתכת, דאין בהן משום בנין וסתירה אף כשהם גדולים, אך למש"נ בדעת הרשב"א דבכלים גדולים יש משום בנין וסתירה אף כשהם של מתכת, תיקשי דמ"ט אין בתריסי החנויות משום בנין וסתירה.

אך הנה הרשב"א בעבוה"ק ש"א פי"ב פירש לההיא דתריסי החנויות דהם תריסי שידה תיבה ומגדל שבחנויות, (ועמד ע"ז המ"מ בפ"ד מיו"ט הי"ב), ולמש"נ נראה דאזיל לטעמיה דבכלים גדולים יש משום בנין וסתירה אף כשהם של מתכת, ובע"כ דההיא דתריסין איירי בשידה תיבה ומגדל שבחנויות שאינם כלים גדולים ולי"ב משום בנין וסתירה.

ז] אך בעיקר מש"נ מד' האו"ז דבכלי מתכת ובכלי חרס אין בנין וסתירה אף כשהם מחזיקין מ' סאה, לא משמע כן מד' הפוסקים הכא שסתמו דכל שהחבית מחזקת מ' סאה יש בה משום בנין וסתירה, אף דסתם חבית היא של חרס, (והשו"ע בסעיף ג' כתב דאיירי הכא בחבית של חרס), וכ"נ בד' הפוסקים בכ"ד, וצ"ע.

## בנין וסתירה בכלי המחזיק מ' סאה העשוי ממינים שאינם מקבלין טומאה

ח] למש"נ מד' האו"ז דהא דיש בנין וסתירה בכלים היינו רק בכלי שטף, אך כלי מתכת וכלי חרס דהן מקבלין טומאה אף כשהן באין במדה, יש עליהן תורת כלי ואין בהן משום בנין וסתירה, יש להסתפק בדין כלי העשוי ממינים שאינם מקבלין טומאה, אם יש עליו תורת כלי כשהוא מחזיק מ' סאה.

ולכאו' נידון זה תליא במה שנחלקו בתוספתא דכלים ב"מ רפ"ה בדין כלי גללים הבאים במידה, דלר"מ הרי הם ככלים ולחכמים הרי הם כאהלים וחוצצין בפני הטומאה, ובביאור הגר"א שם כתב דלכו"ע כלים הבאים במידה הוו אהלים, ולא נחלקו אלא בכלי גללים כיון שאין בהן חילוק בין קטנים לגדולים דאף קטנים אינם מקבלין טומאה, וכן צידד החס"ד שם בסו"ד, והרמב"ם בפי"ב מטו"מ ה"ב פסק דהוו כאהלים, עיי"ש, וצ"ע.

## טעם התירא דשבירת חבית דמוסתקי

ט] הטושו"ע כתבו דהא דאין בנין וסתירה בכלים היינו כשאינו בנין ממש כגון חבית שנשברה ודיבק שבריה בזפת יכול לשברה ליקח מה שבתוכה, ומקור הדברים הוא מד' התוס' בעירובין ל"ד ב' (ד"ה ואמאי) דהא דתנן דשובר אדם את החבית ולי"ב משום סתירה הוא משום דאיירי במוסתקי דהיינו חתיכות המדובקות יחד, וכ"כ הרא"ש שם סימן ה' ובהגה' ר"פ לסמ"ק סימן רפ"ב אות כ"ב.

ובטעם ההיתר בזה כתב הריטב"א בעירובין ל"ה א' דהוא משום דהו"ל כמנורה של חוליות ומטה של טרסיים ותריסי חנויות שאין בהם בנין וסתירה, והיינו דהו"ל ככלי של פרקים דכל שאין חיבור הפרקים בתקיעה לי"ב מדינא משום בנין וסתירה, וכ"ה מבו' בד' השכנה"ג בהגב"י אות ב', וכ"נ בד' הפמ"ג במש"ז בסק"א שכתב דהוא משום דאי"ז דרך אומנות.

י] אמנם הנה לכאו' ד"ז תליא במש"נ בגליון מס' 35 פלוגתת רבוותא אם נאסר פירוק כלי של פרקים המהודק, ולדעת הסוברים דאף פירוקו אסור, אין לפרש דהא דחבית שדיבק שבריה בזפת ליכא משום סתירה הוא משום דהוי ככלי של פרקים, שהרי מ"מ יש לאסור בזה מדרבנן, - אך י"ל דכיון דאין האיסור בזה אלא מדרבנן וגם הו"ל מקלקל, התירו לצורך שבת, (ובזה מתפרש מש"כ הפמ"ג שם בסו"ד דלא הותר לשבור חבית דמוסתקי אלא לצורך שבת אך בחינם ודאי אסור).

יא] ומד' המג"א נראה להוכיח שפירש טעם ההיתר בזה בע"א, דהנה המג"א בסקי"ד כתב דבחביות קטנות של מרקחת אסור להסיר החשוקים שהרי עשוים לחבר שברים זב"ז, והפמ"ג שם הביא מד' השכנה"ג שכתב לדמותו לחבית דמוסתקי דמותר לשברה, - ובדעת המג"א שאסר בזה ול"ד לחבית דמוסתקי דמותר לשברה, כתב הלבו"ש שם דהוא משום דדוקא בדיבק שבריה בזפת אי"ז סתירת גמורה, ומשא"כ בהא דכיון דדבק לדבק בחשוקים הוי סתירה גמורה כשחותכן או מסירן, וכ"כ התו"ש שם סקכ"ו, והביאם המ"ב בסק"א.

והנה אי נימא דהתירא דמוסתקי הוא משום דהוי ככלי של פרקים דלי"ב משום בנין וסתירה, הרי דליכא נפ"מ אם דרך חיבורו בכך או אין דרך חיבורו בכך, ובע"כ מד' המג"א דהתירא דמוסתקי אינו משום דהוי ככלי של פרקים, (וי"ל דהא דלי"ב להתירא דכלי של פרקים הוא משום דהתירא דכלי של פרקים הוא רק בכלי העומד לפירוק והרכבה, וכמש"כ החזו"א בסימן נ' סוסק"ט), אלא הוא משום דהוא בנין גרוע וחשיב כשבור ועומד, וע"כ היינו רק כשאין דרכו בכך.

## שבירת חבית גדולה דמוסתקי

יב] וכמה נפ"מ בדבר, חדא, דהנה למש"כ הריטב"א דהתירא דמוסתקי הוא משום דהו"ל כמנורה של חוליות וכו', הדין נותן דלא הותר במוסתקי אלא בכלי קטן דהוי בכלל כלים שאין בהן בנין וסתירה אלא בדרך חוזק ואומנות, אך בכלי גדול שיש בו בנין וסתירה אף כשהוא מוסתקי אסור לסתרו, וכ"כ הרמ"א הכא.

אך הנה הרשב"א בעבוה"ק שער ב' פ"ז כתב דאף כלי גדול שהוא כאהל ויש בו בנין סתירה, מ"מ אם היה מחולק ומחובר במוסתקי מותר לשברו וליטול פירות שבתוכו, (והביאו הביאוה"ל הכא), ובע"כ מדבריו דהתירא דמוסתקי הוא משום דהוא בנין גרוע וחשיב כשבור ועומד, וע"כ י"ל דהיינו אף בכלי גדול שהוא כאהל.[[4]](#footnote-5)

## שבירת חבית דמוסתקי שלא במקום הדיבוק

יג] עוד נפ"מ בזה, דהנה בד' הרשב"א בשבת קמ"ו א' ובביצה ל"ג ב' מבו' דהתירא דשבירת חבית דמוסתקי הוא רק במקום הדיבוק, אך כל ששובר את החבית עצמה יש בזה משום סתירה, (והק' לפ"ז בהא דבעי דמהו למיברז וכו' דמ"ט לא אסרינן בזה משום סתירה), וכ"נ בד' הלבוש בס"א שכתב דאין הדיבוק הזה דיבוק גמור וכו' ואם יחזור וישבור "אותו הדיבוק" אינו סתירה גמורה, - אך הפמ"ג במש"ז סק"א צידד דמותר לשבור אף במקום שהחרס שלם, וכ"כ המ"ב בסק"ד, וכ"כ החזו"א בסימן נ"א סק"ו (סוד"ה הגר"א) לדקדק מד' התוס'.

והנה למש"כ הריטב"א דהתירא דמוסתקי הוא משום דהוי ככלי של פרקים, הדין נותן דאסור לשברו שלא במקום הדיבוק, וכמש"כ המג"א בסימן תקי"א סקי"ג דכלי של פרקים אסור לשברו, (ותמה ע"ד הטל אורות בזה), - אך למש"נ מד' המג"א דהתירא דמוסתקי הוא משום דהוי בנין גרוע וכשבור ועומד דמי, י"ל דמה"ט אין עליו תורת כלי כלל והוי כחתיכות של חרס, וע"כ מותר לשברו אף שלא במקום הדיבוק.

## עשיית נקב בחבית דמוסתקי

יד] אמנם צ"ע בזה, דהנה בפירש"י בביצה ל"ג ב' (ד"ה במוסתקי) מבו' דאף בחבית דמוסתקי אסור לעשות נקב שעשוי להכניס ולהוציא, וכ"כ התוס' בשבת קמ"ו א' (ד"ה שובר) והרא"ש שם סימן ו' ובעירובין פ"ג סימן ה', וכ"ה מבו' בד' המג"א בסק"ג, וכ"כ הפמ"ג שם ובמש"ז סק"א בדעת התוס' והרא"ש, וכ"כ המ"ב בסק"ו דאף במוסתקי אם עושה נקב שעשוי להכניס ולהוציא יש בו איסור תורה, - אך התוס' בביצה שם כתבו בשם ר"י דכיון דהם מדובקין בזפת ואין החתיכות שלמות ל"ה שום תיקון כלי, והחזו"א בסימן נ"א סק"ד פירש לדבריהם דכיון דאי"ז חיבור גמור אין ע"ז תורת כלי כלל.[[5]](#footnote-6)

והנה לדעת הסוברים דאף במוסתקי אם עושה נקב שעשוי להכניס ולהוציא יש בו איסור תורה, הרי מבו' דיש על חבית דמוסתקי תורת כלי, ולפ"ז צ"ב במש"כ הפמ"ג והמ"ב להתיר לשברה אף שלא במקום הדיבוק, דמ"ט לי"ב משום סתירה.

טו] וצ"ל דהטעם בזה הוא, דהא דמותר לשבור את החבית אף שלא במקום הדיבוק, הוא משום דהוי בנין גרוע וכשבור ועומד, וכל ששוברה לא חזינן לה כסתירה גמורה כיון דכבר הוי כשבור, וע"כ ליכא נפ"מ אם שוברה במקום הדיבוק או שלא במקום הדיבוק, (והיינו שהרי אין לאסור משום שבירת החרסים עצמן דכל חרס בפנ"ע אין עליו תורת כלי, וכל מה שיש לאסור בזה הוא משום שבירת החבית, וכיון דהיא כשבורה ועומדת ליכא איסור במה ששוברה), אך כל שעושה נקב בחבית בעודה מחוברת, שפיר יש בזה משום תיקון כלי, (דלעולם יש על חבית דמוסתקי תורת כלי, אלא דשבירתה לא חשיבא כסתירת כלי).

1. ולפ"ז נמצא דאם אינו עתיד לפתוח את הכיסוי בשבת עצמה, ה"ז אסור מדרבנן, - ואמנם להגר"ז לטעמיה בסימן שי"ז ס"א אין לאסור בזה אלא בגונא דודאי לא יפתחנו ביומו, אך כל דיתכן דיפתחנו ביומו שרי. [↑](#footnote-ref-2)
2. לפ"ד הגר"ז מתפרש מש"כ המג"א שם לדמותו לדינא דסימן שי"ד ס"י דמותר להתיר דף שמשימין אותו לפני התנור ושורקין אותו בטיט שאינו עשוי לקיום, ומבו' שם דהוא משום דעתיד להסירו בשבת ואינו עשוי לקיים כלל, וה"נ בכיסוי הכלים, כיון שהוא עשוי לפתחו בשבת עצמה, הוי בנין עראי ושרי, - אך יש להעיר דא"כ מ"ט הזכיר המג"א להא דעשויין לפותחן "ולסוגרן" תמיד, הרי טעם ההיתר הוא משום דעשויין לפותחן תמיד והוי בנין עראי ול"ב כלל להא דעשויין לסוגרן תמיד, (אך לפ"מ שפירשו הא"ר ודעימיה דמכוון המג"א הוא כד' הט"ז, ניחא, דעיקר ההיתר הוא משום דתשמיש הכלי הוא ע"י פתיחה וסגירה וע"כ לא חזינן לה כבנין וסתירה). [↑](#footnote-ref-3)
3. ויש להעיר כן גם במש"כ כמה מקמאי בביצה שם דבציר באמצע ליכא למיגזר שמא יתקע, משום דלא שייכא ביה תקיעה, (והרשב"א בעבוה"ק שער א' פי"ב כתב דאם תקע חייב חטאת), והרי דאם תקע חייב משום בונה או מכה בפטיש אף דלצורך השימוש בחנויות צריך לפרק את התריסין, - אך הנה מד' המ"ב בסימן שי"ד סק"כ נראה דל"מ התירא דכיסוי הכלים בתקיעה, (עכ"פ היכא דלצורך תשמישו א"צ לתקוע), ולפ"ז ניחא דה"נ בתריסין אם תקע חייב חטאת, - אך לפ"ז נמצא, דאי נימא דסגירה ע"י שרוי"ף בחוזק חשיב כתקיעה, יהא זה אסור אף בכיסוי הכלים, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-4)
4. ואמנם אף שנתבאר מד' המג"א ודעימיה דהתירא דמוסתקי הוא משום דהוא חיבור גרוע וחשיב כשבור ועומד, מ"מ קי"ל דהיינו רק בכלי קטן, והיינו משום דבכלי קטן אין בו משום בנין וסתירה אלא בבנין סתירה גמורה, וכיון דחשיב כשבור ועומד אי"ז סתירה גמורה, אך בכלי גדול דיש בו משום בנין וסתירה אפי' בבנין וסתירה כל דהו, ל"מ הא דהוא כשבור ועומד, דאכתי הו"ל כסתירה כל דהו, וכ"ה מבו' בד' המ"ב בסק"ב. [↑](#footnote-ref-5)
5. ושם סק"ז נקט כן לדינא, ותמה ע"ד המ"ב שפסק כד' רש"י שהרי התוס' נחלקו ע"ד רש"י והלכה כבתראי, צ"ע שהרי התוס' בשבת והרא"ש כתבו כד' רש"י, ושפיר פסק המ"ב כן. [↑](#footnote-ref-6)