שישים ומאה
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב וורצל / תערובות ובב_ח / שישים / זרו_ב

חולין צח. שישים ומאה

בנובי"ק יו"ד-כח הק' בהא דפליגי בשישים ומאה למה לא יתנו לקפילא לטעום ונדע אם יש בו טעם [לשיטת התוס' דמהני קפילא לקולא]?

וכה"ג הק' שם בכ"ד דפליגי בעילאה ותתאה גבר או כבוש כמבושל למה לא ניתן לקפילא, ונתבאר במקו"א.

וכנראה קו' זו תלויה במה שיש לפרש שני אופנים בטעם מ"ד שהצריך מאה:

א. בפשוטו היה נראה דלמ"ד דאסרוהו אף במאה יסודו הוא משום דעד מאה נמי איכא טעם קלוש.

וכן מבואר בתשובת מהר"ם בשו"ת הרשב"א-תשל דיסוד הטעם שאסרו עד מאה הוא משום שיש בו טעם קלוש, ולמד מזה דה"נ בתרומה שהצריכו מאה לשיעור הביטול הוא משום שיש בו קצת טעם, ואכ"מ.

ולפי"ז נמצא דלהאי מ"ד אין מושג של קפילא כלל ואף לשיטת התוס' דמהני קפילא לקולא, ולא תיקשי מידי קו' הנוב"י.

אלא דצ"ב קצת לפמש"כ הרשב"א צז. דוודאי כל אדם יכול להבחין בטעם ואי"צ נחתום דוקא שהרי טעם הנרגש לכל אדם אסרה תורה ואם לסתם אדם אינו נרגש לא אכפ"ל מה שהקפילא מרגיש כלל,

ובפשוטו גם למ"ד במאה הדין כן שטעם שסתם אדם אינו מרגיש לא נאסר, וממילא טעם קלוש שאינו נרגש אפי' לקפילא לא יאסור, וצ"ל בדוחק לדרך זו דבהא גופא פליגי ולמ"ד במאה אסרה תורה גם טעם קלוש שאינו נרגש לבנ"א.

ב. כנראה שהנוב"י פי' דוודאי אם טעמו קפילא מהני אף למ"ד במאה ולא פליג האי מ"ד על המבואר בכ"ד דקפילא לקולא מהני.

וביאור הדברים דמה שאסרוהו עד מאה אינו משום שגם טעם קלוש אוסר, אלא דהוא תקנ"ח לחוד.

וביאור הדבר שהרי מעיקר הדין אף שישים אי"צ כמבואר בתוס' צח: שברוב פעמים אינו נותן טעם אף בפחות משישים, אלא שהצריכו שישים בכל אופן מחמת שיש פעמים שנותן טעם [וביאור הדבר נתבאר במקו"א דאם טעמו קפילא הרי חזינן שאין כאן טעם ובזה לא גזרו ורק גזרו ע"ד הרוב או בנו"א ואכ"מ].

ולמ"ד במאה ס"ל דכיון שיש מעט דברים שאף במאה נותנים טעם הצריכו מאה דוקא, אבל מעיקר דין תורה אי"צ מאה לכו"ע אפי' באינו מינו, ועפי"ז שפיר הק' הנוב"י דיהני קפילא לקולא.

ולכאו' לפי"ז ארווחנא ריוח גדול דאף למ"ד במאה מודה לכל דוכתא דקפילא מהני, והוא מוכח בברייתא צז. אם בישל בנו"ט ואמרינן מאן טעים ליה וכו'[[1]](#footnote-2).

אבל באמת כ"ז לשיטת התוס' אבל לדעת הרמב"ן והר"ן הרי ל"מ קפילא לקולא שהרי השוו מידותיהן ורק היכא שא"י כמה נבלע מהני קפילא, ובאר הר"ן דע"י קפילא ידעינן דמסתמא נבלע בשישים, הרי לפי"ז לא שייך זה למ"ד במאה וע"כ לפי"ז האי מ"ד פליג על הדין של קפילא, וצ"ע היאך יפרש הברייתא אם בישל בנו"ט והרי לדידיה לא מהני טעימה, וצ"ע.

1. ובאופ"א י"ל עפ"י שיטת הר"מ גבי תרומה דאף באינו מינו הצריכו מאה אבל מ"מ מהני טעימת קפילא, ונתבאר דעתו במקו"א דהיכא שהוא טועם ורואה שאין כאן טעם הרי אין לו חשיבות כלל ובטל, אבל היכא שלא טעמוהו ויתכן שנתן טעם בעינן ביטול בעוצם מיעוטו דוקא ובכל איסורין הצריכו שישים ובתרומה מאה, וה"נ למ"ד במאה י"ל דלעולם הצריכו מאה. [↑](#footnote-ref-2)