הלכות יחוד מאוחד
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / יחוד

##### שיעור א - ב

##### הלכות

##### **יחוד**

##### אבה"ע סי' כב

# **שיעורי הלכה**

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

## עיקר איסור יחוד

**הנה** איסור יחוד עם כל העריות מבואר בגמ'
 קידושין (פ:) דילפינן מקרא (א"ר יוחנן משום ר' ישמעאל כי יסיתך אחיך בן אמך וכי בן אם מסית בן אב אינו מסית, אלא בן מתייחד עם אמו ואסור להתייחד עם כל העריות שבתורה) ודעת רוב הפוסקים שיחוד עם כל העריות הוא איסור דאורייתא [רש"י תוס' סמ"ג רא"ש סוף הל' נדה, ודלא כהרמב"ם בפכ"ב מאיסו"ב שאיסור יחוד הוא מדברי קבלה והגר"א נקט בדעתו דהוא דרבנן], אולם יחוד עם ב' נשים מבואר בהרבה פוסקים (רשב"א בתשו' תקפ"ז ובחו"י סי' ע"ג ובחכמ"א בבינ"א סי' קכ"ו) דאסור להתייחד מדרבנן, וכמו"כ יחוד עם פנויה מבואר בגמ' (בסנהדרין כא: ובע"ז לו:) דאינו אלא מדרבנן, דכשאירע מעשה דאמנון ותמר גזרו על יחוד עם פנויה, אולם מ"מ כל זה כשאינה נדה, אבל אם הפנויה היא נדה אסור להתייחד עמה מדאורייתא, כיון שהיא נחשבת כערוה, ולכן פנויה שהיא מבת י"ב שנים ויום אחד אסור להתייחד עימה מדאורייתא כיון שהיא בחזקת נדה, אולם קודם לכן אינה בחזקת נדה והאיסור להתייחד עימה הוא מדרבנן.

**ובספיקות** של איסורי יחוד נקטינן להחמיר,
 דספיקא דאורייתא לחומרא, וגם בדבר שאיסור יחוד בו אינו אלא מדרבנן נקטינן להחמיר, כיון דיש מחלוקת בפוסקים (דבר הלכה סי' טו סעי' א, ובשו"ת שבט הלוי ח"ה סי' רא) האם להחמיר בספיקות כיון שיש לו עיקר מהתורה, ולכן נקטינן בכל ספק באיסור יחוד להחמיר.

## יחוד עם אחותו

**כתב** השו"ע (סי' כב סעי' א) אסור להתייחד עם ערוה
 מהעריות בין זקנה בין ילדה שדבר זה גורם לגלות ערוה, חוץ מהאם עם בנה והאב עם בתו, ומבואר בשו"ע ב' היתרים ביחוד שמקורם במתני' (פ:) דמותר להתייחד עימם, האב עם ביתו והאם עם בנה.

**והנה** השו"ע והרמב"ם (בפכ"ב מאיסו"ב) השמיטו
 דין זה דמותר לאדם להתייחד אם אחותו, אולם הרא"ש (קידושין פ"ד סי' כד) פוסק דמותר להתייחד אם אחותו עפ"י דברי הגמ' (שם פא:) אמר רב יהודה אמר רב אסי מתייחד אדם עם אחותו ודר עם אמו ובתו, והכי קיי"ל (חכמ"א כלל קכו סי"ב, והח"ח בספרו נדחי ישראל פכ"ג סעי' ד) דמותר להתייחד אח עם אחותו *[וידוע המעשה עם החזו"א שהתייחד עם אחותו, ושאלו אותו היאך מתייחד עם אחותו ואינו חושש להבית שמואל שמחמיר כהשיטות שאסור להתייחד עם אחותו, וענה להם החזו"א דאין לנו לסטות מפשטות דברי הגמ' וכן פרשוה הראשונים דעם אחותו מותר להתייחד ואין לנו להחמיר כאחרונים כנגד פשטות דברי הגמ']*.

**ואולם** מבואר בדברי הגמ' דחלוק יחוד בת עם
 אביה ובן עם אמו, מיחוד אח עם אחותו, דיחוד אב עם בתו מותר אפ' בקביעות, אבל יחוד עם אחותו אסור בקביעות כמו שאמרו בגמ' מתייחד אדם עם אחותו ודר עם אמו ועם בתו, שמותר רק להתייחד עם אחותו אבל לא דר עימה (וברש"י שם מתייחד עם אחותו לפרקים, אבל אינו דר עימה תמיד ביחוד אצלה בבית).

**ושיעור** הזמן של קביעות דאסור להתייחד עם
 אחותו, כתב בשו"ת אמרי יושר (ח"ב סי' נד) דעד שלושים יום מותר להתייחד, דמצינו ששיעור לפרקים הוא ל' יום, אולם בשו"ת אגר"מ (אעה"ז ח"ד סי' סד אות ג) חולק עליו בזה, וכתב שאין בדבר שיעור ברור אלא צריך שיהא ניכר שאינו אלא אורח ולא דר בקביעות, וגם בשו"ת שבט הלוי (חלק ה סי' רא) חולק ע"ד האמרי יושר, וכ' דנראה דעד ג' ימים נקרא עדיין יחוד לא דירה, אבל להתיר דירה בקביעות עד ל' יום, יום ולילה, אין לנו. והכי נקטינן דעד ג' ימים מותר להתייחד, ודוקא ג' ימים רצופים אסור להתייחד, וכמו"כ אסור להתייחד גם בבית ההורים יותר מג' ימים, ולכן כשההורים נוסעים חוץ לביתם יותר מג' ימים אסורים להתייחד אח עם אחותו.

## בטעם היתר יחוד באמו ובתו - ונפק"מ לגר שנתגייר

**והנה** ברש"י (שם ד"ה ודר) כתב דהטעם שדר אדם
 עם אמו ובתו, משום דלא תקיף יצריה עלייהו דאהנו ביה אנשי כנסת הגדולה דלא מגרי יצה"ר בקרובתא כמבואר בגמ' סנהדרין (עד.) דביטלו אנשי כנה"ג יצה"ר דעריות בקרובים.

**והקשו** האחרונים (המקנה והפנ"י ועוד) דבגמ' (דף
 פ:) מבואר דהיתר יחוד באמו ובתו הוא מדאורייתא, דילפינן מקרא דכי יסיתך אחיך בן אמך וכו', וילפינן מזה דמותר להתייחד עימם, וא"כ היאך כתב רש"י דהטעם משום דלא תקיף יצרייהו.

**ויש** שכתבו לבאר דרש"י בא לבאר רק מה הטעם
 שהתירו באמו לדור בקביעות, שזה לא למדו מהפסוק שהתיר יחוד באמו, ולכך כתב רש"י הטעם שבטל יצרייהו. אולם באחותו באמת נשאר הדין כבתחילה שמותר יחוד [שמהפסוק שלמדו להתיר יחוד באמו, ה"ה שיש ללמוד להתיר יחוד באחותו], אולם לא הותר משום אנשי כנסת הגדולה לדור בקביעות.

**ובפני** יהושע כתב ליישב דכונת רש"י דהטעם
 משום דביטלו יצה"ר דעריות קאי גם על אחותו דאל"כ אין טעם כלל להתיר ייחוד באחותו טפי מבאחרות, אלא דאפ"ה אין לסמוך על זה לדור עמה בקביעות, משא"כ באמו ובתו דאפילו מקמי אנשי כנה"ג היה מותר להתייחד לכן אחר אהני אנשי כנסת הגדולה, שאין להחמיר בהם אף לדור עימם.

**ובמקנה** כתב לבאר דבאמת בתחילה היה מותר
 יחוד עם אחותו, ובמעשה אמנון ותמר כמו שמצינו שגזרו על הפנויה מחמת אותו מעשה והיא הייתה אחותו, ודאי גזרו גם על היחוד עם אחותו, וזהו שכתב רש"י שכשביטלו יצרא דעריות חזר הדין דמותר לאחותו, אולם רק להתייחד ולא לדור ביחד.

**והנה** בדבר הלכה נסתפק האם מותר להתייחד עם
 אחותו גיורת, וכן האם מותר להתייחד בת גיורת עם אביה, האם ההיתר יחוד משום דביטלו יצרא דעריות וזה רק בקורבא של תורה, או אפ' בקורבה של דם ג"כ בטל יצרא דעריות ומותרים ביחוד, ועוד דאי עיקר היתר יחוד משום דילפינן מקרא, א"כ מותר להתייחד רק עם בתו ואחותו מהתורה, ולפי"ז באחותו גיורת יהא אסור להתייחד. ובאגר"מ (אבן העזר ח"ד סימן ס"ד אות א) התיר להתייחד עם אחותו גיורת, ולמעשה צריך לשאול בזה שאלת חכם.

**ולגבי** דודתו נחלקו הפוסקים האם מותר להתייחד
 משום דבטיל יצרייהו דעריות, ובאגר"מ כתב להקל בזה, אבל פשטות הפוסקים להחמיר בזה.

## בן מאומץ

**ולפי** זה יש לדון האם מותר להתייחד עם בן
 מאומץ וכן עם ילדים מזיווג שני שגידלם מקטנותם, הנה באגר"מ (שם אות ב) כתב להקל בזה אם גידלו מקטנות, וכן בזיווג שני כשנשא אשה שיש עמה בת קטנה וגידלו אותה יחד מקטנות, דבזה ליכא חשש שיבואו לידי עבירה כ"ז שאשתו בחיים, אבל לאחר מיתת אשתו כתב להחמיר בזה. אולם בא"י מקובל מהחזו"א [והיה מכתב ע"ז מכל גדול"י הסטפיילער והגאון מטשבין ועוד], שאסרו להתייחד עם בן מאומץ בכל גווני, וכן ההכרעה בא"י לאסור להתייחד אב עם בת מאומצת ואם עם בן מאומץ, וכן עם ילדים מזיווג שני.

## יחוד עם אם אמו או סבא עם נכדיו

**נחלקו** הפוסקים אם מותר להתייחד עם אם אמו או
 עם בת בתו, שבפתחי תשובה (סק"ב ובסי' כא סק"ה) מביא דדעת הנודע ביהודה (תניינא סי' יח) להחמיר בזה, דכ"מ שהתירו להתייחד הוא דוקא בן עם אמו, אבל האחרונים כתבו דמבואר בברייתא באבל רבתי (פכ"ג) דמותר לגור עם בת בתו, וכן דעת הב"ח דמותר להתייחד עם בת בתו וכן עם כל יוצאי חלציו והכי נקטינן.

## אשתו משמרתו

**ומצאנו** בגמ' ב' אופנים דבהם מותר להתייחד,
 האחד אשתו משמרתו. והשני בעלה בעיר. אולם יש הבדל בין אשתו משמרתו לבעלה בעיר, דבבית שמואל כתב דאשתו משמרתו אי"צ שיהיו דוקא באותו בית, אלא אפילו כשנמצאת בעיר מהני, וכמו ההיתר של בעלה בעיר, אולם להלכה נקטינן דלא כדבריו, וכן משמעות הפוסקים דלא מהני אשתו משמרתו כשאשתו בעיר, ורק אם נמצאת עמו בבית מהני. אולם אם נמצאת בבית מהני אפילו אם היא ישינה [ואפילו שינה חזקה].

**ולפי"ז** אם האשה איננה בבית א"כ יהא אסור
 להתייחד, אולם עדיין יש היתר דפתח פתוח, וכיון שהאשה יכולה לבוא בכל רגע לבית חשיב כפתח פתוח ומותר להתייחד, ואפ' אם הבית נעול, מ"מ כיון שיכולה לפתוח את הבית ה"ז נחשב כפתח פתוח, וא"כ נמצא דכל האיסור להתייחד עם אשה אחרת בביתו, הוא במקום שהוא יודע שאשתו במקום מרוחק שלא יכולה לבוא, או שודאי שלא תבוא בזמן הזה בזה איכא איסור. והיה אפש"ל שהדין של אשתו משמרתו מהני למקום שלבו גס בה, שפתח פתוח לא מהני אבל אם אשתו בבית מותר להתייחד אף בלבו גס בה [ושאני מהיתר דבעלה בעיר שלא מהני בליבו גס בה, כמו שיבואר להלן]. וראיה ברורה לזה דמהני אשתו משמרתו אף בלבו גס בה, דהא כל אדם הנושא אשה ולה בנות מנישואים קודמים ודאי חשיב כליבו גס בהם, ואי נימא שאשתו משמרתו לא מהני בזה אם כן כל יום ויום יהיה להם איסור יחוד [ולגבי היתר דפתח פתוח נחלקו הפוסקים אם מהני בלבו גס בה (הב"ש והח"מ בסקי"ג ובט"ז סק"ח), והדבר הלכה הכריע להקל כדברי הט"ז, ויבואר להלן].

**ונראה** שאף בפרוצים מהני אשתו משמרתו, ומותר
 לאשה להתייחד עם פרוץ כשאשתו שם, דאף שלגבי גויים מבואר בגמ' בע"ז (כה:) דלא מהני מה שאשתו של הגוי משמרתו, מ"מ מוכח בגמרא שדווקא בגויים לא מהני אשתו משמרתו אבל ישראל לעולם מהני לו היתר זה אפילו בפרוץ, דאל"כ אמאי הוצרכו בגמרא שם לבא לעכו"ם [ויש לדון בפרוצים ממש שמתנהגים כגויים גמורים האם בזה מהני אשתו משמרתו או שדינם כעכו"ם גמור].

## בעלה בעיר

**ויש** עוד היתר להתייחד אם נמצא בעלה בעיר,
 והנה נתבאר לעיל דבלבו גס בה אין את היתר של בעלה בעיר, אמנם זה ברור שאם בעלה בבית ואפ' ישן וכדו' מותר, דבזה ודאי לא גרע מאשתו משמרתו דמותר אפי' בליבו גס בה.

**ובטעם** ההיתר של בעלה בעיר מצאנו מחלוקת
 גדולה בפוסקים והיא נפק"מ לכמה דינים, הנה ברש"י בקידושין מבואר דההיתר של בעלה בעיר משום שיראה שמא בעלה יבוא ויעבור שם, ובחכמת אדם (כלל קכו סעי' ו) נקט את דברי רש"י כפשוטם, דטעם ההיתר משום שחוששת שמא יבוא בעלה ויראה אותם מתייחדים, ולכך כתב שאם האשה הולכת למקום שאין בעלה יודע, אסורה להתייחד, משום שבזה אינה יראה כיון שאין בעלה יודע היכן היא נמצאת.

**ועוד** כתב החכמ"א לפי"ז לבאר דהטעם שאין
 היתר בעלה בעיר בליבו גס בה, משום שדוקא כשאין ליבו גס בה מפחדת מבעלה שיראה אותה מדברת עימו, ולכך לא תבוא לידי איסור, אבל בליבו גס בה שאינה חוששת לדבר עמו כיון שהם מדברים מחמת שליבו גס בה, חוששים שמא יבואו לאיסור, ולכך אסורה להתייחד. ועפ"ז כתב החכמת אדם לחדש שאם בעלה שולח אותה לדבר עם פלוני, א"כ בזה אין יראה מבעלה, ואין את ההיתר של בעלה בעיר, ויהא אסור להם להתייחד. וכמו כן נמצא לפי דברי החכמ"א דאם בעלה בעיר אבל יודעת האשה שיקח זמן עד שבעלה יבוא, בזה יהא אסור להתייחד, כיון שאינו יראה מבעלה, ובשבט הלוי (ח"ג סי' רג אות ג) חושש להחמיר כדברי החכ"א.

**אבל** דעת החזו"א (הובא בדבר הלכה סי' ז אות ג) וכן
 מבואר בחיד"א (בשערי יוסף סי' ג, וכ"כ בברכ"י בשיורי ברכה סי' כב) וכן פשטות הפוסקים והגמ', דבעלה בעיר מותר בכל גווני אפ' אם בעלה במקום רחוק, וגם אם בעלה אינו יודע היכן היא מותרים להתייחד, וביאור הדבר משום דסברו דטעם ההיתר דבעלה בעיר הוא משום דאימת בעלה עליה ולא תבוא לידי איסור, ולפי"ז ברור שגם אם בעלה אומר לה ללכת לדבר עם פלוני ובעלה בעיר מותרים ביחוד, וכן מבואר בדברי הרדב"ז (בח"ג סי' תפ"א) להתיר בזה.

**וכ"ז** כשבעלה באותה העיר אימתו עליה, ולא
 תבוא לידי איסור *[ושיעור עיר, הגר"ש הלוי ואזנר כתב דעיר גדולה כמו ניו יורק אין ידוע אם זה נחשב בעלה בעיר, ואם שיירות מצויות בכל אותה העיר מסתמא נחשב כעיר אחת]*, אבל אם הוא בעיר אחרת שוב אין אימתו עליה. ובביאור הטעם דאסור להתייחד בליבו גס בה, כתב החיד"א דכיון דליבו גס בה הרי הוא בידידות עימה ותקיף יצריה, ויש לחוש שיפתה אותה לאיסור אפי' אם בעלה בעיר.

**נמצא** כמה חומרות לדעת החכמ"א שלא יהא
 היתר 'בעלה בעיר'. אבל לדעת החזו"א והחיד"א אין חשש **א.** כשבעלה בעיר אבל אינו יודע היכן היא נמצאת. **ב.** כשהבעל שלח את האשה לדבר עמו. **ג.** כשיודעת האשה שיקח זמן עד שבעלה יכול לבא.

**אבל** זה ברור שגם לפי החכמת אדם כל מה שאסור
 להתייחד הוא דוקא במקום שאין הבעל עשוי לבא, אבל אם עשוי לבא אפי' אם הפתח נעול מ"מ יהא מותר מחמת פתח פתוח, ואף במקום שליבו גס בה ואין את ההיתר של בעלה בעיר, מ"מ אם בעלה יכול לבוא מותר להתייחד [שבמקום הצורך יש להקל בפ"פ בליבו גס בה כמו שיתבאר].

**ואם** בעלה יצא חוץ לעיר והיא חושבת שהוא בעיר אי"צ להודיע לה לכולא עלמא, לפי טעמו של החכמ"א אי"צ להודיע דמ"מ חוששת שמא בעלה יבוא, וגם לדברי החזו"א אי"צ להודיע לה, דכיון שהיא חושבת שבעלה בעיר אימת בעלה עליה.

**מיהו** אם בעלה בבית האסורים או בביה"ח שאינו
 יכול לצאת משם, מבואר בגמ' סוטה (דף כה.) דאין אימת בעלה עליה ואסורים ביחוד, וא"כ גם לפי החזו"א יהא אסור להתייחד עמה אף אם הוא באותו העיר דהא אין אימת בעלה עליה ואסורים ביחוד.

## יחוד עם ב' נשים שאחת מותרת ביחוד

**אסרו** חז"ל להתייחד גם עם ב' נשים דשמא יפתה
 אותה לעבירה ותחפה אחת על חברתה, ונחלקו האחרונים האם מותר להתייחד עם ב' נשים שאחת מהם מותרת לו ביחוד, כגון שאחת מהם אמו או בתו, דבזה אין חשש שתחפה על חברתה כיון שבה אין חשש שיבוא לידי איסור. דעת הנתיבות לשבת (סי' כב) להחמיר בזה, אבל בשו"ת בית שלמה (סי' כב) כתב להקל בזה, וכן הכרעת החזו"א להקל בזה (הובא בדבר הלכה סי' ח אות ג) דכל הנשים שמותר להתייחד עימם, מצילים מהיחוד וגם כשיש עוד אשה מותר להתייחד עמם. וה"ה ב' נשים שאחת מהם בעלה בעיר ומותר להתיחד עמה, מותר מחמת כן להתייחד גם בב' נשים שהאשה השניה אין בעלה בעיר.

## בהיתר דפתח פתוח וטעמו

**כתב** השו"ע (סעיף ט), בית שפתחו פתוח לרשות
 הרבים אין חשש להתייחד שם עם ערוה, ומקור הדברים הם בדברי הגמ' (קידושין פא.) דאם יש פתח פתוח לרה"ר אין חשש יחוד.

**והנה** נחלקו האחרונים (הובא בפת"ש סק"ח) מהו
 פ"פ שמציל מאיסור יחוד, דעת רעק"א (שו"ת סי' קא) והבית מאיר (הובא בשו"ת רע"א שם סי' ק) דפתח פתוח היינו שהפתח פתוח לרה"ר ויכולים העוברים ושבים לראות מה נעשה בבית, אבל אם הפתח סגור, אפי' שאינו נעול ואפי' שפונה לרה"ר אינו חשוב פתח פתוח. אבל בדברי הרשב"א (שו"ת סי' אלף רנא) מבואר דאף אם הפתח סגור אולם אינו נעול חשוב כפ"פ, דכ' הרשב"א בזה"ל "אין יחוד עד שהפתח נעול במנעול" [אכן ברעק"א כתב דיש טעות סופר בדברי הרשב"א, ובב"י הביא את דברי הרשב"א בנוס"א, אבל הרדב"ז ח"א סוף סי' קכ"א והמבי"ט נקטו את דברי הרשב"א דפתח פתוח היינו אפ' פתח סגור אך אינו נעול חשוב כפתח פתוח], וכך נקטו האחרונים להלכה.

**ובביאור** מחלוקתם נראה, דנחלקו בטעם ההיתר
 של פ"פ, דדעת רעק"א דהיתר פתח פתוח הוא דאין חשש שיבואו לידי עבירה דירא הוא שיראוהו העוברים ושבים ברה"ר, ולכך ס"ל דבעינן שיהא הפתח פתוח ממש. אבל הרשב"א סבר [וכן יש לדקדק בדברי הרשב"א בתשו' שם] דהיתר פתח פתוח משום שירא שמא יכנס אדם בלא רשות, ולכן לא יבוא לידי עבירה, ולכן סבר הרשב"א שאי"צ שיהא הפתח פתוח ופונה לרה"ר, אלא כל שאין הפתח נעול ויכול אדם להיכנס בלא רשות, הרי הוא ירא שמא יכנס אדם ונחשב כפתח פתוח [ובספר דבר הלכה (סי' ג אות ו) כתב דאפי' אם אין דרך אנשים לבוא אליו, מ"מ איכא היתרא דפ"פ, והביא מכתב מהחזו"א שכ' בזה"ל "דפ"פ איירי אפ' הוא בטוח שאין אדם נכנס אצלו, שאין לו שום מכיר וריע ואין אדם נכנס אליו, דאימת רבים עליו בטבע אפי' באופן זה"].

**ויש** הרבה נפק"מ בין שיטת רעק"א לשיטת שאר
 האחרונים, כגון אם גר בקומה שניה שאין רואים מרה"ר, דלדברי רעק"א בזה אפילו אם יהיה הפתח פתוח לגמרי אינו מציל מאיסור יחוד, כיון שאין רואים מרה"ר, אבל לפי הרשב"א ודאי מהני, כיון שיכול אדם להיכנס, וחשוב כפתח פתוח.

**והנה** רעק"א והב"מ הביאו ראיה מהלשון 'פתח
 פתוח' שמשמע כפשוטו דהיינו דהפתח פתוח ממש לרה"ר, אבל הפוסקים דחו דבריהם דמצינו בע"ז (סא.) ג"כ את לשון פתח פתוח שמציל לגבי חשש יין נסך, ושם מבואר דאפילו אם הפתח סגור אך אינו נעול חשוב ג"כ כפתח פתוח.

## דין בית פנימי וחיצון - וכמה נפק"מ להלכה היוצאים מדין זה

**עוד** הביא רעק"א ראיה לדבריו דפ"פ היינו
 שהפתח פתוח לרה"ר, מדינא דבית פנימי וחיצון, דהיינו אם אנשים נמצאים בחדר הפנימי ונשים בחדר החיצון, ונכנס אדם לבין הנשים האם יש לחוש לייחוד, ונחלקו בזה בגמ' קידושין (פא.), דעת רב כהנא דאנשים מבחוץ ונשים מבפנים אין חוששים משום יחוד, ואנשים מבפנים ונשים מבחוץ חוששים משום יחוד, אולם אמרו בגמ' דבמתניתא תני איפכא, ולכן סבר אביי דפסקינן דתרוייהו לחומרא ובשניהם איכא איסור יחוד.

**ובריטב"א** ביאר הסברא לדברי הברייתא דאנשים
 מבפנים ונשים מבחוץ אין חוששים משום יחוד, משום שכיון שהאנשים עוברים דרך הבית החיצון אין זה חשוב יחוד דה"ז כפתח פתוח. אבל בדברי רב כהנא מבואר דהחמיר בזה, ופסק אביי להחמיר גם כדבריו, וכן פסק בשו"ע (סעי' ו), וצ"ב מאי טעמא יש בזה איסור יחוד, הרי הפתח פתוח.

**ומזה** הוכיחו רעק"א והבית מאיר דפתח פתוח הוא
 דוקא בפתוח לרה"ר, אבל אם הפתח סגור אף שאינו נעול ויכול כל אדם לפותחו אינו חשוב כפתח פתוח, ודינא דבית פנימי וחיצון איירי כשהפתח סגור, ולכן יש איסור יחוד ואין את ההיתר של פ"פ.

**אבל** באחרונים דפליגי ע"ד רעק"א נתבארו
 תירוצים אחרים על קושיא זו, ויש בזה כמה נפק"מ לדינא.

**א.** הנה בחכמ"א (כלל קכו בבינ"א אות יח) כתב ליישב שכל הדין של פתח לרה"ר דמהני, זה דוקא שפתוח לרה"ר, אבל פתוח לחצר אינו חשוב כפתח פתוח, משום שדוקא שפתוח לרה"ר שיש שם רבים בזה חושש שיכנסו לביתו, אבל בפתוח לחצר שנמצאים שם מעט אנשים, אינו חושש שיכנסו לביתו. ולפי"ז כתב לבאר את האיסור בבית פנימי וחיצון, דמיירי כשהבית החיצון נעול, ורק לבית הפנימי הוא פתוח, ולכך יש בזה משום יחוד, שהבית הפנימי לא עדיף מחצר ולכך אינו חשוב כפתח פתוח. ומדברי החכמ"א עולה נפק"מ לדינא דאף דהיתר דפתח פתוח הוא אפילו בפתח סגור ואינו נעול, אולם כ"ז דוקא במקום שפתוח לרה"ר אבל פתוח לחצר אין את ההיתר של פתח פתוח.

ובחיד"א בשערי יוסף (סי' ד) כתב לדחות את סברת החכמת אדם, דהא הרשב"א מדמה את איסור יחוד לעניין פתח פתוח, לדינא דפ"פ דמועיל להציל מחשש יין נסך, ושם מצינו בע"ז (סא.) דאף אדם אחד מציל, ואפי' אם נמצאים בחצר אנשים שאינם הבעלים של היין, ה"ז חשוב שמירה על היין, ואין חשש שיבוא העכו"ם לנסך.

**ב.** בשו"ת בנין ציון (תשו' קל"ח) כתב לבאר דין זה דבית פנימי וחיצון באופ"א, דבבית פנימי וחיצון יש איסור יחוד אף שהפתח אינו נעול משום שהוא בית המיוחד לנשים, ואין חשש שאדם יכנס לשם שאין אדם נכנס לבית הנשים, ולכן בזה אין את ההיתר של פתח פתוח. והבנין ציון מוכיח את דבריו ממאי דאיתא בגמ' (סוכה דף כה:) דחתן פטור מן הסוכה כל שבעה, והטעם דפטור מן הסוכה, דעת אביי אמר משום ייחוד ורבא אמר משום צער חתן, ופרש"י משום ייחוד דסתם סוכה היו עושין בגגותיהן, ואין דרך ביאה ויציאה שם לרבים תמיד מפני הטורח, ושמא ירד החתן לעשות צרכיו, ויתייחד אחר עם הכלה, עכ"ד. והוכיח הבנין ציון מאריכות דברי רש"י שכתב שאין דרך יציאה לרבים מפני הטורח, שאם אין דרך אנשים להיכנס לשם אפ' כשהפתח פתוח איכא איסור יחוד, ומאותו טעם גם בבית הנשים דאין דרך איש להיכנס לשם, אין את ההיתר של פ"פ.

ולפי"ז נמצא לדינא שאם אדם מלמד כמה נשים שאין צד שאדם אחר יכנס לשם, לדברי הבנין ציון יהא איסור יחוד, רק עדיין יש לסמוך על דעת רש"י (מובא ברמ"א סעי' ה) דכל איסור יחוד הוא רק עם ב' נשים, אבל עם ג' נשים מותרים ביחוד.

אבל המהרש"ם (באהע"ז ח"ב) חולק על בנין ציון, וכתב דאפ' במקום שאין דרך איש ליכנס לשם איכא היתר דפתח פתוח, ודחה את ראייתו מהגמ' בסוכה, חדא דרבא חולק על אביי וס"ל דהפטור של חתן מסוכה הוא משום צער חתן, ומבואר שדעת רבא שאין בזה משום יחוד, ועוד דגם אביי דסבר משום יחוד, אי"ז משום 'איסור יחוד', אלא משום חשד, דהיינו שהבעל יחשוד שמא אחר יתייחד עם כלתו, אבל איה"נ לא יעברו על איסור יחוד. והדבר מוכרח כדבריו, דהרי התם בעלה בעיר ובזה אין איסור יחוד, וא"כ ע"כ הביאור בדברי רש"י דהחתן יחשוד שאחר יתייחד עמה.

**ג.** החיד"א בשערי יוסף כתב לבאר באופ"א, דהאיסור בפנימי וחיצון הוא משום שבזה אינו ירא לעבור עבירה מחמת שהפתח פתוח, דיש לו ס"ס, ספק שמא יכנס לשם אדם מהפנימי, וגם אם יכנס יפתה אותו ג"כ לעבור עבירה, ואינו ירא מה שהפ"פ ולכן בזה אסור [ואף דב' אנשים מותרים ביחוד שאין חשש שמא יעשו שניהם עבירה, זה דוקא בזמן ששניהם נמצאים יחד, אולם הכא דעתה כשהוא לבדו יש איסור יחוד וחששים שיעבור עבירה, אי"ז מציל מה שהפתח פתוח לעוד אחד, כיון שעכשיו אינו חושש כ"כ שהרי אינן ברור לו שיכנס לשם אדם, ואף להצד שיכנס סובר שמא יפתנו לעבור עמו את העבירה, והו"ל כעין ס"ס שלא יכנסו לבית החיצון, ולכך אינו חושש מלעבור עבירה]. ומה שהתירו בכל פתח פתוח, משום ששם חושש שמא יכנסו ב' בנ"א ולא יוכל לפתות אותם לעבור עבירה, והאיסור בבית פנימי וחיצון הוא רק כשהיו ב' אנשים, או שיודע שאין לחוש שיכנסו לשם עוד ב' אנשים. ובדבר הלכה (פ"ג הע' יד) מביא עוד סברא בשם הגרש"ז, דכיון דהיה איתם קודם בבית הפנימי ומכירם, יודע הוא אם יכנסו או לא ופעמים שאינו חושש שמא יכנסו שניהם ביחד, ולכן בזה אסרו חז"ל ביחוד, אבל בשאר פ"פ דמותר משום שחושש שמא יכנסו ב' בנ"א ולכן ירא לעבור עבירה. ונמצא לדינא לפי תי' זה דכל היתרא דפתח פתוח הוא דוקא במקום דאיכא למיחש שיכנסו ב' בנ"א, אבל אם כל מה שירא שמא יכנס אדם אחד ליכא היתרא דפ"פ.

*[ובדבר הלכה כ' עוד לבאר דמסתבר דכל דינא דבית פנימי וחיצון אינו אלא בלילה, דביום מסתבר שדרך בנ"א לעבור לחדר הפנימי דרך החדר החיצון, ולזה אין לחוש שמא יבואו מבית הפנימי לחיצון. אולם לפי"ז ל"ק כלל קושית האחרונים מפתח פתוח, דפתח פתוח קיי"ל דאינו היתר אלא ביום ולא בלילה, ונמצא לפי"ז חידוש דכל איסורא דפנימי וחיצון אינו אלא בלילה ולא ביום, ומסתימת הפוסקים משמע דלא כדבריו דלא כתבו לחלק בזה]*.

**היוצא** מהנ"ל בסיכום הדברים לדינא, **א.** דעת
 רעק"א והבית מאיר דכל היתר דפתח פתוח דוקא שפתוח לר"ה, אבל אם הפתח סגור אין היתר של פ"פ. **ב.** דעת החכמ"א דפתח פתוח אפ' אם הוא סגור, אולם דוקא כשהפתח נמצא ברה"ר דאיכא למיחש שיכנסו בני רה"ר, אבל אם הוא פתוח לחצר אין את ההיתר של פ"פ. **ג.** דעת הבנין ציון דכל ההיתר דפ"פ שיתכן שיכנס לשם אדם, אבל מקום כבית הנשים וכדו' דאין דרך איש להיכנס לשם אין את ההיתר של פ"פ, אבל המהרש"ם חולק ע"ז דאפ' במקום שאין דרך אדם ליכנס לשם ה"ז חשוב כפ"פ. **ד.** דעת החיד"א דפ"פ מותר במקום שיתכן שיכנסו ב' אנשים, אבל במקום דאיכא ס"ס שמא יכנס אדם, ואם יכנס, יכנס רק אדם אחד ליכא היתרא דפ"פ.

**ולמעשה** נקטינן דלא כהרעק"א והב"מ (כן נקט
 החזו"א), וכל פתח שאינו נעול אפ' אם הוא סגור חשיב כפ"פ, אבל כ"ז דוקא במקום שיתכן שיכנס שם אדם, אבל במקום דאין צד שיכנס לשם אדם אין את ההיתר של פ"פ *[וכן הוכיח הבנין ציון, מהא דאמרינן דדבורה ישבה תחת התומר לשפוט את ישראל, והטעם שלא ישבה בבית משום איסור יחוד. והק' הבנין ציון והרי יש פתח פתוח ומה החשש של יחוד, ותי' דכיון שהיתה דבורה צריכה לחקור את העדים, ובאותו הזמן אין רשות לאחר להיכנס לשם, לכן יש בזה חשש יחוד, ולא היה את ההיתר של בעלה בעיר כיון שבעלה היה פותל פתילות לביהמ"ק לכן ישבה תחת התומר שלא יהא יחוד]*.

## אשה שהולכת ליבדק אצל הרופא

**ולכן** אשה שהולכת להיבדק אצל רופא שאין צד
 שיכנס לשם אדם, ה"ז אסור ואין את ההיתר של פ"פ [ובדבר הלכה בסוף פ"ג כתב שגם אצל רופא נכנסים בנ"א]. מיהו אם רק המזכירה והאחות וכדו' יכולה להיכנס אי"ז מציל מיחוד, דהרי איש אסור להתייחד אם ב' נשים, אולם יש את היתרים שהתבארו בשיעור הקודם אם יש צד שתיכנס אשה שמצילה מיחוד כגון שבעלה של אותה אשה בעיר, או שבעלה של הנבדקת בעיר ה"ז מציל מאיסור יחוד.

## פתח פתוח בלילה

**כתב** הפת"ש (סק"ט) בשם הכנה"ג דכל היתר דפ"פ
 הוא ביום ובחצי שעה מהלילה שאז מצויים עוברים ושבים [ומקור הדין הוא מהל' חנוכה דמדליקים עד שתכלה רגל מן השוק שהוא כמו חצי שעה], ובאמת למעשה הדבר תלוי בפלוגתת רעק"א ושאר האחרונים מהו פ"פ, דלפי דעת הרעק"א דההיתר דוקא כשהפתח פתוח לרה"ר ורואים אותם העוברים ושבים ברה"ר, א"כ הדבר תלוי כל מקום לפי ענינו עד מתי נמצאים עוברים ושבים ברה"ר, וישנם מקומות דיש עוברים ושבים אפ' בשעות המאוחרות, אבל לפי שאר האחרונים דפ"פ הוא שהפתח סגור אבל אינו נעול, יהיה הדבר תלוי עד מתי דרך האנשים להיכנס לבית חבירו בלא רשות, ואפ' אם נכנסים לבית חבירו בלא רשות אי"ז אלא ביום אבל בתוך הלילה אין נכנסים [וא"כ אף אם עדיין יש מעט עוברים ושבים, מ"מ לא יהא היתר פ"פ בשעה שכבר אין עשויים בנ"א ליכנס לבית].

**ובשיעור** הלילה, עי' חכמ"א (כלל קכו דין ז) דעד ב'
 או ג' שעות בלילה אין לחוש משום יחוד, ובדבר הלכה (פ"ג סעי' יד) כתב שנשאל החזו"א לגבי בית בעיר בני ברק שהיה הפתח סגור ולא נעול, ואמר דעד עשר בלילה חשוב כפתח פתוח משום דעדיין דרך אדם להיכנס לבית חבירו בלא רשות.

## חלון הפונה לרה"ר

**ובמקום** שיש חלון הפונה לרה"ר או אפ' לבית
 חברו ה"ז מציל מיחוד לכו"ע [ואפילו בלילה כ"ז שיש עוברים ושבים], דה"ז כמו שיש פתח פתוח ממש לרה"ר. והנה בחדר שחלקו ניתן לראות דרך החלון וחלקו א"א לראותו, ונמצא דחלק מהחדר מותר ביחוד וחלקו אסור ביחוד, כתב בספר דבר הלכה (פ"ג סעי' י"ג) שאם נמצאים במקום שניתן לראות מהחלון אין חשש יחוד, ואין חשש שיפתה אותה ללכת למקום שלא יראו אותם, ואם כשיוצאים מהחדר עוברים דרך מקום שא"א לראותם, כתב הדבר הלכה שצריך שהאיש יצא תחילה ואח"כ תצא האשה, שעי"ז האיש יהיה במקום שאין רואים אותם והאשה תהא במקום שרואים אותם, ואין חשש שיפתה אותה לבוא למקום שאין רואים אותם, אבל אם האשה תצא תחילה ותהא במקום שאין רואים מרה"ר, בזה יש לחוש שמא יבוא אחריה האיש ויתייחד עימה.

## בית אחד וכל אחד בחדר אחר, אם נעילת הדלת מצילה מיחוד

**והנה** אם נמצאים בדירה אחת אנשים ונשים אפי'
 בחדרים נפרדים [כבני דודים וכדו'], נחלקו המ"ב והחזו"א האם מותרים ביחוד ע"י שנעל האיש את הדלת, הנה במ"ב (בסי' רלט בשעה"צ ס"ק יז) כתב לגבי האיסור לישן יחידי בלילה, דהישן בחדרו יחידי אף אם יש אנשים בחדרים אחרים שבבית, צריך ליזהר שלא יהיה דלת חדרו נעול, אבל אם יש בחדר אחר בבית אשה לבדה, ועל ידי זה שיהיה פתוח יהיה אסור יחוד, ינעל את חדרו ולא יגיע לו שום ריעותא כי שומר מצוה לא ידע דבר רע, ע"כ. ומבואר במ"ב דאם האיש נועל את חדרו ה"ז מציל מאיסור יחוד. אולם החזו"א (אהע"ז סי' נה) חולק ע"ז, וכתב דאינו מועיל מה שהאיש נועל את עצמו, דמ"מ איכא למיחש שאיש יפתה את האשה, ומסתפק החזו"א האם מועיל שהאשה תנעל את עצמה. ובדבר הלכה כתב ששאלו את החזו"א והתיר שהאשה תנעל את עצמה, שאין לחוש שהאשה תפתח ותפתה את האיש, ולכן בשעת הדחק יש להקל ע"י שהאשה תנעל את עצמה.

## פתח פתוח בליבו גס בה

**בחלקת** מחוקק (סקי"ג) כתב דאם ליבו גס בה, וכן
 בקינא לה בעלה, אין את ההיתר של פ"פ, וכן הוא בתרוה"ד (סי' רמד) וכן הביא הבית שמואל (סקי"ג). אבל הט"ז (בסק"ח) חולק ע"ד, וכתב דכל מה שכתב התרוה"ד לאסור זה דוקא במקום שקינא לה, אבל אם ליבו גס בה או בקרובתו מותר בפ"פ לר"ה, וטעמא דדוקא כשקינא לה, דמשום דפריצותא היא דהרי קינא לה, בזה איכא למיחש דעבדי איסורא, ואין היתר של פ"פ, אבל אם רק ליבו גס בה בזה אין חשש דעבדי איסורא ומותר בפ"פ. והביא הט"ז ראיה נפלאה לזה, דהנה בתרוה"ד נשאלה השאלה אם בעלה בעיר וקינא לה אם חוששים משום יחוד, והשיב דחוששים הואיל וקינא לה ועבדי פריצותא, וכן מצאתי בתוס' בסוטה לענין פתח פתוח וכ"ש כאן עכ"ל התרוה"ד. ועולה מדברי בתרוה"ד דיותר יש לחשוש לאיסור יחוד בבעלה בעיר מאשר פתח פתוח, שהרי כתב דהוא כל שכן. והנה מבואר בגמ' (קידושין פא.) דאם ליבו גס בה לא מהני מה שבעלה בעיר, ואי נימא דלא מהני ליבו גס בה גם בפתח פתוח, היה לגמ' לומר דלא מהני פתח פתוח בליבו גס בה, וממילא היינו למדים מק"ו דאף היתר דבעלה בעיר לא מהני בליבו גס בה, אלא ודאי דוקא ההיתר של בעלה בעיר לא מהני בליבו גס בה, אבל בפתח פתוח גם בליבו גס בה מהני, וכתב הדבר הלכה דנקטינן כדעת הט"ז, ולכן נראה דבמקום הצורך יש להקל כדעת הט"ז דמהני פ"פ גם בליבו גס בה.

**והנה** גם בעסקו אם הנשים וגם בפרוץ כתב
 החיד"א בשו"ת שער יוסף שיש להקל ביחוד אם הפתח פתוח, ויש ראיה מיחוד עם עכו"ם דמותר בפתח פתוח [כמו שהתיר הרשב"א בתשו' אלף רנא].

**ונמצא** לדינא בהיתר של פ"פ דמותר להתיחד אפ'
 שהפתח סגור אך אינו נעול, ובכל גווני מותר אפי' בליבו גס בה, ואפ' בפרוץ, אולם כ"ז דוקא במקום שיש צד שיכנסו בנ"א, וביום ולא בלילה, וכמו שנתבאר לעיל בשיעור הזמן של לילה, ולכן אם נוסעים במכונית לבדם כ"ז שיש עוברים ושבים שיתכן שיראו אותם אין איסור של יחוד [ובדרך כלל בדרכים כמעט בכל כביש עשויים לבא עוד רכבים בכל שעה, וליכא בזה משום ייחוד], אולם מ"מ אם קינא לה בעלה אל תסתרי עם פלוני אין את ההיתר של פ"פ.

**דינים העולים**

א) איסור יחוד עם כל העריות הוא איסור דאורייתא, אבל איסור יחוד אם ב' נשים הוא מדרבנן, וכמו"כ יחוד אם פנויה הוא מדרבנן וכשהיא נדה אסור להתייחד עמה מדאורייתא, ובספיקות גם ביחוד מדרבנן נקטינן להחמיר.

ב) מותר להתייחד עם אחותו, ואסור לדור עמה, ושיעור הזמן בשו"ת אמרי יושר כ' דהוא ל' יום, ובשו"ת שבט הלוי כתב דרק עד ג' ימים והכי נקטינן. האיסור להתייחד עם אחותו בקביעות הוא גם בבית ההורים אם נסעו.

ג) בדבר הלכה נסתפק האם מותר להתייחד אם אחותו גיורת ובאגר"מ מתיר, ולמעשה צריך לשאול בזה שאלת חכם.

ד) אסור להתייחד אב עם בתו מאומצת אף אם מגדלה מקטנות, וכן אם עם בנה מאומץ, וכן עם ילדיו מזיווג שני.

ה) מותר להתייחד נכד עם סבתו וכן האב עם כל יוצאי חלציו.

ו) בהיתר אשתו משמרתו, היינו דוקא כשנמצאת אשתו עמו באותו בית, אולם גם כשאינה בבית כל שיכולה לפתוח את הבית מותר משום נחשב כפתח פתוח, וגם אם ליבו גס בה, יש להקל במקום הצורך, ובעכו"ם לא מהני אשתו משמרתו, ובפרוצים מהני, ויש לדון בפרוצים ממש שמתנהגים כגויים גמורים.

ז) אם נמצא בעלה בעיר מותרים ביחוד, ובחכמ"א כ' דהטעם שחוששת שמא יבוא בעלה ולכן אם האשה הולכת למקום שאין בעלה יודע, אסור להתייחד. וכן אם בעלה שולח אותה לדבר עם פלוני אסור להם להתייחד, אבל החזו"א סבר דהטעם דאימת בעלה עליה ולכן בכל גווני שבעלה בעיר שרי, אבל מ"מ ליבו גס בה אסור. ואם בעלה בבית האסורים או בבית חולים וכדו' אפילו אם הוא בעיר אסורה ביחוד.

ח) כל הנשים שמותר להתייחד עימם מצילים ביחוד גם כשיש ב' נשים.

ט) בית שפתחו פתוח לרשות הרבים אין חשש יחוד, ונחלקו האחרונים מהו פ"פ שמציל מאיסור יחוד, דעת רעק"א והב"מ דהיינו שהפתח פתוח ממש לרה"ר, ושאר האחרונים ס"ל דכל שאין הפתח נעול שרי. ובדעת המתירים מצינו באחרונים כמה חומרות [כ"א כפי ביאורו בבית פנימי וחיצון] א. מהחכמ"א מבואר שדוקא אם הפתח פונה לרה"ר אבל אם פונה לחצר אין היתר פ"פ. ב. בבניין ציון החמיר שבבית הנשים אין אנשים נכנסים ויש שם איסור יחוד והמהרש"ם חולק ע"ז. ג. החיד"א החמיר במקום שאפשר שיכנס רק לאדם אחד ורק אם יתכן שיכנסו ב' אנשים ויותר יש היתר דפ"פ.

י) למעשה נקטינן כהדעה דכל פתח שאינו נעול אפ' אם הוא סגור חשיב כפ"פ, אבל כ"ז דוקא במקום שיתכן שיכנס שם אדם אבל במקום דאין צד שיכנס לשם אדם אין היתר, ולכן אשה שהולכת להיבדק אצל רופא שאין צד שיכנס לשם אדם ה"ז אסור [אא"כ בעלה בעיר], ומה שהמזכירה יכולה להיכנס אין זה מועיל שהרי אסור להתייחד אף עם שתי נשים, אם יש צד שתיכנס אשה שמצילה מיחוד כגון שבעלה של המזכירה בעיר, ה"ז מציל מאיסור יחוד [וכמו שנתבאר בשיעור הקודם שאשה שבעלה בעיר מצלת ביחוד].

יא) כתב הפת"ש (סק"ט) בשם הכנה"ג דכל היתר דפ"פ הוא ביום ובחצי שעה מהלילה, ובחכמ"א (כלל קכ"ו דין ז') כתב דעד ב' או ג' שעות בלילה אין לחוש משום יחוד, ובדבר הלכה (פ"ג סעי' י"ד) כתב שנשאל החזו"א ואמר דעד עשר בלילה חשוב כפתח פתוח. ואם הפתח פתוח ממש לרה"ר אז מותר כל זמן שיש עוברים ושבים ואפילו רק כשיש חשש שמא יעבור שם אדם ג"כ מותר.

יב) ובמקום שיש חלון הפונה לרה"ר או אפ' לבית חברו ה"ז מציל מיחוד לכו"ע, ובחדר שחלקו ניתן לראות דרך החלון וחלקו א"א לראותו, אם נמצאים במקום שניתן לראות מהחלון אין חשש יחוד, וכשיוצאים מהחדר אם עוברים דרך מקום שא"א לראותם האיש יצא תחילה ואח"כ תצא האשה.

יג) נחלקו המ"ב והחזו"א האם מותרים ביחוד ע"י שינעל האיש את הדלת, דעת המ"ב (סי' רל"ט שעה"צ סקי"ז) דמציל מאיסור יחוד, אולם החזו"א (אהע"ז סי' נ"ה) חולק ע"ז, וכתב דאינו מועיל מה שהאיש נועל את עצמו. ומסתפק החזו"א האם מועיל שהאשה תנעל את עצמה, ובדבר הלכה כתב בשם החזו"א שהתיר בזה, ולכן בשעת הדחק יש להקל שהאשה תנעל את עצמה.

יד) פ"פ בליבו גס בה, דעת החלקת מחוקק (סקי"ג) והבית שמואל (סקי"ג) דאינו מועיל, אבל הט"ז (בסק"ח) ס"ל דמועיל ובמקום הצורך יש להקל כדעת הט"ז, גם בעסקו אם הנשים ובפרוץ יש להקל בפ"פ. אולם כ"ז במקום שיש צד שיכנסו בנ"א, וביום ולא בלילה. ואם הפתח פתוח ממש לרה"ר מהני אף בלילה כ"ז שאפשר שיראו אותם, ולכן אם נוסעים במכונית לבדם כ"ז שיש עוברים ושבים שיתכן שיראו אותם אין איסור של יחוד, אולם אם קינא לה בעלה אין את ההיתר של פ"פ.

יחוד אשה אחת וב' אנשים

**כתב** השו"ע (סעי' ה) לא תתייחד אשה אחת אפ' עם אנשים
 הרבה עד שתהא אשתו של אחד מהם שם. ומקור הדברים הוא מהרמב"ם (בפכ"ב מאיסו"ב ה"ח) דס"ל שאשה אחת אסור שתתייחד עם אנשים הרבה אבל אם אשתו של א' מהם שם מותר, דכיון דאשה זו משמרת את בעלה ואין חשש שיעבור עבירה, הרי זה מציל מיחוד לכולם.

**והקשה** המגיד משנה דאיתא במתני' (שם פ:) דמותר לאשה
 להתייחד עם ב' אנשים, ואמאי כ' הרמב"ם דלא תתייחד אשה אחת אפי' עם אנשים הרבה, וביאר המגיד משנה דאמרינן בגמ' (שם) דבפרוצים אפ' עשרה אנשים אסורים להתייחד עם אשה אחת, דכיון דא' מחפה על חבירו חיישינן שכולם יעברו עבירה, וס"ל להרמב"ם דסתם אנשים בזמנינו חשובים כפרוצים, דאמרו בגמ' (פא.) דרב ורב יהודה הלכו בדרך ועברה אשה לפניהם ואמר רב לרב יהודה דל כרעיך [רש"י מהר ללכת שנקדימנה] מקמי גיהנום, ואמר לו רב יהודה והא מר הוא דאמר בכשרים שפיר דמי, ואמר לו רב דזה דוקא בכשרים כגון רבי חנינא בר פפי וחבריו, וס"ל להרמב"ם דה"ה לגבי הדין שמותרת אשה להתייחד עם שני אנשים כשרים שזה דוקא בכגון רבי חנינא בר פפי וחבריו, וממילא בזמנינו כולם חשיבי כפרוצים ולכן אסור להתייחד אשה אחת אפ' אם ב' אנשים.

**אולם** הרמ"א חולק ע"ז ופסק כדעת הראשונים (הרא"ש
 והר"ן) שחולקים על הרמב"ם, ודעתם דאשה אחת מתייחדת עם שני אנשים אם הם בעיר, וסתם אנשים כשרים.

**והנה** הקשו האחרונים סתירה בדברי הרמב"ם דלגבי יחוד
 בבית הקברות כ' הרמב"ם (בפי"ב מהל' אבל ה"י) "ונקבר באשה אחת וב' אנשים", ומבואר דמותר להתייחד ב' אנשים ואשה אחת.

**ונאמרו** בזה כמה תי':

**א.** הכס"מ (בהל' איסו"ב) כתב לתרץ דמה שמחמיר הרמב"ם
 ביחוד עם ב' אנשים, הוא דוקא ביחוד בבית, אבל יחוד בבית הקברות דהוא מקום פתוח כיון שבזה היחוד הוא יותר קל, ס"ל להרמב"ם דאין להחמיר בסתם אנשים לומר שהם פרוצים, ולאסור בב' אנשים ואשה אחת.

**ב.** ובלח"מ (בהל' אבל) כתב לתרץ דבגמ' (פ:) הביאו את דעת
 אבא שאול דסבר דבבית הקברות מותר להתייחד אפ' איש א' אם ב' נשים, דכיון דהוא מקום אנינות ליכא למיחש לעבירה, ואף דבגמ' דחו את דעת אבא שאול דאיש א' אסור להתייחד עם ב' נשים אפי' בבית הקברות, אולם לגבי ב' אנשים ואשה אחת סובר הרמב"ם דבמקום אנינות מותר וליכא למיחש שיעברו עבירה, דאיכא תרתי גם ב' אנשים וגם שהוא מקום אנינות. ובחיד"א (שו"ת שער יוסף סי' ב) כתב ליישב כעי"ז עפ"י דברי המל"מ בהל' סוטה (פ"א ה"ג) דלהרמב"ם הרבה אנשים אינו אלא חומרא בעלמא, ולכן במקום אנינות אפשר להקל.

**והנה** בחלקת מחוקק (סק"ט) נראה מוכח דסתם אנשים אינם
 בחזקת פרוצים אלא הוא רק חשש שהם פרוצים. דבשו"ע (סעי' ו) כתב נשים הרבה עם אנשים הרבה אין חוששים ליחוד. וכ' הח"מ דמסתבר שפרוצים אסור אפילו נשים הרבה ואנשים הרבה [ויעוי' להלן עוד בזה], וכל דינו של השו"ע הוא נפק"מ רק לדעת הרמב"ם. והנה אי נימא שסתם אנשים לדעת הרמב"ם דינם כפרוצים הרבה, א"כ יש ראיה ברורה שאף בפרוצים יש היתר בנשים הרבה ואנשים הרבה, וא"כ איך כתב הח"מ לחלק שלדעת הרמב"ם יהא מותר בנשים הרבה ואנשים הרבה, ואילו בפרוצים כתב דמסתבר להחמיר. ועל כרחך שסתם אנשים לדעת הרמב"ם אין דינם כפרוצים ממש, דאינם אלא בחשש פרוצים ולכך יש להקל במקום שיש נשים הרבה ואנשים הרבה.

**ולפי"ז** יש לבאר היטב דעת האחרונים שכתבו להקל בבית
 הקברות בצירוף דעת הכס"מ דאינו יחוד גמור, או מסברת הלח"מ והחיד"א משום אנינות, ודו"ק.

אנשים הרבה ונשים הרבה בפרוצים

**והנה** הרמב"ם (בפכ"ב מאיסו"ב ה"ח) כתב דנשים הרבה
 ונשים הרבה מותרים ביחוד (וכ"פ השו"ע סעי' ו) ויש לדון האם בכה"ג מותר גם כשהרבה אנשים הם פרוצים, ובספר דבר הלכה (סי' ט ס"י) הביא מהריטב"א דמבואר בדבריו דבפרוצים אין היתר של הרבה אנשים, דהנה אמרינן במתני' (פב.) כל שעסקיו עם הנשים לא יתייחד עם הנשים, והקשו הראשונים במאי איירי, אם באיש א' ואשה אחת אפי' שאין עסקו עם הנשים אסורים ביחוד, ותי' הריטב"א והר"ן דאיירי בב' אנשים ואשה אחת, דבעלמא מותר להתייחד אבל בעסקו עם הנשים אסורים ביחוד "דהוה ליה כפרוץ", ומבואר בזה דבאנשים הרבה ופרוצים אין היתר להתייחד, וכ"כ בחלקת מחוקק (כמו שנתבאר לעיל) דהסברא נותנת דפרוצים הרבה אסור בהרבה נשים, וכן דעת החיד"א (בשער יוסף סי' ב) והחכמת אדם (כלל קכו סעי' ה). ובספר דבר הלכה (שם) כתב לדייק מהרמב"ם להחמיר בזה, אולם הביא דדעת כמה פוסקים להקל בהרבה אנשים והרבה נשים גם בפרוצים (הרדב"ז והעצי ארזים בסק"ט, וכן דייק מהטור והרשב"א).

**ולענין** הלכה נשאר בזה בצ"ע, כיון שנחלקו בזה הפוסקים,
 ומסקנת הפת"ש להחמיר בזה. וכן נראה לדינא ולפי"ז הרבה פעמים נשים שעובדות במקומות שיש שם אנשים שאינם כשרים אף אם יהיו כמה נשים יהיה איסור יחוד, מיהו הרבה פעמים יש אשה שבעלה בעיר וכבר נתבאר לעיל (שיעור א) שאשה שבעלה בעיר מצלת מיחוד א"כ יש להקל מחמת זה וכמ"ש ברדב"ז ח"ג סי' תפ"א.

**ונראה** עוד דסברא פשוטה היא שאם נמצאים שם הרבה
 מאד בני אדם [אפילו רק נכנסים ויוצאים שם] מותר, דאל"כ היאך מצינו ידינו ורגלינו, הא היה לנו לאסור לנשים הרבה להיות במקום שנמצאים שם הרבה אנשים פרוצים ויהיה אסור לאשה להיכנס למשרדים או לחנויות שעובדים שם אנשים שאינם כשרים. ונראה דכל שיש הרבה מאד אנשים לכו"ע אפשר להקל בזה (אמנם י' אנשים אין חשוב הרבה אנשים כמבואר בגמ' שאפילו עשרה פרוצים אסורים להתייחד).

להלכה בזה ובספקות בדרבנן

**והנה** במחלוקת הפוסקים באיסורי יחוד שהם מדרבנן,
 נחלקו הפוסקים (הדברי מלכיאל ועוד) אם אמרינן בזה ספד"ר לקולא (וכמו שנתבאר לעיל שיעור א), דהנה הרמ"א (בסעי' ה) כתב ויש מתירים איש אחד עם הרבה נשים כל שאין עסקו עם הנשים, והיא דעת רש"י בביאור המשנה (שם) שמה שהחמירו במי שעסקיו עם הנשים הוא שלא להתייחד עם נשים הרבה, דאילו איש אחרינא אינו אסור אלא עם שתי נשים, אבל עם שלש נשים מותר. ואף שהרבה ראשונים ביארו המשנה בדרך אחרת ומבואר דלא ס"ל כרש"י, מ"מ פסק הרמ"א כרש"י ולא הביא חולק, וביאר הדברי מלכיאל דכיון דאיסור יחוד מה"ת אינו אלא באיש אחד ואשה אחת, לכך בהרבה נשים שאי"ז אלא דרבנן כל שיש מחלוקת הפוסקים ספיקא דרבנן לקולא ומותר. אבל בשבט הלוי (ח"ה סי' רא) פסק להחמיר, וכ' דבספק יחוד אף ביחוד דרבנן יש להחמיר כיון דאיסור עריות חמיר טפי, ומ"מ בשעת הדחק מיקל באיש א' וג' אנשים כיון דיש הרבה דסוברים כדעת רש"י, ויש להקל אפי' בפרוצים.

**ובספר** דברי סופרים כתב להוכיח מדברי התוס' רא"ש
 להחמיר באיסורי יחוד מדרבנן, דהנה נחלקו בגמ' (פא:) רב אסי ושומאל אם מותר להתייחד עם אחותו, וכתב התוס' רא"ש דצריך להחמיר בזה, דאע"ג דהוה מחלוקת באיסור יחוד דרבנן, מ"מ איסור יחוד עיקרו דאורייתא ויש להחמיר בספיקו.

**אולם** נראה דאין להוכיח מדברי התוס' רא"ש, דדין זה
 להחמיר בכל איסור דרבנן דספיקו מה"ת מצינו מחלוקת גדולה (והארכנו בזה בשיעורי שביעית), דברא"ש במכות (פ"א סי' ג) מבואר דאין להחמיר בדבר של ספק דרבנן אף בעיקרו מדאורייתא, ולכן נראה דאין לדחות את דברי מלכיאל דס"ל להקל בספיקות באיסור דרבנן ביחוד.

פרוץ א' וכשר א'

**ולגבי** הדין ששתי אנשים מותרים ביחוד עם אשה אחת
 בכשרים אבל לא בפרוצים, יש לדון בפרוץ אחד וכשר אחד. ונחלקו בזה האחרונים האם חשיבי כב' אנשים להתיר ביחוד, ויעויי' בפת"ש (סק"ד) שהביא דעת השב יעקב להחמיר בזה וכן דעת הנו"ב, ודעת המהרש"ל להקל בזה משום שהפרוץ אינו חוטא בגלל כשר והכשר מתבייש מהפרוץ, ובחזו"א (אעה"ז סי' לה) מסתפק בזה ואינו מכריע.

**ובשני** כשרים ופרוץ א' פשטות הפוסקים להקל בזה, דאף
 המחמירים בפרוץ א' וכשר א', טעמם דכל ההיתר בשתי אנשים הוא שלא יתרצו שניהם לעבירה ולכך אחד מציל את חבירו, אבל בכשר ופרוץ אף שהכשר מציל מהפרוץ שהכשר לא יתרצה לעבירה, אבל הפרוץ אינו מציל את הכשר שהרי, אם יעבור הכשר עבירה הפרוץ ודאי יתרצה לעבירה, ומעתה בב' כשרים ופרוץ א' יש להקל, שהרי הכשר לא יעבור איסור מחמת חבירו הכשר.

**עוד** נחלקו הפוסקים אם מותר לאשה להתייחד עם שתי
 אנשים שאחד מהם גוי, דהנה איסור יחוד עם העגוי אינו מחשש שתתפתה לעבירה דאין חוששים שהאשה תתפתה לגוי והטעם שאסור להתייחד עמו הוא מחשש אונס, ומחמת זה ס"ל להשב יעקב שמותר לאשה להתייחד עם גוי אחד וישראל אחד משום דבכה"ג אין חשש שיאנוס אותה העכו"ם כיון שנמצא עימו ישראל, והישראל לא יעבור עבירה דמתבייש מהעכו"ם, אולם הנו"ב מחמיר גם בזה. ולמעשה צ"ע בזה בפרוץ וכשר האם מותרים ביחוד, ובעכו"ם וכשר בחזו"א משמע דנוטה קצת להקל בזה אבל מסיים בצ"ע.

מיהו נחשב לפרוץ

**ובגדר** מיהו פרוץ, הנה החזו"א (באגרות ח"ב) כתב דאלה
 שיש להם דעות כפרניות ואינם הולכים בדעת ישראל הם בכלל הפרוצים, ובשבט הלוי החמיר הרבה שכל' אדם שמסתכל בטלוויזיה וכדו' הוא בכלל פרוץ. ובחכמ"א (כלל קכו סעי' ה) כתב דפרוץ היינו אדם שעובר איסורי תורה ולאו דוקא איסור עריות הרי הוא נחשב פרוץ, ויעוי' בספר דבר הלכה שכתב ששמע מחכם אחד דהוא דוקא כשפורק עול מצוות מעליו ועובר עבירה ידועה זה נחשב פרוץ, אולם אם נכשל בפ"א אינו חשוב כפרוץ, דיסוד הדין לאסור ביחוד במי שעובר עבירה הוא מטעם דחזינן שפרק עול אדוניו מעליו וכל אשר יחפוץ יעשה, ולא איכפ"ל לעבור עבירות, ולכן חוששים בו יותר שיעבור איסור.

עסקו עם הנשים בנשים הרבה

**ובדין** עסקו עם הנשים [ולהלן יתבאר גדר עסקו עם הנשים] אם
 יש להקל באנשים הרבה ונשים הרבה, הנה כבר נתבאר לעיל שכמה אחרונים החמירו בפרוצים באנשים הרבה ונשים הרבה, ויש לדון מה הדין בעסקו עם הנשים ומהריטב"א מבואר להחמיר בזה, דהא כתב [הובא לעיל] דחשיבי כפרוצים, אולם בחקרי לב (אהע"ז סי' יט) כ' להקל בזה, דס"ל שכל אותם ראשונים שביארו המשנה שם גבי עסקו עם הנשים באופ"א ודאי חולקים על הריטב"א שאין להחשיב מי שעסקו עם הנשים כפרוצים, דהנה ר"ת כ' לבאר המשנה שמה שהחמירו בעסקו עם הנשים יותר משאר בנ"א איירי באשתו משמרתו דבעלמא מהני ובעסקו עם הנשים לא מהני, ודעת הרמב"ם שאין חילוק כלל בין עסקו עם הנשים לאיניש דעלמא, והתנא בא לאשמועינו אדרבה דלא נימא דעיסקו עם הנשים קיל יותר קמ"ל דמ"מ אסורים ביחוד, וכן משמעות השו"ע (סעי' ז) וכן כתב בט"ז (בס"ק י).

גדר עסקו עם הנשים

**וגדר** עסקו עם הנשים אין הכוונה למי שפרוץ מחמת עסקו
 עם הנשים, דמבואר בגמ' דמקיז דם חשוב עסקו עם הנשים וכן מלמד תינוקות שהנשים מביאים את התינוקות אליו ואפילו אם הוא כשר באדם מ"מ חשיב עסקו עם הנשים, ומכח זה הקשה בספר עצי ארזים על הריטב"א שהחמיר בעסקו עם הנשים שדינו כפרוץ, דבגמ' איתא דרבי חנינא בר פפי וחבריו כשרים ומותרים ביחוד, והרי הוא היה מוכר סלים לנשים והיה עסקו עם הנשים, ומ"מ מותר ביחוד, ומבואר דבעסקו עם הנשים מותרים ביחוד עם נשים הרבה, וכ"פ בדבר הלכה להקל בזה.

**דינים העולים**

א) כתב השו"ע שאסור להתייחד אשה אחת אפי' אם אנשים הרבה, ומקור הדברים הוא מהרמב"ם שדעתו דאנשים בזמנינו חשיבי כפרוצים והרמ"א חולק ע"ז ופסק כדעת הראשונים דסתם אנשים כשרים.

ודעת הכס"מ שביחוד במקום פתוח, אף להרמב"ם שרי בב' אנשים, ודעת הלח"מ והחיד"א דבמקום אנינות מותר. מיהו בפרוצים ממש אין להתיר ביחוד באלו האופנים [היינו במקום פתוח או באנינות] שדוקא בסתם אדם יש להקל משום שאף להרמב"ם אינם אלא כספק פרוצים.

ב) אנשים הרבה ונשים הרבה מותרים ביחוד, ובפרוצים דעת הח"מ ועוד אחרונים דאסור, אולם דעת הרדב"ז והעצי ארזיםלהתיר, ולעניין דינא יש לחשוש בזה, והוא מצוי הרבה במקומות עבודה וכדו', מיהו בהרבה מהמקרים יש אשה אחת שבעלה בעיר והיא מצילה על כולם, ועוד נראה דאם נמצאים שם הרבה מאד בני אדם [אפילו שנכנסים ובאים שם] מותר.

ג) מחלוקת הפוסקים באיסורי יחוד שהם מדרבנן, דעת הדברי מלכיאל דאמרינן בזה ספד"ר לקולא, אבל בשבט הלוי כ' דיש להחמיר כיון דאיסור עריות חמיר טפי, וכן הביא הדברי סופרים מהתוס' רא"ש להחמיר. ונראה שאין ראייתו ראיה, ולכן נראה דאין לדחות את דברי מלכיאל דהיקל בספיקות באיסור דרבנן ביחוד.

ד) בפרוץ אחד וכשר אחד דעת השב יעקב להחמיר דאין היתר של ב' אנשים ואשה אחת וכן דעת הנו"ב, ודעת המהרש"ל להקל, ובחזו"א (אעה"ז סי' ל"ה) מסתפק בזה ואינו מכריע וצ"ע למעשה, ופרוץ אחד ושני כשרים פשטות הפוסקים להקל בזה.

וגוי וישראל, דעת השב יעקב דיש להקל בזה, אולם הנו"ב מחמיר גם בזה. ובחזו"א משמע דאפשר להקל בזה.

ה) וגדר פרוץ, בחזו"א כתב דאלה שיש להם דעות כפרניות ואינם הולכים בדעת ישראל הם בכלל הפרוצים, ובשבט הלוי החמיר בכל אדם שמסתכל בטלוויזיה וכדו', ובחכמ"א כתב דפרוץ היינו אדם שעובר איסורי תורה, ובדבר הלכה כתב ששמע מחכ"א דהוא דוקא כשפורק עול.

ו) ובעסקו עם הנשים [והיינו אף אדם כשר] עם אנשים הרבה, בריטב"א מבואר להחמיר בזה, אולם בחקרי לב מבואר להלכה להקל בזה וכ"פ בדבר הלכה.

יחוד בדרך ובלילה

**הרמ"א** (סעי' ה) אחר שהביא את שיטת הרא"ש שאשה
 מותרת להתייחד עם ב' אנשים כשרים, כתב דכ"ז הוא בעיר, אבל בשדה, או בלילה אפי' בעיר, בעינן שלושה אפי' בכשרים. ומקור הדין הוא מדברי הגמ' (קידושין פא.) אמר ר"י אמר רב ל"ש אלא בעיר, אבל בדרך עד שיהיו ג', שמא יצטרך אחד לנקביו ונמצא אחד מתייחד עם הערוה.

**והנה** בדרכי משה (סק"א) הביא דברי רבינו ירוחם
 (נתיתב כג ח"ב דף קצב ע"א) דכתב שדוקא כשהלכו ב' האנשים לשמור על האשה, בזה חיישינן שאם ילכו רק ב' אנשים יצטרך א' לנקביו ויבואו לידי איסור יחוד, אבל אם האנשים הולכים סתם בדרך ואשה הולכת עימם, לא חיישינן ליחוד כששניהם כשרים, שאם יצטרך א' לנקביו גם השני ילך עמו ולא יבואו לידי יחוד, דלא חיישינן שיעברו במזיד על איסור יחוד, ורק כשהולכים לשמור עליה חיישינן שמא בשוגג ישאר אחד עמה דהרי הלכו לשמור עליה.

**וכתב** הדרישה (סקי"ב) דלדברי רבינו ירוחם יש ליישב
 המנהג שהנשים לקוחים איתם תינוק או תינוקת (ושיעור תינוק הוא מגיל ו' עד ט' שנים) כשנוסעים עם העגלון הערל, משום שכשתצטרך היא או התינוק לנקבים, תלך היא עם התינוק ולא יבואו לידי יחוד.

**אולם** בבית שמואל (סק"ט) כתב דמדברי הראב"ד
 (בעה"נ שער הפרישה ז.) משמע דלא כרבינו ירוחם, דכתב דמהאי טעמא שאמרו בגמרא שבדרך צריך שלשה שמא יצטרך אחד לנקביו, כמו כן בלילה צריך שלשה אפילו בעיר שמא אחד מהם ירדם ויבא השני לעשות איסור. ומבואר דחיישינן שיבא לעבור איסור ואין זה רק חשש שמא יתייחד, וא"כ אף כשאין הולכים לשמור את האשה יש חשש שאחד יצטרך לנקביו ויבא השני לעשות איסור, ועל כן מסיק דלא כדברי רבינו ירוחם ואף כשאין הולכים לשמור את האשה צריך ג' אנשים [ומדברי הראב"ד יש להביא ראיה למש"כ המהרי"ל דסקין (קונטר"א אות רו) דשיעור יחוד הוא אפי' רגע אחד, דהרי מבואר מהראב"ד שחוששים שמא כשאחד מהם ירדם יבא השני לאיסור, ואף שיכול להעירו וא"כ לא יתייחדו אלא רגע א', ומוכח מזה דאף רגע א' איכא איסור ביחוד כיון שמחמת אותו רגע ימשך לעשות עבירה].

**וכתב** הבית שמואל שגם אסור לאשה לילך לדרך עם
 תינוק או תינוקת, דזה לא מהני דבעינן דוקא ג', והביא דכן כתב המהרש"ל (הובא בב"ח ד"ה ומ"ש) דלא כדברי הדרישה, וכן משמע מסתימת הרמ"א, דסתם דבריו בשו"ע וכ' דבדרך ובלילה בעינן ג' אנשים, ומשמע דבכל גווני בעינן ג'.

**והנה** משמעות דברי הב"ש דתלה את דינו של
 הדרישה בהליכה עם תינוק, בדברי רבינו ירוחם, אולם בחכמת אדם (כלל קכו סעי' ה) מבואר דאפי' אי לא פסקינן את דברי הרי"ו ואף שלא הלכו לשמור את האשה בעינן ג' אנשים בדרך, מ"מ כשהולכת אשה עם תינוק או תינוקת סגי בהכי ומותר, וז"ל החכמת אדם, וכל זה בעיר אבל בשדה או בלילה אפילו בעיר אפילו כשרים בעינן דוקא שלושה אנשים, דחיישינן שמא יצטרך אחד לנקביו וילך ממנה ותשאר היא עם אחד, ולפי זה דוקא כשילכו עמה לשמור אותה אם כן השני מחויב לשמור אותה, אבל אם אין הולכין לשמור רק בהזדמן בעלמא מותר אפילו רק שני אנשים, דאם יצטרך אחד לנקביו אז גם השני ילך עמו ותשאר היא לבדה, דהא לא חיישינן שמא ישאר אחד עמה במזיד דהא בעינן דוקא שיהיו אנשים כשרים, ולא יעבור במזיד. וכן בלילה לא מהני שנים אפילו כשרים, דחיישינן שמא יישן אחד מהם וישאר השני עמה, אף על גב דאפשר לו להקיץ חבירו שהרי מיירי בכשרים, מכל מקום ביני לביני מתיחד עמה. אך האחרונים כתבו דאפילו אם אינם הולכין עמה לשומרה אסור אלא דוקא בשלושה אנשים, ולכן נתפשט המנהג דהנשים לוקחין עמהם תינוק או תינוקת בדרך דאז כשתצטרך היא או התינוק לנקביו תלך היא עם התינוק, ע"כ. ומבואר בדבריו דאחר שהביא את השיטות דגם אם אין הולכים לשומרה בעינן ג' אנשים, כתב כהמנהג דהנשים לוקחין עמהם תינוק או תינוקת בדרך, ומשמע דלכו"ע מהני. והטעם משום שבזה ודאי תלך האשה עם התינוק ולא יהיה יחוד וכן דעת הט"ז (ס"ק ט).

**נמצא** בזה ג' שיטות. **א.** דעת רבינו ירוחם דבעינן ג'
 אנשים בדרך דוקא כשהולכים האנשים לשמור את האשה, אבל בלא"ה סגי בב' אנשים. והדרישה כ' דלדבריו מותר לילך בדרך באשה ותינוקת. **ב.** דעת השו"ע דסתם בזה, דס"ל דבכל גווני בעינן ג' אנשים, וכ' המהרש"ל דה"ה דאסור באשה ותינוקת. **ג.** דעת החכמת אדם דאף לחולקים על רבינו ירוחם, מותר באשה ותינוקת, שאם יצטרך אחד מהם לנקביו ודאי ילך עמו השני.

**עוד** מצאנו חידוש בשב יעקב (אהע"ז סי' יט) להתיר
 במקום ששני אנשים הלכו בדרך ולא הייתה כוונתם כלל לילך עם האשה, שבזה אי"צ שלשה. וראייתו מדברי הגמ' (פא.) דרב ורב יהודה הוו קאזלי באורחא, הוה קאזלא ההיא אתתא קמייהו, א"ל רב לרב יהודה דל כרעיך מקמי גיהנם, אמר ליה, והא מר הוא דאמר בכשרים שפיר דמי, ע"כ. והק' השב יעקב דמבואר דאי היו חשיבי כשרים היה סגי בב' אנשים, והרי המעשה היה בדרך, ובדרך בעינן ג' אנשים להתיר ביחוד. ותירץ השב יעקב דכל האיסור בדרך הוא דוקא כשהתכוונו לילך יחדיו [אפי' שאין הולכים לשמור עליה] בזה יש איסור יחוד, אבל אם נמצאת אשה בדרך וב' אנשים הולכים לדרכם ונפגשו, בזה לא חיישינן לאיסור יחוד בב' אנשים, משום שאם יצטרך אחד לנקביו גם השני ילך עמו ולא יתייחד עם האשה.

**מיהו** הפוסקים לא הביאו דברי השב יעקב [ויש תי'
 אחרים בישוב קושיית השב יעקב, עי' בב"מ שהאריך בזה], ולהלכה נקטינן דבדרך בכל גווני בעינן ג' אנשים, ואם האשה הולכת עם תינוק נחלקו הפוסקים, ויש להקל עפ"י שנתבאר בשיעור הקודם דיש להקל בספיקות דרבנן באיסור יחוד.

שומרים שנרדמו אי חשיבי שומרים

**והנה** בלילה מבואר דבעינן ג' אנשים משום שאם יהיו
 רק ב' אנשים חיישינן שמא א' ירדם יבואו לידי איסור יחוד, ויש לדון אם נמצאים ג' אנשים ונרדמו שנים מהם אם יש להקל בזה, דעתה אין כאן שמירה כלל שהרי נרדמו השומרים [ומזה שאם היו שנים הצריכו עוד אחד שמא ירדם, מוכח שבשעה שהוא ישן אינו שומר]. אכן בראב"ד (בבעה"נ) יש ראיה להתיר גבי כלה שאסורה ביחוד [חופת נדה] שהצריך ב' שמירות בלילה, ומבואר שם שאף כשכולם ישנים מהני. והטעם בזה הוא שדוקא אחד שנרדם אינו חושש שיתעורר ולכך אינו נחשב שומר, אבל כששנים ישנים ירא הוא שמא אחד מהם יתעורר ולכן הוי שמירה. ובאשתו משמרתו מבואר במאירי שאף כשאשתו ישנה מהני, דאין אשה מתקנאת אלא בירך חברתה ואינה ישנה כראוי, ולכך אף כשהיא ישנה נחשבת כשומר לעניין יחוד.

יחוד בלילה או בדרך עם ג' נשים

**שיטת** רש"י (פב.) מבואר דאיש א' מותר להתייחד עם
 ג' נשים באין עסקו עם הנשים, אבל בעסקו עם הנשים אסור אפ' בג' נשים, והובא בשיעור הקודם מהדברי מלכיאל דיש להקל ולסמוך על שיטת רש"י [וכבר נתבאר דעסקו עם הנשים הוא אפילו בכשרים, ומבואר בגמרא שהוא כגון 'ספר' שדרך הנשים להביא את בניה להסתפר שם, וכן מקיז דם וכן צורף שעסקו בתכשיטי נשים, וכובס, וכן אופה. ולכאורה גם חנווני נחשב כעסקו עם הנשים, וכן חייט].

**ויש** לדון לדעת רש"י כשהולך איש אחד עם כמה
 נשים בדרך או בלילה, האם סגי בג' נשים, ובב"ח כתב דבזה בעינן ד' נשים, דאם יהיו רק ג' נשים שמא תצטרך א' לנקביה ונמצא מתייחד עם ב' נשים ואסור, ולכן בדרך ובלילה בעינן ד' נשים שגם אם תצטרך אחת לנקביה ישארו ג' נשים. אולם בדבר הלכה (סי' יא אות ו) כתב להוכיח מדברי המהרש"ל דגם בדרך סגי בג' נשים, דמבואר להלן (סעי' י) דמותר להתייחד עם שתי יבמות או שתי צרות או אשה וחמותה דכיון ששונאות זו את זו לא חיישינן שאחת תחטא והשניה תחפה עליה, וכתב המהרש"ל דגם בדרך או בשדה מותר ללכת עם שתי נשים ששונאות זה לזה, דלא חיישינן שתצטרך אחת לנקביה ונמצא מתייחד עם הערוה, משום שאם תצטרך אחת לנקביה גם השניה תלך עמה, שדוקא בב' אנשים חיישינן שילך אחד והשני ישאר עם האשה, אבל באשה לא חיישינן שהיא תשאר ותתייחד. לפי"ז כתב בדבר הלכה דגם באיש אחד וג' נשים, לא חיישינן בדרך, משום שגם אם תצטרך אחת לנקביה ילכו ב' הנשים האחרות עמה ולא יבואו לידי יחוד, אולם בלילה דשם החשש שמא תרדם אחת מהם בזה לכו"ע צריך שיהיו ד' נשים להתיר ביחוד.

בלילה בנשים ששונאות זא"ז

**ובב'** נשים שונאות זו את זו, מבואר בפוסקים שאף
 בלילה מהני ואין צריך עוד שמירה, דכיון ששונאות זו את זו אף אם תרדם אחת לא חיישינן שיבואו לעבירה, משום שעדין יראה שמא תתעורר חבירתה ולא תחפה עליה, ולכן לא תבוא לידי עבירה.

ליבו גס בה ופרוץ בג' נשים

**והנה** החכמת אדם (כלל קכו סעי' ד) כתב שליבו גס בה
 יהא אסור להתייחד עם ג' נשים, דלא גרע מעסקו עם הנשים שכתב רש"י דאסור עם ג' נשים, אולם בדבר הלכה (סי' י אות ד) הביא דיש לדון בזה (כ"כ לדייק מדברי העצי ארזים), דברש"י מבואר שהטעם שבעסקו עם הנשים אסור להתייחד עם ג' נשים הוא 'לפי שלבו גס בהו וכולן מחפות עליו', וא"כ יש לומר שדוקא בעסקו עם הנשים לא מהני ג' נשים, דכיון שצריכות לו חיישינן שמא יחפו עליו, אבל כשאין הם צריכות לו יש לומר דאין חשש. ולכן אין הדין ברור האם יש להחמיר בליבו גס בה.

**ומדברי** הבית שמואל (יובא להלן) יש לדייק דאפי'
 באדם פרוץ יש להקל בג' נשים, דלא חיישינן שיעבור עבירה עם שלושתן כמו שיבואר להלן, אולם בדבר הלכה הביא מהמקנה להחמיר בזה, וא' כשר וג' פרוצות יש להקל.

אנשים הרבה ונשים הרבה

**כתב** השו"ע (סעי' ו) דאנשים הרבה ונשים הרבה אין
 חוששים ליחוד, ונחלקו האחרונים מה נחשב הרבה, דעת הט"ז (סק"ד) דב' אנשים וב' נשים חשובים הרבה ושרי אפילו להרמב"ם, אולם דעת הבית שמואל (סק"ח) דלשיטת הרמב"ם רק ג' אנשים וג' נשים חשובים כהרבה ובזה מותר. ובג' פרוצים מבואר בבית שמואל (סק"ט) ובחלקת מחוקק (סק"ח) דאין היתר של הרבה אנשים והרבה נשים, ורק בפרוץ א' וג' נשים מותר כמו שנתבאר לעיל, והטעם כמבואר ברא"ש דלא חיישינן שאיש אחד יעבור עבירה עם כולם, אבל בג' פרוצים וג' כשרות חיישינן שג' האנשים יעברו עבירה [נמצא דגבי פרוצים לפעמים עדיף יותר פרוץ אחד יותר מב' פרוצים, שאם היה רק אחד היה מותר לג' נשים להתייחד עמו, אבל אם יש עוד פרוץ עמו נהפך לאיסור].

דינא דבית פנימי וחיצון

**עוד** כתב השו"ע (סעי' ו) **היו האנשים מבחוץ והנשים
 מבפנים, או אנשים מבפנים והנשים מבחוץ, ופירשה אשה לבין האנשים או איש אחד לבין הנשים, אסורים משום ייחוד.** ומשמע דוקא אחר שפירש אחד מהאנשים לבין הנשים או האשה לבין האנשים יש איסור, אבל כל זמן שלא פירשו אין איסור של בית פנימי וחיצון, והיא שיטת הטור, והרמב"ם (פכ"ב איסו"ב ה"ח).

**ובבית** שמואל (סקי"א) הקשה מהו האיסור כשפירשה
 האשה לבין האנשים, הרי לאשה אחת מותר להתייחד עם אנשים הרבה, ורק להרמב"ם יש איסור דס"ל דסתם אנשים הם פרוצים, וא"כ הרמ"א דלא ס"ל כהרמב"ם היה לו לומר דליכא איסור כשפירשה האשה לבין האנשים. וכתב דצ"ל דדינא דפירשה האשה בבית פנימי וחיצון איירי בפרוצים, ולכן אסור לאשה להתייחד עם האנשים. עוד הקשה הב"ש בדינא דפירש האיש לבין הנשים דאסור, מהא דפסק הרמ"א לעיל (סעי' ג) כדעת רש"י שאיש אחד מותר להתייחד עם ג' נשים, וא"כ היה לרמ"א להשיג כאן על השו"ע שאין איסור באיש שנכנס בין הנשים. ותי' הב"ש דאיירי הכא באיש שעסקו עם הנשים, דגם לשיטת רש"י אסור להתייחד עם ג' נשים [ומדברי הבית שמואל יש להוכיח מה שנתבאר לעיל דלפרוץ מותר להתייחד עם ג' נשים לשי' רש"י, דבפירשה אשה אחת לבין האנשים כתב הב"ש דאיירי בפרוצים, ולמה בפירש איש אחד לבין הנשים שינה וכתב דאיירי באיש שעסקו עם הנשים ולא כתב ג"כ דאיירי בפרוץ, אלא ודאי דלאיש פרוץ מותר להתייחד עם ג' נשים, ורק בעסקו עם הנשים אסור להתייחד עם ג' נשים שמא תחפה עליו וכמשנ"ת (כן הוכיח הדבר הלכה)].

**אולם** שיטת רש"י (פא. ד"ה ונשים) דאיסורא דבית
 פנימי וחיצון, אינו כשנכנס האיש לבין הנשים או האשה לבין האנשים, אלא אפי' אם נמצאים האנשים בבית הפנימי והנשים בבית החיצון, אסור. ופירש רש"י טעם האיסור דחיישינן שמא יצא אחד מהם ויתייחד עם הנשים. ולדברי רש"י מיירי בכל מקום שיש איסור יחוד אם יכנס האיש למקום הנשים, כגון שיש רק ב' נשים [ואין להם שמירה] או בלילה אף בג' נשים, וכן בעסקו עם הנשים אפילו ביותר מזה, וכן להיפך החשש שתכנס אשה לבין האנשים מיירי ביש רק איש אחד או בפרוצים.

**והנה** אף שהשו"ע הביא רק את שיטת הרמב"ם ולא
 הביא את שיטת רש"י, מ"מ החלקת מחוקק (סק"י) הביא את שיטת רש"י וכן הוא בב"ש (סקי"א), ובחזו"א (אהע"ז סי' לד) סתם כשיטת רש"י ולא הביא את שיטת הטור והרמב"ם, וכן הורה למעשה החזו"א להחמיר כשיטת רש"י (הובא בדבר הלכה פי"א סעי' ב).

**ודבר** מצוי הוא מאוד בכל בית שיש בו שתי חדרים
 שאם נמצאת אשה בחדר אחד ושאר אנשים בחדר אחר, אם הוא כעין פנימי וחיצון יש בזה משום יחוד. אלא שכתב החזו"א (שם סק"א) שנראה שדוקא אם החדרים הם פנימי וחיצון שמוכרחים לעבור מהפנימי דרך החיצון, אבל אם היה לכל חדר עוד דרך לעבור לחוץ בלא להיכנס לחדר השני, אף אם יש פתח המחבר בין שתי החדרים, אין בזה איסור של בית פנימי וחיצון ומותר.

**והנה** יש לדון בבתים שלנו שבדרך כלל יש חדרים
 וביניהם יש פרוזדור, אם מותר לאיש לישון בחדר אחד ולאשה בחדר אחר. ולכאורה אין בזה חסרון של פנימי וחיצון, כיון שאין נכנסים לבית הפנימי דרך החדר החיצון. אלא שיש לדון אם מותר לאיש או לאשה לצאת לפרוזדור, דהא מיד כשיצא האיש לפרוזדור [או שהאשה יצאה לפרוזדור] יש בזה יחוד משום פנימי וחיצון דהא היציאה מהחדר היא רק לפרוזדור. ובדבר הלכה (שם אות ח) הביא מכתב מהחזו"א שכתב בזה"ל 'כל זמן שכל אחד בביתו אין יחוד, אבל בצאת אחד לפרוזדור יש בזה משום פנימי וחיצון, ונראה דלא אסרו חכמים בליכא דרכא אחרינא אלא שאין להתעכב בפרוזדור אלא לעבור' עכ"ל. ובסו"ד שם כתב שאמר החזו"א לאחד ששאלו ע"ז, שמותר לעבור דרך הפרוזדור הפנימי רק יעבור מהר [ובאמת הדבר צ"ת לפי מה שנתבאר לעיל מהמהרי"ל דסקין דשיעור יחוד הוא אפי' רגע אחד, מהו ההיתר שיעבור מהר. ואולי י"ל דלכך היקל החזו"א בזה, דהכא אין יחוד בעצם אלא חשש שמא יכנס לבית הפנימי, וס"ל להחזו"א שאם אינו מתעכב שם אינו חשוב כנמצא בבית החיצון אלא ה"ז רק כדרך, ובזה אין חשש שיכנס לבית הפנימי].

**והנה** דבר מצוי הוא שאנשים מחלקים דירה אחת
 ליחידות דיור, ולפניהם יש חדר קטן, שיש שם דלת הפונה לחדר המדרגות, וצריך לזה זהירות גדולה שאם בדירה אחת יש אשה לבדה [כגון אלמנה או כשאין בעלה בעיר], ויש איש בדירה השניה, א"כ צריך ליזהר מאוד בשעה שיוצא מביתו שלא להתעכב כלל בחדר הקטן שפונה למדרגות [אם הדלת נעולה], שהרי בשעה שיוצא לאותו חדר הוא ממש דין פנימי וחיצון ויש בזה איסור [וכמו"כ האשה צריכה ליזהר בזה].

**מיהו** אם האשה נעלה את דירתה סגי בזה, דמבואר
 בחזו"א (שם סק"ב) שאם היו איש ואשה בדירה אחת וכל אחד ישן בחדרו, שאם נעלה האשה את חדרה מהני בזה להציל ביחוד, דרק באיש חיישינן שיפתה את האשה לעבירה, אבל באשה לא חיישינן שתצא לאיש כדי לעבור עבירה. והביא ראיה מעובדא דרב ביבי דאמר שקולו דרגא מתותי ביבי, שלא יבוא ליחוד עם הנשים, ולכאורה מה הועיל בזה, והרי האשה יכולה לחזור ולהעמיד את הסולם, ואמאי לא חיישינן שהאשה תיקח את הסולם ותעלה אל האיש, וע"כ חזינן דלא חיישינן להכי, דכל החשש על העבירה הוא רק על האיש שהוא שוכר אותה כדאמר בעלמא משוק של זונות אתה למד, ונשאר בצ"ע. ובדבר הלכה (פי"א סעי' ו) הביא מכתב מהחזו"א שהיקל בזה למעשה. מיהו בכלה שפירסה נדה כתב החזו"א דחיישינן יותר לאיסור, ובזה לא סגי שתנעל את הדלת ובעי ב' שמירות, ואם האמא שומרת והמפתח אצלה מהני.

**ועוד** כתב בדבר הלכה (שם סעי' ז) דמבואר דכל
 האיסור דפנימי וחיצון הוא משום שחיישינן שיכנס האיש לבין הנשים ויבואו לידי יחוד, כיון שאינו חושש שיבא לשם איש אחר דאין דרך שיכנס איש להיכנס לבית הנשים. ולפי"ז יצא לחדש דבבני משפחה שיתכן שיכנסו לחדר של הנשים או של האנשים, בזה אין איסורא דבית פנימי וחיצון [ומקרה מצוי הוא כגון שבאים נכדים לבית הסבא והסבתא, שלפי דברי הדבר הלכה יהא מותר לישון בנים בחדר אחד ובנות בחדר אחר, כיון שיתכן שיכנס איש מבני הבית לחדרים שם, ולכך אין בזה איסור משום בית פנימי וחיצון].

**דינים העולים**

א) אשה אחת מותרת להתייחד עם ב' אנשים כשרים, אבל בשדה או בלילה אסור ובעינן ג' אנשים. ויש בזה ג' שיטות. **א.** דעת רבינו ירוחם שדוקא כשהולכים האנשים לשמור את האשה צריך ג' אבל בלא"ה סגי בב' אנשים. והדרישה כ' דלפי"ז מותר לילך בדרך באשה ותינוקת. **ב.** דעת השו"ע משמע דבכל גווני בעינן ג' אנשים, וכ' המהרש"ל דה"ה דאסור באשה ותינוקת. **ג.** דעת החכמת אדם דלכו"ע באשה ותינוקת מותר. ולהלכה נקטינן דבדרך בכל גווני בעינן ג' אנשים, ואם האשה הולכת עם תינוק יש להקל בשעת הדחק.

ב) בלילה בעינן ג' אנשים, משום שאם יהיו רק ב' חיישינן שמא א' ירדם, ואף אם נרדמו השומרים מותר, שירא שמא א' מהשניים מהם יתעורר, ובאשתו עמו אף בישנה יש להקל, דאינה ישינה כראוי כשיש עוד אשה. וכן הדין בשתי נשים ששונאות זה לזה.

ג) שי' רש"י דמותר לאיש א' להתייחד עם ג' נשים באין עסקו עם הנשים [ובעסקו עם הנשים אסור אפי' בג' נשים], ויש להקל ולסמוך על שיטת רש"י. ובדרך או בלילה, בב"ח כתב דבזה בעינן ד' נשים, אולם בדבר הלכה כתב להוכיח מדברי המהרש"ל דסגי בג' נשים אף בדרך, אולם בלילה דשם החשש שמא תירדם אחת מהם, בזה לכו"ע צריך שיהיו ד' נשים להתיר ביחוד.

ה) בליבו גס בה, דעת החכמת אדם דאסור להתייחד עם ג' נשים דלא גרע מעסקו עם הנשים, אולם בדבר הלכה כ' לדייק מהעצי ארזים דבליבו גס בה מותר, ולכן אין הדין ברור אם יש להחמיר בזה, ובאדם פרוץ דעת הב"ש דיש להקל בג' נשים, ובדבר הלכה הביא מהמקנה להחמיר בזה, ובאיש א' כשר וג' פרוצות ודאי יש להקל.

ו) אנשים הרבה ונשים הרבה אין חוששים ליחוד, והיינו אפילו לדעת הרמב"ם ששתי אנשים אסורים עם אשה אחת, דעת הט"ז דב' אנשים וב' נשים חשובים הרבה, אולם דעת הב"ש דלהרמב"ם בב' אנשים וב' נשים אסור, ורק ג' אנשים וג' נשים חשובים הרבה.

ז) היו אנשים מבחוץ ונשים מבפנים, או אנשים מבפנים ונשים מבחוץ, לדעת הרמב"ם וכ"פ הטור והשו"ע אין איסור יחוד עד שיכנס האיש לבין הנשים או האשה לבין האנשים, אולם לרש"י יש בזה משום יחוד אף אם לא פירש האיש לבין הנשים או להיפך, והחזו"א סתם כשיטת רש"י וכן הורה למעשה להחמיר כשיטת רש"י.

ח) ואם יש לכל חדר פתח נוסף לחוץ כתב החזו"א שנראה שאין בזה משום יחוד, ואם היו בשתי חדרים נפרדים וביניהם פרוזדור כל זמן שכל אחד בחדרו אין בזה יחוד, אולם אם נמצא אחד בחדר והשני בפרוזדור יש בזה יחוד משום בית פנימי וחיצון, וכתב החזו"א שאם צריך לעבור בפרוזדור יעבור שם מהר. ויש להיזהר, במה שמצוי שמחלקים דירה אחת ליחידות דיור ולפניהם יש חדר קטן, שאם נמצאת אשה בדירה אחת ואיש בבית אחר, שצריך ליזהר כשיוצאים כ"א מביתו שלא להתעכב בחדר הקטן.

ומ"מ אם נעלה האשה את דלת חדרה מבואר בחזו"א דמהני להציל מיחוד, ובכלה שפירסה נדה חיישינן יותר לאיסור לא סגי שתנעל את הדלת, ובעי ב' שמירות ואם האמא שומרת והמפתח אצלה מהני.

ט) בדבר הלכה כתב דבבני משפחה שיתכן שיכנסו לחדר של הנשים או של האנשים, אין בזה איסור דבית פנימי וחיצון.

יחוד עם שני יבמות

**א) כתב** השו"ע (סעי' י) **מותר להתייחד עם שתי יבמות או
 עם שתי צרות או עם אשה וחמותה או עם אשה ובת בעלה או עם אשה ובת חמותה, מפני ששונאות זו את זו ואין מחפות זו על זו.** והם דברי רבא בקידושין (פא:) ופירש רש"י (ד"ה שתי יבמות) הטעם שמותר להתייחד עם שני יבמות, נשי שני אחים ששונאות זו את זו כשתי צרות, שדואגות שמא תיפול לפני בעלה ליבום ותיעשה לה צרה.

**ויש** לדון בזמנינו מאחר שאין עושין ייבום, אם מותר
 להתייחד עם שתי יבמות, דהא לא חיישי שיפלו ליבום ונמצא שאינם שונאות זו לזו. והנה האי דינא שחמש נשים שונאות זא"ז נאמר גם לגבי הבאת גט ממדינת הים, והובא דין זה בשו"ע (בסי' יז סעי' ד) חמש נשים שאינם נאמנות שמת בעלה, וכתב שם הבית שמואל (סקי"ד) דאף שבזמנינו שלא מייבמים, מ"מ אין היבמה מעידה שמת בעלה משום לא פלוג

**אמנם** אין זה ראיה לומר דגם לעניין יחוד יש להתיר,
 דאדרבה כתב ברעק"א (בהגהות שם ובתשו' פו) דכיון דהטעם משום לא פלוג מבואר שמעיקר הדין היה לנו לומר שהיום אינם שונאות זה לזה וא"כ דוקא לחומרא שייך לומר שאינם נאמנות משום לא פלוג, אבל אין להקל מכח לא פלוג, ואם תעיד יבימתה כנגדה להחמיר עליה אין להקל ולומר שאין היבמה נאמנת לאסרה. ואם כן לעניין ייחוד יש לנו להחמיר לומר שבזמנינו אינם שונאות זו את זו ונאסור להתייחד עם שתי גיסות.

**מיהו** במגיד משנה (גירושין פ"ז ה"ב) בבואו לבאר מה
 שכתב הרמב"ם שיבמות אינם מעידות זה לזה אפילו היו אחרות [שאינם יכולים להתייבם], כתב שתי טעמים או משום לא פלוג וכמ"ש הב"ש ועוד כתב צד שהיבמות בעצמותן שונאות זו את זו ולא מטעם שסופה להיות צרתה, וכתב רעק"א דלפי"ז אינם נאמנות אף כשבאים להחמיר, ולפי"ז גם לגבי יחוד עם ב' יבמות יהיה מותר בזמנינו.

**ולמעשה** החכמת אדם (כלל קכו) והח"ח בספר נדחי
 ישראל (פכ"ד ס"ח) סתמו כדברי השו"ע דמותר להתיחד עם ב' יבמות, ומסתימת דבריהם מבואר דגם בזמנינו מותר להתייחד עם ב' יבמות, וכן כתב בשו"ת שבט הלוי דסתימת השו"ע להקל בזה, וכן שמעתי דדעת הגר"נ קרליץ שליט"א דאפשר להקל גם בזמנינו ביחוד עם ב' יבמות. אולם בספר דבר הלכה נשאר בזה בצ"ע, מחמת דברי הבית שמואל דכ"מ שנאמנות להעיד משום לא פלוג, א"כ לגבי יחוד שהוא לקולא לא יתירו ביחוד.

**ואם** יש ליבמות בנים האם מותרות ביחוד, הנה בדבר
 הלכה (סי' ח אות ג) כתב להוכיח מהב"ש דאף בזה מותרת ביחוד דשונאות זו את זו שמא ימותו הבנים ותיפול ליחוד, אבל כתב דמדברי המאירי משמע דבכה"ג אסורות ביחוד.

יחוד אשה וחמותה

**ב) עוד** מבואר בשו"ע דמותר להתייחד אשה וחמותה,
 והטעם מבואר בגמ' (יבמות קיז.) משם ששונאות החמות את הכלה משום שהכלה תירש את כל עמלה, וכן הכלה שונאת את חמותה שמגלה את דבריה לבנה, וכן אשה ובת בעלה שונאות זו את זו כיון שבת בעלה שונאת את אשת אביה (אמה חורגת) משום שלוקחת כל עמל אימה, וכן אשה ובת חמותה שנואות זו את זו שכיון שחמותה שונאת אותה גם בתה שגרה עמה שונאת אותה.

**ולגבי** כלה אחר שידוכין, כתבו הפוסקים דיש להקל, דגם
 בזה כיון שעתידה להינשא לבעלה כבר מעכשיו שונאת אותה, וכמו שמצינו בשתי יבמות ששונאות זו את זו כיון שאולי תיפול ליבום ותהיה צרתה, א"כ ה"נ בכלה שרק השתדכה עם בנה מותרות ביחוד משום ששונאות זא"ז משום שעתידה לינשא.

**ונתבאר** בשיעור הקודם שדעת המהרש"ל שגם בדרך
 מותר להתייחד עם ב' נשים שונאות ואי"צ עוד שומר כשהולך עם שתי נשים שונאות.

אשה ותינוקת

**ג) כתב** השו"ע (שם) **וכן אשה שיש עמה תינוקת קטנה
 שיודעת טעם ביאה ואינה מוסרת עצמה לביאה, שאינה מזנה לפניה לפי שהיא מגלה את סודה.** וכן נתבאר בשיעורים קודמים דאם יש אשה שאין חשש שתבעל כגון שבעלה בעיר וכדו', הרי היא מצילה מיחוד. והוא אותו טעםשמותר להתייחד עם אשה ותינוקת.

**ובשיעור** תינוקת המתרת ביחוד נחלקו הפוסקים,
 בהמקנה (קידושין פב. ד"ה בגמרא) כתב דתינוקת היינו מבת ג' יודעת טעם ביאה נחשבת שומר, ובבית שלמה (אהע"ז ח"א סי' לט) כתב דתינוקת המצילה מיחוד הוא מגיל שבושה לעמוד ערומה, ובשבט הלוי כתב דהיינו כשהיא בגיל כבת ה' ו'. ועד מתי נחשבת שאינה מוסרת עצמה לביאה כתבו הפוסקים (פת"ש סקי"ב) דהיינו בגיל ט', ולהלכה נקטינן דתינוקת מגיל ה' עד גיל ט' הרי היא מצלת מיחוד.

**והנה** הקשה הב"ח מהא דכתב השו"ע (סעי' יא) דתינוקת
 פחותה מבת שלוש מותר להתייחד עמה אבל יותר מבת שלוש אסור להתייחד, ואי אמרינן דעד גיל ט' שנים אינה מוסרת עצמה לביאה, אמאי אסור להתייחד עם תינוקת יתירה מג' שנים. וכתב הב"ח כתב דאף דאינה מוסרת לביאה מ"מ חיישינן לאונס. אולם בחזו"א (אהע"ז סי' לד) מבואר דלא חיישינן לאונס אלא רק לפיתוי, והאיסור להתייחד עם קטנה יותר מבת ג' שנים הוא משום חשש פיתוי (ופיתוי קטנה אונס הוא), ומ"מ היא מצילה ביחוד כיון דיש ב' נשים ואחת מהם קטנה, וצריך לפתות את שניהם ואחת מהם אינה מוסרת עצמה כ"כ לביאה, לא חיישינן שתמסור עצמה לביאה, ולכן נחשבת שומר ומצלת מיחוד [והיינו משום שבושה לשמש בפני הקטנה שהיא אינה מוסרת עצמה, ועי' בדבר הלכה הערה ג' ד"ה ונראה שכ' דבכתי"ק של החזו"א היה כתוב דהטעם דיראה שמא תספר מה שתראה, והחזו"א מחק תיבות אלו].

**וכן** תינוק מבואר בפוסקים דנחשב כשומר שמציל מיחוד,
 ושיעור תינוק מובא בשם החזו"א דהוא מגיל ו' עד גיל ט' וי"א שהוא גיל חמש.

תינוק ותינוקת אם מצילים גם בפרוץ

**ובתוס'** בע"ז (כה: ד"ה לא צריכא) מבואר דתינוקת חשובה
 כשומר גם בפרוץ, ובשו"ת שבט הלוי כתב להוכיח מהתוס' שם דבעכו"ם אין שמירה של תינוק ותינוקת, דהנה מבואר בגמ' דאיכא נפק"מ בין עכו"ם לישראל דבישראל אפ' בפרוץ אשתו משמרתו, ובעכו"ם אין אשתו משמרתו, והקשו בתוס' אמאי לא אמרו בגמ' דאיכא נפק"מ בין ישראל לעכו"ם ביש עמה תינוקת דבישראל שרי ובעכו"ם אסור, ותירצו דבמתני' לא תתייחד ישראלית עם העכו"ם משמע דאין שם שום ישראלית אלא היא, ומוכח דס"ל להתוס' דלא מהני שמירה דתינוקת בעכו"ם. אולם יש לדחות דכונת התוס' אמאי לא אמרו חילוק כזה בין ישראל לעכו"ם, אבל אחר דלא אמרו חילוק כזה באמת אין ראיה דבעכו"ם לא מהני שמירה בתינוקת. ועי' בדבר הלכה באמת הביא ראיה מדברי האחרונים (שהובאו בשיעור הקודם) דנחלקו לגבי עגלון גוי האם אפשר להקל לילך בדרך באשה ותינוקת, מוכח דרק בדרך דנו אם מותר, אבל בבית לכו"ע מהני אשה ותינוקת גם בעכו"ם, ועוד דבדרישה מבואר שכן הוא הנמנהג לילך אשה ותינוקת עם עגלון גוי, ולהלכה נראה דמהני שמירה בתינוקת גם בעכו"ם.

שומר בחצר שיש בו נשים

**ד) כתב** השו"ע (סעי' טו) **אין ממנין אפ' אדם נאמן וכשר
 להיות שומר בחצר שיש בו נשים, אע"פ שהוא עומד בחוץ, שאין אפוטרופוס לעריות.** והנה יש לדון במוסדות של בנות המצויים היום האם מותר להעמיד שומר אפי' אדם כשר, דהנה בב"ח כתב דכל הדין של האיסור להעמיד שומר הוא דוקא במקום שיש חשש של יחוד, דהקשה הב"ח דקיי"ל דאיש אחד מותר להתייחד עם כמה נשים, ותי' דאיירי בלילה שאסור להתייחד איש א' עם הרבה נשים. אולם כבר נתבאר בשיעור הקודם דלא קיי"ל כהב"ח ובלילה סגי בעוד אשה להתיר ביחוד. אולם בח"מ (סקי"ז) מבואר שאין הטעם משום יחוד ועי' גר"א שהביא מהירושלמי שטעם האיסור הוא שכיון שהוא אפטרופוס ושומר עליהם איכא חשש איסור אפ' במקום שאין חשש יחוד.

**ונמצא** לפי"ז שומר במוסדות של בנות, אם יש שם אשה
 אחת שבעלה בעיר או פתח פתוח לרה"ר, לפי הב"ח הרי זה מציל מיחוד וכן כתב בדבר הלכה (סי' יג אות ו), אבל לדעת שאר פוסקים יש לדון האם יש להקל בזה, דכיון שהאיסור משום שהוא כאפוטרופוס עליהם מה מהני שיהא אחת שבעלה בעיר. ולגבי פ"פ עיי"ש בדבר הלכה דמביא ראיה מדברי התוס' (שבת יג: ד"ה מטה) להקל, דכתבו התוס' שהותר לפלטי בן ליש להתייחד עם א"א, בפ"פ לרה"ר וכל שכן שיש להתיר בשומר.

רווק ללמד תינוקות

**ה) כתב** השו"ע (סעי' כ) **מי שאין לו אשה לא ילמד
 תינוקות מפני שאמות הבנים באות לבית הספר ונמצא מתגרה בנשים**. ובבית שמואל (סקי"ט) כתב דנחלקו האחרונים בנשוי שאין אשתו עמו האם מותר ללמד, דדעת השו"ע לפסוק כרבי אליעזר (קידושין פב.) דאפי' נשוי ואין אשתו שרויה עמו אסור לו ללמד [מיהו אי"צ שתהיה שרויה עמו ממש כמ"ש השו"ע ואין המלמד צריך שתהיה אשתו שרויה עמו בבית הספר, אלא היא בביתה והוא מלמד במקומו], אבל המ"מ (פכ"ב הי"ג) פסק כת"ק דדוקא רווק שלא היה לו אשה אסור. והביא שהב"ה תמה על המנהג שנהגו בקהילות אחרות ללמד כשאין אשתו עמו, וכתב הב"ש דצ"ל דסמכו על המ"מ. וכן נקט החכמ"א (כלל קכו דין י) דכל האיסור ברווק, וכן נקט הפת"ש (סקי"ג), וכן נקט להלכה בשבט הלוי דכל האיסור ללמד תינוקות הוא דוקא ברווק. וכתב הכנה"ג דרווק אסור ללמד בנות גדולות אפ' שכל האיסור מי שאין לו אשה הוא ללמד תינוקות מחמת אמותיהם, מ"מ אי"ז מדרכי הצניעות.

אשה ללמד קטנים

**ו) עוד** כתב השו"ע (שם) **וכן אשה לא תלמד קטנים מפני
 אבותיהם שהם באים בגלל בניהם, ונמצאו מתייחדים עמה.** ודין זה שייך אפ' בנשואה. והנה בדין שרווק לא ילמד תינוקות מבואר דהאיסור מחמת שנמצא מתגרה בנשים, אבל בדין שאשה לא תלמד קטנים מבואר דהוא משום החשש שמא יבא האיש להתייחד עמה, ולכן בבתי ספר שיש עוד חדרים ופתח פתוח לרה"ר ואין חשש שיבואו לידי יחוד, יש להקל.

**ואם** בעלה בעיר דעת הפרישה (אות כו) דמהני ומותרת
 ללמד תינוקות, דהא אף ביחוד גמור מותר כשבעלה בעיר וכ"ש כאן שהוא רק חשש שיבואו ליחוד אולם בדבר הלכה (פי"ג סעי' ב) כתב שדעת המהרש"ל והש"ך ועוד דלא מהני בעלה בעיר אלא א"כ נמצא בעלה בבית (וכן מבואר בט"ז סי' רמה סק"ז). אכן תינוקות שהולכים בלא אבותיהם לא גזרו שלא תלמד אותם אשה.

**וכתבו** הפוסקים דכל האיסור דוקא בקביעות אבל באופן
 עראי שרי, וא"כ אשה שתמיד בעלה בעיר ופ"א באופן עראי אין בעלה בעיר, תלוי במחלוקת הנ"ל בין הפרישה ומהרש"ל וש"ך אם בעלה בעיר מועיל במלמדת תינוקות.

חומר איסור יחוד

**ז) ונסיים** בדברי הרמב"ם (סוף פכ"ב מאיסו"ב) אין לך דבר
 בכל התורה כולה שהוא קשה לרוב העם לפרוש אלא מן העריות והביאות האסורות, ואמרו חכמים גזל ועריות נפשו של אדם מתאוה להן ומחמדתן, ואין אתה מוצא קהל בכל זמן וזמן שאין בהן פרוצין בעריות וביאות אסורות. אמרו חכמים רוב בגזל מיעוט בעריות והכל באבק לשון הרע, לפיכך ראוי לו לאדם לכוף יצרו בדבר זה ולהרגיל עצמו בקדושה יתירה ובמחשבה טהורה ובדעה נכונה כדי להנצל מהן, ויזהר מן הייחוד שהוא הגורם הגדול, גדולי החכמים היו אומרים לתלמידיהם היזהרו בי מפני בתי היזהרו בי מפני כלתי, כדי ללמד לתלמידיהם שלא יתביישו מדבר זה ויתרחקו מן הייחוד, ע"כ, ומבואר בדברי הרמב"ם דיחוד הוא הגורם הגדול להיכשל באיסורי עריות.

**ואף** שהזכרנו כמה מקומות להקל מ"מ אי"ז לכתחילה,
 וצריך ליזהר מאד מאיסור יחוד שהוא הגורם הגדול ליכשל באיסור, וכן כתב בספר דבר הלכה (בסי' יד הגה"ה כא) דאנשים הרבה ונשים הרבה אף דמותר ביחוד מ"מ אי"ז ראוי, כמבואר ברש"י (סנהדרין דף פו. ד"ה של) בית פלוני לא רצה להזכיר שמם שחשובין היו, ובזה לא היו נוהגין כדת שהיו הרבה דרין בבית אחד אנשים ונשים, והיו מצויין תמיד עם נשי חביריהן, ולא שמתייחדין, ומבואר ברש"י דאף דלא עברו על איסור יחוד מ"מ לא היו נוהגין כדת שהיו דרין בבית אחד אנשים ונשים, ולכך לא רצו להזכיר את השם של הבית הזה.

**וכן** כתב הרדב"ז (בח"ג תשו' תפא) אודות הנשים העושות
 מלאכת רקמה בבית הישמעאלים, דאע"פ שאין בזה משום איסור יחוד דהוי אנשים הרבה ונשים הרבה ופתח פתוח לרה"ר ובעליהן בעיר וכן הני בעבידתייהו טרידי, מ"מ יש במעשה זה פריצות גדול לא ישוער, וכבר נעשו הסכמות מידי הנגדים ע"ז, ומקצת הנשים נמנעו ומקצתן לא יכלו כי הן עניות מאד, ומה שיכלנו לתקן שלא ישבו על שולחן אחד לעשות מלאכת הריקמה אנשים ונשים אלא שהאנשים לעצמן והנשים לעצמן.

**דינים העולים**

א) מותר להתייחד עם שתי יבמות או עם שתי צרות או עם אשה וחמותה או עם אשה ובת בעלה או עם אשה ובת חמותה, מפני ששונאות זו את זו ואין מחפות זו על זו.

והחכמת אדם והח"ח בספר נדחי ישראל סתמו כהשו"ע דמותר להתייחד עם ב' יבמות גם בזמנינו [שאין מייבמים], וכן כתב בשו"ת שבט הלוי וכן שמעתי דעת הגר"נ קרליץ שליט"א. אולם בספר דבר הלכה נשאר בזה בצ"ע.

ב) מותר להתייחד אשה וחמותה, משום ששונאות החמות את הכלה, וכתבו הפוסקים דיש להקל גם במשודכת שעתידה להינשא לבנה כבר מעכשיו שונאת אותה. וגם בדרך מותר להתייחד עם ב' נשים שונאות זא"ז.

ג) אשה שיש עמה תינוקת שיודעת טעם ביאה ואינה מוסרת עצמה לביאה מותר ביחוד ומהני זה גם בפרוץ ואפילו בעכו"ם. ובשיעור תינוקת דעת המקנה דהיינו מבת ג', ובבית שלמה כתב דהוא מגיל שבושה לעמוד ערומה והיינו כשהיא בגיל כבת ה' ו' [שבט הלוי] ובגודלה כתבו הפוסקים דהיינו עד גיל ט'. וכן תינוק מבואר בפוסקים דמציל מיחוד, ושיעור תינוק בשם החזו"א מגיל ו' עד גיל ט' וי"א שהוא גיל חמש.

ד) אין ממנין אפ' אדם נאמן וכשר להיות שומר בחצר שיש בו נשים, וכתב הב"ח דהוא דוקא במקום שיש חשש של יחוד, אולם שאר הפוסקים סוברים דטעם האיסור כיון שהוא אפטרופוס ושומר עליהם איכא חשש איסור אפ' במקום שאין חשש יחוד, ולפי"ז יהא אסור להעמיד שומר במוסדות של בנות. וכשיש שם אשה אחת שבעלה בעיר הביא הדבר הלכה שי"א שאין איסור, אבל פתח פתוח לרה"ר דעתו נוטה להקל בזה.

ה) מי שאין לו אשה לא ילמד תינוקות, ונקטו הפוסקים דכל האיסור ברווק, וכתב הכנה"ג דרווק אסור ללמד בנות גדולות אפ' שכל האיסור הוא ללמד תינוקות מ"מ אי"ז מדרכי הצניעות.

ו) אשה לא תלמד קטנים, ודין זה אפ' בנשואה, ובבתי ספר שיש עוד חדרים ופתח פתוח לרה"ר אין חשש של יחוד ויש להקל, ואם האשה בעלה בעיר בדבר הלכה הביא מחלוקת בזה. והאיסור דוקא בתינוקות שאינם הולכים בלעדי אבותיהם. ובאקראי כתבו הפוסקים דשרי ולפי"ז אם רוב עמים בעלה בעיר יהיה תלוי במחלוקת הנ"ל.

ז) יש ליזהר ביותר הדיני יחוד וגם מקומות שמותר מהדין ראוי להחמיר.