הערות - גונב מן הגנב
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / ב_ק - הרב יהודה אלבוים / מרובה / מ_מ

בס''ד

**הערות בסוגית גונב מן הגנב**

א. יש להסתפק האם דינא דר''ח דבא אחר ואכלו רמ''ג רמ''ג הוא רק כשבא אחר ואכלו, או גם בבא אחר וגזלו, ויש לדון האם שייך לומר רמ''ג רמ''ג בב' גזלנים לפי המבואר בסנהדרין דגזלן חייב באונסין משום שקנאו לרב, ולרבא אוקמא רחמנא ברשותיה לענין אונסין, וא''כ לכא' א''א לומר ששניהם קנאוהו, והתוס' והרשב''א בב''ק דף נו ב כתבו דמכיון דהגזלן קונה את החפץ לענין אונסין, מיקרי בעלים לענין לחייבו על מה שהבהמה הזיקה, ויל''ע בב' גזלנים מי יתחייב.

ב. את''ל דהגונב מן הגנב חייב קרן, ולא התמעט אלא מכפל, כשהשתנה החפץ האם נקנה לראשון או לשני.

ג. צ''ע לדעת הקצוה''ח בסי' ל''ד דהתמעט בגונב מן הגנב כל פרשת גניבה וגזילה ופטור גם מקרן, משום שחסר בבעלותו כשאינו ברשותו ואינו יכול להקדיש, מדוע לא נלמד מיניה דגם מזיק פטור, ומדוע לר''ח בגזל ובא אחר ואכלו חייב המזיק, ומהו הסברא לחלק בין גזילה למזיק.

ד. תוס' בדף קיא ב ד''ה גזל כתבו דאם גזלו אחר ואח''כ נתייאשו הבעלים, אף אם יאוש אינו קונה אם אכלו פטור השני, וצ''ע על הך גיסא דגונב מן הגנב חייב קרן, כיון שגנבו לפני יאוש והתחייב באונסין, היאך יפטר אם אח''כ התייאש ואכלו.

ה. יש לדון בדברי הגמ' דף סט ב דכיון דאין הבעלים יכולים להקדיש פטור הגנב השני לשלם לבעלים, האם מסברא אינו חייב, או דאינו אלא סיבה להחשיבו שנגנב שלא מבית האיש ונתמעט מקרא.

ו. את''ל דהוא מסברא צ''ע מדוע אין סברא זו במזיק, ומדוע לר''ח בגזל ובא אחר ואכלו חייב המזיק.

ז. מבואר בגמ' דף סט ב דילפינן מקרא דאין הגנב השני חייב לגנב הראשון, ומבואר דבלא קרא היה חייב לגנב הראשון, צ''ע למה לי קרא הא אינו של הגזלן.

ח. וכמו כן צ''ב מהמבואר בגמ' בדף סח א דהגנב השני חייב קרן לגנב הראשון - כמבואר ברש''י שם ובתוס' בדף סט א - הא אינו שלו ומדוע חייב לשלם לגנב.

ט. צ''ע על הקצוה''ח דס''ל שהתמעט מקרא אפי' קרן, מדברי הגמ' דף סח א דהגנב השני חייב קרן, ופרש''י - ותוס' בדף סט א - שחייב קרן לגנב הראשון, הא מבואר בגמ' דף סט ב דמקרא דוגונב מבית האיש ממעטינן תשלומים לגנב הראשון, ואפילו הכי חייב קרן לגנב הראשון, ומבואר דלא התמעט אלא כפל ולא קרן.

י. יש להסתפק בדעת רמי בר חמא דהגוזל ובא אחר ואכלו פטור האוכל, האם מסברא פטור, או דנלמד מהא דגונב מן הגנב פטור.

יא. את''ל דמסברא מזיק פטור לדעת רמי בר חמא מדוע צריך פסוק לפטור גונב מן הגנב, ומאי שנא ממזיק דמסברא פטור.

יב. לדעת רמי בר חמא דהגוזל ובא אחר ואכלו האוכל פטור, א''כ מדוע תברא או שתיא חייב ד' הא אין דין מזיק כשאינו ברשותו.

יג. מבואר בגמ' דאחר יאוש אף אם יאוש אינו קונה המזיקו פטור לכו''ע, ויש לדון האם גם הדין של תברא ושתיא חייב ד' הוא רק בשברו לפני יאוש, או שכמו שלרמב'''ח חלוק אחר המזיקו מהגנב עצמו, ה''ה לר''ח חלוק לענין הזק אחר יאוש.

יד. צ''ע מדוע בלא קרא גונב מן הגנב חייב, הא לא הוסיף מידי בגניבתו, דאף בלא גניבתו היה אצל הגנב הראשון, וא''כ לא נחסר מאומה הבעלים מחמתו, והנתה''מ בסי' ל''ד אכן כתב דמסברא פטור כל שלא הוסיף בגניבתו, וצ''ע א''כ למה לי קרא, וכן צ''ע מהמבואר בדף סט ב דלצנועים דיכול הנגזל להקדישו גונב מן הגנב חייב לבעלים, וצ''ב הרי לא עבד ולא מידי בגניבתו - ובפרט אם חיובו של גזלן הוא מחמת ההוצאה מרשותו של הבעלים, הרי לא היה ברשותו וא''כ לא הוציאו -.

טו. וכעין זה יש להקשות על דברי הקצוה''ח שכתב דבלא קרא לפטור גונב מן הגנב כל גנב היה חייב על כל רגע שהוא ברשותו, והיה חייב גם בהוקר ואיתבר ממילא, וצ''ע הא לא הוסיף מאומה בגזילתו, ובמה נחסרו הבעלים במה שגזלו שוב.

טז. כתוב בגמ' בב''מ מג א דגזלן חייב בתברא או שתיא כשעת היוקר משום 'ההיא שעתא דקא שתי ליה או דקא תבר לה קא גזל מיניה, ותנן כל הגזלנין משלמין כשעת הגזילה' ונראה שחייב מדין גזילה, וצ''ב הא הזיקו ולא גזלו, וכן יש לעיין מגמ' זו על דברי הקצוה''ח שכתב שחייב רק מדין מזיק, ולא מדין גזלן.

יז. כתב הרמב''ם דאם גנב בשעה ששוה אחד, וטבח ומכר כששוה ד' חייב כפל וד' וה' כשעת הטביחה ומכירה, וצ''ע הא נתמעט גונב מן הגנב דאינו חייב כפל.

יח. יש להסתפק האם התמעט גונב מן הגנב כשאין לגנב הראשון קניני גזילה כגון בשואל של''מ, או בקלב''מ, או בגוזל ע''מ לאבד, או במשכו לרה''ר.

יט. את''ל דפטור יש להסתפק בגונב מן הגנב כשהגנב הראשון גנבו אך לא עשה מעשה קנין.

כ. יש להסתפק באופן שהגזלן עומד להחזירו לנגזל, לדעת הרמב''ן שאינו יכול להקדישו מחמת הקניני גזילה, האם יש בכה''ג פטור של גונב מן הגנב.

כא. בב''מ דף כו ב ראה אבידה ונטלה ע''מ לגוזלה עובר בלא תגזול, יש לעיין מדוע אינו עובר משום לא תגנוב - האם מוכח דכיון דאינו ברשותו אינו חייב אלא משום גזלן -

כב. אי נימא דאינו יכול להקדיש אבידתו המונחת ברה''ר, מדוע עובר בלא תגזול לדעת הקצוה''ח דהתמעט גונב מן הגנב מכל פרשת גזילה, וביאר הקצוה''ח דהתמעט משום שאינו יכול להקדישו - ולנתה''מ ניחא דמוסיף בגניבתו -

כג. אי נימא דהתמעט מקרא רק גנב, אך לא גזלן, האם יתחייב גונב מן הגנב קרן מדין גזלן, או''ד דאין חייב גנב קרן אלא מדין גנב כדנראה בב''ק דף ד ב וברש''י שם דף ה א ד''ה תחת.

כד. כתבו התוס' בדף קיא ב ולרמי בר חמא ניחא טפי דאיהו לית ליה טעמא דרשות מריה כלל דכיון שהוא לא גזלן אינו יכול לתובעו כלל שהרי אין לגמרי ברשות מריה שהרי אינו יכול להקדישו וגם הגזלן יכול לקנותו בשינוי מעשה עכ''ל, וא''כ י''ל דמהאי טעמא פטור הגונב מן הגנב, משום שהגזלן יכול לקנותו בשינוי מעשה, וכיצד הוכיח ר' יוחנן בדף סט ב דאין הנגזל יכול להקדיש דבר שאינו ברשותו.

כה. יש לעיין בגונב מן הגנב, לשיטות שהשני חייב קרן, כשהשתנה החפץ האם הראשון קונה בשינוי או השני.

כו. לשיטות שגונב מן הגנב חייב קרן אף כשלא הוסיף בגניבתו, מדוע לא השמיענו רב חסדא חידוש זה דהשני חייב גם באונסין, ומדוע אמר בא אחר ואכלו שיש לחייב את השני גם מדין מזיק, ולא אמר בא אחר וגנבו ונאנס.

כז. לדעת רמב''ח גזל ובא אחר ואכלו פטור האוכל, ולשון רש''י שם דהאוכל פטור ''ונגזל אין יכול לתובען שהרי לא גזלוהו ... דאינהו לא גזול מידי'' ומשמע שאינו כלל גזלן לרמב''ח משום שגזילה הוא להפקיע את הברשותו, אך צ''ע מדוע אין חייבים מדין מזיק.

כח. יש לעיין בלא מיעוטא דוגונב מבית האיש, האם היה חייב כפל גם לבעלים וגם לגנב.

כט. לראשונים דחייב קרן לבעלים, יש לעיין האם כשהחפץ בעין חייב בהשבה לבעלים, או''ד דאינו חייב אלא להחזיר את המצב לקדמותו ולהפסיק לגזול, אך אינו חייב להשיבו לרשות בעליו כל שלא גזל מרשות הבעלים.