המשך ראשון של המראי מקומות בענין כפל ודוה כשעת העמדה בדין בעזהשית_1
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / שלהי ב_ק - הרב אלימלך וינברג

**סיכום השיטות מתי נאמר דינא דרב [לגבי כחש וזולא]**

**[א]: בדף ס"ה.** פרכינן אדינא דרב מהא דתניא שמינה והכחישה משלם תשלומי כפל ותשלומי דו"ה כעין שגנב, ומשני 'מה לי קטלא כולה מה לי קטלה פלגא', **ובפירש"י בד"ה מה לי קטלא כולה** 'הלכך מההיא שעתא דאכחשה אתחלה לה טביחה', וכ"כ **בפירוש הר"י מלוניל ובפסקי ריא"ז** עיי"ש.

**ובתוס' בד"ה מה לי קטלה כולה** הק' ע"ז **בשם ר"י** 'דלא שייכא הכחשה לטביחה מידי כיון שאם היה הורגה כולה בענין זה לא היה חייב דו"ה', וכ"ה **בשיטה מקובצת בד"ה מה לי קטלה כולה בשם תלמידי הר"פ**, וכן הוא **בחידושי הרשב"א בד"ה הא דאמרינן בשמינה והכחישה בשם תוס'** שהק' על רש"י 'א"כ הכחישה ומתה מחמת כחשותה לשלם דו"ה', ועי' **בנימוקי יוסף [כ"ז. מדפי הרי"ף בד"ה מה לי קטלה כולה]** שמיישב ד' רש"י עפ"י ד' **התוס' הנ"ל בשם ר"י בפי' השני** דאף בשחיטה למ"ד אינה אלא לבסוף לא אזלינן בתר ההיא שעתא שכבר היא נבילה ואינה שוה כלום אלא שאחר שחיטה חייב עליה למפרע כל מה שהיתה שוה קודם שחיטה, והכ"נ בכחשה כחש אחר דאזלינן בתר שויה שלפני הכחש עיי"ש, וכן פירש בדעת רש"י **בחידושי הרי"מ בסוגיין ע"ד רש"י** עיי"ש.

והנה לפי פשטות ד' רש"י משמע דהך דינא דשמינה והכחישה דמשלם כעין שגנב איירי דוקא באופן שבאמת טבחה לבסוף דאז הוא דאמרינן דהככחשה אתחלתא דטביחה הוא, אבל אי לא טבחה משלם כדהשתא אף על הכחש שעשה בידים, ועי' **בחידושי רבי נחום אות ל"א** שהק' ע"ז דמהברייתא דקאמר נמי דכפל כעין שגנב [ואח"כ קאמר תשלומי דו"ה – שכוללים ג"כ כפל – כעין שגנב] משמע דאף בתשלומי כפל לחודייהו היינו כדאיתא הבהמה בעינא ג"כ אמרינן דכפל כעין שגנב, ועיי"ש מה שבי' בד' רש"י [בדרך מחודש].

ועוד יש להק' ע"ד רש"י, דהניחא כשטבח אמרינן דהכחשה אתחלתא דטביחה, אבל מה נימא ב'מכר', ועי' **בפסקי ריא"ז הנ"ל** שכתב כפירש"י והוסיף 'וכאילו מאז התחילה הטביחה **או המכירה'** וצ"ב.

והנה לפירש"י עולה, דבכחשא דממילא [דל"ש ע"ז הסברא דמה לי קטלה כולה] קאי דינא דרב ואמרינן בה דמשלם כפל ודו"ה כשעת העמדה בדין, וכן משמע **בפירש"י ס"ד: בד"ה אחייה לקרן כעין שגנב** 'שאם גנב בהמה **והוכחשה** או הוזלה משלם כשעת הגניבה', ואם לא נדחוק דד' רש"י הם רק להו"א ולא למסקנא בע"כ צריך לפרש דהכא איירי בכחשא דממילא דמשלם כשעת העמב"ד, [ולפי **פירוש רש"י בדף ס"ו.** בדין טלאים כדמעיקרא לא נדחה עיקר הדבר למסקנא וכשמשלם בדמים ולא בטלאים הרי הוא משלם בכחש דממילא כדהשתא].

**[ב]:** **ובתוס' בד"ה מה לי קטלה כולה בשם ר"י בפי' השני** דמוכח מהמ"ד דאינה לשחיטה אלא לבסוף דבטביחה לא אזלינן בתר ההיא חשיבתא דההיא שעתא שלאחר הטביחה אלא כפי שוויה שקודם הטביחה, וכ' התוס' דלפירוש זה הדברים אמורים רק בכחשה בידים ולא בכחש דממילא, ועי' **בתוס' רבינו פרץ בד"ה כי קאמר רב בשם ר"י בפי' השני** שהוסיף לבאר לפי פירוש זה 'כיון שהכחשה באה על ידו ודאי יש לו לשלם כעין שגנב דזה לא מיעט הכתוב [שעת] גניבה' וכ' כד' התוס' ההוכחה מהמ"ד אינה לשחיטה אלא לבסוף, ומסיק דלפי' זה הו"מ לאוקמי מילתא דרב בכחשא דממילא, ועי' **ברשב"א הנ"ל** שאחר שהק' על רש"י כנ"ל מסיק כפי' השני של התוס' בשם ר"י [אך לא פי' כן בדעת רש"י].

**ובמהרש"א ע"ד התוס'** כתב דמש"כ התוס' לפירוש זה דבכחשא דממילא משלם כדהשתא אינו לפי האמת לפי פירוש **התוס' בדף ס"ו. בד"ה טלאים כדמעיקרא בשם ר"י** דדברי רב אמורים רק לגבי שוויות הדמים ולא לגבי שנוי הנעשה בגוף הטלה, ודבריהם הם רק לפי ההו"א דאכתי לא ידענו הסברא דטלאים כדמעיקרא עיי"ש, וכ"מ **בתוס' ס"ו. בד"ה טלאים כדמעיקרא בשם ר"י** 'דלענין טלה ונעשה איל או כחושה ונתפטמה **או איפכא** לשלם כפל נמי וכן דו"ה כדמעיקרא', ומפורש כהמהרש"א דהסברא דטלאים כדמעיקרא לפיר"י שייכא נמי לגבי כחש, וכן מבואר בשיטת הרשב"א, דהנה **הרשב"א בדף ס"ה. הנ"ל** מפרש כפי' השני של ר"י ולפי"ז בכחשא דממילא משלם כדהשתא כדכ' התוס' הנ"ל, אמנם **ברשב"א בדף ס"ו. בד"ה טלאים כדמעיקרא** כתב 'דלפי שהיו מעיקרא **בגדלותם** **וקטנותם** שהיו בשעת גניבה שמין אותם', ומבואר דהמסקנא דטלאים כדמעיקרא הוא גם לגבי כחשא דממילא דאזלינן בתר מעיקרא.

והנה **בתוס' בדף ס"ו. הנ"ל** כתבו כמה סברות בבי' החילוק בין שנוי בגוף הבהמה דלא קאי ע"ז דינא דרב לבין שנוי בשויות הדמים דקאי ע"ז דינא דרב, א. משום הסברא דאטו שמינה גנבי מינך כחושה גנבי מינך, דהך סברא שייכא רק לגבי כחושה ונתפטמה ולא לגבי שנוי בשווי הדמים, ב. משום דבלישנא דקרא גוף צאן ובקר נזכרים בפסוק והמשמעות הוא משלם גוף הצאן והבקר כדמעיקרא, ומסקי התוס' 'ואע"ג שעל שעת טביחה בא דו"ה מ"מ כמו כן שעת גניבה גרמה לו שאם אין גניבה אין טביחה ומכירה', והיינו שביארו דבעינן תרתי כדי לחייב על הטביחה, גם את הגניבה וגם את הטביחה, ולכן בכחושה והשמינה אומר לו 'אטו שמינה גנבי מינך' וממילא אעפ"י שבשעת טביחה כבר היתה שמינה אין לחייבו יותר ממה שהיתה בשעת גניבה, ולפי זה תמוה מש"כ התוס' לעיל 'או איפכא' דאף בשמינה והכחישה משלם כדמעיקרא, דאמנם ודאי שאף שעת הגניבה גורמת לחיוב דו"ה אבל הרי ודאי דאף שעת הטביחה גורמת ואם אז כבר היתה כחושה אמאי יתחייב עליה כדמעיקרא וצע"ג.

**[ג]:** **ובתוס' בד"ה מה לי קטלה כולה בשם ר"י בפי' הראשון** פירשו 'מה לי קטלה כולה דאין הולכים בתר הדמים של עכשיו דקנאה בשנוי ואינה של נגנב אלא בתר מעיקרא דהתה שלו וה"ה בקטלא פלגא', וכ' התוס' דלפירוש זה הוא הדין בהוכחשה ממילא אזלינן בתר מעיקרא, והנה אם כוונת התוס' דאף בקטלה פלגא קונה אותה בשנוי וכדאיתא **בדף צ"ד.** דבכחשא דלא הדר הוי שנוי ואינו יכול לומר לו הרי שלך לפניך עיי"ש, ולהכי לא אזלינן בתר השתא כיון שקנאה בשנוי כמו בקטלה כולה, , א"כ תמוה אמאי הוא חייב בכלל על הטביחה ומכירה שאחר ההכחשה והרי שלו הוא טובח שלו הוא מוכר.

ועי' **בתוס' רבינו פרץ בד"ה מה לי קטלה כולה ובשיטמ"ק בד"ה מה לי קטלה כולה בשם תלמידי הר"פ** שכ' כד' התוס' והוסיף 'ואע"ג דמחייב דו"ה אטביחה גם לאחר שנוי זה דלא חשיב שנוי זה לקנותה למימר שלו הוא טובח דאכתי שם הראשון עליה גם לאחר הכחשה שקורין אותה פרה כבתחילה ושנוי גמור נמי לא הוי, מ"מ לענין שלומי לא משלם נמי כדהשתא כיון דאיכא שנוי בגוף הגניבה', ודימה לסברת רבי חנינא **בדף ס"ה:** בטלה ונעשה איל דאע"ג דאינו שנוי לקנות בו מ"מ משלם כפל ודו"ה כדמעיקרא משום דא"ל אטו תורא גנבי מינך דיכרא גנבי מינך, 'והכא נמי שייך למימר כחושה גנבי מינך', וצ"ב רב, דהסברא דאטו תורא גנבי מינך הוא סברא למעט בחיוב הטו"מ שאין לחייבו יותר מכפי שעת הגניבה, שהרי בעינן גם גניבה כדי לחייב על הטביחה ומה שלא היה בשעת גניבה אין לחייב בו על הטביחה, אבל איך נימא להיפך דכיון שהיתה שמינה בשעת גניבה יתחייב על הטו"מ כשעת שמינה אעפ"י שבשעת הטו"מ כבר כחושה היתה וצע"ג, ועיין **בחידושי ר' אריה לייב מאלין סימן פ' סק"ב** מש"כ בביאור דברי רבינו פרץ.

ועי' **בחידושי הגרעק"א ע"ד התוס'** שמפרש לד' רבינו פרץ דמה שהוכיח מקטלה כולה הוא למ"ד דשנוי אינו קונה דודאי אינו משלם כשווי הבהמה אחר קטילתה או מיתתה שהיא נבילה אלא כשוויה לפני שנשתנה גופה והכ"נ בקטלה פלגא, וביאר דאף כוונת התוס' הוא כרבינו פרץ עיי"ש, והדברים דחוקים דבתוס' ובתוס' רבינו פרץ הרי נזכר בהדיא דתליא בהא דקנאה בשנוי ובפרט בד' התוס' שכתבו דלא אזלינן בתר השעה שקנאה בשנוי 'ואינה של נגנב' אלא בתר מעיקרא 'שהיתה שלו', ועוד צ"ב עיקר הדברים לפרש בד' התוס' כסברת רבינו פרץ דהתי' דמה לי קטלה כולה שייך להסברא דאטו שמינה גנבי מינך אטו כחושה גנבי מינך, דהרי מד' **התוס' לעיל בד"ה אנא מפטימנא** מבואר דאכתי לא ידענו מהסברא דטלאים כדמעיקרא [דהוא הסברא דאטו שמינה גנבי מינך כמבואר **בתוס' ס"ו. בד"ה טלאים כדמעיקרא בשם ר"י]**, ובע"כ דהוא סברא אחרת דתליא בדין שנוי קונה וצ"ב רב, , ועי' עוד מש"כ בביאור ד' התוס' **בחידושי הרי"מ בסוגיין בד"ה שמינה והכחישה ובחזון איש חו"מ ב"ק סימן ז' סק"ג תוד"ה מה לי קטלה כולה.**