כלים פי_ב מ_ה
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_מ

**כלים פי"ב מ"ה**

א] **מסמר שהתקינו להיות פותח ונועל בו טמא וכו',** מבו' במתניתין דסתם מסמרים העשויים לתקיעה אינם מקבלין טומאה, ורק אם התקינם לתשמישים אלו שנשנו במשנתינו ה"ה מקבלין טומאה, וכ"ה מבו' בתוספתא שהביא הר"ש דצינורות התופשות את הרחיים מלמעלה טהורות שאינם עשויות אלא לחיזוק, וכ"ה מבו' לעיל פי"א מ"ג לפי' הר"ש והרא"ש שם דרק במסמרים שבאו מכלים יש לחוש לטומאה ישנה, והיינו כמו שפירש הרא"ש שם דמסמרות אינם בר קבולי טומאה, ואמנם לפי' בתרא דהר"ש לעיל מ"ד והראב"ד בעדיות פ"ג דעת ר"צ דמסמר של ארון מקב"ט, וצ"ע אם פליג בכל מסמרים העשויין לחיזוק.

ובטעמא דמילתא דאין מסמרים מקבלין טומאה אף שהן משמשין לחיבור, מבו' בחזו"א סימן ט"ו סק"ז בתו"ד די"ל בזה ב' טעמים, חדא דתשמיש חיבור ל"מ לחשוב המסמר ככלי, וכ"כ בחס"ד דהעשוי לחיזוק לא חשיב ככלי מעשה, ועוד דהוי כטבעת הכלים דטהורה, עיי"ש, ובסימן י"ז סקט"ו כתב בחבית שחבשה במסמרות של ברזל, דאין להמסמרים דין כלים שאינן אלא כטבעות הכלים שהן טהורין, שהרי אינם משמשין את האדם אלא הן משמשין את הכלי לחברו, וע"כ לא חשיבי ככלי מעשה המשמש לאדם, ובסימן י"ט סק"ח כתב דהו"ל מתכת המשמש את העץ, עיי"ש.

ב] אמנם הנה בתשו' הרשב"א ח"א סימן רי"ג ומיוחסות סימן רט"ז, ז"ל, שאלת סכך סוכה העשוי מנסרים שאין ברחבן אלא טפח, והם תקועים במסמרות של ברזל וכו', אם פוסלין את הסכך מחמת המסמרות וכו', משום שמקבלין טומאה וכו', עכ"ל, והרי להדיא דמסמרות שתוקעין בנסרים מקבלין טומאה, וכ"נ בל' התרוה"ד סימן צ"א, וכ"ה ברמזי הב"י או"ח סימן תרכ"ט ובלבוש שם ס"ח ובט"ז שם סק"י, וכ"נ גם בד' התוס' נזיר דנ"ד: ד"ה ת"ש, ז"ל, ושלח לו ר"ח כהן איזה בית אשר תבנו לי וכו' ואין לך בית שאין בה שום כלי מתכות שהיה באהל המת או שום מסמר, עכ"ל, והרי דמסמר מקב"ט,[[1]](#footnote-2).

ולכאו' צ"ל לדעתם, דכל הא דתנן הכא דסתם מסמרים אינם מקבלין טומאה, היינו קודם חיבורן, דעדין אינם משמשין, ועי' כן בחזו"א מקואות ליקוטים סימן ז' סק"ח שכתב בתו"ד, ז"ל, דמסמרים שיחדן לשימוש טמאין אבל העומדין למסמרן בתיבות ובשאר כלי עץ טהורין דעכשו אין להן תשמיש, אך אחר שנתחברו שכבר הן משמשין, ה"ה מקבלין טומאה בפנ"ע.

אך צ"ב הטעם בזה, שהרי אף אחר שחיברן בדין שלא יהיו מקבלין טומאה בפנ"ע, משום דהן משמשי כלים, והוו כטבעת הכלים דטהורה, [[2]](#footnote-3) וגם לא עדיפי ממתכת המשמש את העץ דטהור, וצ"ע בזה.?לכאו' יל"ד מדינא דהלך אחר המעמיד, לדעת הראשונים דהוא גם בממסרים, אך יש לדמות לד' מהרי"ל בשאי"ז חלק מן הכלי, ועמש"נ לקמן פי"ג מ"ו, וצ"ע?

ג] ולקמן פי"ד מ"ד תנן דהטמאין שבעגלה וכו' והמסמר המחבר את כולן, ובפיהמ"ש שם כתב, דכונתו בזה לכל מסמר שמחבר את חלקי העגלה עד שנעשית אחת ה"ה מתטמא, ושאר המסמרים אשר בעגלה שאינם עשויים לחיבור החלקים אלא לנוי ה"ה טהורים, עכ"ל, ובחזו"א סימן י"ט סק"ח עמד בזה, מהא דתניא בתוספתא הכא דצינורות התופשות את הרחיים מלמעלה טהורות שאינם עשויות אלא לחיזוק, והרי דמסמר העשוי לתקיעה אינו מקב"ט, עיי"ש, ?ועמש"נ בזה לקמן שם?.

ד] בנובי"ת יו"ד סימן קל"ז כתב בתו"ד, ז"ל, וכ"ז הצרכתי אם קבעו במסמרות ישנים שכבר היו קבועים בתלוש כמו בתיבות ושאר דברים כיו"ב, אבל מסמרות חדשים אפי' נעשו בפירוש ע"ד להשתמש בהם בתלוש וכו', אפ"ה אינן מקב"ט כלל, כי אין היתדות ומסמרות של ברזל כלי כ"ז שלא קבעם לתשמיש כגון מרצע וכדומה, אבל המסמר מצ"ע אינו כלי כלל וכו', עכ"ל, ומבו' בדבריו דמסמרים שכבר היו קבועין בכלים מקבלין טומאה אף אחר פרישתן, ובחזו"א סימן י"ז סקט"ו תמה ע"ז, וכתב דאף אם קבע מסמרים בכ"ע המקב"ט, ועי"ז גם המסמרים מיטמאין שהן בחיבורן גוף א' עם הכלי, מ"מ כשהוציא המסמרים הן טהורין וכדאמר שבת נ"ח ב' בניטלו ענבליהן ומטה שנגנבה חצי' בפי"ח דכלים, ואפי' שכבר נטמאו שבו לטהרתן בהתפרדן מהכלי, עכ"ד, ובליקוטי הערות לנוב"י שם הביאו להקשות על דבריו, ממתניתין דלעיל פי"א מ"ג דמבו' דבעשה כלי מן המסמרים אין לחוש אלא שמא באו המסמרים מכלים טמאין, עיי"ש בפי' הרא"ש, והרי דמסמרים שפירשו מן הכלים אינם מקבלין טומאה, וצ"ע בזה, גם במש"כ הנוב"י דמסמר שבא מכלי מקב"ט אף אם קבעו בקרקע, תמה בגידו"ט בשו"ת סימן ח' מתוספתא שהביא הר"ש פ"ח דפרה תיבה שהיא טמאה טמא מת והביא מסמר שהיה טמא וקבעו בה טהורה התיבה וטהור המסמר, עיי"ש.

ה] באבנ"ז יו"ד סימן רפ"ג סק"ד כתב, דהא דמסמר זה העשוי לפתוח ולנעול את הדלת טמא, אף שמשמש את הקרקע, הוא משום דאינו מחובר לקרקע, וכל טהרת המשמש את הקרקע הוא רק בשעומד להתחבר לקרקע, אך הנה אמנם כן נ' מד' הרמב"ם לעיל פי"א מ"ב וכמש"נ שם אות ח', אך בדעת ש"ר בזה צ"ע, וכמש"נ שם אות י"א ואילך, ואי נימא דהא דהמשמש את הקרקע טהור הוא אף בשהוא משמש בלא חיבור לקרקע, צ"ל דאיירי הכא בעשוי לפתוח גם דלת תיבות שאין מחוברין לקרקע, ועי' עוד בחזו"א סימן י"ד סק"י וסימן י"ז סקי"ח בדין מפתח אם טהור משום משמש עם הקרקע.

ו] **העשוי לשמירה טהור,** פירשו הרמב"ם והרא"ש דהיינו שמניחו לסימן בדלת וכו' ואם מצאו שנשתנה אופן הנחתו מכפי שהונח ידע שכבר נכנס אדם לבית, ובפשוטו נ' שטעם טהרתו משום דלא חשיב כלי מעשה כלל, וכ"כ בתפא"י, אך בחס"ד כתב דטהרתו היא משום דחשיב כמשמש עם הקרקע.

ז] **מסמר שהתקינו להיות פותח בו את החבית ר"ע מטמא וחכמים מטהרין עד שיצרפנו,** הרמב"ם בפיהמ"ש פירש דהיינו שירקענו ויחדד את קצהו ויעשהו כעין מקדח, וכנראה היינו דבלא זה אינו ראוי לפתוח את החבית, אך הר"ש פירש דהיינו שיצרפנו באש לצורך זה, והא דבעינן לזה, פירש הראב"ד בפ"י מכלים ה"א, ז"ל, לפי שהמסמר שנוקבין בו את החבית צריך שיהיה חזק הרבה משאר מסמרות הילכך בהתקנה לבדה אינה טמאה עד שיצרפנו באש ובמים, עכ"ל, ועי' באלי' רבה מה שפירש בזה בע"א.

ובטעמא דר"ע דפליג וס"ל דה"ז טמא אף קודם שירצפנו, כתב בתפא"י דאזיל לטעמי' לקמן רפי"ד דס"ל דכל שאינו חסר מעשה רב בגוף הכלי לא חשיב גולמי כלי מתכת, ובמשנ"א כתב דהוא משום דבלא צירוף נמי חזי ע"י הדחק, ואזיל ר"ע לטעמי' בכ"ד במכילתין דס"ל דכל דחזי כל דהו לא מיקרי חסרון מלאכה ומיטמא במחשבה.

ח] **מסמר של שלחני טהור ור"צ מטמא,** הר"ש פירש דהוא מסמר הקבוע בעמוד שלפני החנווני להעמיד התריס, והא דמטהרי רבנן הוא משום דתשמישו עם הקרקע, ובמשנ"א תמה דא"כ מ"ט דר' צדוק דמטמא, וכי לית לי' דכל המשמש עם הקרקע טהור, ועי' תפא"י מש"כ בזה, ועי' אג"מ יו"ד ח"א סימן קט"ז, וצ"ע ?העירוני דבל' הר"ש מבו' דכל הא דמטהרי רבנן הוא רק משום שכשמסלק התריס נשאר שם המסמר, ומבו' דבלא זה הי' טמא, וזה מחודש מאד, ?ועמש"נ בזה לעיל פי"א מ"ב ולהלן פי"ד מ"ג די"ל דהוצרך הר"ש לזה משום שתשמישו לדבר המטלטל,? ולפ"ז רצו לפרש דבזה הוא דפליגי ר"צ ורבנן אם סגי במה שמשאירין אותו מכח דהוי טירחא להוציאו?.

והרמב"ם והרא"ש פירשו דהוא מסמר הקבוע בתיבתו שהוא תולה בו את המאזנים, וצ"ב דמ"ט דרבנן דמטהרי, והמאירי בפ"ג דעדיות פירש בזה, ז"ל, ולר"צ הוא נחשב כלי כשאר המסמרים, ולדעת חכמים הוא בטל אצל התיבה, עכ"ל, ולכאו' כונתו דאיירי בתיבה העשוי' לנחת שאינה מקבלת טומאה, ובאג"מ שם נקט דאיירי במחובר לקרקע, וס"ל לרבנן דהמסמר בטל אצל התיבה ואינו מקב"ט, ויתכן דהוא מדינא דמחובר לטהור טהור, ובטעמא דר"צ דמטמא, י"ל דהוא משום דלא אמרינן דהמחובר לטהור טהור אלא בשהוא עשוי לשמש את הטהור, עמש"נ בזה לעיל מ"ב אות כ"ג ומ"ג אות ט', ואכתי צ"ע, ובמלאכת שלמה בפ"ג דעדיות הביא מפי' הרש"ס שפירש שהוא קובע את המסמר בכותל לפעמים ונותן עליו את המאזנים, ומטהרי רבנן משום שלא נעשה אלא לשמש עם הקרקע, ומ' בדבריו דטעמא דר' צדוק דמטמא, הוא משום דאינו עשוי ליקבע בקביעות לקרקע, אלא הוא מטלטל וקובעו בכותל לפעמים.

והראב"ד בפ"ג דעדיות פירש דדרך חנוני פותח חנותו ומוריד את הדלת ע"ג ספסלים לפני החנות ועליו הוא נותן את מעותיו ונועץ מסמר בשלחן ובספסלים כדי שלא ימוט, וטעמא דרבנן דמטהרי הוא משום שאינו עשוי אלא לחזק, ואזלי לטעמייהו בהא דפליגי במסמר ארון של גרוסות.

ט] **שם בר"ש, שהתקינו, שעיקם ראשו להיות פותח ונועל בו,** מבו' דלא סגי בייחוד במחשבה בעלמא, וכ"ה בתוספתא שהביא הר"ש, וכ"ה בתוס' ב"מ דנ"ב: דל' התקינו מ' דבעי' מעשה, ועי' חס"ד שדן לפרש דאף דקי"ל דכל הכלים יורדין לידי טומאתן במחשבה, שאני מסמרות דסתמן להחזיק התקרה או לנעוץ בכתלים וכיו"ב, הלכך בעו מעשה, אך מסיק שם, דלעולם סגי במחשבה בעלמא, והא דהכא בעינן עיקום, הוא משום דבלא עיקום אין ראויין לפתוח, ועי' עוד במשנ"א מש"כ בזה.

י] ?**התקינו למנעל או למדרס טהור,** ?בחס"ד פירש דהוא משום שאינו משמש אלא לחיזוק.

יא] **שם, נתנו בריחיים וכו' טמא,** בחס"ד כתב דצ"ל שהוא מסייע במלאכת הטחינה וע"כ חשיב כלי מעשה, ובחזו"א סימן י"ט סק"ח כתב דצ"ל דבזה הוי המסמר עושה המלאכה, וכן בהא דתניא דנתנו בחרמש וכו' טמא, ועיי"ש שכתב דאין בידינו להכריע אימתי מקרי עץ משמש מתכת ואימתי הוא להיפך, עכ"ד.

1. ואמנם הנה בסמ"ג ע' רל"א כתב, ז"ל, כי אין בית אשר ל"ה שם מת ומסמרים קבועים בבית, עכ"ל, וכבר תמה ע"ז בשו"ת דבר שמואל סימן רכ"ד דהיכי נחית להו טומאה למסמרות הקבועים בתקרות או בכתלי הבתים, דאפי' נימא מספיקא שנעשו מכלים טמאים כיון שנשתנו גופן למסמרות ונקבעו במחובר לקרקע תו לא מקב"ט, וכעי"ז תמה בס' חזו"נ בהקדמתו לטהרות, ועיי"ש שכתב לדחוק דחיישינן שמתחילת עשייתן התקינום לפתוח ולנעול בהם או כיו"ב שמקבלין טומאה, ואח"כ בלי מעשה שנוי בגופן קבעום בבתים, עכ"ד, ולפ"ז י"ל כן גם בד' התוס'. [↑](#footnote-ref-2)
2. ושמא י"ל בדעתם, דס"ל דכל הא דטבעת הכלים טהורה, הוא רק בשהיא משמשת לנוי, דכה"ג היא טהורה משום דאין תכשיט לכלי, אך כל שהיא משמשת תשמיש גמור, ה"ה מקבלת טומאה, אך כבר נת' לעיל מ"א אות ב' דממש"א בשבת דס"ג: דבירית טהורה, מבו' דכל כלי המשמש כלי טהור, ואולי י"ל עוד למש"נ לעיל שם אות ה', דכל הא דמשמש כלים טהור, הוא רק בשאין לו שם בפנ"ע, דאם יש לו שם בפנ"ע, הרי דהגם דאינו טמא מכח מה שהוא משמש את הכלי, מ"מ ה"ה טמא מכח מה שהוא משמש את האדם יחד עם הכלי, ולפ"ז שמא נימא דמסמרים חשיבי דיש להן שם בפנ"ע, וע"כ אחר שנתחברו והן משמשין את האדם, ה"ה מקבלין טומאה, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-3)