חבורה מפרק ופרק חבית 1
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב משה יפהן / דש סחיטה פרק חבית וליבון

חבורה מפרק.

אמר רב פפא האי מאן דשדא פיסא לדיקלא וכו'. והנה יש לעיין היכן יש כאן מפרק ועיין פי' רש"י שפי' שפירק תמרים מן המכבדות. והתוס' גרסו ברש"י שפירק האילן ממשאו והראשונים הקשו על רש"י דאם כן כל תלישת פירות מהעץ תחשב מפרק אמנם התוס' לא הקשו כן. והראשונים פי' כמו רש"י דאיירי במפרק התמרים מן המכבדות. והתוס' פי' שיש על התמרים קליפה עליונה וכשהוא מכה בתמרים הרי הוא מפרק את הקליפה מן התמרים. והנה הסבירו האחרונים המנח"ח דש דהטעם שהתוס' לא פירשו כרש"י הוא משום שסברו שמפרק הוא דווקא שמוציא דבר מתוך דבר אבל תמרים מן המכבדות אינם בתוך המכבדות אלא הם מחוברים אליהם ואין זה מפרק. והפמ"ג משב"ז של"ו סק"ח כתב דאין דש אלא דבר שטמון בתוך דבר אמנם לכאורה זה כהתוס' ודלא כרש"י והראשונים. ויתכן היה לומר דאשכול זה גם נחשב שהוא טמון בדבר שדנים את כלל האשכול אבל בקוטף פירות מענף זה לא יחשב דש וכן במפריד אשכול בננות שאין האשכול עוטף את הבננות.

והנה יש לעיין, בדעת רש"י האם באופן שקוטף פרי מעץ הוא גם נקרא מחובר ולכאורה שייך לטעון שהגמ' סברא שאין דישה במחובר. והנה יש לעיין בגדר הדבר דהאם משום שבאופן זה הוא לא דומיא דמשכן או דמונח כאן גדר דכשהדבר מחובר אין אנו רואים את הדבר כפירוק אלא כתלישה. דאין כאן פירוק שענינו הוא הוצאת דבר מדבר אלא תלישה מחיבורו. דהשאר עדיין מחובר לעץ. והנה בענף שנתלש יש לעיין האם יהיה בזה איסור דש ויתכן להבין דלא. כמו שכתבנו דהוא לא מונח בתוכו. אמנם באג"ט כתב סברא אחרת דכיוון דהדרך לקטוף כשהענף מחובר לאילן אין בזה איסור תולש.

והנה לכן מבואר ברש"י ובראשונים דהפירוק הוא באופן שהפירות נופלים לארץ ומתפרקים והנה יש לעיין באופן של אשכול ענבים האם יש בזה מפרק בזה שמוציא ענבים מהאשכול והרי הדין ברור שמותר בשבת לאכול אשכול ענבים ויש לעיין דיהיה בזה מפרק. ומצינו באגלי טל שביאר דכיוון דהוי דרך אכילה אין לזה שם מפרק וכעי"ז הוא בשביתת השבת ויש לעיין בביאור סברא זו. ויתכן לבאר סברא זו בב' אופנים אופן אחד לומר, דכמו שראינו בקורע דאם עושה כאן ע"מ לאכול מה שבתוך החבית לא חשיב מלאכה דחשיב דרך אכילה וכנ"ל בבורר סמוך לאכילה דזה נחשב חלק מהאכילה ולא חשיב מלאכה. ויתכן דזה הביאור כאן דכשעושה כן סמוך לאכילה יש בזה התר משום שחשיב חלק מהאכילה. ולכאורה לפי"ז כל ההתר לא קיים רק אם באמת תולש את זה לאכילה אבל אם תולש את זה כי רוצה לעשות עיצוב פירות או לשחק עם הפירות לא יהיה בזה התר או שמפריד את אשכול הענבים כדי לעשות מהענבים יין לא יהיה בזה התר. וראיתי באורחות שבת שביארו דצורת המלאכה היא לעשות גמר מלאכה. וזהו באופן דאינו עומד לאכילה אלא באופן של פירוק אמנם גם אם בלי הפירוק הוא עומד לאכילה דכך הדרך לאוכלו אז אין זה פירוק של גמר מלאכה. דהמלאכה היא להכשירו באכילה ובחיטין אין הדרך לאוכלם אלא במקולפים ואין הדרך להביאם לאכילה כשהם במוץ שלהם וכן במכבדות מה שאין כן בענבים. ויש לעיין בעגבניות שרי מה דינם. ולפי"ז הם דנו שם דבמקום שהם באים לעשות יין ששם הגמר מלאכה הוא הפירוק אפשר שיאסר מדאוריתא לעשות את פירוק דבר זה בשבת. ,ולשיטתם יש לדון דיתכן דכיוון שכך דרך הפרי שהוא בא לשולחן עם האשכול אז השם גמר פרי הוא גם כשהוא עם האשכול ואין מלאכת דש שייכת אלא באופן שעושה גמר פרי. והנה יש לעיין לפי"ז בכל סוחט שחייב משום מפרק היכן יש כאן גמר פרי והנה יתכן דבסחיטה דאורייתא דהיינו שסוחט פירות כגון יין ושמן אז לא נחשב שהיה גמר פרי עד שהיין בא לעולם. ולפי"ז לא שייך סחיטה דאוריתא במשקין שבלועין בבגד. דכבר בהם היה גמר פרי ויל"ע בזה. ויתכן דכיוון דעשוי ליין ושמן אז לגביו לא אכפת לן במה שהוא בא לשולחן ולגביהם הגמר פרי נתפס רק בהפרדת הפירות מהאשכול ולכן באופן זה יהיה חייב. והנה יש לעיין בסוכרייא דנזייתא שמוציא מים מהנזייתא האם שם זה גמר מלאכה. ודבר זה הוא חידוש ולולי דמסתפינא אמינא באופן אחר דיסוד מלאכת הפירוק הוא באופן שהפעולה היא שמוציא דבר מדבר דהמלאכה מתייחסת לשני הדברים והבדלתם או שמוציא דבר מתוך דבר וזה על ידי שעושה מלאכה בדבר שהדבר השני בלוע בתוכו כמו דישה שמכה על המוץ והחיטים יוצאים ממנו אמנם אם קוטף פרי מעץ או מאשכול אם כן הפעולה נעשית בפרי וזהו לקיחת פרי ואין זה פירוק דאין רואים את הדבר שמוצאים ענב מאשכול אלא שלוקחים ענב שהיה מחובר באשכול אבל מלאכת מפרק היא שמוצאים מהאשכול ענב ופעולת הפירוק מתייחסת לאשכול. ולפי"ז צ"ל דבמכבדות. שכל התמרים מתנתקים על ידי חביטת המכבדות בקרקע אז זהו פעולה במכבדות להוציא מהם את התמרים, ולפי"ז באשכול ענבים שמוציא את כל הענבים עלי ידי העברת היד והידוקה על גבי האשכול באופן זה באמת יחשב מפרק ויל"ע בזה. והנה במה שכתבו התוסק דמפרק האילן ממשאו הנה התוס' לא הקשו על רש"י כקושיית הראשונים ואפשר שהתוס' גם מודים שאדם שקוטף פרי יחיד לא מוגדר כמפרק ודווקא כאן משום שזהו קטיף של רוב הפרות דהרי כל מכבדות הוא הרבה פירות. אם כן זה מתייחס לאילן. ויל"ע בזה.

והנה לפי"ז יש לדון בקושיית האחרונים מיניקת תינוק מדוע לא יחשב כמו ששם עלוקה ששם מתחייב משום נטילת נשמה ומדוע כששם תינוק לא יתחייב משום סוחט ויתכן לומר דמה ששם עלוקה ומתחייב משום הוצאת דם דעלוקה זה וודאי וזה רפלקסים מה שאין כן תינוק זה תלוי בדעתו וממילא אין זה נחשב מלאכה גמורה של הנותן עוד יתכן דכיוון שיניקה היא שאיבה ואין זה כפעולה של סחיטה בדד אז ממילא יתכן שזה מה שזה נקרא מפרק כלאחר יד.

יש לעיין, מה הקשה ר"ת על רש"י לעיל דרש"י כתב דמפרק הוא תולדה דדש ור"ת הקשה דמפרק הוא תולדה דממחק מזה דמצינו חיוב בחולב הגם דאינו גידולי קרקע. והנה צ"ע כל הסוגיא לדעת ר"ת איך נפרש את החיוב של סוחט דהרי שיטת ר"ת להלן קיא: דאיסור סחיטה הוא משום תולדה דדש. וצ"ל דשם איירי בגידולי קרקע דהרי הפרי גידלוי קרקע ור"ת הקשה דווקא על חולב. ובאמת זה תמוה מאד בלשון התוס' דמשמע שר"ת הקשה על מה שרש"י שם כתב שחיובו משום מפרק ולא על מה שכתב בחולב שחייב משום מפרק. ומשו"ה הבין המהר"ם שם בתוס' דלר"ת גם במפרק הפרי מכיסוי חייב משום ממחק. אמנם צ"ע מסחיטה ששם הוא חייב משום מפרק. והדבר צ"ע רב בלשון התוס' ומכל מקום יתכן שזו באמת כוונת התוס' ואין כוונת התוס' להקשות על רש"י בעג דשם גם התוס' מודה שהוא חייב משום מפרק תולדת דש. אמנם יתכן דהנה מצינו בדעת הרמב"ם דפסק דאין דישה אלא בגידו"ק ומכל מקום חייב בחולב .ובתשובת ר' אברהם בן הרמב"ם תמה על השואל דדין זה נאמר רק באב ולא בתולדה ותמהנו מדוע. ורצינו לבאר בשעתו דהמכוון הוא ע"פ הרמב"ן דחילק בין שני גדרי מפרק בין מפרק דבר מדבר לבין מפרק דבר שדבר אחר בלוע בתוכו דזהו פירוק גמור וצריך לומר דיתכן דר"ת מודה לסברא זו אמנם בחליבה הוא סובר אולי דאין זה נחשב דבר שטמון בתוך דבר. וביארנו בגדר סברא זו דיש דבר שנחשב פירוק גמור ויש דבר שנחשב פירוק מחודש שכך היה במשכן. ובדבר הזה שהוא האב לא חייבים אלא כפי חידושו לדעת ר"ת דווקא בגידולי קרקע וכן הוא בר' אברהם בן הרמב"ם ור"ת. ויתכן דלדעת ר"ת גם לא חשיב מפרק במכבדות דאינו נחשב טמון בתוכו. וכן חלב ורק דבר שיוצא על ידי סחיטה. זה חשיב בלוע בתוכו משא"כ בדד שהדבר יוצא גם על ידי שאיבה וממילא הוצרך לומר דחיובו משום ממחק.

**שם.** **יש לעיין, מדוע כל דש לא יתחייב משום בורר.** וכבר עמד בזה הר"ח בסוגייתנו וכתב דזורה בורר ומרקד כולהו מעבירין פסות המעורבת באוכל ואינה מחוברת ואינה כגון קליפה שצריכה פירוק או עפרורית שצירכה ניפוץ. וכן כתב הערוך ובספר העיתים. ומבואר מדבריהם דהחילוק הוא שבורר הוא בדבר מעורב אמנם להפריד דבר מחובר אין ענינו ברירה אלא יצירת הפרדה ופירוד הדבקים. ועיין במג"א בסי' שיט סקט"ז שעמד בזה דהוקשה לו שם מדוע לא נאסרה סחיטת פירות משום בורר וביאר שהכל מין אחד המשקה והאוכל ובורר הוא רק במפריד שני מינים זה מזה. ועיין בשביתת השבת [עמוד מא] שהקשה על דבריו דהרי החרצנים והזג הם פסולות ואם כן הוי בורר פסולת מאוכל. ועוד בסוחט כבשים לגופן המובא להלן קמה. לכאורה שם שאין צריך למשקין מדוע לא יתחייב עליהן משום בורר פסולת מאכול. ועיין בפמ"ג סי' ש"כ סק"ז שעמד בזה. וביאר שם דבעינן שיהיה פסולת לפני הברירה אמנם בסוחט פירות השם פסולת חל רק על יד הסחיטה. אמנם עדיין יל"ע מהמבואר בירושלמי בפירקין. האי מאן דשחק תומיא כד מברר בקליפתיה חייב משום בורר. והובא להלכה בשו"ע בסוף סימן שכ"א. אסור לקלוף שומין ובצלים כשקולף להניח אלא כשקולף לאכול לאלתר. ומבואר דיש בזה בורר ולכן מותר היכן שקולף לאכול ולא קולף להניח. ומבואר דאפילו בדבר מחובר שייך ברירה ולא רק בשני דברים ולכאורה הדרא קושיא לדוכתא אם כן כל מפרק יתחייב משום בורר.[והא דאין בזה חיוב של מפרק מבואר בפמ"ג סי' שיט" סק"ז ועיין רע"א סוסי' שכ"א. שהטעם הוא משום שהקליפה בטילה לפרי ועיי"ש במ"ב.]

והנה בסוגייתנו למדנו איסור סחיטה. ויש לדעת שיש שני עניני סחיטה יש ענין שנאסר סחיטה בפירות ושם זה משום תולדה דדש. לכו"ע. ובזה נחלקו התנאים ועולה דיש ג' גדרים ענבים וזיתים תותים ורימונים ושאר פירות. ולכאורה החילוק הוא דענבים וזיתים רובם עומדים ליין ולכן יש בזה סחיטה. ולכאורה הביאור הוא דמפרק הוא רק כשהוא מפרק דבר מדבר אחר אבל כשמפרק אוכל מאוכל אין זה דש אלא כעין מה שהיה במשכן שפירק אוכל מפסולת אבל לדוגמא באוכל שבלוע בתוך אוכל אין מפרק ולכן בקטניות שאפשר לאכול גם את התרמיל וגם את הפרי שבתוכו אין לזה שם של מפרק. ודווקא כאן משום שיש לזה שם משקה יש לזה שם מפרק אמנם זה דווקא באופן שהפירות עומדים לסחיטה יש להם שם משקה ולפי"ז תותתים ורימונים שרובם לא עומדים למשקה אמנם פעמים עושים מהם משקה נאסר מדרבנן ופירות שאינם כלל עומדים לסחיטה אין בהם אפילו איסור דרבנן. והנה לפי"ז היום שרוב תותים ורימונים עומדים לסחיטה או תפוזים ולימון וכדומה גם יאסר דגם יש להם שם משקה. וכנ"ל בכל הפירות ובאמת צ"ע האם בעינן רוב או מספיק דרך לשון רש"י קמה. ד"ה דבר תורה משמע שמספיק דרך. אמנם ברשב"א ובריטב"א שם הזכירו דבעינן רובן עומדין למשקה. אמנם הרן על הרי"ף שם ובחידושים כתב דרק יין ושמן חשיב משקה משום שהם שבעה משקין. אמנם שאר הדברים לא חשיבי משקין והפמ"ג בהקדמה לסי' ש"כ כתב. דבשאר פירות אפילו הדרך יהיה לסוחטם לא יהיה חייב. דאין היוצא מהם נחשב משקה. והחזו"א נקט דהוא תלוי ברגילות הסחיטה. והיום יש הרבה דברים שנאסרו מדאוריתא והנפק"מ בכל מיני דברים שיש בהם חשש סחיטה.

ויש סחיטה בבגדים ושם נחלקו הראשונים האם החיוב הוא רק משום מלבן ודווקא במים או גם משום מפרק. ושם יש לחלק בין מקרים שהוא צריך את המשקה לבין מקרה שבא להספיג דבר לח כדי לייבש את המקום. ונחלקו בזה הראשונים בסוכרייא דנזייתנא ונראה בזה במקומו.