סימן פ_ח - ח - בדין האומר זה אחי ושאר האחים אומרים אינו אחינו
קטגוריות: ש_ס / לו שבועות / שבועות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / ענייני טוען ונטען

יום ועש"ק נצו"י כ"ב אלול תשס"ט

א] בדינא דהאומר זה אחי ושאר האחים אמרו בברי אי"ז אחינו, דאם מת אינם נוטלין בירושתו, כתב הרמ"ה ב"ב דקל"ה., ז"ל, מהא שמעינן דמאן דטעין אחברי' מילתא דאית בה השתא חובתא לחברי' ואפשר דאתי לה מינה זכותא לאח"ז, וכפר בה נתבע השתא לגמרי, כי אתיא ההיא זכותא לאח"ז אע"פ דתובע אודי' לי' מעיקרא, כיון דנתבע כפר בה פקעה לה זכותא דההוא דכפר בה מיני', עכ"ל.

ובתורי"ד שם כתב, ז"ל, פי' וכיון דמודים שאינו אחיהם למה יירשו עמו, הכל יהי' של אותו האח, ואע"פ שגם אותו האח מודה כי אחיהם היא וראוים הם לירש עמו, אפ"ה יותר אנו תופשים הודאת המקבל מהודאת הנותן, שאם הנותן מודה כי אני חייב לך והמקבל מודה שאינך חייב לי בתר הודאת המקבל אזלי' ולא בתר הודאת הנותן, כדנפקא לן מטענו חטים והודה לו בשעורים דפטור אף מדמי שעורים, ואע"ג דהאי מודה כי שעורים הפקדת לי ופיו כמאה עדים ובעי למיתב לי', כיון דמקבל מודה שלא הפקדתי לך שעורים פטור דבתר הודאת מקבל אזלי' ולא בתר הודאת הנותן, וכדכתבית לעיל בפ' המוכר את הבית גבי האחין שחלקו, הלכך כל הנכסים הם של זה האח שהחזיקן כי הוא אחיו וגם הוא הי' מודה לו כל ימי חייו כי הוא אחיו, ואם יבא קרוב מעלמא כגון דודו או בן דודו ורוצה לירש אותו אומר לו זה האח אני אחיו שהרי הוא בעצמו העיד כל ימיו כך ואין לכם טענה עלי, כי אם אחיי היו ראוים לירש עמי וכיון שלא רצו לקבל חלקם אני אקח הכל שאם הם חמשה אחים והארבעה אינם רוצים לירש מי יירש כל הנכסים כי אם האח האחד החמישי שרוצה לירש, ור' יצחק כתב שלא יירש זה האח אלא חלקו וחלק שאר אחיו יהא מונח עד שיבא שום יורש אע"פ שאינו אחיו ויטול אותם והרבה לומר דברים שאינם נראין לי כלל, עכ"ל.

וכדעת רבינו יצחק כ"כ גם בהג"א בשם ריב"ם, ז"ל, והשתא מה יהא בחלקו אם אמרו אחין לאו אחינו הוא, נראה שמונחים עד שיבא אחד מיורשים שלו מן האב, ולאותו אח שאמר אחינו הוא לא יהבינן לי' אלא חלקו, שהוא מודה שאין לו בהם יותר, וגם הפקר לא הוי שאין לך אדם בישראל שאין לו גואלים ואינו כגר, לפיכך כשיבא אחד מקרובים לבד מקורבת אחוה הקודם אחר האח ינתן לו וכו', עכ"ל.

ב] והנה בטעמא דרבינו יצחק דס"ל דחלק שאר אחיו יהא מונח עד שיבא שום יורש אע"פ שאינו אחיו ויטול אותם, נ' פשוט דהוא משום הכא ל"ש שיזכה האח הא' בכל הירושה, מכח הודאת שאר האחים, שהרי הדבר ברור שאין לו בירושה יותר מחלקו, דממ"נ או שבאמת הוא אחיו ויש לכל האחים חלק בירושה, או שבאמת אינו אחיו ואין לו זכות כלל בירושה, ול"ש כלל שיירש את הכל, וע"כ שאר הירושה תהא מונחת עד שיבא אחר ויטלנה.

ובנוס"א יל"פ, דהוא משום דס"ל דל"ד לכל הודאה נגד הודאה, דהתם הרי התובע מודה שאין הנתבע חייב לו שעורים, וה"ז של הנתבע, וכן הוא בכל הודאה נגד הודאה, אך בזה אומר זה אחי ושאר האחים אומרים אינו אחינו, הרי אינם מודים כלל לאותו האח שכל הירושה שלו, שהרי לפי דבריהם גם אינו אח של אחיהם, ונמצא שהם מודים שהירושה היא של יורש אחר, וע"כ אם בא אחר ואמר שהוא יורש ה"ה נוטל את הנכסים הללו.

וצ"ע טעם הרמ"ה והרי"ד שפירשו דאותו האח נוטל כל הירושה, משום שהודו שאר האחים שאין להם חלק בירושה, וזה צ"ע וכנ"ל, חדא שהרי לא הודו כלל שהירושה היא לאח זה, ועוד, שהרי ידעינן דודאי אין לו יותר מחלקו, והיאך יטול כל הנכסים.

ג] והנה הרא"ש כתב בשם מהר"ם מר"ב דהא דבאמרו בברי לאו אחינו הוא אינם נוטלין בירושה, הוא משום דהוי כאילו מוחל לו, ולפמש"נ הי' נראה, דמה"ט פירש הרא"ש שהטעם הוא משום מחילה, ולא פירש דהוא משום הודאה נגד הודאה, כמו שפירש כן בדין טענו חטים והודה לו בשעורים, משום דהכא ל"ש שיטול כל הנכסים מדין הודאה נגד הודאה, שהרי ודאי אין לו יותר מחצי, ורק מדין מחילה הוא שנוטל כל הנכסים.

אך צ"ב, דמ"ט הוי זה מחילה "לו", הרי הם עצמם אומרים שגם אין הירושה של אח זה, ולא מחלו לו כלל, ועוד צ"ב, דכ"ה שהם מחלו לו, גם הוא מחל להם, ומ"ט עדיפא מחילתם ממחילתו, דהגם דל"ש שימחול הוא להם על שאר הירושה, שהרי ודאי אי"ז שלו, ואינו בעלים למחול ע"ז, אך מ"מ כיון שגם הוא מחל להם, היאך יזכה הוא במחילתם.

ד] והישוב לכ"ז מבו' בד' הרי"ד שכתב בתו"ד, דהא דאח זה נוטל את הכל, הוא משום דאם יש ה' יורשים וד' אינם רוצים לירש, יורש האח הה' את כל הנכסים, וע"כ ה"נ הכא כיון דשאר האחים מודים שאינם יורשים, יורש אח זה את כל הנכסים.

והטעם בזה הוא, משום דמעיקר דין הירושה בכח כל א' לירש את כל הנכסים, ואך דזכיית שאר היורשים מעכבת, וכל שפקע כח שאר האחים, ה"ה יורש את כל הנכסים, והרי אם הי' מועיל סילוק מירושת אביו והי' א' מן הבנים מסתלק מן הירושה, פשוט שהיו שאר האחים זוכין בשאר הירושה, וה"נ כל שהודה שאינו יורש ופקע זכות ירושתם, זוכה אח זה בכל הנכסים.

ואי"ז שייך להנידון אם קודם חלוקה הוי כל א' מן היורשים בעלים על חלקו, או הוי זה בעלות משותפת דתפוסת הבית, דאף אם הוי כל א' בעלים על חלקו, מ"מ הכא שהודו קודם שמת, בטל עיקר דין ירושתם, וע"כ יורש אח זה את כל הירושה.

ה] אך זה מתישב רק אם דין הודאת בע"ד אינה נאמנות בעלמא, אלא כל שהודה שאין הדבר שלו בטל זכותו אף אם לפי האמת ה"ז שלו, וכל' הרמ"ה דכיון דנתבע כפר בה "פקעה לה זכותא" דההוא דכפר בה מיני', וכנראה הוא הוא מדין אודיתא, וע"כ כיון שפקע כח האחים שהודו שאינו אחיהם, תו יורש הוא את כל הנכסים, ול"ש למימר דממ"נ אי"ז שלו, אלא כיון שהודו שאינם יורשים פקע כחם, וה"ה יורש את כל הנכסים, והאמנם דאכתי הוא מחודש, שהרי אינם מודים כלל שהוא של אח זה, אלא אומרים שהוא של יורשים אחרים, אך צ"ל שאנו דנים את הודאתם על עצמם, שהם אינם יורשים, וליכא נפ"מ במה שהם אומרים שגם אח זה אינו יורש, אך אם דין הודאת בע"ד הוא נאמנות בעלמא, הרי דבכה"ג אין מקום כלל ליתן את כל הנכסים לאותו האח שטען שהוא אחיו, שהרי הדבר ידוע וברור לנו שאין לו יותר מחלקו, ובין הוא ובין שאר האחים אומרים כן.

ו] ובזה מתבאר גם טעם הא דאמרי' דכיון שהודו שהם אינם יורשים נוטל האח שאמר שהוא אחיו הכל, משום דהוי כהודאה נגד הודאה, וצ"ע דמ"ט לא נימא להיפך, דיטלו כל א' חלקו, כיון שהוא הודה שיש להם חלק, אף שהם אומרים שאין להם חלק, דהוי כהודאה נגד הודאה, והרי אין א' מהם מוחזק יותר מחבירו בירושה, ועי' מל"מ פ"ד מנחלות ה"ח וקצוה"ח סימן ר"פ סק"א ונתיה"מ שם סק"ג וסימן פ"ח סוסק"ג, ובקצוה"ח ונתיה"מ כתבו דהוא משום דאין ספק מוציא מידי ודאי, וזה צ"ב, דמ"ש בזה הא דאין ספק מוציא מידי ודאי, הרי אינו ודאי יורש יותר מהם, שהרי אדרבה אם הוא יורש גם הם יורשים, והוא שאומר שהוא יורש אומר שגם הם יורשים, והם שאומרים שאינם יורשים אומרים שגם הוא אינו יורש.

ואמנם הרי"ד כתב דהוא חשיב כנותן והם חשיבי כמקבלין ואזלי' בתר הודאת המקבל יותר מהודאת הנותן, וצ"ב דמ"ט הוא חשיב הנותן להם, הרי לפי מה שאומר שהם יורשים, אינם נוטלין ממנו כלום, אלא הם יורשים את האח המת.

ונ' לפרש בזה, דכיון דהוא הוי ודאי יורש, שהוא אומר זה אחי וגם המת אמר שהוא אחיו, וע"כ הוא מוחזק כיורש, והנידון הוא אם גם הם נוטלין חלק בירושה, ואם הם מודים שאינו אחיהם ואינם נוטלין חלק בירושה, יורש אח זה את כל הירושה, וע"כ חשיב אח זה כנותן והם כמקבלים, שהרי בלא ירושתם, יורש הוא את הכל, וכל שבאנו לדון אם גם הם יורשים ומכח זה נתמעט חלק ירושתו, או שאינם יורשים ולא נתמעט חלק ירושתו, אזלינן בתר הודאתם, דכיון שהודו שאינם יורשים פקע זכות ירושתם, וע"כ ממילא הוא נוטל את הכל, וע"כ ל"ש לומר להיפך דהם הנותנים והוא המקבל, שהרי מה שהוא יורש הכל, אי"ז כלל מכח מה שהם נותנים לו, אלא כיון שהם אינם יורשים משום שהודו, ממילא הוא יורש את הכל.

ז] ובד' הרי"ד שם מבו' דמדמי לה להא דבאחין שחלקו אזלינן בתר המקבל, והוא מבו' בתורי"ד שם דס"ה., ז"ל, דאמר רב נחמן אמר שמואל האחין שחלקו אין להן דרך זע"ז, פי' דקסבר מוכר בעין יפה מוכר, וכשמכר הפנימי לחיצון חלקו בעין יפה מכר לו וסילק דרכו מעליו, ואי קשיא והרי שניהם הן לוקחין ושניהן הן מוכרים שהפנימי מכר לחיצון את חלקו והחיצון קנה ממנו, וכן החיצון מכר לפנימי את חלקו והפנימי קנה ממנו, וכמו שהפנימי מכר לחיצון בעין יפה וסילק דרכו מעליו נאמר שגם החיצון מכר לפנימי בעין יפה ונותן לו דרך עליו ויהי' לו דרך, דמאי ראית דאזלית בתר עין יפה דפנימי זיל בתר עין יפה דחיצון ויהי' לו דרך, תשובה אמת ודאי דשניהם מוכרים בעין יפה זה לזה, אבל מיהו הפנימי הוא המקבל והחיצון הוא הנותן, שהפנימי הוא צריך לדרך ולא החיצון, וכיון שהפנימי שהוא המקבל מסתלק מן הדרך מפני שמכר בעין יפה אע"פ שגם החיצון שהוא נותן רוצה ליתן לו את הדרך לא קנאו כיון שהוא אינו רוצה לקבלו, ואם רוצה עכשיו לתובעו אינו יכול, כיון שבעת החלוקה נסתלק מפני שמכר בעין יפה, וכ"ז שזה רוצה ליתן וזה אינו רוצה לקבל בתר זה שאינו רוצה לקבל אזלי', וזה דומה למאי דאמרי' טענו חטין והודה לו בשעורים שהוא פטור אף מן השעורין וכו' מפני שמה שהודה לו לא טענו, ואע"פ שפיו של זה כמאה עדים והוא מודה שחייב לו, גם פיו של זה כמאה עדים והוא מודה שלא נתן לו, ונמצא שזה רוצה ליתן וזה אינו רוצה לקבל ובתר מקבל אזלי', עכ"ל.

ונ' בביאור דבריו, דכשחלקו האחים, הרי מעיקר דין החלוקה, בדין שיזכה כל א' בחצר בזכי' גמורה ולא יהא לאחיו זכות דרך בה, ואך דאתינן עלה משום דמוכר בעין יפה מוכר דמשום זה דעת בעל החיצון ליתן לבעל הפנימי זכות דרך בחצירו, וע"ז אמרי' דכיון דגם הפנימי הוא מוכר בעין יפה, והוא מסתלק מזכות הדרך, אזלינן בתר מקבל ואין לו זכות דרך בחיצון, אך צ"ב ל' הרי"ד דהא דהפנימי הוא המקבל והחיצון הוא הנותן, הוא משום שהפנימי הוא צריך לדרך ולא החיצון.

וממה שדימה הרי"ד דין הודאה נגד הודאה דאזלינן בתר הודאת המקבל, לדינא דהאחים שחלקו דאין למקבל דרך על הנותן, מבו' להדיא דמכח ההודאה פקעה זכות המודה בנכסים, וע"כ כל דאיכא הודאת הנותן נגד הודאת המקבל, חשיב דזה רוצה ליתן וזה אינו רוצה לקבל כל' הרי"ד, וע"כ דמי לדינא דהאחים שחלקו.

ח] וע"פ יסוד ד' הרי"ד דכל א' מן האחים יורש את הכל אם אין שאר האחים מעכבין אותו, מבו' גם ד' הרא"ש דנוטל כל הנכסים מטעם מחילה, אשר קשיא שהרי לא מחלו "לו" כלל, וגם קשיא שהרי גם הוא מחל להם, ולהנ"ל ניחא, דכיון שהם מחלו על זכות ירושתם ונסתלקו ממנה, ממילא הוא יורש הכל, וע"כ נמי לא אמרינן דגם הוא מחל על חלקו, שהרי הוא לא מחל על זכות ירושתו כלל, אלא שאמר שגם להם יש זכות ירושה, וכיון שהם מחלו על זכות הירושה, ע"כ אין להם זכות כלל.

ומטעם אחר נ' דלא מצינו למימר דגם הוא מחל על חלקו, שהרי הדבר פשוט דכל הא דהמודה לחבירו שאין לו זכות הוי כמוחל על זכותו, הוא רק במקום שלפי האמת יש לו זכות, אך אם באמת אין לו זכות, הרי אינו מוחל כלל, וע"כ בראובן האומר לשמעון חייב אני לך מנה ושמעון אומר אינך חייב לי, הרי אם באנו לחייב את ראובן מכח מה שהודה שהוא חייב, אמרינן דאף דבאמת הוא חייב מ"מ מחל לו שמעון על חובו, והאמנם אם באמת ל"ה חייב, הרי דאדרבה כשהודה לשמעון שהוא חייב לו, נתחייב לו בחוב זה, ושמעון שהודה שאינו חייב לו לא מחל על התחייבות זו כלל, אך ע"ז אמרינן דמהיכ"ת שאינו חייב לו ונתחייב לו חוב אחר.

ואשר ע"כ באומר זה אחי, הרי אם באמת הוי המת אחיהם, נמצא דמה שהודה האח הא' לשאר האחים שהוא אחיהם, לי"ב מחילה כלל, כיון שמן הדין הוא של כולם, ומאידך מה שהודו לו הם שאינו אחיהם, הוי זה מחילה על זכות ירושתם, ואם באמת אינו אחיהם, ליכא מחילה במה שהודו בזה, ומאידך גם ליכא מחילה במה שהודה הוא להם שהם אחים, שהרי אי"ז כלל שלו.

וע"כ כיון שאנו מזכים אותו בנכסים משום שהוא נאמן שהוא נאמן לומר שהוא יורש, הרי דלצד זה שהוא יורש לא מחל הוא להם כלל ואילו הם מחלו על זכותם, וע"כ נוטל הוא לבדו את כל הירושה.