ממ 14 דף מז עב
קטגוריות: ש_ס / לז עבודה זרה / כל הצלמים - הרב יהושע רישי

דף מ"ז ע"א

אי תכלת לכהנים היינו דרמי בר חמא. עי' רש"י דתרתי מיבעיא ליה אי מכשירי קרבן כקרבן, ועוד אי מהני שינוי מלבן לתכלת, אמנם יעויין בכס"מ פ"ד איסורי מזבח ה"ז דלאו משום שינוי דלבן לתכלת הוא, דהרי הרמב"ם שם פסק לחומרא דבעיא דאל איפשטא היא, ובשינוי פסק בפ"ג שם הי"ד דשינוי מהני, וע"כ דלאו שינוי הוא אלא דהיינו רמי בר מחא דאבני ההר ומשום מכשירי קרבן לחוד הוא ע"ש.(ובעיקר שיטת הרמב"ם בזה, עי' מש"כ בפרי יצחק סי' י' ד"ה אכן הרמב"ם.)

היינו דרמי בר חמא. יש להעיר דהכא בשינוי איירי על בהמה שנעבדה, ולדעת רש"י בעל חי הנעבד איקרי ע"ז (חולין דף מ' ע"א) וא"כ אף אי יש שינוי בנעבד בקמת חיטים דילמא התם דוקא מהני שינוי כיון דמחובר לא מקרי ע"ז, משא"כ בהמה דאיקרי ע"ז לא סגי בשינוי להתירו, וע"ד זה איכא להעיר אף בצמרה לתכלת, ומשום נעבד למצוה דמקשינן בגמ' היינו דר"ל, דילמא שאני הכא דאיכא שינוי, ושינוי במצוה פשיטא דמהני אף אי שינוי לקרבן לא מהני, ומהי א"כ קושיית הגמ', אשר נראה לכאורה דיסוד דשינוי בכל מקום חד הוא, פנים חדשות באו לכאן, ולהכי ליכא מיאוס, או דילמא מיאוס היינו דחל מיאוס על כל חלק וחלק, להכי לא מחלקינן בהני נידונים.

תוס' ד"ה קרניה. וי"ל דההיא דמנחות מיירי בחצוצרות שתוקעין הכהנים והכא בחצוצרות של לוים שהם משוררים על הקרבן וכו', עי' ברדב"ז פ"ד איסורי מזבח ה"ז דקמ"ל דאע"ג דלאו מכשירי קרבן נינהו, דאינם אלא תוספות כלים לשיר של הלויים, מ"מ כל דנעשה למלאכת קודש פסול היכא דנעבדו בו לע"ז מחמת מיאוס ע"ש שכך ביאר דברי הרמב"ם שם ריש הל' ח'.

והא אמר רבי יוחנן אמר רשב"י מים של רבים וכו'. עי' ברמב"ם פ"ד איס"מ ה"ז דוקא מים בארצו, וכדברי התוס' דהיכא דיוצא מארצו מים של רבים הם, ואינם נאסרים, ותמה הרדב"ז דנעבד בבעל חי נאסר אף שאינו שלו כמבואר שם ה"ו, עי' מש"כ ליישב בכמה אופנים, ובמהר"י קורקוס, וע"ע באבי עזרי פ"ח הל' ע"ז ה"א מש"כ בישוב שיטת הרמב"ם בזה.

מתני' מי שהיה בית סמוך לע"ז וכו'. עי' בריטב"א דאיירי דבנה ברשות והיתר כגון שבנה בחורבה או שהבית שבצדו לא היה ע"ז באותה שעה אלא אח"כ, ומה"ט נראה דמותר לדור שם דאין הגוי אוסר דבר שאינו שלו, וכל נידון המשנה אינו אלא היאך מותר לבנות, וכיון דאיירי היכא דהבית עצמו נעבד כדמבואר ברש"י, פשיטא דאסור לבנותו שוב דהוא בונה ע"ז, ועי' בתוס' לעיל דף י"ג ע"א ד"ה אבל ומש"כ המהרש"א שם דבנין ע"ז עצמו פשיטא דאסור ולאו משום איסור דמהנה ע"ז ע"ש, וע"ע בתוס' שבת דף פ"ב דהקשה כקושיית התוס' אמתני' גופא, וכנראה ביאר הכא דבנה הבית להחזיק ע"ז, ולאו לעבוד גוף הבית, ובעיקר דבריהם לעיל דף י"ג צ"ע אמאי לא הקשו ממתני' דלעיל דף ט"ז בדין כיפה, וצ"ע רב.

כונס בתוך שלו ד' אמות. עי' בריטב"א בשם הרא"ה דד"א לאו דוקא אלא הכל כפי מה שהוא, ועי' ברמב"ם פ"ח הל' ע"ז ה"ה דלא הביא ד"א, ובתוס' יו"ט כתב דלא גרס ד"א במתני', ועי' בביאור הגר"א שם.

רש"י ד"ה מי שהיה. והבית עצמו נעבד, עי' ב"חי סי' קמ"ג דדינא דאסור לבנות הוא בע"ז עצמה ולא במשמשיה, וזהו דכתב רש"י דעיקר הבית נעבד, דאינו משמש ע"ז לחוד, אמנם עי' לעיל דף ט"ז ע"א הגיע לכיפה שמעמידין בה עבודת כוכבים אסור לבנות, ועי' מש"כ רש"י שם ד"ה בימוסיאות, ועי' בדברי הש"ך שם ס"ק א' מה שתמה אדברי הב"ח, וע"ע במהר"ם כאן אדברי רש"י מש"כ שכנראה ביאר כדברי הש"ך, ובדרישה שם ס"ק א' כתב דרש"י ביאר דקאי בנעבד הבית עצמו ולא במשמשי ע"ז דלדעת ר"ל הוי ליה כע"ז שנשתברה מאליה להכי איירי בנעבד כל אבן ואבן, אך משה"ק דאי במשמשים הוי כע"ז עצמו, כבר דחה דבריו הש"ך מסוגיית הגמ' בשבש ריש פרק רבי עקיבא דאין משמשין טמאין טומאת משא אלא טמאין כטומאת שרץ ע"ש.

ויעויין ברמב"ם פ"ח הל' ע"ז ה"ה דפי' דאיירי על בית ע"ז, ואזיל לשיטתו פ"ו שאר אבות הטומאה ה"ד דפסק דלא כר"ע, ועי' שם ה"ה, והיינו כדברי הש"ך לכאורה ע"ש.

דף מ"ז ע"ב

רש"י ד"ה נידון מחצה על מחמצה. אותו חלק וכו', עי' בר"ן (דף כ' ע"ב בדפי הרי"ף) ד"ה תזרם ע"פ הירושלמי דביאר מחצה על מחצה דמחלקים באבנים היכא דניכר מהן שלו, מביאו השו"ע סי' קמ"ג סעי' א' ע"ש.

מחצה על מחצה. עי' בתוס' רי"ד ביאור מחודש דמחצה על מחצה היינו דמותר לבנות מחדש ביחד עם הגוי כיון דחציה של הגוי משמע לגוי דוקא, שוב חציה של הישראל מותר הוא ע"ש.

תוס' ד"ה אבניו. או של עכו"ם והשתחוה לה ישראל, עי' מש"כ בבית מאיר סי' קמ"ו סעי' א' דדייק כדברי התוס' אף מדברי רש"י דכתב אם השתחוה לה ישראל אסורה עולמית, אף דע"ז של גוי, וכן הביא מדבריו בדף נ"ג ע"ב ד"ה שליחותיה עבדי ע"ש, ותמה הבית מאיר אמאי לא הביאו הפוסקים הדין הזה, אך דייק מסוגיית הגמ' לקמן דף נ"ב ע"ב כדברי הפוסקים היכא דאיכא שותפות של גוי ושל ישראל בע"ז מועיל ביטול לחלקו של הגוי ולא לחלקו של ישראל, וכיון דתרוייהו עבדי לכל, הרי אף לחלקו של גוי לא מהני ביטול, ע"ש מש"כ לדחוק ליישב דברי רש"י ותוס'.