רנג שיעור ה
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן רנג ורנז - שהיה והטמנה

# שיעורי הלכה

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

##### הלכות שבת

##### **שהייה והטמנה**

##### סימן רנג סעיף ב

##### שיעור ה

* **התנאים הנצרכים לחזרה.**
* **נצטנן לגמרי אי שרי להחזיר.**
* **החילוק בין ע"ג ספסל או ע"ג קרקע ודין המניח על השיש.**
* **נטלו אחר או טעה והסיר קדרה אחרת.**
* **אם נכבתה האש בשבת, אם מותר להעביר הקדרה לשכנו.**

**התנאים לחזרה**

א] [סעיף ב] **כירה שהיא גרופה וקטומה ונטל הקדירה מעליה אפי' בשבת מותר להחזירה כל זמן שהיא רותחת. הגה: ועודה בידו. ולא הניחה ע"ג קרקע. הגה: ודעתו להחזירה וכו'. וי"א דכל זה אינו אסור רק כשנטלו מן הכירה מבעוד יום ולא החזירו עד שחשכה, אבל אם לקחו משם משחשכה אפי' הניחו ע"ג קרקע מותר. וכן נוהגים להקל בתנורים שלנו שיש להם דין כירה וסומכין עצמם על דברי המקילין, וטוב להחמיר, מיהו אם נצטנן לכו"ע אסור וכו'.**

[הקדמה: בגמ' בשבת (לח:) יש כמה לישנות באיזה אופנים מותר להחזיר, אם בעינן תרתי להיתרא היינו שעודן בידו ודעתו להחזירה, וכל שחסר תנאי אחד אסור להחזיר. או דבעינן תרתי לאיסורא, דדוקא בהניחן ע"ג קרקע ואין דעתו להחזיר אסור, אבל אם דעתו להחזיר או שלא הניחה ע"ג קרקע אף שאין דעתו להחזיר מותר להחזיר. עוד שם איבעיא בגמ' בהניחה ע"ג ספסל וכדו' מהו ועלה בתיקו. ונחלקו הראשונים בזה להלכה. דדעת הרמב"ם כמו שדייק הב"י דהכל תלוי בקרקע [ואף בזה קרקע דווקא ולא ספסל וכדו' דפסק בזה לקולא דהוא מילתא דרבנן], דאם הניחו אסור אף שדעתו להחזיר, ואם לא הניחה מותר אף שאין דעתו להחזיר, וכן פסק השו"ע. והרבה ראשונים פליגי ופוסקים בכל הני לחומרא, וכן פסק הרמ"א ולכן דווקא בעודן בידו [ואף לא ע"ג ספסל] ודעתו להחזיר מותר להחזיר.

עוד בגמ' (שם) אמר רב ששת לדברי האומר מחזירין אפי' בשבת וכו', ודעת הר"ן דקמ"ל דאף כשניטל מער"ש מותר להחזיר אף בשבת, אמנם דווקא באופן זה צריך לתנאי חזרה הנ"ל, אבל כשניטל בשבת עצמה מותר להחזיר אף כשלא נתקיימו תנאי חזרה הנ"ל, והביא סמך לדבריו מהירושלמי. ורוב הראשונים חולקים, דאף בניטל בשבת צריך שיתקיימו תנאי חזרה, וכן דעת השו"ע. ודעת הרמ"א דנוהגים להקל כהר"ן אלא שטוב להחמיר].

**ניטל מער"ש אם מותר להחזיר בשבת**

ב] דעת המ"ב (ס"ק נג) ומבואר יותר בשעה"צ (ס"ק מד) דאין נפק"מ מתי ניטל ומתי מחזיר, ואף אם ניטל מער"ש מותר להחזיר בשבת. אמנם החזו"א (סי' לז ס"ק יב) חולק, וס"ל דדוקא לדעת הר"ן דתנאי חזרה נאמרו על הנוטל בער"ש ומחזירו בשבת, אבל לדעת רוב הפוסקים החולקים על הר"ן וס"ל שתנאי החזרה נאמרו בנוטל בשבת עצמה, אם ניטל מער"ש אסור להחזיר בשבת אפילו אם נתקיימו כל התנאים, וכן דעת הב"ח כמו שדייק מהטור.

**פלוג' המ"ב והחזו"א באיזה אופנים מותר להחזיר**

ג] ודעת המ"ב (ס"ק נו) ובשעה"צ (ס"ק נ) ובבה"ל (ד"ה ודעתו) דבעת הצורך אפשר להקל ולהחזיר בעודה בידו אף שאין דעתו להחזירה, וכן בדעתו להחזירה והניחה ע"ג ספסל [ועי' בביאור הלכה שנוטה להקל במילתא דרבנן אף בהניחה ע"ג קרקע, כ"ז שדעתו להחזירה, מיהו בסו"ד כתב להקל דוקא בהניחה ע"ג ספסל שבזה יש לצרף דעת הב"י להקל, וכן בשעה"צ סתם להקל דוקא בהניחה ע"ג ספסל]. ובחזו"א (שם) תמה דהא מיירי בנטלה בשבת, ואמאי לא פסק להקל אף ע"ג קרקע, וכמו שכתב הרמ"א לקמן דמדינא אפשר להקל, ופי' שם המ"ב (ס"ק סה) דכל שנטלה בשבת אפילו באין דעתו להחזירה היקל הרמ"א. אכן דעת החזו"א דאף הרמ"א לא כתב להקל בנטלה בשבת והניחה ע"ג קרקע אלא בדעתו להחזירה, ועיי"ש שהכריע להחמיר אף בזה דאסור, דכן דעת רוב הפוסקים להחמיר, ודווקא בהניחה ע"ג ספסל מקילים בניטל בשבת, ובזה אף באין דעתו להחזיר [מיהו המשנ"ב כאן לא היקל אף בהניחה ע"ג ספסל אלא כשדעתו להחזיר].

**נצטנן לגמרי אם מותר להחזיר**

ד] "ובלבד שתהא רותחת" כתב המשנ"ב (ס"ק נד) "פרט זה אינו דומה לכל הנזכרים בסעיף זה, דבהם הטעם הוא דלא התירו חכמים חזרה כי אם באופן זה, אבל בזה הטעם הוא דכיון שנסתלק מרתיחתו דהיינו שאין היד סולדת בו יהיה בו שוב איסור בישול, וכדלקמן בסי' שיח סעיף ד'. ולפי מה שפסק הרמ"א שם סעיף טו בהג"ה, נהגו להקל אם לא נצטנן לגמרי". והוא מהמג"א (ס"ק יט), ומבואר דכל זה הוא מדיני בישול לבד, ולפי"ז דבר יבש אף שנצטנן לגמרי מותר להחזיר [באופן שנתקיימו תנאי חזרה]. ולקמן (ס"ק סח) סותר המשנ"ב דברי עצמו, דהביא שם דעת המג"א (ס"ק לו) דכשנצטנן לגמרי בטלה לה שהייה קמייתא ונידון כנתינה לכתחילה [ואף המג"א סתר עצמו בזה ועמד בזה המחצה"ש ס"ק לו], מיהו לקמן סעיף ה' בבה"ל [ד"ה ובלבד] כתב בשם הגר"א דלא כמג"א, אלא אף בנצטנן לגמרי מותר דרק משום בישול חיישינן בזה. וכן הכריע שם בבה"ל.

**"שיש" ושולחן אי הוי כקרקע או כספסל**

ה] וטעם החילוק בין קרקע לספסל, דכל שהניח ע"ג קרקע ניכר בזה שאין כוונתו להחזיר את הקדרה ובטלה לה השהייה הראשונה, אבל ע"ג ספסל פעמים אי"ז אלא לזמן מועט, ואי"ז סילוק גמור מהשהייה הראשונה. ודנו הפוסקים בהניח על "שיש" אי דמי לקרקע או לספסל, דאפשר דדווקא ספסל שעומד לישיבה, כשמניח הקדירה עליו ניכר שהוא דרך ארעי, אבל ב"שיש" אין ניכר בו שהוא הנחת עראי, דאפשר שמניחו באופן קבוע. או שמא דווקא ע"ג קרקע אסור דמוכח דאין דעתו להחזירה, משא"כ ב"שיש" דמצוי שמניח שם רק לזמן מועט ע"מ להחזיר מיד, וליכא הוכחה שאין דעתו להחזיר. ונראה דבמקום צורך יש להקל דדינו כספסל [וה"נ כשמניח על השולחן, אם הוא במקום סמוך לתנור וכגון שולחן שבמטבח, דומה ג"כ ל"שיש", אבל אם מניח על שולחן שנמצא רחוק כגון בסלון, נראה ברור דנחשב כהנחה ע"ג קרקע].

**הניחה ועדיין אוחז בקדירה אם מותר להחזיר**

ו] ובאופן שהניחה ולא סילק ידו ממנה, דעדיין אוחז בידית הקדירה. דעת האגרו"מ (או"ח ח"ד סי' עד אות לג) דחשיב עודה בידו, ודייק שם לשון הגמ' והשו"ע "הניחה" דהוא הנחה ממש, דאל"כ היה צ"ל "העמידה", אמנם דעת הגרי"ש אלישיב (הובא בשבות יצחק שהיה וחזרה פי"ד אות ב) דנחשב הניחה ואסור להחזירה. ומ"מ אם לא הניח לגמרי אלא חלק ממנה מוגבה על ידו באויר, חשיב עודה בידו.

**נטלו אחר ואין דעתו להחזיר. או שהניחה ע"ג קרקע מה דינו**

ז] בהגהות רעק"א כאן [הובא בביה"ל ד"ה ולא] הסתפק באופן שאחר נטלו מהכירה אם חשיב סילוק ואסור להחזירה, או דילמא אין אדם אוסר דבר שאינו שלו. והעלה שם דזה פשוט דאם הניחו ע"ג קרקע אסור להחזירה, וכמ"ש תוס' ביבמות (פג: ד"ה אין) דדבר שאיסורו תלוי במעשה כגון נותן נבילה או חלב בתבשיל, לא שייך לדון בו דאין אוסר דבר שאינו שלו. אלא דאם עודה בידו ואין דעתו להחזירה, דזה תלוי גם במעשה סילוק מהכירה וגם במחשבה, בזה יש להסתפק אם שייך בו לומר שאין אוסר את של חבירו. והעלה דהדבר תלוי במחלוקת ראשונים, דבתוס' (שם) מבואר דגבי כלאים אין יכול לאסור את של חבירו, דאף דתלוי במעשה מ"מ כל שצריך גם מחשבה אינו יכול לאסור, ודעת הר"ש (כלאים פ"ז משנה ד) דיכול לאסור. וה"ה הכא תלוי במחלוקת הנ"ל, עיי"ש ברעק"א שהאריך בזה.

ובאבי עזרי (פ"ג משבת ה"י) תמה טובא, דוודאי עיקר הסילוק הוא מה דנטל מהכירה, אלא דכשיש דעת חיובית להחזיר לא חשיב שסילקה מהכירה, וא"כ מאי איכפת לן שאחר הורידו, סו"ס לא היה דעת חיובית להחזירה. ודבר זה דומה למי שנפלה הקדרה מידו לקרקע דדבר פשוט הוא דא"א להחזירה. והביא ראיה מהלכות ציצית, דטלית שנשמטה מעליו פסק השו"ע (סי' ח' סעיף טו) דחייב לברך, וכתב שם המג"א דלכו"ע הוא, ואף לדעות שאם הוריד ע"מ להחזיר א"צ לברך, כאן מודו דלא היה דעת חיובית להחזיר. וה"ה הכא לענין קדירה לא היה דעת בפועל להחזיר. והגרש"ז אויערבך יישב זאת (מובא בשבות יצחק שם פט"ו אות ה), דאדרבה משם ראיה לדברי רע"א, דהתם בהלכות ציצית ציין רע"א להלכות תפילין, דדעת השל"ה דכל שנשמטו ממקומן בזמן התפילה א"צ לברך [הביאו המ"ב סי' כה ס"ק מד], וס"ל לרע"א דה"ה בטלית אם נשמט ממנו בזמן התפילה אינו חוזר ומברך, דדעתו מעיקרא דכל זמן זה רוצה שיהיה עליו טלית ותפילין [וכן ראוי להורות], וא"כ באמת ה"ה הכא אם נפלה הקדרה מידו יכול להחזירה, כיון דדעת בעה"ב דתהיה הקדירה על הכירה. וה"נ כשהורידה אחר י"ל שיהיה מותר להחזירה, ומ"מ הסתפק רע"א, דאפשר לדון מצד דעת חבירו שלא להחזירה, וזה תלוי בפלוג' הראשונים כמ"ש רעק"א.

**טעה והוריד קדירה אחרת**

ח] ובאופן שנטל ע"מ שלא להחזירה, אלא דטעה והוריד קדירה אחרת, אם חשיב שאין דעתו להחזירה, או דילמא שכיון שטעה הרי דעתו שהקדירה הזאת תהיה ע"ג האש, ורק בטעות סילקה מהאש [וכגון שהניח ע"ג ספסל, דהא אם עודה בידו אפשר להקל אף באין דעתו להחזירה כמ"ש המ"ב], ובאמת דעת הגרש"ז אויערבך (שש"כ ח"ג פ"א סעיף כ') דאפשר להחשיבו כדעתו להחזירה, מכיון דהנטילה היה בטעות. אמנם דעת הגרי"ש אלישיב (שבות יצחק שהיה והטמנה פט"ו אות ב) להחמיר לדונו כאין דעתו להחזירה. ויש לדון אם בעה"ב שלח שליח להוריד הקדירה, וטעה והסיר קדירה אחרת, אם שייך לדון בו דהוא שלחו והוי כדעת בעה"ב, או לא, וצ"ע בזה. ומ"מ אם אשתו טעתה והסירה קדירה אחרת, נראה פשוט שאינו יכול לומר שאי"ז ע"ד בעל הבית, אלא האשה חשיבא כבעה"ב עצמו לעניין זה. וכעי"ז איתא בספר מנחת שבת (בקונטרס אהבת שלום אות ג') לעניין לעשות בסיס, שכתב שהאשה נחשבת כבעלים על הכלים, ונעשה בסיס אף שלא לדעתו, וה"ה הכא.

**כבתה האש. אם הוי כסילוק מאש**

ט] ובאופן שנכבה האש ועדיין מונח על הכירה, יש לדון אם חשיב סילוק או לא. דעת הגרש"ז אויערבך (שש"כ פ"א הערה סט) דלא נחשב כסילוק ויכול להעבירו לכירה אחרת. אמנם דעת הגרי"ש אלישיב (שבות יצחק שם אות ד) דכיון שעכשיו אין כאן אש, נתבטלה השהייה הראשונה וחשיב סילוק, ואין להעבירו לקדירה אחרת. מיהו אם הפח או הפלטה עדיין חמים בשיעור שבכוחם לחמם המאכל, עדיין אי"ז סילוק. ומ"מ נראה דאף אם חשיב כסילוק, אי"ז כהנחה ע"ג קרקע, אלא יש לדמותו להנחה ע"ג ספסל, וא"כ דעת החזו"א כמשנ"ת לעיל (אות ב) דכל שניטל בשבת אפשר להחזיר אף באין דעתו להחזיר, א"כ הכא אפשר להקל להעבירו לכירה אחרת.

**דינים העולים:**

1. נטל קדירה ובא להחזירה ע"ג כירה גרופה וקטומה, דעת השו"ע דכל שלא הניחה ע"ג קרקע מותר ואם הניחו אסור. ודעת הרמ"א דצריך גם שיהיה דעתו להחזירה ואם אין דעתו להחזירה אפילו עודה בידו אסור להחזיר. מיהו אם נטל בשבת, דעת הר"ן להקל אף בהניחה ע"ג קרקע, וכן דעת הרמ"א, אלא דכתב דטוב להחמיר [ודעת המ"ב דהרמ"א היקל אף באין דעתו להחזיר, אבל החזו"א ס"ל שלא היקל הרמ"א אא"כ דעתו להחזיר]. ולהלכה דעת המ"ב דעודה בידו אף שאין דעתו להחזיר, וכן הניחה ע"ג ספסל ודעתו להחזיר, אפשר להקל בעת הצורך. ודעת החזו"א דע"ג ספסל אפשר להקל בעת הצורך אף באין דעתו להחזיר וכדברי הרמ"א.
2. נטל מער"ש ובא להחזיר בשבת דעת המ"ב דמותר [באופנים שנתקיימו דיני חזרה]. והחזו"א אוסר.
3. אם נצטננה הקדירה. כל שיש בה משום בישול [כגון לח שנצטנן לגמרי] אסור להחזירה, ואם הוא דבר שלא שייך בו בישול, דעת המג"א דאם עדיין חם קצת אפשר להחזירה ואם נצטננה לגמרי אסור, דבטלה לה שהייה קמייתא. והגר"א חולק וכן הכרעת הבה"ל דאף אם נצטננה לגמרי מותר להחזיר.
4. משטח "שיש" או שולחן במטבח דנו בזה הפוסקים, ונראה דאפשר להקל דחשיב כספסל. אמנם שולחן בסלון וכדו', וודאי נחשב כהנחה ע"ג קרקע.
5. הניחה ולא סילק את ידו. דעת האגרו"מ דחשיב "עודה בידו", אמנם דעת הגריש"א דהוי הנחה. ומ"מ אם הוא קצת באויר חשיב עודה בידו.
6. אם בא אחר והורידה מהאש. דעת רעק"א דאם הניחה ע"ג קרקע וודאי הוי סילוק, ובעודה בידו אלא שאין דעת המורידו להחזיר, תלוי בפלוג' הראשונים אם שייך לומר אין אדם אוסר דבר שאינו שלו [ובספר אבי עזרי הקשה ע"ז אמנם יש שתירצו הקושיא וא"כ נשאר הדין בספק].
7. טעה והוריד קדירה אחרת ולא חשב להחזירה. דעת הגרשז"א דיכול להחזיר. ודעת הגריש"א דאין יכול להחזירה. ואם שלח אחר וטעה, יל"ד אם כמו שהוא טועה או דנימא בזה שאין אדם אוסר דבר שאינו שלו, ומ"מ אשתו ודאי חשיב בזה כמוהו ולא כאחר.
8. כבתה האש ובא להעבירה לקדירה אחרת. דעת הגרש"ז אויערבך דלא חשיב נסתלק מהאש. ודעת הגרי"ש אלישיב דהוי כנסתלק מהאש [מיהו אם עדיין הפח או הפלטה רותח ובכוחו לבשל אי"ז סילוק]. ומ"מ נראה דיש להקל בזה, דלא גרע מהניחו ע"ג ספסל, ולדעת החזו"א דאפשר להקל בניטל בשבת והניחו ע"ג ספסל אף שאין דעתו להחזירו, גם בזה יש להקל.

**השיעור נמסר בביהכ"נ "בית ציון ואהל אית"ן", נוה יעקב, ירושלים.**

ניתן לשמוע בקול הלשון [טל': [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED], קוד 1-3-2-2-2, ובשידור חי ביום ה' 22:30].

**נכתב ע"י ש. מ. והיה למראה עיני מו"ר שליט"א**