הדלקת הנר זdocx
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן רסא וסימן רסג - הדלקת הנר

**שיעורי הלכה**

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי רפאל צבי ובר שליט"א

הלכות הדלקת הנר

##### **או"ח סימן רסג סעי' יב-טו שיעור ז**

**[סעיף יב] אם רוב הקהל קבלו עליהם שבת המיעוט נמשכים אחריהם בעל כרחם.**

ובמשנ"ב (ס"ק נא) כתב שאם רוב הקהל אינו נמצא בבית הכנסת אין נמשכין אחר המיעוט, וכן בעיר שיש בה בתי כנסיות הרבה אין אחת נמשכת אחרי חברתה, ואפילו אם באחת רוב. אבל אם עושה מנין בביתו אפילו אם המנין קבוע בטל אצל הרוב.

## חילוק בין מנין קבוע לבית כנסת של ציבור

ויל"ע מה החילוק בין מנין המתקיים בביתו בקביעות, שהציבור לא נמשך אחריו, לבין בית הכנסת של ציבור שהקהל נמשכים אחריהם בעל כרחם. ונראה דבית הכנסת היינו במקום שיש קהילה מסודרת, שבזה הם נחשבים כקבוצה בפני עצמה, אך אם יש מנין אפילו קבוע, שאינו כמקום כינוס לרבים אין הציבור נמשכים אחריו.

## קבלו שבת בבית הכנסת הקבוע שלו

כתב המחצית השקל (ס"ק כד) שאם היה רגיל להתפלל בבית הכנסת מסויים ושם כבר קיבלו שבת הריהו נטפל לאותו הציבור וחל עליו קדושת השבת. ונראה שהקביעות היא לפי הבית כנסת שרגיל להתפלל בו בשבת ולא לפי המקום שמתפלל בו בימות החול.

ובמשנ"ב כאן לא הביא את דבריו, אך מצינו בשעה"צ לקמן (סימן תקנא ס"ק נו) לגבי סעודה שלישית בשבת 'חזון', שאסרו לאכול בשר בתשעת הימים, וכתב המשנ"ב שם (ס"ק נו) שאחר שהוציאו הקהל את השבת צריך להפסיק מלאכול בשר, ובשעה"צ (ס"ק נו) כתב שאם יש שני בתי כנסת בעיר הוא נגרר לפי הביהכנ"ס שבו הוא מתפלל באופן קבוע, ומוכח מכאן כדברי המחצה"ש הנ"ל שמקבל עליו שבת לפי הביהכנ"ס שלו.

## בית הכנסת עם כמה מניינים

ובבית הכנסת שיש בו כמה מניינים, מסתבר שאם יש לו קביעות להתפלל במנין מסוים הוא מקבל את השבת לפי הזמן שאותו מנין מקבלים שבת, אך אם אינו קבוע באף מנין נראה שהוא נמשך אחר הרוב.

## מקבלים שבת מוקדם מחמת הנוחות

ובאגרות משה (חלק ג סימן לח) כתב שיש להסתפק במקום שהרוב רגילים לקבל שבת מוקדם רק מחמת הנוחות ולא לכוונת מצוה דתוספת שבת דשמא אין הציבור נמשכים אחריו, דלא מצינו שהציבור נמשכים אחר הרוב אלא רק באופן שקיבלו עליהם תוספת שבת בשביל מצוה דתוספת שבת. אמנם בשבט הלוי (חלק ז סימן לה) תמה על דבריו מנא לן לחלק בזה, וכיון שקיבלו עליהם שבת כדין אין חילוק מהי הסיבה שהם קיבלו עליהם שבת והרבים נגררים אחריהם.

## אם האשה ובני הבית נאסרים בקבלת שבת של הבעל

הפוסקים דנו אם אשה נאסרת בעשיית מלאכה מחמת קבלת השבת של בעלה, ובאגרות משה (שם) נקט בפשיטות שהבעל אינו יכול לאסור את אשתו בעשיית מלאכה, וכמו שאינו יכול לאסור אותה בנדרים שהוא נודר. אמנם בשבט הלוי (שם) כתב שאשתו ואף בני ביתו מקבלים שבת ע"י קבלת שבת של הבעל, וכתב דפשוט הוא דהא אשתו כגופו ונמשכת אחריו מראיות שא"צ להעלותם על הכתב, וצ"ע מהו מקורו [ולכאורה כן נראה מסתימת דברי המשנ"ב (בסימן תקנא) שהובא לעיל לגבי איסור אכילת בשר בסעודה שלישית בשבוע שחל בו תשעה באב, דמשמע שהוא דין לכל בני הבית].

**[סעיף יג] אדם שבא לעיר בערב שבת וכבר קבלו אנשי העיר עליהם שבת אף על פי שעדיין היום גדול אם היו עליו מעות או שום חפץ מניחו ליפול.**

## טלטול הכיס לחדר

ובמשנ"ב (ס"ק נב) פירש שהולך לחדר ומניחו ליפול שם להצניעו, וציין למה שנתבאר בסימן רסו סעיף יב דכשמגיע עם המעות יכול לטלטל את המעות עד לחדר.

והנה במשנ"ב לקמן שם (ס"ק לה) הביא דבאמת פשטות דברי הרמ"א שאם שכח כיסו עליו יכול לטלטלו לחדרו, אך הגר"א החמיר בזה. ובביאור הלכה שם (ד"ה יכול) הביא שהדרך החיים הכריע בזה שרק בכיס התירו לטלטל לחדר באופן ששכח שם המעות דלא נעשה בסיס לדבר האסור, ובמשנ"ב שם משמע שצידד להלכה כדברי הדרך החיים. אכן דעת החזו"א (סימן מט ס"ק י) שאסור לטלטל את הכיס אפילו אם הוא טלטול מן הצד, כיון שמטלטלו לצורך המעות שלא יפסדו והוי טלטול מן הצד לצורך דבר האסור.

ומבואר דדעת המשנ"ב דטלטול הכיס הוי טלטול מן הצד, אך אם מטלטל את המוקצה בידו כגון שמטלטל המעות בידו חייב לשומטן מיד, וא"כ צ"ע דהכא הביא המשנ"ב את דברי המג"א שפירש את לשון השו"ע שאפילו אם המעות בידו יכול לטלטל לחדר, ולפי דברי הדרך החיים אפשר לפרש דברי השו"ע כפשוטם דמיירי במעות שאינם בכיס שמשום כך צריך לשומטן מיד [ומה שהביא המשנ"ב פירוש זה הוא מהמג"א כאן (ס"ק כה) שדעת המג"א לקמן (רסו ס"ק יט) שאף במוקצה גמור התירו להמשיך ולטלטל], וצ"ע.

אכן לפי דברי החזו"א הנ"ל שאסור לטלטל אפילו את הכיס שיש בתוכו מעות, יש לבאר לשון השו"ע כפשוטם דמניחו ליפול מיד אפילו אם המעות בתוך הכיס, כיון שאסור לטלטל כיס דהוי טלטול מן הצד לצורך דבר האסור ולכן שומטו מיד.

**[סעיף יד] אם ביום המעונן טעו צבור וחשבו שחשיכה והדליקו נרות והתפללו תפלת ערבית של שבת ואח"כ נתפזרו העבים וזרחה חמה, א"צ לחזור ולהתפלל ערבית אם כשהתפללו היה מפלג המנחה ולמעלה ואם יחיד הוא שטעה בכך צריך הוא לחזור ולהתפלל תפלת ערבית ולעניין עשיית מלאכה בין ציבור בין יחיד מותרים דקבלת שבת היתה בטעות.**

## תפילה בטעות

ומבואר במשנ"ב (ס"ק נה) דאם התפללו מעריב קודם החשיכה הוי תפילה בטעות ולא שמה תפילה. ולכאורה צ"ע מדוע חשיב תפילה בטעות, הרי נחלקו רבי יהודה וחכמים אם זמן תפילת מעריב הוא כבר מפלג המנחה או רק מתחילת הלילה, וקיי"ל דעביד כמר עביד ודעביד כמר עביד (סימן רלג סעיף א), וא"כ אפשר להתפלל אפילו מבעוד יום ולסמוך על דעת ר' יהודה שאפשר להתפלל אחר החשיכה.

והנה העולת שבת (ס"ק ט והובא בביאור הלכה כאן ד"ה ואם יחיד) כתב דהכא מיירי באופן שהתפלל מנחה אחר פלג המנחה וא"כ ע"כ סבר כרבנן שזמן מנחה הוא עד הלילה, ובאופן זה אינו יכול להתפלל מעריב קודם הלילה דהוי כתרתי דסתרי, אך המשנ"ב (ס"ק נה) ביאר דמיירי הכא אפילו באופן שהתפלל מנחה מוקדם, שיכול לכתחילה להתפלל מעריב בפלג המנחה כדעת רבי יהודה, מכל מקום כיון שרצה להתפלל מעריב כדעת רבנן הוי תפילה בטעות ולא עולה לו לשם תפילה.

והוסיף המשנ"ב (שם) דהוא הדין בימות החול, שאם התפלל מעריב מבעוד יום, וסבר שכבר שקעה השמש ונתברר שעדיין לא שקעה, צריך לחזור ולהתפלל מעריב כיון שרצה להתפלל כדעת רבנן והוי תפילה בטעות.

**[המשך סעיף יד] וי"א שאותם שהדליקו נרות אסורים בעשיית מלאכה ושאר אנשי הבית מותרין.**

## קבלת שבת בטעות

וביאר המשנ"ב (ס"ק נו) דהדלקה הוי קבלה ע"י מעשה וחמיר טפי. ובעולת שבת (ס"ק ט) תמה על דברי השו"ע שהרי התבאר לעיל (סעיף יא) דאף שבהדלקה אפשר לעשות תנאי שאינו מקבל שבת בהדלקה, מ"מ אם מתפלל ערבית נאסר במלאכה ואפילו אם אומר שאינו רוצה לקבל שבת, ומוכח דקבלה שעל ידי תפילה חמירא טפי.

ובביאור הלכה (ד"ה ויש אומרים) הביא שיש ליישב לפי מה שכתב הגר"א בביאורו דטעם היש אומרים דבאמת קבלה בטעות הוי קבלה, ולכן אם הדליק נרות, אסורים בעשיית מלאכה, רק דשאני תפילה דתפלה בטעות לא חשיבא תפילה כלל ואפילו בציבור לא הוי תפלה ומכל מקום לא מטרחינן לחזור ולהתפלל [וזהו חידוש גדול שאע"פ שנחשב כאילו לא התפללו כלל, אינם צריכים לחזור]. והוסיף הביאוה"ל דלפי זה אם מקבל עליו שבת ב'מזמור שיר' או בסתם קבלה בעל פה הוי כקבלה שע"י הדלקת נרות, ואפילו אם מקבל בטעות הוי קבלה.

ולעניין הלכה הנה במשנ"ב (ס"ק נו) הביא בשם כמה מגדולי הפוסקים דקבלת ציבור בטעות אפילו רק ע"י תפילה הוי קבלה, רק שבזה אין המיעוט נמשך בזה אחר הרוב, וסיים המשנ"ב דקשה להקל נגד אלו הפוסקים. ולפי"ז בכל קבלה בטעות יש להחמיר לכתחילה שמי שקיבל עליו לא יעשה מלאכה, בין אם קיבל ע"י מעשה ובין אם קיבל ע"י תפלה.

**[סעיף טו] מי ששהה להתפלל מנחה בערב שבת עד שקבלו הקהל שבת יתפלל מנחה באותה בית הכנסת אלא ילך חוץ לאותו בית הכנסת ויתפלל תפלה של חול והוא שלא קבל שבת עמהם אבל אם ענה וקבל שבת עמהם אינו יכול להתפלל תפלת חול אלא יתפלל ערבית שתים.**

## תפלת מנחה אחר קבלת שבת

והנה הבאנו בשיעור הקודם (שיעור ו) דמבואר בדברי הביאור הלכה לעיל (סימן רסא ד"ה אין מערבין) שיש חילוק בין קבלת יחיד לקבלת ציבור, ונתבאר החילוק דבקבלת שבת של יחיד אינו אלא קבלת איסור מלאכה ושאר שבותים מותרים, אך קבלת שבת של ציבור הוי קבלת קדושת השבת ממש.

ולפי"ז צ"ב דכיון דהכא היתה קבלת שבת של ציבור היאך אפשר להתפלל מנחה אחר שקיבלו הציבור שבת, והרי הוי קבלת קדושת השבת ממש.

ובחיי אדם (כלל לג סעיף ד) כתב ליישב דכיון שאפשר להתפלל תפלה של חול בשבת, וכמו שמצינו בשו"ע (סימן רסח סעיף ב) שמי שטעה והתחיל להתפלל תפלה של חול גומר את אותה ברכה שנזכר בה ואינו מפסיק, לכן אפשר להקל ולהתפלל מנחה אף אם כבר קיבל עליו שבת.

אך דבריו צ"ע דא"כ מדוע מבואר בשו"ע שצריך ללכת לבית הכנסת אחר, הרי יכול להתפלל מנחה באותו בית כנסת שאין בזה סתירה לשבת כלל. ועוד קשה דא"כ מדוע כתב השו"ע שאם קיבל שבת עם הציבור אינו יכול להתפלל מנחה, הרי אפשר להתפלל תפלת מנחה של חול בשבת, וצ"ע.

## תפלת מנחה אחר 'ברכו'

אם בא לבית הכנסת סמוך לקבלת הציבור שבת מתחיל להתפלל מנחה ואף על פי שבעודו מתפלל יקבלו הציבור שבת אין בכך כלום הואיל והתחיל בהתר. וכתב המשנ"ב (ס"ק סב) דכשבא להתפלל מנחה לא ימתין עד שיענה 'ברכו' דאם יענה שוב לא יוכל להתפלל אחר כך מנחה. ומשמע שאם ענה ברכו שוב אינו יכול להתפלל מנחה אפילו אם לא היה בכוונתו לקבל בזה שבת.

והנה בהגהות הרעק"א (כאן) מבואר שאם מכוין להדיא שאינו מקבל על עצמו שבת בברכו, אף אם יענה 'ברכו' לא יחול עליו שבת. וכ"כ באגרות משה (חלק ג סימן לז). ומשמע בדבריהם שאם עונה בסתמא הרי מקבל עליו שבת ואינו יכול להתפלל מנחה, וצ"ע מדוע בסתמא מקבל עליו שבת הא כיון שצריך להתפלל מנחה ודאי אין בדעתו לקבל שבת כלל, ורק עונה 'ברכו' עם הציבור. וצ"ע.

# **הדינים העולים:**

1. קבלו שבת רוב הקהל בביהכנ"ס הציבור נמשך אחריהם.
2. אם יש כמה בתי כנסת אין נמשכים אחר הרוב, אך כתב המחצה"ש דמ"מ נמשכים אחר הבית כנסת שבו מתפלל באופן קבוע. ובביהכנ"ס עם כמה מניינים נמשך אחר המנין הקבוע שלו.
3. אם מקבל שבת מוקדם מחמת הנוחות י"א שאין הקהל נגררים אחריו, והשבה"ל הכריע להחמיר.
4. נחלקו הפוסקים אם האשה ושאר בני הבית נאסרים בקבלת השבת של הבעל.
5. מי שהגיע בין השמשות וכיסו או מעותיו בידו, דעת המג"א שיכול לטלטלו לחדר, והביאה"ל חילק דכיס שרי דהוי טלטול מה"צ, ומעות אסור, ולהחזו"א אסור בשניהם.
6. התפלל הציבור תפילת מעריב בטעות א"צ לחזור ולהתפלל אך יחיד חייב.
7. לכתחילה יש לחוש לדעת הפוסקים דאף מי שמקבל שבת בטעות אסור במלאכה, בין אם קיבל במעשה ובין אם קיבל בתפלה, אבל אין המיעוט נגרר אחרי הרוב.
8. מי שקיבל עליו שבת אינו יכול להתפלל מנחה של חול.
9. אם היה בביהכנ"ס בשעה שקיבלו שבת ייצא למקום אחר ויתפלל שם מנחה.
10. ענה ברכו עם הציבור אינו יכול להתפלל שוב מנחה, ואם כיון שלא לקבל שבת יכול להתפלל, ואם ענה ברכו בסתמא צ"ע לדינא.