שמ ה
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן שמ

##### הלכות

##### **שבת**

##### סימן שמ

##### הלכות כותב ומוחק

##### שיעור ה

# **שיעורי הלכה**

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

[סעיף ד] **יש ליזהר שלא לכתוב באצבעו במשקין על השלחן או באפר.** אבל מותר לרשום באויר כמין אותיות.

[סעיף ה] **מותר לרשום בצפורן על הספר, כמו שרושמין לסימן, שאין זה דבר המתקיים".**

## עשיית תנועות כתב באויר

א] ומבואר ברמ"א דמותר לרשום באויר כמין אותיות כדי לרמז לחבירו איזה דבר, והנה בוודאי פשוט דאין כאן אפי' כתיבה דרבנן, והחידוש הוא כמו שביאר במ"ב (ס"ק כא) וז"ל "ולא אמרינן דמאמן ידיו בכתיבה על ידי זה, וה"ה דמותר לראות אומנות בשבת אע"ג שמלמדה" וכו'. והגר"א הביא לזה ראיה, מהגמ' בשבת (קג.) דרבה ורב יוסף סברי דטעם דאסר רשב"ג להכות בקורנס על הסדן, מפני שמאמן את ידיו, ואמרינן שם 'קשו בה בני רחבה אלא מעתה חזא אומנתא בשבתא וגמר הכי נמי דמחייב, אלא וכו'. הרי דאין בכך חיוב. ועוד כתב הגר"א "וכן משמע בסעיף ה' מותר וכו', וכל שכן כאן". והיינו דמבואר בסעיף ה' דמותר לרשום בצפורן על הספר כיון שאינו מתקיים, וא"כ כ"ש לרושם באויר שאינו כתיבה כלל.

## רושם בצפורן על הספר

ב] ובהיתר לרשום בצפורן על הספר, ביאר המ"ב (ס"ק כד) "ודוקא רשימה כעין קו בעלמא לזכרון שיש בזה איזה ט"ס, ומשום דלא חשיב כתב כלל בלא"ה, אבל לעשות כמין אות ודאי אסור אפי' באות אחת". עוד כתב שם (בס"ק כג) "ויש מחמירין בזה ועיין בביאור הלכה". דבבה"ל (ד"ה מותר) הביא קושיית הב"ח והט"ז, דרבי יוסי מחייב בשריטה המתקיימת (שבת קג:) משום רושם, וא"כ גם באינו מתקיים צריך להיות אסור מדרבנן.

ג] אמנם ביאר הבה"ל דבאמת נחלקו ר"י וחכמים בהגדרת המלאכה במשכן, דלחכמים הגדרת המלאכה הוא 'כותב' ואין חיוב בשריטה דאינה כתיבה, ודוקא לרבי יוסי דאין ההגדרה 'כותב' אלא 'רושם' שכן היו רושמין במשכן לכך חייב על השריטה המתקיימת, ודעת רוב הפוסקים וכן פסק השו"ע כחכמים, ואין חיוב בשורט אלא מדרבנן, וכל שאינו מתקיים דהוא תרי דרבנן התירו לגמרי [וכמו שמצינו לעיל סי' שט"ז באיסור צידה, דכל שאין במינו ניצוד ולא מטי בחד שיחייה, לא אסרו לצודו]. אולם יש מהפוסקים דחששו לדעת רבי יוסי וכמו שהביא הבה"ל שם, ומשום כן כתב במ"ב דיש מחמירין שלא לשרוט על הספר לסימן אף שאינו מתקיים.

עוד כתב בבה"ל (ד"ה לרשום) דהגר"א סובר דלדידן דקיי"ל כחכמים מותר לרשום בציפורן על הספר אף צורת אותיות, וא"כ למד דכ"ש דמותר לרשום באויר צורת אותיות.

## כתיבה בשמאל

ד] כתב המ"ב (סוף ס"ק כב אות ח) כתב החיי אדם, דכל המלאכות חוץ מכותב חייב בין בימינו בין בשמאלו, והביא ראיה לזה מתוספתא" וכו'. ופטור כותב בשמאלו מבואר בגמ' שם (קג.) דאין דרך כתיבה בכך, ומבואר שם דלרבי יוסי דחייב משום רושם חייב אף בשמאל, והביאור בזה דסתם כתיבה הוא כתב מדוייק, ובשביל זה רגיל לכתוב דווקא בימין, משא"כ רושם דהוא לסימן בעלמא אפשר לעשותו גם ביד שמאל.

## חתימה בחותמת בשמאל

ה] ודנו הפוסקים כשחותם בחותמת ביד שמאל, אם נחשב כשאר מלאכות דחייב אף בשמאל, או ככתיבה דבעי ימין, אולם נראה פשוט דכמו דרושם חייב בשמאל כיון דאין צריך לזה דיוק, ואפשר לעשות את אותו רושם בימין ובשמאל, ה"ה בחותמת כיון שהתוצאה אותו דבר בדיוק, חייב אף בשמאל [ובאמת ראיית החיי אדם מהתוספתא, מפורש כבר בגמ' דחייבה לפי ר"י ברושם בשמאל, וא"כ ה"ה שאר מלאכות].

## ניקוב בכרטיסיה

ו] ניקוב בכרטיסיה. נראה דתלוי בסוגי הניקוב, דכל שמנקב עיגול בעלמא והוא לסימן שהיה כאן וכדו', נחשב כרושם דנחלקו בו ר"י ורבנן, ולדעת השו"ע דפסק כחכמים, אסור מדרבנן וכדין שריטה המתקיימת. אולם כל שיש בו צורה מסויימת, ומנקב כדי לראות את הצורה [וכגון נהג המנקב בכרטיסיה כדי לדעת שהוא ניקב ולא מישהו אחר], נחשב ככתיבה ולא כרושם בעלמא, וכיון שהוא מתקיים אסור מן התורה [וז"ל המ"ב (סוף ס"ק כב) הנה הארכתי בכל זה, כדי לברר איזה דבר הוא דאורייתא, או שפטור ואסור מדרבנן, ונ"מ ע"י אינו יהודי במקום מצוה, דקי"ל בסי' ש"ז דאיסור דאורייתא אין מתירין ע"י א"י אפי' במקום מצוה].

## הצר צורה, והחילוק בין כותב לצובע

ז] ובבה"ל (ד"ה במשקין) הביא מש"כ הרמב"ם "הצר צורה, הראשון חייב משום כותב והשני חייב משום צובע". ובקה"י (שבת סי' מ) ביאר החילוק בין צובע לכותב, דכותב בא להביע משהו עם הכתב ולא לייפות את הנייר, אולם בצובע אינו בא להביע בכתב אלא לייפות את הנייר, וחיובו משום צובע. ומשום כן הראשון כתב כדי לסמן לשני איפה לצבוע ונחשב לכותב, והשני בא לייפות את הדבר וחיובו משום צובע.

ח] עוד הביא שם מש"כ הרמב"ם דהצר צורה בכלי חייב משום מכה בפטיש, דאין הציור בא להביע משהו אלא הוא דרך לייפות את הכלי, וכך דרך האומנין לגמור הכלי, ולכן חיובו משום מכה בפטיש. ועיי"ש בקה"י דהקשה מהגמ' (שבת עה:) דדעת רב דהשוחט חייב משום צובע, דניחא ליה דליתווס בית השחיטה, דבכך נראה שהוא בהמה טריה, וא"כ הצביעה באה להביע שהוא טרי ואינו צביעה לייפות הדבר, ומדוע לא חייב משום כותב, עיי"ש מש"כ בזה.

## כתיבת אות המשלימה את הספר

ט] כתב המ"ב (ס"ק כב אות ד) "אין הכותב חייב חטאת, עד שיכתוב שתי אותיות וכו'. אבל אם בזה האות השלים את הספר חייב דאהני מעשיו טובא" וכו'. ומבואר ברש"י (קד: ד"ה והשלימה) דספר מכ"ד ספרים. ומשמע אבל שאר ספרים אין לזה חשיבות אלא נידון כאות אחת, אמנם במנח"ח (מוסך השבת כותב) דייק מהרמב"ם דסתם בזה, דה"ה לשאר ספרים.

## המוחק גג הח' ועשאה שני ז'

י] עוד כתב המ"ב (שם) "המגיה אות אחת ועשה אותה שתים, כגון שחילק גג החי"ת ונעשה שני זייני"ן והוא צריך לזה חייב, וכן כל כיוצא בזה". וכמבואר בגמ' (שם) "תנא הגיה אות אחת חייב, השתא כתב אות אחת פטור, הגיה אות אחת חייב, אמר רב ששת הכא במאי עסקינן כגון שנטלו לגגו של חי"ת ועשאו שני זייני"ן".

דבמחיקת התג של ח' חשיב ככתיבת שתי אותיות ז'. וברשב"א שם כתב להוכיח מזה, דלא חשיב חק תוכות, דאל"כ אין חייב משום כותב, אולם בר"ן שם כתב דחשיב חק תוכות, אלא דלענין שבת אין צריך חק תוכות.

## המחוק גג ר' ועשאה ד'

יא] עוד שם בגמ' "רבא אמר כגון שנטלו לגגו של דל"ת ועשאו רי"ש". ואע"פ שהוא אות אחת, פי' רש"י שם (ד"ה רבא) דכיון שהוא תיקון הספר חייב, דאסור לאדם להשהות בביתו ספר שאינו מוגה, משום אל תשכן באהליך עולה, וחשיב כאות המשלים לספר.

יב] וכאן רש"י לא פי' דהוא ספר מכ"ד ספרים, ואפשר דמשום חשיבות התיקון דאל תשכן באהליך עוולה, חייב בכל הספרים, אולם באמת הרבה ספרים הנדפסים כיום, שיש בהם טעויות לרוב וכגון תלמוד ירושלמי ועוד, וכי בכולן יעבור באיסור דאל תשכן באהליך עוולה, ויותר נראה דאין קפידא אלא בכ"ד ספרים שכתובים בדקדוק, ובהם יש איסור עוולה [והקה"י היה נוהג לכתוב על ספרים סתם, 'ספר שאינו מוגה'].

ובנשמת אדם (כלל לח) הקשה דאף לדעת הר"ן דגבי שבת אין פסול בחק תוכות, מ"מ הרי בהכשר הספר הוא נפסל, וא"כ לא תיקן את העוולה ואיך יתחייב. וברעק"א (תשו' כא) יישב דצ"ל דאיירי בשאר ספרים, ואפשר דכוונתו לכ"ד ספרים שאין קורין בהם בציבור ואין בהם דין הכשר ספרים.

## חיבור אותיות לטבלא

יג] כתב המג"א (ס"ק י) "משמע בגיטין דף כ' שאם תוחב אותיות של כסף ע"ג בגד מקרי כתב ע"ש, וא"כ אפשר דאסור לעשותו בשבת". וכ"כ במ"ב (ס"ק כב אות ח). והקשו האחרונים דאדרבא בגיטין מבואר דפסול לגט, אלמא דאינו כתב. ותירצו, דברש"י שם (כ. ד"ה אנדוכתרי) דאינו חיבור של קיימא, ודייק המג"א דכל שהוא חיבור של קיימא חשיב כתב וחייב. אלא דלכאו' צריך להיות שיהיה בו חיוב חטאת, אולם לשון המג"א 'אפשר דאסור לעשותו בשבת', ובמ"ב כתב דהוא כעין כותב, הרי דאינו כתיבה ממש, אלא איסורו מדרבנן.

## הנחת אותיות בתוך מסגרת או מגנט

יד] ובאגרו"מ (או"ח חלק א' סי' קלה) כתב דאף לדעת המג"א אין לאסור אלא כשמחברם האותיות, אבל הנחה בעלמא של אותיות על הנייר וכדו' אין בו איסור כלל, אף שמצרף ע"י אות לאות. ודנו הפוסקים בחיבור קלוש כגון שנמצא בתוך מסגרת, או אותיות ממגנט וכדו', וראוי להחמיר בזה.

## אחד אוחז הקולמוס והשני מזיז את ידו

טו] ובמ"ב (שם) הביא התוספתא וז"ל "קטן אוחז בקולמוס וגדול אוחז בידו וכותב חייב, שהוא העיקר במלאכה והקטן לאו כלום עביד. גדול אוחז בקולמוס וקטן אוחז בידו וכותב פטור, דבזה הגדול לא עביד כלום, ואם האוחז בקולמוס נתכוין לסייעו תליא החיוב בהאוחז בקולמוס [כן הוא לפי נוסחת הגר"א בתוספתא ע"ש]". דהכל תלוי בכותב בפועל ולא באוחז בקולמוס, אלא א"כ מסייע דאז החיוב תלוי בו.

ונשאלתי באשה שאינה יכולה להדליק נרות שבת בכוחות עצמה, אם מקיימת המצוה ע"י שמזיזים את ידיה, ולמתבאר בתוספתא, אם מסייעת במקצת נחשב להדלקתה, אולם אם אינה מזיזה כלל, אלא מכח אחרים, לא חשיב כהדלקתה.

דינים העולים

1. מותר לרשום באויר כמין תנועת אותיות. וכן לשרוט בציפורן על הספר, רושם שאינו מתקיים [שו"ע], ויש מחמירין ברושם אע"פ שאינו מתקיים דחוששים לדעת רבי יוסי דחיוב שבת משום רושם.
2. כל המלאכות חייב אף שעושה אותן בשמאל, לבד מכתיבה שפטור [מ"ב בשם חיי אדם]. וחתימה בחותמת נראה דחייב אף בשמאל.
3. ניקוב בכרטיסיה נחשב כרושם, ופסק השו"ע כחכמים דאסור מדרבנן. ואם מנקב צורה וכדו', כדי לידע מי ניקב, הרי הוא ככתיבה ואיסורו מן התורה.
4. המצייר צורה כדי שיצבע השני אחריו, הראשון חייב משום כותב והשני משום צובע [רמב"ם]. והצר צורה בכלי חייב משום מכה בפטיש.
5. הכותב ב' אותיות חייב. אולם אות אחת המשלימה את הספר חייב, ולרש"י דווקא ספר מכ"ד ספרים, וברמב"ם משמע דכן הוא בכל הספרים [מנח"ח].
6. המגיה אות אחת, כגון שמוחק הגג של הח' ועשאה שני ז' חייב. והמוחק התג של הד' ועשאה ר' חייב, וכגון בספרים שיש בהחזקתם משום איסור אל תשכן באהליך עוולה, ונראה דאין איסור עוולה אלא בכ"ד ספרים אף שאינם על הקלף. המחבר אותיות לטבלא והוא חיבור של קיימא חשיב כותב [ומלשון המג"א והמ"ב נראה דאיסורו מדרבנן]. וכתב האגרו"מ דבלי חיבור כלל מותר. וחיבור קלוש כגון מגנט או בתוך מסגרת, ראוי להחמיר.
7. קטן אוחז את הקולמס וגדול מזיז את ידו, חייב, דהוא עיקר המלאכה, וכן להיפך שהקטן מזיז את יד הגדול, הגדול פטור. ואם האוחז הקולמוס מסייע החיוב תלוי בו וחייב [מ"ב ע"פ התוספתא].