ציונים והערות - סוף הגרמה
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב ישעיה הלברשטט / שחיטה / שחיטה ציונים והערות

אדר מס' 10

# שמעתתא דהגרמה – ג' [י"ט. - י"ט:]

**הערות בגפ"ת**

**מחלוקת רב הונא ורבי יהודה**

**שם שחיטה בשליש האחרון**

**שחט שליש ודרס שליש**

**שחט ופגע בו נקב**

**פסק ההלכה**

# הערות בגפ"ת

**הגרים שליש ושחט שליש והגרים שליש וכו'**. כתב **הריטב"א** דרב הונא ורב יהודה נחלקו בדעת ריב"י, [והוא פירוש לפלוגתתם במשנה], דתנן ר' יוסי בר' יהודה אומר מלא חוט על פני רובה, דרב יהודה מפרש דהא דתנן ברובה, היינו רוב שחוט ואפי' מפוזרים, ולר"ה 'רובה' היינו השלמת הרוב, דנפיק חיותיה ע"י עשייה זו, וכ"כ **הריטב"א** על משנתינו, **והוסיף**  דאע"פ דקיי"ל כרחב"א, דמהניא שחיטה אף למעלה מהטבעת הגדולה, מ"מ שייך פלוגתת רבנן וריב"י במקום ההגרמה דרחב"א, וכ"כ **בבעה"מ**, וכ"כ **מהרש"א** בתוד"ה הגרים, **ואמנם** עי' **רש"י** בשלהי שמעתין, ובמש"נ שם.

**הגרים שליש ושחט שליש והגרים שליש רב הונא א"ר כשרה**. עי' **ריטב"א** דלא סוף דבר הגרים שליש אלא ה"ה בהגרים חצי, והעיקר דהשלמת הרוב היתה בשחיטה. **ועי' רמב"ן** ד"ה והא דאמר רב הונא, דה"ה הגרים שליש ושחט שליש והלך לו, דהאי הגרים בתרא אינו מעלה ואינו מוריד.[[1]](#footnote-2)

**רב יהודה אמר רב 'טריפה'.** וכן הוא לקמיה בדברי ר"ה, **וכן לעיל** דף י"ט: פגע בחיטי טריפה. **ויש לעיין** מ"ט קאמר טריפה ולא נבילה, והא תנן ל"ב. דכל שנפסלה בשחיטה נבילה. **ולרש"י** דף ל"ב: ד"ה ויש מהן, דס"ל דפסוקת הגרגרת לא הוה נבילה מחיים, א"כ מה דקרי ליה הש"ס טריפה, היינו לפני שיצאה נפשה. **אבל לרמב"ם והתורא"ש** שם, דס"ל שפסוקת הגרגרת הוה נבילה מחיים, א"כ ה"נ הוה נבילה, ולכאו צ"ע לשון הגמ', וי"ל דהנה כתב הר**מב"ם** פ"ג הכ"ג דפסוקת הגרגרת הוי נבילה **אם היה במקום שחיטה**, ודקדק הכס"מ דבהגרמה כיון שאינו מקום שחיטה, הוה טריפה ולא נבילה, דדוקא בסימנים במקום שראוי לישחט שם היא מתנבלת, ולפי"ז מיושב לשון הגמ', **ויעו"ש** שהקשה סתירת דברי הרמב"ם בזה והניח בצ"ע, אולם **עי' פר"ח** סי' כ' ס"ק ה' דנוקט לדינא דאינו אלא טריפה, והיינו דאי יחזור וישחוט במקום אחר שחיטתו מוציאה מידי נבילה, ושפיר קאמר הש"ס 'טריפה'. **ועי' ריטב"א** לעיל במשנתינו דמבואר דבמקום הגרמה נעשית נבילה, ולא טריפה.[[2]](#footnote-3)

**רש"י ד"ה ה"ג** וכו' ולא גרסינן כי נפקא חיותא בעינן רובא בשחיטה דהא וכו'[[3]](#footnote-4). עי' **ריטב"א** שדוחק לקיים הגירסא, והכוונה אחת היא לכל הגירסאות, ועי' **שיטמ"ק** [עמ' תצ"ד]. **ועי' תורא"ש** דיישב קו' רש"י, וחידש דשחט שליש והגרים שליש סגי להיחשב דהנפקא חיותא הוא בשחיטה, כיון דרוב של הרוב הנצרך היה ע"י שחיטה, א"כ מוגדר המעשה כולו שנשחט כראוי. **וצע"ג** מה מהני רוב דרוב, והרי רוב דרוב אינו אלא מיעוט, **וכן צ"ע** דא"כ מ"ט לא סגי בשחט שליש והגרים שליש, ומ"ט הצריך שחט שליש אח"כ, ועי' **תורת חיים**.

**דף י"ט: רד"ה הכא נמי**. הנה **מתבאר ברש"י** ב' טעמים, ועי' **תורא"ש בשם הריצב"א** שתמה בטעם השני, דמה ענין רחב"א דאיירי במקום ההגרמה לסוגיין דאיירי בכמות ההגרמה, ונקט ריצב"א כטעם הראשון בלבד, **והתורא"ש ביאר** ברש"י דכי היכי דמיקל רחב"א במקום ההגרמה, ה"ה דמיקל דסגי בנפיק חיותא בשחיטה לחוד, וצריך הרבה להתבונן בפירוש הדברים. **ועי' בשיטמ"ק** מה שביאר בדברי רש"י. **עי' מהרש"א** דנתקשה בדברי רש"י כהנ"ל, ועי' **רש"ש** שתירץ דיש משמעות ברחב"א דהוא מכשיר גם בשליש ולא בעי רוב כריב"י, יעו"ש. **ועי' חת"ס** מש"כ בזה.

**שחט שליש והגרים שליש ושחט וכו'** **שחיטה העשויה כמסרק.** עי' **מלא הרועים** שהקשה דלמא בא לרבות הגרים שחט והגרים יעו"ש, **ובאמת** לק"מ דשחיטה כמסרק היינו 'שהשחיטה המכשרת' היא כמסרק, וזה דוקא בשחט הגרים ושחט.

**תוד"ה הגרים** עי' **מהרש"א ומהר"ם**.

**שחט ופגע בו נקב.** עי' **תוס', ובמהרש"א ובמהר"ם** פירשו דאיירי גם שהנקב היה בשליש האמצעי, ופגע בו באמצע השחיטה, ושוב שחט שליש האחרון, **ולכך נתקשו** תוס' מ"ש מהא דמכשיר ר"י בשחט הגרים ושחט, ועי' **ראש יוסף** דרש"י פליג וס"ל דלא איירי כשהשלים בשחיטה, ולק"מ.

# מחלוקת רב הונא ורב יהודה

**בקצרה** - **בביאור פלוגתת ר"ה ור"י**, **עי' רמב"ן ור"ן**, ועי' היטב בלשונות **רש"י ובתוה"ב** בית ב' שער א' כ"ד: [עומקא 79], וכן **בשו"ת הריב"ש** קפ"ז [עומקא 86], ועי' **אמרי משה** סימן ב' ס"ק ה' [עומקא 265], ובסי' ג' י"ז [עומקא 288]. **שחט הגרים ושחט** - עי' **ריטב"א.** ועי' **אמרי משה** סי' ב' ס"ק ה' [עומקא 265]. **הטעם שההגרמה אינה מטריפה** - עי' **חזו"א** ג' סוסקי"א. **ובאמר"מ** סימן ב' ריש ס"ק ד'.

**הגרים שליש ושחט שליש והגרים שליש וכו'.** מתבאר דר"ה מכשיר אע"פ שלכאו' אין רוב בשחיטה והחלק הראשון שמסייע להוצאת החיות נעשה בהגרמה, ובדעת רב יהודה דמכשיר בשחט הגרים ושחט, מתחדש להכשיר מכח רובא בשחיטה אע"פ דכבר נפיק חיותא בהגרמה, **ובביאור שורש הפלוגתא בזה**, מצאנו ב' דרכים עיקריים בראשונים אם פלוגתתם בגדרי שחיטה, או בגדרי הגרמה, וכמו שיבואר.

**א. הרמב"ן**, וביתר ביאור **בר"ן** על הרי"ף כתבו, דטעמו דר"ה משום דס"ל דהגרמה נחשב כמקום הראוי לשחיטה וכנשחט שלא בהכשר, ולכך הוה כחצי קנה פגום דכיון דגם אחר הפגם נחשב כשלם, א"כ כשמשלים הרוב בהכשר מצטרף הפגם לשחיטה, ומה"ט ה"נ הכל תלוי בהשלמת הרוב אי נעשה בשחיטה או בהגרמה. **אבל ר"י ס"ל** דנאמר בהלכה דהאי מקום אינו 'מקום שחיטה' אלא 'מקום טריפות', ולכך פוסל בהגרים שחט והגרים, דאינו דומה לחצי קנה פגום, וכמו שחילקה הגמ' לעיל דהכא אינו מקו"ש. ולטעמיה מכשיר ר"י בהגרים באמצע דאי"ז מצטרף לשחיטה כלל, וכל שלא הגרים רוב, יכול הוא להעמיד בו רוב מעשה שחיטה.[[4]](#footnote-5) , [[5]](#footnote-6).

**והנה** כל פלוגתתם היא אליבא דריב"י, ותנן דרבנן חולקים ופוסלים בכה"ג, ובביאור טעמם י"ל, דלר"ה רבנן ס"ל כסברת ר"י דהגרמה אינו מקו"ש, וכדקאמר ר"ה לעיל בל"ב, דרבנן וריב"י פליגי אי נחשב מקו"ש או לא, כמש"כ הרמב"ן שם. ולר"י, כתב הרמב"ן [ד"ה ולענין השמועה], דדעת רבנן לפסול בשחט הגרים ושחט, משום דכי נפיק חיותא בעינן רובא בשחיטה וליכא, **והיינו** דלכו"ע אינו מקו"ש ואינו דומה לחק"פ, וס"ל לרבנן דבעינן שכל החיות שיוצאת ברוב [הראשון] תצא ע"י שחיטה, וריב"י לא חש לזה אלא אפשר להעמיד רוב גם בצירוף הסוף.

**ב.** **רש"י** ד"ה ה"ג רב יהודה, ובע"ב בד"ה דא"כ, כתב, דלר"ה דין שחיטה תלוי במיפק חיותא, ולר"י אינו תלוי בזה אלא ברובא בשחיטה, **ומתבאר** דלא כהרמב"ן והר"ן דפירשו דפליגי בגדר הגרמה, אלא דלכו"ע אינו מקו"ש ופלוגתתם בעיקר גדרי שחיטה, דלר"י, שם שחיטה תלוי אם היה שחיטה ברוב סימן, ולא אכפ"ל דהמיפק חיותא הוא בפסול, אבל לר"ה הכל תלוי במיפק חיותא. וזהו פשטות לשון הגמ', רב הונא א"ר כשרה, כי נפקא חיותא - בשחיטה קא נפקא, רב יהודה א"ר טרפה, בעינן רובא בשחיטה וליכא. וכו' האיכא רובא בשחיטה[[6]](#footnote-7). **וכן נראה ברשב"א** בתוה"ב בית ב' שער א' כ"ד: [עומקא 79], בדעת ר"י "דאע"ג דשליש אמצעי בהגרמה וכי נפקא חיותא בהגרמה נפקא, כיון דאיכא רובא בשחיטה כשרה, **דהכי אגמרה רחמנא למשה שחוט רובא**", **והיינו** דזהו פשטות ההלכה היא דתיעשה שחיטה ברוב סימן ולא באפיק חיותא תליא, **ובדעת ר"ה** כתב "ולא ברובא בשחיטה תליא מילתא, אלא דכי גמר רובא יהא אותו גמר בשחיטה כי היכי דתיפוק חיותא בשחיטה, **ודומיא דחצי קנה פגום**", והיינו דר"ה סבר דאע"פ שאינו מקו"ש, יש לדמותו לחק"פ כי סבר דיסוד ההכשר בחק"פ הוא משום דדיני השחיטה לא נאמרו בקנה אלא על השלמת רובו דבו נפיק חיותיה. וכן נראה **בשו"ת הריב"ש** קפ"ז [עומקא 86], דלר"ה כל דיני שחיטה נאמרו על האפוקי חיותא דהיינו על המעשה של השלמת הרוב, ולכו"ע הגרמה אינו מקו"ש, והאריך בזה **האמרי משה** סימן ב' ס"ק ה' [עומקא 265] דמפשטות הגמ' נראה דר"ה ס"ל דלא בעינן כלל שישחוט רוב הסימן, רק המיעוט שאחר החצי שבו נפיק חיותיה, ובסי' ג' סקי"ז [עומקא 288] הוסיף, דלר"ה זהו הגדר בהכשר חק"פ. **ולר"י** דבעינן רובו בשחיטה, סבר דגדר ההכשר בחק"פ הוא משום שנחשב שבהשלמתו שחט הכל, ואי"ז שייך בהגרמה דאינו מקו"ש.

**תוס'** לקמן ל: כתבו דאף אם פסולי שחיטה פוסלין במיעו"ב, מ"מ הגרמה אינה פוסלת במיעו"ב, משום דאי"ז במקום שחיטה, והוי כאילו שוחט ברגלה לאחר שחיטת הסימן, וכ"כ **הרא"ש** בסו"ס כ"ד בשם ריב"ם, **ובפשטות דבריהם** קאי אף לר"ה, ומבואר לפי"ז דאף לדעת רב הונא אין ההגרמה מקום שחיטה, וע"כ כהנ"ל, ודלא כהרמב"ן והר"ן[[7]](#footnote-8).

**שחט הגרים ושחט**. - בגמ', אר"ה וכו' ועוד האיכא רובא בשחיטה, א"ל ר"ח לא תהדר בך וכו'. **מתבאר** דפליגי ר"ה ור"ח אי ההכשר בהגרים שחט והגרים, מכריח את הפסול בשחט הגרים ושחט, או לא[[8]](#footnote-9). ועי' **ריטב"א** דר"ה סבר דיש ב' סיבות להכשיר או באופן דהאפיק חיותא בהכשר, או כשרוב הסימן נשחט בהכשר. ור"ח פליג בזה, **וטעמו** מפורש בגמ' דכיון שאזלינן לפי הנפקא חיותא, א"כ בין לפסול בין להכשר אמרינן הכי, [ועי' ריטב"א דר"ח הכריח כן מלשון המשנה].

**וצ"ב מהי שורש פלוגתתם**, **והנה** לרש"י ודעימיה דלכו"ע הגרמה אינה מקו"ש, אלא דס"ל לר"ה דדיני שחיטה דקנה נאמרו רק בהשלמת הרוב, א"כ מובנים דברי ר"ח דא"ל דב' הדינים תלי זה בזה, דכיון דתורת שחיטה דקנה הוא בהשלמת רובו א"כ בין לפסול בין להכשר בהא תלי, וכ"כ **באמרי משה** סי' ב' ס"ק ה' [עומקא 265], ודעת ר"ה היא המחודשת לומר דב' דרכים איכא. **אמנם לדעת הרמב"ן והר"ן** דטעמו דר"ה דהוה מקו"ש, ודמיא לקנה פגום שמצטרף לשחיטה, **ונחשב רובו בשחיטה**, א"כ אתי שפיר דעת ר"ה דמכשיר גם בשחט הגרים ושחט, משום "האיכא רובא בשחיטה", דגם ר"ה בעצם סובר רובא בשחיטה, והגרים שחט והגרים דס"ל דכשר, הוא משום שמצטרף ההגרים הראשון כחק"פ[[9]](#footnote-10). והצד לפסול [כדברי ר"ח] **ביאר באמרי משה** שם, דצ"ל דס"ל דלא מהני השליש האחרון להיות חלק מהרוב, דהקנה נחשב כמנחא בדיקולא, [כיון דהוא מקו"ש] ולעולם אין השחיטה מכשרת אלא ברובה הראשון. ועוד אפשר דההגרמה דבאמצע כיון שהגרמה היא מקו"ש היא שחיטה פסולה, מנבלת ופוסלת. ועי' **חזו"א** סימן ג' סקי"ב מש"כ לפרש בפלוגתייהו.

**הטעם שההגרמה אינה מטריפה** - **בחזו"א** סי' ג' סוסקי"א הק' בהא דמכשר רב יהודה בשחט הגרים ושחט, דמ"ט אין מצטרף השליש השחוט לשליש המוגרם ויהא בקנה שיעור טריפות, **וכתב** דכיון דהשליש השחוט יש עליו שם שחיטה, אינו גורם טריפות, וכ"כ **באמר"מ** סימן ב' ריש ס"ק ד', ועי' גם **באו"ש** פ"ג משחיטה הי"ג בתחילת דבריו שכתב כן.

# שם שחיטה בשליש האחרון

**בקצרה** – **הא דנחשב שליש האחרון לשחיטה,** עי' **חזו"א** סי' ג' ס"ק י"ג, ו**באמר"מ** סימן ב' סק"ג. **אולם** עי' **בתשו' הרשב"א** ח"א סו"ס שס"ז [עומקא].

**האחרונים** הקשו לרב יהודה דמכשיר בשחט הגרים ושחט, הרי כיון דנפסק רובו של קנה קודם ששחט שליש האחרון, כמאן דמנחא בדיקולא דמי, וכמו שאמרו לקמן ל"ב: דמה"ט ל"מ אף אם שחט שלא במקום חתך, **וכתבו הראשונים** דאף החולקים על ר"ל לגבי הריאה, מודים הם לגבי הסימן עצמו, דנחשב כמנח בדיקולא ולא תועיל בו שחיטה בכה"ג, **ונאמרו ג' דרכים בזה.**

**א. החזו"א** סי' ג' ס"ק י"ג יצא מכח זה לחדש ולומר דלא נפיק חיותיה ממקום ההגרמה, **והנה בראב"ד** [הו"ד ברמב"ן] כתב כן, אמנם כתב זאת דוקא בדעת רחב"א, ולהדיא כתב דלשאר השיטות לא אמרינן הכי, **ובכל הראשונים** מתבאר דלא כדברי החזו"א, דעי' **רש"י** ד"ה ה"ג, דכתב דבאמת נפיק חיותיה, אלא דלא אכפ"ל, וכן **הרמב"ן** ביאר בדעת ר"ה דשפיר נחשב מקו"ש, ולא נראה דבהא פליגי אמוראי, אי נפקי חיותא או לא[[10]](#footnote-11), **ובאמרי משה** סימן ב' ס"ק א' [עומקא 262] כתב **דבגמ'** כבר אמרינן "דכי נפקא חיותיה בהגרמה נפקא", ועי **בפלתי** סי' כ' דכתב [עומקא 157], להוכיח מר"ה דהוה שחיטה אחר שהשליש הראשון בהגרמה אלמא נפיק חיותיה ע"י הגרמה, דאי חסר בנפיק חיותיה איך תוכשר השחיטה[[11]](#footnote-12), **והנה דעת הפר"ח** [הו"ד לעיל], דע"י הגרמה לא נעשית לנבילה דפסוקת הגרגרת, **וכתב האמר"מ** דכוונתו לומר דלא נפיק חיותיה שלא במקו"ש.

**ב. באמר"מ** סימן ב' סק"ג כתב דלא אמרינן דכמנחא בדיקולא, אלא לענין דל"מ לשחוט כנגד החתך, אך שפיר מצי להשלים השחיטה ע"י המיעו"ב שלא נחתך כנגדו, [ואף לחולקים על רש"י במיעו"ב התם משום שהוא מיותר וא"צ להמשיך, אבל הכא הוא נצרך להשלמת הרוב], **ולכאו'** הוא דבר מוכרח ופשוט, דהרי לדעת כל הראשונים יש מצוה להשלים את כל השחיטה [או מדאורייתא או מדרבנן] **וע"כ** דיש משמעות להשלמת החיתוך ורק להעמיד שחיטה אחרת כנגדה, אמרינן כמנחא בדיקולא, אבל כל מקום שהוא ממשיך ועשייתו אינה סותרת למנחא בדיקולא אלא ממשיכתו שפיר הוה שחיטה.

**ג. בתשו' הרשב"א** ח"א סו"ס שס"ז [עומקא], מבואר דמהני הא דכמנח בדיקולא דמי דמה"ט אין תורת שחיטה על המיעוט בתרא, [ועיי"ש שהק' מכח זה ע"ד רש"י שפסל בפסולי שחיטה במיעו"ב], **וחזינן** דמנח בדיקולא משפיע גם על השלמתו, ודלא כאמרי משה הנ"ל[[12]](#footnote-13). **והנה** עי' בסוגיא שם דיש משמעות ברשב"א בתוה"ב דדוקא בשחיטה כשרה הוה למנח בדיקולא וא"כ לק"מ, אמנם אסיקנא שם דלגבי לשחוט עוד לא בעינן תורת שחיטה ולעולם הוה מנח בדיקולא, יעו"ש. וע"כ צ"ל דלא אמרינן מנח בדיקולא אלא במקו"ש, אבל הכא שאינו מקו"ש לא הוה מנח בדיקולא ואע"פ דנפקא חיותיה, וצ"ע בטעמא דמילתא[[13]](#footnote-14).

# שחט שליש ודרס שליש ושחט שליש

**בקצרה** – **בדין שחט דרס ושחט,** עי' **רמב"ם** פ"ג הי"ג ובכס"מ, **ועי' תוס'** בע"ב ד"ה שחט ופגע, וכמו שפירשו **המהרש"א והמהר"ם** שם. ועי' **ש"ך** סי' כ"ד ס"ק י"ח [עומקא 147]. ועי' שו"ת **בית הלוי** חלק ב סימן כ"ד ס"ק ה' [עומקא], וחלק עליו **האמרי משה** ג' א' [עומקא 280].

**הרמב"ם** פ"ג משחיטה הי"ג כתב, שחט שליש והגרים שליש וחזר ושחט שליש האחרון כשרה, הגרים שליש ושחט שליש וחזר והגרים שליש האחרון הרי זו פסולה, ואם דרס או החליד בין בשליש הראשון בין בשליש האמצעי הרי זו פסולה. **ובכס"מ** פירש, דאף דבשחט והגרים ושחט כשר, מ"מ שחט ודרס ושחט פסול, דדוקא בהגרמה מכשרינן בכה"ג, משום דאינה במקום שחיטה. **וכן הוא פשוט לרמב"ן והר"ן** שפירשו להדיא דטעמא דרב יהודה הוא משום דהגרמה לאו במקום שחיטה היא, [אבל באמת גם לרש"י הוא כן], וכבר מבו' כן בד' **התוס'** בע"ב ד"ה שחט ופגע, וכמו שפירשו **המהרש"א והמהר"ם** שם.[[14]](#footnote-15). ועי' **בש"ך** סי' כ"ד ס"ק י"ח [עומקא 147], שפירש בכוונת הרמב"ם באו"א, דאם הגרים שליש, ואח"כ דרס [או החליד] שליש, ושחט שליש פסול, משום דליכא רוב בשחיטה, ולא תימא דמה דהגרים אינו כלום והוה כדרס והחליד במיעו"ק דקנה שאינה פוסלת, יעו"ש, אמנם נראה דלא פליג לדינא על הכס"מ.

**ועי' בית הלוי** ח"ב סימן כ"ד ס"ק ה' [עומקא], דלהני אמוראי דמצרכי שחיטה מפורעת, אם שחט בג' מקומות ואח"כ צירפן יחד שחיטתו פסולה, דהרי תיכף כשנשחט רוב הסימן הרי הוא פסוקת הסימן ברובו ועדיין אין בו הכשר שחיטה, ומה שמצרפים אח"כ את המשך השחיטה אינו מועיל, כיון שנחשב ששוחט בסימן שכבר נפסק רובו, וכמונח בדיקולא דמיא. **והוכיח דבריו מהכס"מ** הנ"ל דשחט שליש ודרס שליש לכו"ע אסורה, דכיון דנחתך רובו במקום הכשר שחיטה קודם שנשלם שיעור הכשר שחיטה לא מהני מה דמוסיף אח"כ לשחוט לשליש האחרון, דבסימן הנפסק קשחיט. **ובאמרי משה** סי' ג' ס"ק א' [עומקא 280], חלק עליו דאין כוונת הכס"מ משום מנחא בדיקולא, [וכמש"נ לעיל דלהמשיך החתך ליכא חסרון משום מנחא בדיקולא], אלא כוונת הכס"מ דחלדה ודרסה הם 'פסול' ופוסלים לכל השחיטה, משא"כ הגרמה. **והנה מדבריו** נראה דפסולא דחלדה ודריסה הם גורמים שם חלדה ושם דריסה על **כל** השחיטה, ולכאו' א"צ לזה אלא דסגי במה שבמקומו הוא פוסל, והיינו דחיות שיוצאת דרך דריסה וחלדה היא סיבה להיות נבילה, משא"כ בהגרמה.

# שחט ופגע בו נקב

**בקצרה** - **שחט ופגע בו נקב -** עי' **ריטב"א ובחזו"א** סימן ג' סקי"ד. ועי' עוד **בביה"ל** ח"ב סימן י"ח סק"ג. **אמר רבא** וכו' **בשלמא** וכו'. עי' **בשיטמ"ק** בשם הרא"ה.

**שחט ופגע בו נקב נעשה כמי ששחט ישראל וגמר עכו"ם**. עי' **ריטב"א** דתמה איך הוה טעי ר"א ושאר אמוראי בדמיון זה, יעו"ש. **ועי' בחזו"א** סימן ג' סקי"ד שהק' נמי מ"ט דמאן דפסל, הרי אף בשחט ופגע בו נקב, הוי הנקב המתחיל והשוחט הוא הגומר, **ותירץ** דס"ל כשמואל לקמן ל. דבעינן שחיטה מפורעת, ונמצא דההכשר בשחט ופגע בו נקב, הוא ע"י שפוגע בנקב דעי"ז הויא השחיטה מפורעת, ובצירוף זה חסר כח אדם, **דממילא** מתכשר ע"י נקב הקודם[[15]](#footnote-16).

**ועי' עוד בביה"ל** ח"ב סימן י"ח סק"ג שכתב בהא דמכשר ר' יוחנן בשחט ופגע בו נקב, דלמ"ד דבעינן שחיטה מפורעת, אין להכשיר אלא בגוונא שהנקב הוא בתחילת חציו השני של הקנה לצד המפרקת, דכששוחט חצי הקנה פוגע בו הנקב ומצטרף לרובא, אך אם הנקב הוא למטה מחציו של הקנה, ה"ז פסול, משום דנמצא דכששחט חציו של הקנה אכתי אין הנקב מצטרף להשלים לרוב להכשיר השחיטה, וכבר הו"ל כפסוקת הגרגרת, ולא מצינו להכשירה ע"י המשך השחיטה. [וגם מתבאר דלא כחזו"א הנ"ל], ועי' **באמרי משה** סימן ב' שהאריך בענין זה אם בשחיטה שאינה מפורעת מהני מה דהמשיך לשחוט ועי"ז נעשית השחיטה מפורעת.

**אמר רבא וכו' בשלמא וכו'. בשיטמ"ק** כתב בשם הרא"ה, דפירכת רבא היא דאף בשחט ופגע בו נקב, כיון דהי' הנקב מתחילה, נמצא דהשלמת הרוב נעשית ע"י השחיטה, וע"כ דמי לשחט גוי וגמר ישראל. **ועי' היטב בדברי רש"י** שהוסיף דחצי קנה פגום הו"ל כשלם, וע"כ בשחט ישראל וגמר גוי, נעשית כל השחיטה ע"י הגוי, ובשחט ופגע בו נקב נעשה הכל ע"י השחיטה, ונראה קצת דעל סברא זו מיוסדת פירכת רבא, וצ"ב מ"ט הוצרך לזה הכא.

**רד"ה ולא שחט,** הו"ל כקנה שלם וכו', דמי כמאן דעביד כולה. **צ"ע** דכיון דמיירי בשחט ישראל וגמר גוי, מ"ט בעינן להא דבשחיטת הישראל אכתי הו"ל כשלם וכל השחיטה נעשית ע"י הגוי, הרי אף בלא"ה יש לפסול משום דנעשית השחיטה אף ע"י הגוי, **וביותר**, שהרי ודאי דפסלינן אף בשחט ישראל מקצת מן הושט וגמר גוי, אף דבזה א"א לומר דבשחיטת הישראל אכתי הוי כשלם, וצ"ע.

**באור זרוע סימן שס"ז** [והו"ד בהג' אשר"י סימן ה'], חידש דלמ"ד ישנה לשחיטה מתוע"ס, עכו"ם ששחט מקצת קנה הרי"ז פוסל. **ועי' ביד אברהם** גליון שו"ע סי' ב' ס"י [עומקא 137] דצ"ע מברייתא ערוכה בדף קכ"א: ותוספתא פ"א ה"א דבדבר שאינו מטריף אין שחיטת העכו"ם פוסלת, וכמבואר בפשיטות בשמעתין. **והנה** עיקר דבריו צ"ב עוד, מש"כ לחלק בזה בין מ"ד ישנה לשחיטה או לא, דממנ"פ אם יש להכשיר משום דאפשר לדון דל מהכא ולא גרע מהנעשה מאיליו, א"כ למ"ד ישנה מתוע"ס נמי, **ומבואר** דיש בשחיטת עכו"ם גם משום העדר שחיטת ישראל, וגם פסול של זביחת עכו"ם, וא"כ למ"ד ישנה לשחיטה מתוע"ס, אפשר דנפסל משום דנחשב שחיטת עכו"ם אף במקצת קנה, אבל למ"ד אינה אלא לבסוף, אין בזה שם שחיטה לפסול, ומשום העדר כשרות לא אכפ"ל כחק"פ[[16]](#footnote-17).

# פסק ההלכה

**הראשונים** כולם פסקו **כרחב"א** דמקום ההגרמה הוא משיפוי כובע ולמטה בלבד, [כדאמרינן י"ט והלכתא וכו', וכן משום דכל עדות הלכה היא כמש"כ רש"י י"ח:], **ואפ"ה** שייך פלוגתת ריב"י ורבנן במקום ההגרמה [דרחב"א], וממילא יש לדון להלכה אי קי"ל כל"ק או כל"ב, ואי כרב הונא או כרב יהודה. ובהכרעת ההלכה בזה מצינו ה' דעות.

**א. הרמב"ם** פ"ג משחיטה הי"ג פסק, **ד**הגרים שליש ושחט ב' שליש כשר, וביאר הכס"מ דפסק כל"ב לעיל, דכבה"ג פליגי רבנן וריב"י והלכה כריב"י כדאמרו רב ושמואל, ועי"ש ג' טעמים מ"ט פסק כל"ב ולא כל"ק. עוד פסק שם כדעת רב יהודה, דשחט הגרים ושחט כשרה, **וביאר הכס"מ** דלא חייש לשיטת ר"ה, משום דר"ה קאמר שפיר איקפד משמע דהדר ביה, וכן משום דנראה בע"ב דר"נ ס"ל הכי, והביא דכ"כ **בעל העיטור, וכ"כ הרא"ש** בסימן כ"ד בשם רוב הפוסקים[[17]](#footnote-18), דהלכה כרב יהודה והיינו כל"ב לעיל. [דלל"ק מתבאר דלא כר"י ולא כר"ה דהרי מצריכים דכל המיפק חיותא יהא ע"י שחיטה - מלא הרועים על הרא"ש].

**ב. בעה"מ** כתב דמספק"ל אם הלכתא כרב הונא או כרב יהודה, ונקטינן בתרוייהו לחומרא, וכ"כ הרמב"ן הריטב"א והר"ן, יעו"ש בראיותיהם וטעמיהם.

**ג. הרשב"א בסוגיין ובתוה"ב** בית ב' שער א' כד: [הו"ד בעומקא] כתב לחוש אפי' לל"ק דבין רבנן ובין ריב"י פוסלים בהגרים שליש ושחט ב' שליש, עיי"ש, והו"ד בר"ן, ואינו מכשיר אלא בהגרים במיעו"ב.

**ד. הרא"ה** בבדה"ב שם כתב דקי"ל כרב הונא אמר רב, דהכל תלוי בשליש האמצעי בלבד.

**ה. רש"י** לקמן ל: כתב דקי"ל לפסול מספק כרבנן דמתניתין בכל ענין, בין בשחט שליש והגרים שליש ושחט שליש, בין הגרים שליש ושחט שליש והגרים שליש, בין שחט ב' שליש והגרים שליש, והו"ד ברא"ש בשמעתין[[18]](#footnote-19).[[19]](#footnote-20)

**ולמעשה,** כתב הב"י דכיון דהרמב"ם העיטור ורוב הפוסקים פסקו כריב"י לפי רב יהודה [וכל"ב] וגם מהרא"ש נראה דסובר כן, הכי נקטינן, וכך **פסק השו"ע** בסימן כ"ד סי"ג להכשיר בשחט הגרים ושחט, וכן בהגרים שחט ושחט, ורק בהגרים שחט והגרים פסלינן. ובשחט והגרים במיעו"ב כתב בסי"ב דמכשרינן, ושם כתב **הרמ"א** דהמנהג להטריף בכל אופן בין במיעו"ק בין במיעו"ב, [וק"ו באמצעו], ומקור המנהג ממהר"י וייל. ועי' **במשב"ז** סק"ז דאנו קיבלנו מנהג הרמ"א ואפי' בהפסד מרובה אנו מחמירים בזה[[20]](#footnote-21). **והגר"א** ציין על השו"ע דהרשב"א פסק להחמיר כל"ק ואוסר בכל גוונא, מלבד מיעו"ב, [וא"כ הוא יותר ממנהג].

**שו"ע** שם - דרס או החליד בשליש האמצעי פסולה, **ועי' ש"ך שם.**

**לסיום 'שמעתא דהגרמה**' יש לציין את דברי הגמ' מנחות מ"ט. שלושה דברים נתקשה משה וכו' עד דהראה לו הקב"ה באצבעו, ויש אומרים אף הלכות שחיטה, שנאמר וזה אשר תעשה על המזבח. ופרש"י דלא היה מבין מהיכן היא **מוגרמת**, **הנה רש"י נקט** דמה שהוקשה לו הוא הגרמה, עד דהקב"ה הראה לו באצבע וזה אשר תעשה, וצ"ב דלא נתפרש מהו הקושי המסוים שיש בהגרמה יותר משאר הלכות. **ועוד צ"ע** הרי 'הלכות' לשון רבים הם, ואיך פירש רש"י רק על הגרמה. ובשיעור בבריסק הקשו הרי בגמ' נכתבו מקומות מסוימים היכן היא מוגרמת, כגון מטבעת העליונה, תרי חיטי וכו', וא"כ מהו הקושי הגדול מהיכן היא מוגרמת, וצ"ע.

1. ועי' **אמרי משה** סי' ב' סוף ס"ק ט"ו [עומקא 272], דכתב לקיים ולדקדק לשון הש"ס, דאה"נ לר"ה אין נפק"מ בהא שהגרים שליש האחרון, **אמנם** נפק"מ לרבי יהודה לגבי עוף דהכשרו בסימן אחד, דאם הגרים ושחט והניח, יכול לשחוט הסימן השני, אבל הגרים שחט והגרים כבר נעשה נבילה, יעו"ש. [↑](#footnote-ref-2)
2. **בראב"ד** [הו"ד ברמב"ן ד"ה ובהגרים שלישין**] כתב** דלרחב"א מקום ההגרמה אינו בכלל הסימנים ולא נפקא בו חיותא, וא"כ ודאי לא יהא נבילה וגם טריפה לא תהא אלא באיפריק אפרוקי יעו"ש, **אמנם לש"ר** בפשטות יש בזה שם סימנים, והנידון הוא אם נבילה הוה דוקא במקום שראויה לישחט או דסגי שהוא בסימנים, **ולפי מש"כ הרמב"ן והר"ן** בדעת ר"ה דהגרמה נחשב במקו"ש, א"כ הוה נבילה, וצ"ל דהא דקרי ליה טריפה הוא לפני שמתה. [ועי' **אמרי משה** סימן ב' ס"ק א' וב', דשורש הנידון אי הוה לטריפה או נבילה הוא האם נפיק חיותיה ממקום ההגרמה או לא, יעו"ש]. [↑](#footnote-ref-3)
3. **והנה** לעיל בל"ק גבי הגרים בתחילה קאמר "דכי נפקא חיותא בעינן רובא בשחיטה וליכא", ונקט לישנא דנפקא חיותיה אע"פ דלא אזיל שם בתר נפקא חיותא, וי"ל דהתם ה"ק דכל הנפקא חיותא בעי דיהא ע"י שחיטה ואפי' שליש ראשון, אבל ר"י דמכשיר כאשר עיקר הנפקא חיותא הוא ע"י הגרמה ע"כ לא אזיל בתר נפקא חיותא. [↑](#footnote-ref-4)
4. **בפשוטו** כוונת הרמב"ן דמחלוקתם אי יש שם קנה במקום ההגרמה, או דאינו אלא שוחט ביד וברגל ואין בזה נפקא חיותא דסימנים כלל, **אמנם צ"ע דהרמב"ן** ד"ה אבל מצאתי דחה צד זה, וודאי הוא בכלל הסימנים ויש בו נפקא חיותא, וכלשון הגמ'. וצ"ל דלכו"ע הוא בשם 'קנה' וכחלק מסימני החיות, אלא **דלר"ה** נאמר **דהמעשה** שחיטה אינו ראוי במקום הזה, ואין חסרון בעצם יציאת החיות ממקום זה אלא דהמעשה אינו ראוי שם, והוה כשאר ההלכות [דריסה וחלדה וכו'] שהם פסול במעשה, ומדוקדק לשון הר"ן. [ובאמת מצינו בפוסקים דדריסה וחלדה דינם תלוי בהשלמת הרוב בלבד, וכמש"כ הדרישה בסימן כ"ד סק"ב והש"ך שם סקי"ג, דשאר פסולי שחיטה אין פוסלין במיעו"ק דקנה, מידי דהוה אחצי קנה פגום], **ולר"י** נאמר דאי"ז מקו"ש, וע"כ אינו מצטרף לשחיטה לא להכשירה ולא לפסלה, **אבל מ"מ** יש בו שם קנה וסימן חיות. כמש"נ. [ומש"כ המלחמות דלרחב"א הוא בכלל לחי צ"ע, הרי קי"ל כרחב"א ומאידך קי"ל כר"ה דהוא מקו"ש [להחמיר], **ולפי מש"נ**  דגם לרב יהודה הוא בשם קנה וקי"ל כר"י, א"כ צ"ע טפי מדברי המלחמות. וי"ל דאין כוונת המלחמות לומר דאינו קנה אלא לחי, דלעולם הוא קנה, אלא דנאמר לשחוט בקנה שבצואר, ולא בקנה שבלחי. [↑](#footnote-ref-5)
5. **ונמצא**, דדברי ר"ה הם כדבריו לעיל בל"ב, [וכן דעת ר"ח לעיל בל"ק], דיש לדמות לחק"פ. ור"י ס"ל דאינו מקו"ש וכמו שחילקה הגמ' לעיל דלא דמי לחק"פ, וכאן חדית ר"י דאפשר להוסיף עוד שליש שחיטה, דאהני הסברא דאינו מקו"ש דאינו מצטרף, והרי יש רוב בשחיטה, [אבל לעיל בל"ק ול"ב היתה הסברא דאינו מקו"ש סיבה רק לפסול, דס"ל כיון דסוף סוף כבר נפיק החיותא אין משמעות לשליש האחרון]. [↑](#footnote-ref-6)
6. **ובאמת** צ"ע לרמב"ן והר"ן היכן מרומז בגמ' מחלוקת בגדר הגרמה. [↑](#footnote-ref-7)
7. **הרא"ה** בבד"ה כ"ה: והריטב"א לק' כ. ד"ה כדרב אשי כתבו, דר"י שמכשיר בהגרים ושחט ב' שליש הוא רק היכא שההגרמה היתה במקום שחיטה, אבל אם ההגרמה הוא במקום שאינו מקום שחיטה כלל הרי"ז פסול לכו"ע. **ודבריהם צ"ב**, ועכ"פ מתבאר דלא כרמב"ן דעיקר הכשרו של ר"י הוא מה שאינו מקום שחיטה. [↑](#footnote-ref-8)
8. **ולכאו'** גם דעת רב יהודה דלאו הא בהא תליא, דהרי אקפד על מה שהוסיף ר"ה, ואם ההוספה הזו מחויבת בדבריו הראשונים מ"ט איקפד בהוספה. [↑](#footnote-ref-9)
9. **ובריטב"א** הנ"ל מתבאר דלא כרמב"ן, עי' לעיל דכן מוכח נמי מהריטב"א כ. [↑](#footnote-ref-10)
10. **וכן מדכתב הרמב"ן** דלר"י - לרבנן לא מהני, משום דנפיק חיותיה שלא בשחיטה, וכן עי' ברמב"ן כ"ז: דלמ"ד אין שחיטה לעוף מהתורה מ"מ בעי עשייה בסימנים ומהני הגרמה, ועו"ק ד**בש"ך** כ"ד ס"ק י"ח כתב שהגרים שליש ודרס שליש ושחט שליש פסול, ולא אמרינן דהדריסה נחשבת שהיתה בתחילת השחיטה, כי לא נפיק חיותיה מקום מהגרמה] ויהא דינא כחצי קנה פגום, עכ"ד, ולא מצינו מי שחולק עליו בזה, ואי לא נפיק חיותיה במקום זה א"כ לר"י יש להכשיר. [↑](#footnote-ref-11)
11. **עי' באו"ש** בפ"ג משחיטה הי"ג ד"ה וראיתי להרב בפליתי [עומקא 236], שעמד בעיקר הראיה של הפלתי, והוכיח דמצינו גדולה מזו לקמן כ"ט. דאף למ"ד דלהכשר שחיטה סגי בשחיטת מחצה, מ"מ ל"ה טריפה עד שיהא רוב הניכר לעינים, אלמא שייך שיעור שחיטה אפ' שאינו שיעור טריפה, יעו"ש וצ"ע. [↑](#footnote-ref-12)
12. **והנה האמר"מ** שם הביא דברי הש"ך שנטרפה במקום שראוי להשלמת הסימן, לא הוה טריפה, משום דאחר שחיטת הרוב הוה כמנחא בדיקולא, **וכתב שם** שאי"ז סתירה ליסוד הנ"ל דמנחא בדיקולא לא הוה אלא כנגד החתך, **די"ל** דדוקא לענין הכשר שחיטה כיון שצריך לשוחטו מהתורה שפיר הוה שחיטה, **ויל"ע לפי"ז** אולי נימא דה"ה שחיטה פסולה אינה מצטרפת, ובפרט שאינה מקו"ש, ואמרינן מנח בדיקולא, וצ"ע טובא. [↑](#footnote-ref-13)
13. **ועוי"ל** דהנה הרשב"א שם הקש' על רש"י מר"ל דכמנחא בדיקולא, והוסיף, וז"ל אפילו למאן דלית ליה הכי התם לענין טרפות שנולד בבהמה בין סימן לסימן. אבל לגבי סימן גופיה **כיון דנשחט** רובו מיעוטו **כמאן דנשחט** דמי. עכ"ל, מבואר דלמאן דפליג אר"ל בעינן תורת שחיטה [ואולי משום דינא דרובו ככולו], וא"כ לק"מ דאפשר דר"י לא ס"ל כר"ל. [↑](#footnote-ref-14)
14. **והנה בד' הרמב"ן והר"ן** הי' מקום לפרש, דהא דבשאר פסולי שחיטה מודה רב יהודה דפסול בכה"ג, הוא משום דהו"ל שחיטה פסולה, וה"ז פוסל את כל השחיטה, ומשא"כ בהגרמה דאינה במקום שחיטה ואי"ז שחיטה פסולה, - **אך בד' התוס'** מבו' דגם בנקב כה"ג פסול, אף דהנקב אין עליו תורת מעשה שחיטה. [↑](#footnote-ref-15)
15. **ויל"ע** דרב אבא דאמרה קמי' דר"א, לכאו' ס"ל לקמן שם דל"ב שחיטה מפורעת, וכן צ"ע מדעת ר' אלעזר שם יעו"ש ויש ליישב. [↑](#footnote-ref-16)
16. **וכחידוש האו"ז** גבי עכו"ם, שלמ"ד ישנה לשחיטה מתוע"ס יש לפסול בתחילת קנה, מצינו עוד כסברא זו, **דביד אברהם** יו"ד סי' ה' [עומקא 140] כתב דאע"פ שדברי האו"ז לגבי עכו"ם הם נסתרים מכמה דוכתי, הנ"מ בעכו"ם דהוי מעשה קוף בעלמא ולכך בעינן דוקא דבר שעושה אותו נבילה, אבל לגבי חיוב חוץ ופסולי מחשבה נחשב לשחיטה גם בתחילת שחיטת קנה, אולם בחוו"ד יו"ד ב' ס"ק ב' [עומקא 156] ס"ל דמיעוט קנה **לא** **שייך ביה דינים כלל** אפי' למ"ד ישנה לשחיטה מתוע"ס, יעו"ש. [↑](#footnote-ref-17)
17. **וכן פסק הראב"ד** ומטעם אחר, דהרמב"ן הביא בשם הראב"ד, דהקשה מ"ט הרי"ף השמיט לשמעתין, ותירץ דכיון דקי"ל כרחב"א [כמש"כ הרי"ף סוף פרק הזרוע] ובהגרמה דידיה לא נפקא חיותא דכבשרא בעלמא דמי, וע"כ אין חסרון בשליש שהגרים, וכל דאיכא רובא בשחיטה ה"ה כשרה. [↑](#footnote-ref-18)
18. **והנה רש"י** שם לא הביא הגרים שליש ושחט ב' שליש, ודייק מזה הראש יוסף דרש"י מכשיר בכה"ג כמו בחצי קנה פגום. ולכאו' קשה דק"ו הוא, דבגמ' נראה דיש יותר צד לפסול בזה ממיעו"ב. **ויש ליישב** דהגמ' בסוגיין כיון שלא נחתה לאפשרות לפרש דרבנן הם משום מיעו"ב, לכך קאמרה דיותר נראה לפרש דפוסלים בהגרים שליש מאשר הגרים בסוף, [ונימא דפליגי על מתני' דריש פרק שני], אבל אחר דר"פ גילה לן דשייך פסול במיעו"ב א"כ זהו הבאור נמי ברבנן [כמש"נ מהמשנת רבי אהרן], א"כ י"ל דדוקא בכה"ג דהוא המשך השחיטה פסלי רבנן, אבל הגרים בתחילה אינו מצטרף לשחיטה וכשר כחצי קנה פגום. [↑](#footnote-ref-19)
19. **בלב אריה הקשה**, דרש"י כתב דמחלוקתם דר"ה ור"י היא בדעת רחב"א, ול"ק ול"ב דר"ה בשם רב אסי היינו דלא כרחב"א, וא"כ להלכה דקי"ל כרחב"א מהיכ"ת להחמיר את ל"ק. **והנה** לגביה הגרים ושחט ב' שליש, עי' ראש יוסף דבהערה הקודמת וא"כ לק"מ, אמנם עדיין יל"ע לגבי מיעו"ב דלל"ק כשר ורש"י פסק להחמיר, ויש ליישב ע"פ המשנת רבי אהרן הנ"ל. [↑](#footnote-ref-20)
20. **ועיי"ש** דמ"מ יש הבדל בין חלדה ושהייה להגרמה, דבהם חיישינן במיעו"ב מן הדין כמש"כ הריב"ם, משא"כ בהגרמה לא קי"ל מן **הדין** את מש"כ רש"י לפסוק כרבנן טרופאי, אלא כריב"ם וש"ר, **ורק מצד המנהג** אנו מחמירים בזה ונפק"מ לענין תערובת וס"ס. **אמנם בביאור הגר"א** יש משמעות דגם הגרמה הוא מעיקר הדין, **דקי"ל** כרש"י בכל ענין מיעו"ב. [↑](#footnote-ref-21)