ממ 10  דף מה עב תפיסת יד אדם
קטגוריות: ש_ס / לז עבודה זרה / כל הצלמים - הרב יהושע רישי

דף מ"ה ע"ב

ורבי יוסי הגלילי סבר אילן שנטעו ולבסוף עבדו מותר וכו'. ועי' בהמשך הגמ' דהיינו דוקא לאסור את התוספת, אך העיקר מותר, ולרבנן הכל מותר, אך יעויין סוגיית הגמ' לקמן דף מ"ח ע"א מתקיף לה רב אשי ממאי דרבי יוסי בר"י ורבנן בתוספת פליגי דלמא תוספת לד"ה אסור ובעיקרו פליגי וכו' ופליגא סוגיא דהתם אסוגיא דידן, ועי' ברמב"ם פ"ח ע"ז ה"ג דפסק כדברי חכמים לפי סוגיית הגמ' דלקמן.

מיבעיא ליה לאילן שנטעו לשם כך. עי' לקמן דף נ"א ע"ב מח' ר"ע ורבי ישמעאל אי ע"ז של גוי נאסר בשעת עשייה או דוקא בשעת עבודה, וכתב הרמב"ן בסוגיין דהכא דעשאו מתחלה לכך מהני דוקא למ"ד דנאסר בזמן עשייה, אך בחי' הר"ן (דפוס הרב קוק) פליג דלכו"ע מהני נטעו לכך דמהני תפיסת יד אדם דמעיקרא ע"ש, וצ"ב במאי פליגי.

רש"י ד"ה אילן שנטעו. אבל נטעו גרעין שלא לשם אשירה אין זו תפיסת ידי אדם הואיל וההיא שעתא לאו דעתיה לעכו"ם וכו', ועי' לקמן בדבריו דף מ"ו ע"א ד"ה ומאילן יבש דהאריך ביסוד זה, ונקטו התוס' כאן דלדבריו בנטעו אילן לכו"ע אסור, וכן הביאו הרבה ראשונים מדברי רש"י, אמנם יעויין ברמב"ן דף מ"ז ע"ב בסוף העמוד ד"ה המשתחוה לבית דכתב לדעת רש"י דלאו דוקא דאפי' נטעו יחור נמי שרו רבנן ואפשר דהיינו דקאמר מר דלאו אילן הוא דיחור נמי לאו אילן הוא ולרווחא דמילתא נקט ליה גרעין ע"ש.

ולדעת רש"י דנטעו אילן אסור לפי הבנת התוס', עי' במאירי בסוגיין (ריש העמוד) וכך נקט הר"ן לקמן דף מ"ח ע"א (בדפוס הרב קוק) ובשלטי גיבורים בשם הריא"ז (דף כ' ע"ב בדפי הרי"ף) באות א' דלדעת רש"י בכה"ג אף עיקרו אסור, משא"כ לדברי התוס' לכו"ע עיקרו מותר, ולא פליגי אלא אתוספת ע"ש.

תוס' ד"ה והכא. הקשו התוס' כמה קושיות אדברי רש"י, וע"ע בדבריהם בסוף דף מ"ו ע"א ד"ה מבהמה מש"כ לדעת רש"י, דלא משכחת אשרה המותרת לרבי יוסי אלא היכא דעלה מאליו מששת ימי בראשית, אך הריטב"א שם פליג אדבריהם בדעת רש"י וס"ל דמהני אי אותו אילן עלה מעצמו ע"ש, ולהכי פירשו התוס' דנטעו גרעין לכו"ע שרי, ופליגי בנטעו אילן אי השרשה בקרקע מבטלת את התפיסה, וע"ע בתוס' רא"ש דביארו כדברי התוס', אלא דלא כתב דבנטעו גרעין לכו"ע שרי, אדרבה משמע טפי מדבריו דנטעו גרעין ונטעו אילן כי הדדי נינהו ופליגי בתרוייהו, וכדברי הרמב"ן לדעת רש"י, אך לא מטעמיה ע"ש.

איזהו עץ שגידועו אסור ועקירו מותר וכו'. עי' בראב"ד דתמה כיון דמהני תפיסת יד אדם למיסרי כתלוש, אמאי אינו נאסר אחר שעבדה אלא הגידולין לחוד ולא העיקר, הרי אכולה איכא תפיסת די אדם, עי' מש"כ ליישב, וע"ע ברא"ה במתני' מש"כ לבאר באופן אחר לכאורה, דמה שגדל אחר העבודה נחשב כנטעו לשם כך ע"ש.