54 הערות מ_ו ב_
קטגוריות: ש_ס / כז נזיר / נזיר - עניינים הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

אייר תשע"ה

**א**

א] בדינא דר"ש דאם גילח על שלמי נדבה יצא, בפשוטו נראה דודאי דאין השלמי נדבה מתירין אותו ביין, דרק שלמי נזיר הוו השלמת הנזירות, ולא שלמי נדבה, - ואף למש"כ התוס' דר"ש יליף לה מהקישא דכל השלמים לשלמי נזיר, נראה דל"ש ללמוד מהך הקישא דגם יותר לשתות ביין, שהרי ודאי דאינו יוצא יד"ח בשלמים אלו, ול"ש ללמוד לזה מההיקש, וע"כ גם לענין היתר שתיית יין דהוא מכח השלמת הנזירות, בעינן שלמים שמתקיים בהן דין הנזירות.

והא דיליף ר"ש מהקישא דמגלח על שלמי נדבה, נראה דהוא משום דס"ל דדין גילוח על הקרבן, לא תלי במה דהקרבן הוי השלמת הנזירות, אלא הוא דין בפנ"ע שיהא הגילוח על קרבן, וע"כ כל מה דיש לדון דלא יועיל גילוח על שלמי נדבה, הוא דשמא בעינן דוקא קרבן זה שנתפרש בפרשה, וקרבן אחר ל"מ, וע"ז שפיר יליף מהקישא דדין שלמי נדבה כדין שלמי נזיר, וע"כ שפיר מצי לגלח עליהן, ודו"ק.

ב] אמנם הנה הראוני בקר"א בסוגיין, במשה"ק ע"ד המל"מ בדין ספק נזירות, שנקט דלר"ש אחר שהביא שלמי נדבה וגילח הוא מותר לשתות יין, וכתב דמה"ט לר"ש אין ספיקו חמור מודאו, וצ"ע, ואמנם בד' המל"מ שתמה עליו הקר"א שם, נראה דס"ל כנ"ל דאף דאם גילח על שלמי נדבה יצא מ"מ לא הותר לשתות יין, - ולכאו' נ' דאין כונתו משום השלמים, דזה רחוק מאד, וכנ"ל, אלא כונתו דכיון דמתקיים בזה דין תגלחת, ה"ה מותר ביין, דכל מעשה יחידי מתירו ביין, ול"ב דוקא מעשה יחידי דקרבן, וה"ה מעשה יחידי דתגלחת, והרי להא דאחר מעשה יחידי, ילפינן מגז"ש מקרא דאחר התגלחתו, והתם הוא אחר התגלחת, - ואמנם ג"ז חידוש, די"ל דלא כל מעשה יחידי מועיל להתירו, אלא הבאת הקרבן, - ויש לסייע לזה, מד' התוס' והרא"ש בנדרים ד"ד: שפירשו דמש"א התם דמההיא דגילח על א' משלשתן יצא, שמעינן דאחר קרבן א' הותר לשתות יין, הוא משום דכ"ה משמעות לישנא דיצא, עיי"ש, ואי נימא דשייך שהתגלחת תתירו ביין, הרי יל"פ דמש"א דגילח על א' משלשתן יצא והותר לשתות יין, הוא משום התגלחת, - ונראה מזה, דרק הקרבן מצי להתירו ביין, ולא התגלחת, וצ"ע בזה.

ג] והנה הרמב"ם בסהמ"צ הוכיח דהקרבנות והתגלחת הוו חד מצוה, מהא דאם גילח על הזבח ונמצא פסול תגלחתו פסולה, ועי' בתשו' הר"א בנו, דהיינו דבב' מצוות נפרדות כתמידין ומוספין, אף דתמידין קודמים, מ"מ אי"ז מעכב, ומשא"כ במצוה אחת כעבודת יוהכ"פ, י"ל דהסדר מעכב, ומהא דהכא ה"ז מעכב, ש"מ דהוי מצוה אחת, - ולכאו' תיקשי דהרי גם לר"ש ה"ז מעכב, והרי לר"ש אם גילח על שלמי נדבה יצא, אף שאין מתקיים בזה דין הנזירות, ובע"כ דהא דה"ז מעכב, הוא דין אחר.

ושמא נימא, דאה"נ לדעת ר"ש גדר הדין הוא דבעינן גילוח על קרבן, ולפ"ז באמת אין מקור דהוא מצוה אחת, - אך לרבנן דל"מ על שלמי נדבה, אף שהוקשו לשלמי נזיר, בע"כ דגדר הדין הוא, דבעינן תחילה לקיים חובת הקרבנות ואח"כ לקיים מצות גילוח, ואם שינה הסדר תגלחתו פסולה, ומזה הוכיח הרמב"ם דהוי מצוה אחת.

ד] והנה ז"ל התוס' בתמורה די"ד:, ותירץ מורי הרמ"ר דר"ש לטעמי' דאמר במס' נזיר דאם גילח על שלמי נדבה יצא, ואם אמר הריני מגלח על ק' עולות יביא ק' עולות, וא"כ אפשר דאבשלום נדר להביא עולות נדבה ודבר הנידר והנידב קרב בבמה לכ"ע ועליה הי' אבשלום רצה לגלח, עכ"ל, ומבו' בד' התוס', דעיקר דינא דר"ש דגילח על שלמי נדבה יצא, הוא רק כשאמר מתחילה הריני מגלח על ק' עולות, ושייכי העולות לנזירות, אך בנזירות סתם, ל"מ לגלח על שלמי נדבה דלא שייכי לנזירות, - וצ"ל, דהא דמצי לגלח על שלמים שנשחטו שלא לשמן, הוא משום דשלמים אלו שייכי לנזירות, ואך שאינם עולים לחובתו, וזה דמייתינן מינה דגילח על שלמי נדבה יצא, כיון דלדין גילוח ל"ב שיהיו שלמים העולין לחובתו.

ועי' בחי' הגרי"ז במש"כ בדעת הרמב"ן ובדעת הרמב"ם, ולמש"כ בדעת הרמב"ן מפורש דדינא דאמר הריני מגלח על ק' עולות הוא גם לדידן, ובע"כ דלא בכה"ג איירי דינא דר"ש דאם גילח על שלמי נדבה יצא, אלא איירי בסתם שלמי נדבה, - אך למש"כ שם בדעת הרמב"ם, דבאמת דינא דאמר הריני מגלח על ק' עולות, הוא כר"ש, אך גם לפ"ז מבו' בדבריו שם דדינא דר"ש הוא גם בסתם שלמי נדבה.

ואמנם אף אי נימא דדינא דר"ש הוא בכל שלמי נדבה, יש מקום לומר דהוא רק אם הביאם כדי לגלח עליהן, וי"ל דבעינן דגם יפרישם לשם כך, דאל"כ לא שייכי כלל לנזירותו, והא דבשלמים שלא לשמן מגלח עליהן, הוא משום דאינהו ודאי שייכי לנזירותו, וכנ"ל, וצ"ע בזה.

**ב**

ד] בהא דתנן דמי שנזרק עליו א' מן הדמים ונטמא ר"א אומר סותר את הכל, פירשו התוס' דהוא משום דלר"א אינו ראוי לתגלחת עד שהביא כל קרבנותיו, ועי' חזו"א שתמה דמנ"ל הך מילתא, ומש"כ לישב דהוא משום דבעינן דיהא מותר בתגלחת עכ"פ ע"י התגלחת עצמה, הוא תמוה, שהרי אף אחר התגלחת הוא אסור באיסורי נזיר, שהרי תנופה מעכבת, וצע"ג, - ובפשוטו נראה דהמקור לזה הוא למש"כ רש"י בזבחים דנ"ה. דהא דמגלח אחר קרבן א', הוא נלמד מקרא דאחר מעשה יחידי, וע"כ לר"א דלא ס"ל להא דאחר מעשה יחידי, אינו מגלח על קרבן א', אך בד' הרא"ש לעיל דמ"ה. נראה דהא דמגלח על קרבן א' הוא מסברא, וצ"ע, - וע"כ כל הא דיכול להביא קרבן, הוא רק משום דע"י כל הקרבנות הוא מותר בתגלחת, וע"כ אם נטמא והוא אסור בתגלחת, נפסל הקרבן, וצ"ב, והרא"ש כתב דכל ג' הקרבנות הוו כחד קרבן, ונראה דהיינו, דאלמלי הא דהוו כחד קרבן, הרי בע"כ דבשעת הקרבת הקרבן הראשון לא בעינן שיהא ראוי לתגלחת, ורק משום דהוו כחד קרבן, מצינו למימר דבעינן שיהא ראוי לתגלחת, וה"ז מתקיים ע"י הבאת ג' הקרבנות.

ו] בל' הרא"ש לעיל די"ד: נראה דפי' דינא דר"א הוא, דכיון דדינא דתגלחת הוא בטהרה, ע"כ כל שהוא צריך להמתין עד שיטהר כדי לגלח, חשיב דעדיין לא השלים נזירותו, וע"כ הוא סותר, - ומה"ט מבו' בדבריו, דהי' מקום לומר דגם לרבנן הוא כן, דהגם דאם נזרק עליו א' מן הדמים הותר לשתות ביין, מ"מ אם נטמא אח"כ, והוא צריך להמתין כדי לגלח בטהרה, נמצא דעדיין לא נשלם הנזירות, ותו ממילא לא יעלו לו קרבנותיו, - וע"ז כתב הרא"ש דאינו סותר כדי לקיים מצות גילוח, והיינו דרק לר"א דתגלחת מעכבת, הרי דכל שנטמא ואינו ראוי לתגלחת, ה"ה סותר, והיינו דחשבינן לי' דעדיין לא השלים נזירותו, ומשא"כ לרבנן דאין התגלחת מעכבת ואי"ז אלא מצות גילוח בעלמא, לא אמרינן דכל שנטמא יהא חשוב שעדיין לא השלים נזירותו.

ז] ובעיקר דינא דר"א עי' בד' התורי"ד, ומבו' בדבריו דאף לר"א דסותר ז', ה"ה מביא קרבנות טומאה, וזה כד' הרי"ד לעיל ד"ו: שכתב דאף לר"א ה"ה מגלח תגלחת טומאה, וע"כ צריך להמתין ז' ימים בין תגלחת לתגלחת, - אך בתורי"ד לעיל דט"ז: כתב דלר"א אינו מגלח תגלחת טומאה, עיי"ש, ובתו"ד מבו' דגם אינו מביא קרבנות טומאה, וע"כ כתב דא"א לומר דהא דלרבנן סותר ל' הוא מדרבנן, דה"ה מביא חולין בעזרה, - ולפ"ז מתפרש דינא דהכא, דכיון דדינא הוא דהוי נזירותו נזירות טומאה, וה"ה סותר ז' ימים, נמצא דעדיין לא השלים נזירותו, וע"כ מיפסלי קרבנותיו, דהו"ל כהביאם תוך מלאת.

ח] לפ"ד התוס' והרא"ש בסוגיין לכאו' כל הא דלר"א סותר קרבנותיו, הוא רק כשנטמא קודם הבאת כל קרבנותיו, אך אם נטמא אחר הבאת כל קרבנותיו קודם תגלחתו אינו סותר, - וזה דלא כפשטות הסוגיא לעיל די"ד:, עיי"ש, וגם בד' התוס' שם מבו' בפשוטו דלא כן, - אך עיי"ש במאירי דמבו' דיל"פ לסוגיא דהתם בשנטמא קודם הבאת כל קרבנותיו, אף דהמאירי הכא כתב דדינא דר"א הוא גם כשנטמא אחר הבאת כל קרבנותיו, ולפ"ז ניחא.

ואמנם בעיקר הדברים צ"ע, דאם איירי התם שנטמא קודם הבאת כל קרבנותיו, מ"ט לרבנן אין לו תקנה למצות גילוח, הרי בידו לגלח אחר שיטהר על הקרבן שעדיין לא הביא, - וכנראה דהטעם בזה הוא, דכיון שכבר הותר לשתות יין ע"י קרבן א', א"א לגלח על קרבנות שיביא ביום אחר, דהתגלחת היא על הקרבן דהוי להשלמת הנזירות, אך אם הביא כל קרבנותיו באותו היום, הויא התגלחת על כולם, דכולם הו מהשלמת הנזירות, וצ"ע עוד בזה.+