כלים פכ_ב מ_ה
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_ב

**כלים פכ"ב מ"ה**

א] **כסא שלא היו חפויו יוצאין וניטלו טמא שכן דרכו להיות מטהו על צידו ויושב עליו,** לעיל מ"ד תנן בכסא של כלה שניטלו חפויו דב"ה מטהרין, ובטעם החילוק בין דינא דהתם לדינא דהכא מצינו כמה דרכים, דדעת הר"ש והרא"ש דב' מיני חיפויים נינהו, דחיפויים דהתם הם שיניים היוצאין מכל צד כדי שיסמכו בהן, וחיפויים דהכא הם קרשים שנותנים במושב הכסא ויושבים עליהן, ודעת הרמב"ם בפכ"ו מכלים ה"ג והראב"ד בפ"ק דעדיות מי"א דהתם איירי בחיפויו יוצאין, ודעת האלי' רבה לעיל מ"ד, דהכא איירי בשהוא מחופה גם מג' רוחותיו בנסרים, ובכה"ג דרכו להיות מטהו על צידו ולישב עליו, אך התם בכסא של כלה אינו מחופה מג' רוחותיו, ובכה"ג אין דרך להטותו.

ב] ובביאור דינא דמתניתין פירשו הר"ש והרא"ש, דכל שניטלו הקרשים שנותנים במושב הכסא ויושבים עליהן, ה"ה מטהו על צידו ויושב על הקרשים שבצידי הכסא, ומבו' בד' הרא"ש דמפרש, דהא דתנן שכן דרכו להיות מטהו וכו', היינו דאף מתחילתו קודם שניטלו חיפוייו הי' דרכו להטותו וכו', ורק משום זה הוא דמטמאינן לי' כשניטלו חיפוייו, ולפ"ז נמצא דהא דכשהיו חיפוייו יוצאין אינו טמא אחר שניטלו, אף דאחר שניטלו שפיר הוא ראוי להטותו על צידו, הוא משום דבתחילתו לא הי' דרכו להטותו על צידו, כיון שחיפוייו בולטין חוץ לכסא, וע"כ הגם דאחר שניטלו מצי להטותו על צידו אינו נטמא, ועד"ז פירשו הראב"ד ותוס' שאנץ בפ"ק דעדיות מי"א, ואך שפירשו דחיפוייו יוצאין היינו שאינם קבועים בכסא, וע"כ אין דרכו להטותו, משום שכשמטהו נופלים החיפויים.[[1]](#footnote-2)

ובטעמא דמילתא דמטהרינן היכא שבתחילתו לא הי' דרכו להטותו על צידו, פירש בחזו"א סימן כ"ו סקי"ד דהוא משום דכל דלא הורגלו להטותו ולהשתמש בו בעודו שלם, אין דרך להשתמש בו כן גם עכשיו, ולעיל מ"ד אות ג' נתבאר די"ל עוד בזה, דהוא ע"ד שפירש הר"ש לעיל פי"ט מ"י במשפלת שנפחתה, דחכמים מטהרין אף שהוא ראוי להפכו ולהשתמש בו, משום שעיקר תשמיש שלו בטל וכל שבטל העיקר בטלה הטפלה.

ג] אמנם בד' הרמב"ם בפיהמ"ש מבו' דמפרש, דהא דתנן שכן דרכו להיות מטהו על צידו ויושב עליו, היינו דאחר שניטלו חיפוייו דרכו לכפותו על פניו ולישב עליו כשהוא הפוך, והא דאינו טמא אלא כשאין חיפוייו יוצאין, אף דגם כשחיפוייו יוצאין יכול להטותו על צידו אחר שניטלו חיפוייו, הוא משום דכשהיו חיפוייו יוצאין לא הי' ראוי מתחילה להפכו על פניו, דכיון שחיפוייו בולטין ה"ה מונעין מלהפכו על פניו, ומשא"כ כשחיפוייו יוצאין שהי' ראוי מתחילה להפכו על פניו, וצ"ב מה נפ"מ אם מתחילה הי' ראוי להפכו על פניו, אחר שלא הי' עומד לכך.

עוד צ"ב בד' הרמב"ם, דהנה נראה להדיא בדבריו דמפרש דחיפוייו היינו צפויי הכסא, וכמו שפירש כן לעיל מ"ד, ולפ"ז הרי נמצא דאף אחר שניטלו חיפוייו ה"ה ראוי לישב עליו כדרכו, וכאשר כ"ה גם מבו' בדבריו לעיל מ"ד, וא"כ מה מהני הא דהוא ראוי להפכו על פניו ולישב עליו, הרי בלא"ה הוא ראוי לישב עליו גם כדרכו, ואפ"ה הוא טהור משום דה"ה כאילו נשבר, וכמש"כ הרמב"ם לעיל, וא"כ מה מוסיף הא דראוי להפכו על פניו, ואין לומר דמתניתין דהכא לא איירי בחד גוונא עם מתניתין דלעיל, דאי"ז במשמעות ד' הרמב"ם, וכ"ה להדיא בד' הרמב"ם פכ"ו מכלים ה"ג דמשנתינו קיימא על כסא של כלה דתנן לעיל דאם ניטלו חיפוייו טהור, ובזה הוא דתנן הכא דאם לא היו חיפוייו יוצאין וניטלו ה"ה טמא, ועי' בחזו"א סימן כ"ו סקי"ד שרמז להעיר בזה, וצ"ע בזה.

ד] ושמא יל"פ בזה, דהנה להלן מ"ו אות ב' נתבאר בדעת הרמב"ם בפיהמ"ש, דהא דמטהרינן בכסא שניטלו חיפוייו, אף שעדיין הוא ראוי לישיבה, הוא משום שנפסדה צורתו, ודינא הוא דכלי שנשבר ונפסדה צורתו טהור אף אם הוא ראוי לתשמיש, עיי"ש.

ולפ"ז נראה, דע"כ הגם דמטהרינן היכא שניטלו חיפוייו, משום שנפסדה צורתו, אף שהוא ראוי לישיבה, כ"ז הוא היכא שכל תורת כלי שעליו היא מכח תשמיש הישיבה על המושב כדרכו, דכלפי ישיבה זו נפסדה צורת הכלי כשניטלו חיפוייו, וע"כ הוא טהור, אך בגונא שלא היו חיפוייו יוצאין, והי' ראוי מתחילה גם להפכו על פניו, והי' עליו תורת כלי גם מכח תשמיש הישיבה עליו כשהוא הפוך, הרי דכלפי ישיבה זו, לא נפסדה צורת הכלי כלל כשניטלו חיפוייו, שהרי החיפויים הם על המושב, וכשניטלו החיפויים נפסדה צורת המושב, אך צידו השני של הכסא לא נפסדה צורתו כלל, וע"כ הוא טמא, ואכתי צ"ע בזה.

ה] אמנם בד' הרמב"ם בהלכות כלים פכ"ו ה"ג וה"ד נראה להדיא דהא דכסא שניטלו חיפוייו טהור הוא משום דלא חזי לישיבה, וכל שלא היו חיפוייו יוצאים וניטלו עדיין הוא ראוי לישיבה, וע"כ הוא טמא, עיי"ש, ועמש"נ בזה להלן מ"ו אות ג', ?ולעיל מ"ד אות ג' נתבאר בדעתו דאזיל בדרך אחרת, וחיפוייו אינם ציפויים, אלא הם מכלל המושב.

ו] ובד' התוי"ט מבו' דמפרש, דטעם הא דמטהרינן היכא שהיו חיפוייו יוצאין הוא משום דבכה"ג אינו ראוי להטותו על צידו אף אחר שניטלו חיפוייו, עיי"ש, ולפ"ז מתפרש הא דתנן דדרכו להיות מטהו על צידו ויושב עליו, דקאי על אחר שניטלו חיפוייו, דהיכא דלא היו חיפוייו יוצאין, דרכו להטותו אחר שניטלו חיפוייו, ומשא"כ היכא שהיו חיפוייו יוצאין, אינו ראוי להטותו על צידו אף אחר שניטלו חיפוייו, וע"כ הוא טהור, ועמש"כ על דבריו בחי' מהרי"ח והרש"ש ובחי' ר"א מגריידיץ.

1. ובמשנ"א לעיל מ"ב דימה לזה, דה"נ הא דתנן התם דניטלה שלישית טמא כשיחשוב עליו, ואינו טמא בלא מחשבה, הוא אף היכא שניטלו ג' רגליו כאחד, דכיון דמתחילתו לא הי' עומד לשמש כטבלא, אינו טמא בלא מחשבה, ולעיל שם אות ג' נתבאר לדון בזה, דשאני הכא דאינו ראוי למלאכתו כשהוא עומד כדרכו אלא כשמטהו. [↑](#footnote-ref-2)