56 בלוע אינו יוצא בלא רוטב ב - בדין בלוע מחתיכה זו עצמה, והמסתעף
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / תערובת תשע_ד

אור ליום ג' כ"ה אדר א' תשע"ד

**א**

א] כתב המג"א סימן תמ"ז סק"ב, ז"ל, וכן מצות המשוחין בשומן ונגעה אחת מהן בחבירתה במקום שנתכפלה ונתחמצה אוסרת לחברתה כולה, ומיהו אם נגעה בצד האחר במקום שלא נתכפלה שרי דאין איסור הבלוע יוצא מחתיכה לחתיכה בלא רוטב, עכ"ל.

ובגל' הגרע"א שם ד"י כתב, ז"ל, בח"י חולק ע"ז דבחתיכה א' מקרי איסור מחמת עצמו, ולכאו' מדברי תוס' שכתבו ומה"ט בצלי שנאסר כדי קליפה לא אמרינן דהקליפה אוסרת וחבירתה לחבירתה כיון שאין האיסור עצמו יכול לילך דאין דבר הבלוע יוצא מחתיכה לחתיכה בלא רוטב, עיי"ש, והרי כתבו כן בירך שצלאו בגיד הנשה דאינו אוסר אלא כדי קליפה, והרי מה שקליפה בלע מהגיד הוי חתיכה אחת שבלע מצד זה לזה, ודוחק לי לומר דגיד וירך לא מקרי צד אחד, אלא ע"כ דג"ז נקרא בלוע וכו', ועמיתי הרב הגאון בעל בית מאיר גמגם בזה, דעדיין אפשר לומר דכוונת הח"י הוא בפשוטו, דמה שנבלע בחתיכה אחת מצד זה לצד זה לא מקרי בלוע, ושאני בההיא דתוס' דגיד מקרי לגבי ירך כחתיכה אחרת אף שדבוק בה דהרי חזינן דחלוק בטעמה, עכ"ל.[[1]](#footnote-2)

ב] והנה בסימן א' סק"ב נת' עפי"ד הגרע"א, דלדעת קמאי דבלוע שמן אינו יוצא מחתיכה לחתיכה בלא רוטב, הא דאם נגעה חתיכת איסור שמינה בחתיכת היתר, בעינן שיהא בחתיכת ההיתר ס' כנגד כל חתיכת האיסור, ולא סגי שיש בה ס' כנגד הקצה דחתיכת האיסור שנגעה בה, ולא אמרינן דאין בלוע יוצא בלא רוטב, הוא משום דכל דכח ההתפשטות הראשונה קיים, לא מיקרי כלל כבלוע, וה"ה יוצא בלא רוטב.

ונת' שם דעד"ז הוא גם בחתיכת איסור כחושה שנגעה בחתיכת היתר, דחתיכת ההיתר נאסרת מכל הכדי נטילה הסמוך לה, ולא אמרינן דאינה נאסרת אלא מקצה חתיכת האיסור הנוגע בה, משום דאין בלוע יוצא בלא רוטב, והיינו משום דכל דכח ההתפשטות הראשונה קיים, לא חשיב כבלוע דאינו יוצא בלא רוטב.

ונת' שם ס"ק ד' ה' דהא דאין האיסור יוצא מחתיכה לחתיכה, משום דאין בלוע יוצא בלא רוטב, אף שהחתיכות נוגעות זב"ז בשעת ההתפשטות הראשונה, הוא כמש"כ הגרע"א בחולין דק"ח: דכח ההתפשטות הראשון הוא רק באותה חתיכה, וע"כ אם באנו לדון שתצא הטיפה מחתיכה לחברתה, הו"ל כבלוע דאינו יוצא בלא רוטב.

ונת' שם דלפ"ז נתחדש, דהא דאין כח ההתפשטות הראשון אלא באותה חתיכה, הוא רק בכה"ג דטיפת חלב, דאין החלב דבוק עם חתיכת ההיתר, וכיון דהוא נכנס בחתיכה אחרת, ע"כ אין כח התפשטותו הראשון אלא בחתיכה זו, ומשא"כ באיסור הדבוק בחתיכה, הוי כח התפשטותו הראשון אף בחתיכה אחרת הנוגעת בחתיכה זו, עיי"ש.

ג] אמנם הנה כמדומה דלפמש"כ הבית מאיר אין מקור לזה, די"ל דלעולם אין בלוע יוצא מחתיכה לחתיכה בלא רוטב, וליכא גוונא דהוא יוצא בלא רוטב משום דכח ההתפשטות הראשון קיים, - והא דבאיסור שמן שנגע בחתיכת היתר בעינן שיהא בההיתר ס' כנגד כל האיסור, וכן הא דבאיסור כחוש שנגע בחתיכת היתר, ה"ה נאסר מכל הכדי נטילה הסמוך לו, הוא משום דמה שנבלע בחתיכה אחת מצד זה לצד זה לא מיקרי בלוע, וע"כ ה"ז יוצא מחתיכה לחתיכה, אך כל דמיקרי בלוע, לעולם אינו יוצא מחתיכה לחתיכה.

ונפ"מ רבתא לדינא לפ"ז, בגונא דאיסור והיתר שמינים מב' מינים הדבוקים זב"ז, ונגע ההיתר בחתיכה אחרת, דלפ"ד הגרע"א יש לאסור להחתיכה השני', ולא מיקרי בלוע דאינו יוצא בלא רוטב, כיון דכח ההתפשטות הראשון הוא בחתיכה זו ובחתיכה הנוגעת בה, ומה"ט כתב בגל' הגרע"א שם בדין אסר עצמו מלב ובישל הלב עם התרנגולת, ואח"כ נגעה התרנגולת בחברתה, וכתב הגרע"א דה"ה אסור, משום דאין אנו בקיאין בין שמן לכחוש, ומבו' דכל דהוי התרנגולת והלב שמנים, נאסרת התרנגולת השני' מדינא, אך לפ"ד הבית מאיר י"ל דאין החתיכה השני' נאסרת, דכיון דהוו האיסור וההיתר מב' מינים, הרי דהאיסור שנבלע בצד ההיתר חשיב כבלוע, וכל דחשיב כבלוע אינו יוצא בלא רוטב.

ועד"ז נפ"מ גם בחתיכה מב' מינים שכולה אסורה, שנגעה בחתיכה אחרת, דלדעת הגרע"א בעינן שיהא ס' כנגד כולה, ולפ"ד הבית מאיר י"ל דסגי שיהא ס' כנגד מין האיסור שנגע בחתיכת ההיתר.

**ב**

ד] והנה בגל' הגרע"א שם תמה ע"ד המג"א, ז"ל, ודברי מג"א תמוהים, כיון דאם כל המצה היתה חמוצה הי' צריך נגד כולו מכח הפיטום ולא אמרינן דסגי בס' נגד הקצה שנוגע בו, דמצד השני דפישוט דרך אותו קצה הוי בלוע דאינו יוצא בלא רוטב, א"כ ה"נ מה בכך דצד זה לא נתכפלה הא מ"מ כל המצה זה מתפשט טעמו, וכי המצה נביאה היא דאם כולו חמץ כולו מתפשט ואם צד זה אינו חמץ אין כולו מתפשט, זה א"א לאמרו, עכ"ל,[[2]](#footnote-3) - והנה הא דפשיטא לי' להגרע"א דאם היתה כל המצה חמוצה הי' צריך שיהא במצה השני' ס' כנגד כולה, היינו משום דבכה"ג אי"ז בכלל בלוע דאינו יוצא בלא רוטב, כיון דכח ההתפשטות הראשון הוא בכל חתיכה זו ובחתיכה שבצידה, וזהו שהק' הגרע"א דא"כ אף אם צד זה שנגע לא נכפלה, מ"מ טעם כל המצה מתפשט, דכי המצה נביאה היא וכו'.

אמנם צ"ע בזה, דהנה כתב המרדכי בחולין סימן תרפ"א, ז"ל, שאל ר"ש מאיור"א את רבינו נתנאל מקינון על חתיכת בשר שלא ניקרה מחלבה ונמלחה עם שאר חתיכות ואין בחתיכת בשר ס' מחלבה אך עם שאר החתיכות יש ס' מן החלב וכו', והשיב דהי' מחמיר ואוסר החתיכה שיש בה החלב אפילו יש בשאר החתיכות ס' מן החלב שמא אין חלב מפעפע מחתיכה לחתיכה וכו', אבל אם נוגע החלב גם בחתיכה אחרת מצטרפת אותה חתיכה עצמה לבטלו, דכה"ג לא קרינן פעפוע מחתיכה לחתיכה דכיון שנגע בה הוי כאלו דבוק בה, עכ"ל, והובא בב"י סימן ק"ה.

ומבו' להדיא בד' רבינו נתנאל, דאף דהחלב שמן הוא, מ"מ להצד דאינו מפעפע מחתיכה לחתיכה, אין שאר החתיכות נאסרות רק אם נגעו בחלב עצמו, אך אם נגעו בבשר הדבוק בחלב אינם נאסרות, - וכ"ה להדיא גם בתשו' מהר"ם מר"ב ד"פ סימן תקט"ז, עיי"ש, - ולכאו' זה שלא כד' הגרע"א דפשיטא לי' דאין לחלק בזה, וגם בזה נימא, דאטו החתיכה נביאה היא, דאם כולה איסור, אמרינן דהיא אוסרת להחתיכה שבצידה וצריך ס' כנגד כולה, ואם רק החלב אסור, אינה טעמו מתפשט כלל.

ה] וכפי הנראה צ"ל בזה, דכל מש"כ הגרע"א דכה"ג לא חשיב כבלוע, הוא רק בחתיכה שכולה שמינה, אך משא"כ בגונא דרבינו נתנאל, הרי הגם דהחלב הוא שמן, מ"מ הבשר הוא כחוש, ובכה"ג חשבינן להחלב שמפעפע דרך הבשר כבלוע ואינו מפעפע לחתיכה אחרת, ובאמת אף אם חתיכה שכולה אסורה, ומקצתה שמינה ומקצתה כחושה, ונגעה בצד הכחוש בחתיכה אחרת, אינה אסורה אלא כדי נטילה, ולא אסרינן לה מכח חלק האיסור השמן, דאינו מפעפע מחתיכה לחתיכה, - ושמא הוא משום דבכה"ג שעובר האיסור השמן דרך חתיכה כחושה, דאין היא עצמה מפעפעת, והאיסור השמן הולך לבדו, חשיב כבלוע, ואכתי צ"ע רב בזה.

ו] אמנם לפמש"נ לדעת הבית מאיר הוא מיושב היטב, דלעולם אין בלוע יוצא מחתיכה לחתיכה, אף בדרך התפשטותו, והא דבחתיכת איסור שמינה בעינן שיהא בחתיכת ההיתר ס' כנגד כולה, הוא משום דמה שנבלע בחתיכה אחת מצד זה לצד זה לא מיקרי בלוע, וע"כ ה"ז יוצא מחתיכה לחתיכה, ומשא"כ בחלב ובשר הדבוקים זב"ז, דהוו ב' מינים, אין החלב המפעפע בבשר יוצא לחתיכה אחרת, וע"כ אין חתיכת ההיתר נאסרת רק אם נגעה בחלב עצמו, אך אם נגעה בבשר אינה נאסרת, דאין החלב הבלוע בבשר מפעפע מחתיכה לחתיכה.

**ג**

ז] והנה בפלוגתת הגרע"א והבית מאיר איכא נפ"מ רבתא לדינא, בדין חתיכת איסור כחושה הנוגעת בחתיכת היתר, דלדעת הגרע"א אין הכדי נטילה דחתיכת ההיתר נאסרת מכל חתיכת האיסור, אלא מן הכדי נטילה הסמוך לה,[[3]](#footnote-4) והיינו דקצה חתיכת ההיתר נאסר מהכדי נטילה דהאיסור הסמוך לו, והקצה השני דהכדי נטילה דההיתר, אינו נאסר אלא מקצה חתיכת האיסור, שהרי אין כחוש מתפשט יותר מכדי נטילה אף באותה חתיכה עצמה, - אך לפ"ד הבית מאיר דמה שנבלע באותה חתיכה מצד זה לצד זה לא חשיב כבלוע, נמצא דחתיכת ההיתר נאסרת מכל חתיכת האיסור.

והנה באופן הרגיל אין בזה כ"כ נפ"מ,[[4]](#footnote-5) אך משכח"ל נפ"מ רבתא בזה, בגונא דחתיכת האיסור היא חוץ לרוטב וחתיכת ההיתר היא בתוך הרוטב, דהרוטב מוליך את האיסור הנבלע בחתיכת ההיתר בכל הקדירה, ולפ"ד הגרע"א הרי דבכה"ג סגי שיהא בכל הקדירה ס' כנגד הכדי נטילה דהאיסור הסמוך לחתיכת ההיתר, אך לפ"ד הבית מאיר בעינן שיהא בההיתר ס' כנגד כל חתיכת האיסור.

וראיתי בס' מגילת ספר סימן ק"ה סקמ"ד שהביא בשם ח"א ראי' גדולה לפ"ז לד' הבית מאיר, והוא מסתימת ד' הטוש"ע בסימן ק"ה ס"ד דבכה"ג דחתיכת ההיתר היא בתוך הרוטב, לרש"י כולה ולר"י אפי' מקצתה, הרוטב מפעפע הטעם ומערבו ונכנס בכולו, וסתימת הדברים משמע דבעינן שיהא בקדירה ס' כנגד כל חתיכת האיסור, ולא סגי במה דאיכא ס' כנגד הכדי נטילה הסמוך לחתיכת ההיתר, - וביותר, דהשו"ע שם כלל ב' גווני לדין זה, חדא דחתיכת ההיתר היא בתוך הרוטב, והב', דניער וכיסה, והנה הרי בגונא דניער וכיסה, בעינן שיהא בהקדירה ס' כנגד כל חתיכת ההיתר, ומשמע דגם כשחתיכת ההיתר היא בתוך הרוטב הוי הדין כן,[[5]](#footnote-6) - ועיי"ש משה"ק ע"ז מכ"ד דמבו' דאף בחתיכת אחת שנאסרה מקצתה, אין כולה נאסרת, וזה שלא כד' הבית מאיר, וצ"ע בזה.

**ד**

ח] בגל' הגרע"א שם בסו"ד כתב, ז"ל, ונ"ל עוד ראי' לדברי ממתני' דפ"ז דפסחים נגע בחרסו של תנור יקלוף מקומו, ועי' בכו"פ סס"י ק"ה שתמה בזה דהא הקליפה הוא גוף איסור שנצלה מהתנור וא"כ יאסור הך קליפה לקליפה הסמוך לה וכו' ומעתה מכח קושי' הגדולה ע"כ שבקי' למתני' דדחיק ומוקמי אנפשי' דיקלוף היינו מלבד קליפת הנגיעה, ואם נימא דמצדה לצדה לא מקרי בלוע תיקשי דיאסור כל הצלי דהקליפה תאסור לחברתה דהא חנ"נ,[[6]](#footnote-7) ול"ש כל הנאסר וכו' דהא גם הבלוע יוצא לשם, אלא ע"כ דגם כה"ג הוי בלוע, עכ"ל.

וראיתי בס' מגילת ספר שם שכתב דלפ"ד הבית מאיר צ"ל דמתניתין דהתם איירי בשיש בכל החתיכה ס' כנגד הקליפה, וע"כ אין כל החתיכה נאסרת, עכ"ד.

ובאמת דלכאו' הוא מוכרח כן, דאל"כ תיקשי בסתימת מתניתין דיקלוף את מקומו, דאכתי בגונא דהגדי שמן בדין דיהא כולו אסור, דהקליפה האסורה מפעפעת בכולו, וביותר קשיא לפ"ד הרשב"א דנקט דאיירי בשמן, ופירש בזה דינא דנטף מרוטבו וכו' דיטול את מקומו, ובע"כ דאיירי בגונא דיש בכולו ס' כנגד הקליפה, וע"כ אין כולו נאסר.

ט] אמנם בדעת הגרע"א דלא ניח"ל בזה, נראה פשוט, דהנה בל' הגרע"א מבו', דגם לדעה זו דבאותה חתיכה לא חשיב כבלוע שאינו יוצא, מ"מ אין כל קליפה אוסרת אלא לחברתה, וחברתה חוזרת ואוסרת לחברתה וכו', והיינו דלעולם כח ההתפשטות דצלי אינו אלא כדי קליפה או כדי נטילה, ואך דכיון דבאותה חתיכה לא חשיב כבלוע ה"ז חוזר ומתפשט אח"כ, וכאשר כ"ה מבו' בד' קמאי, דאף אם הי' בלוע יוצא בלא רוטב, מ"מ היתה הקליפה הראשונה אוסרת לשני' והשני' לשלישית וכו', ול"ה מתפשט מתחילה בכל החתיכה.

ואשר ע"כ הי' בדין לאסור בכה"ג אף אם יש בכל החתיכה ס' כנגד הקליפה, דהאמנם אם בהתפשטות הראשונה הי' הטעם מתפשט בכל החתיכה, היתה כל החתיכה מצטרפת לבטל, וע"כ אם הגדי שמן, אינו אוסר את כולו, משום דיש בכולו ס' כנגד הקליפה, אך כיון דאינו מתפשט אלא כדי קליפה ונטילה, אין שאר החתיכה מצטרפת לבטל, דאף אם אפשר לסוחטו מותר, מ"מ מאן יימר שחזר הטעם ונתפשט עוד.

והנה אמנם אכתי משום זה לא הי' לנו לאסור אלא לחלק החתיכה שאין בו ס' כנגד הקליפה, אך לא הי' לנו לאסור לשאר החתיכה, שהרי את"ל שנתפשט הטעם שם, איכא ס' כנגד האיסור, אך אכתי תיקשי מ"ט אי"ז אוסר אלא כדי קליפה, ואינו אוסר כדי ס' קליפות, - ועוד, דלהסוברים דאמרינן חנ"נ בשאר איסורים, אף בכה"ג יש לאסור לכל החתיכה, וזהו שכתב הגרע"א בתו"ד דיש לאסור בזה משום חנ"נ, וכמש"נ לעיל בהערה.

1. ובד' מהרש"ל שהביא המג"א בסימן תס"א סקי"ב, מבו' כד' המג"א הכא, דאף כה"ג חשיב זה כבלוע דאינו יוצא מחתיכה לחתיכה, עיי"ש, ועמד ע"ז הלבו"ש שם, עיי"ש.

   והעירוני עוד בעיקר ד' החק יעקב, ממש"כ הרמ"א בסימן תס"א ס"ה, דמצה שנתכפלה קודם הפסח אין אסור אלא מקום דיבוקה, וכתבו הט"ז והמג"א שם דהיינו אף בשאין בכל המצה ס' כנגד מקום הדיבוק, וכתבו האחרונים עוד, דה"ז אוסר כדי נטילה הסמוך למקום הדיבוק, ולכאו' טעם התירא דשאר המצה, הוא משום דאיסור כחוש אינו אוסר אלא כדי נטילה, והא דאח"כ אי"ז חוזר ואוסר להכדי נטילה הסמוך לו, הוא משום דאין בלוע יוצא בלא רוטב, והרי דאף בלוע מאותה חתיכה עצמה, חשיב כבלוע דאינו יוצא בלא רוטב, וצ"ע כעת. [↑](#footnote-ref-2)
2. ובגל' הגרע"א שם מובא מש"כ הגרע"א עוד, ז"ל, בא' שנדר עצמו מלב תרנגולת ואירע שבשלו תרנגולת אחת עם לבה והתרנגולת נגעה בחברתה וכו', אבל אם הלב כחוש לכאו' בזה מותר האחרת דהוי רק דבר בלוע, אך באמת כד מעיינינן אדרבה האחרות אסורות מכח סברתינו הנ"ל, והיינו דהא באמת קיי"ל דאין אנו בקיאין בין כחוש לשמן רק דבדבר בלוע לא אמרינן אין אנו בקיאין, מעתה הדרן לסברתינו אילו נדר מן התרנגולת כולה והיה ס' באחרת נגד מקום שנגע לא היה מהני, דהתרנגולת האסורה מבליע בחברתה כל טעמה, דאין אנו בקיאין בין כחוש לשמן, ממילא אף בנדר רק מלב מ"מ כל התרנגולת נבלע טעמה בחברתה וממילא נכנס בתוכה גם טעם הלב, וא"כ אסורה האחרת וכו', עכ"ל.

   וצ"ע בזה ממש"כ בתורת חטאת כלל כ"ח להתיר בלב הדבוק בעוף ונתבשל עם חתיכות אחרות, משום דאין בלוע יוצא מחתיכה לחתיכה בלא רוטב, וכ"ה בתשו' משאת בנימין סימן ס"ט, והרי דחשיב כבלוע דלא אמרינן בזה דאין אנו בקיאין.

   עוד ילה"ע בזה, דלמש"כ הגרע"א בגל' הש"ך סימן ס"ו סקי"ג דהא דבבלוע אנו בקיאין בין כחוש לשמן, הוא משום דבלוע אינו יוצא כלל בלא רוטב, ולא אמרינן דאין אנו בקיאין, אלא בדבר האוסר כדי נטילה, דבזה הוא דאמרינן דאין אנו בקיאין וה"ז אוסר בכולו, עיי"ש, א"כ הדין נותן דבהך גוונא שנדר עצמו מלב וכו', שפיר נימא דאנו בקיאין בין כחוש לשמן, שהרי אם הוי כחוש אינו יוצא כלל לחתיכות האחרות, וכמש"כ הגרע"א שם, ובכה"ג לא אמרינן דאין אנו בקיאין.

   אך יש מקום לדון בזה, לפמש"כ הגרע"א בסימן ס"ו שם בסו"ד, עיי"ש, וה"נ י"ל הכא, דכיון דלגבי תרנגולת זו עצמה אנו דנים הלב לשמן, דהוא מתפשט בכל החתיכה, תו יש לנו לאסור גם שאר התרנגולות, שהרי להצד דשמן הוא, לא חשיב כבלוע כלל, - ואמנם יש לחלק הרבה בין נידו"ז לד' הגרע"א שם, ודו"ק, ועוד, דבנידו"ז הרי נתבשלה התרנגולת עם הלב, ול"ב בזה להא דאין אנו בקיאין, וא"כ יש מקום לומר דבכה"ג ל"ש ד' הגרע"א שם, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-3)
3. והנה במג"א סימן תמ"ז סק"ב כתב דבדין מצות המשוחות בשומן שנפלה אחת מהן ונגעה בחברתה במקום שנתכפלה ונתחמצה ה"ה אוסרתה, ובחזו"א או"ח סימן ק"כ סקי"ד כתב ע"ז, דלמש"כ המג"א בסימן תס"א סקי"ב דכפולה אינה מתחמצת אלא מבפנים, אם נגעה חברתה במקום הכפל נמי הוי כנגעה בצד שני, אלא א"כ הפריד מקום הכפל ונגעה חברתה במקום הכפל, עכ"ד, ודבריו צ"ב, דלכאו' אף דאין הכפולה מתחמצת אלא מבפנים, הרי מ"מ מקום החימוץ הוי בתוך כדי נטילה לקצה המצה, וע"כ שפיר ה"ז אוסר את המצה שנגעה במקום זה, - ולפ"ז באמת אי"ז אוסר כדי נטילה במצה השני', אלא ה"ז אוסר בריחוק כדי נטילה ממקום החימוץ, ודו"ק, ויש להוסיף עוד, דלפ"ז נמצא דלא נבלע במצה השני', אלא כפי מקום החימוץ שבתוך כדי נטילה לה, ונפ"מ לביטול בס', ואכמ"ל.

   שוב העירוני, דהחזו"א לטעמי' אזיל, דס"ל דבשניהם יבשים אי"ז אוסר אלא כדי קליפה, וכ"כ החזו"א באו"ח שם סקי"א כמה פעמים, וע"כ ה"נ אין יוצא מהמצה שנכפלה אלא הכדי קליפה הסמוך לקצה המצה, וכיון דאין החימוץ אלא מבפנים, אינו יוצא למצה השני', אך צ"ע דהחזו"א שם בקטע הקודם הזכיר דה"ז אוסר כדי נטילה, ושמא איירי בשנגעה במצה השני' קודם האפי' דעדיין אי"ז נגוב, וכמש"כ בסקי"א שם, ולפ"ז לא א"ש מש"נ בביאור דבריו, - אך בדעת המג"א י"ל דס"ל דבאוכלין אף אם שניהם יבשים ה"ז אוסר כדי נטילה, וכן נראה בד' המג"א בסימן תס"א סקי"ב, ולפ"ז ניחא. [↑](#footnote-ref-4)
4. שוב העירני הרא"מ, דלכאו' נפ"מ רבתא בזה, בגונא שחזרה ונתבשלה חתיכת ההיתר עם חתיכות אחרות, להסוברים דלא אמרינן חנ"נ בשאר איסורים, או לדעת הסוברים דבחצי חתיכה לא אמרינן חנ"נ, או בשנבלע בו טעם בשר או שנבלע בו חמץ קודם הפסח, דלא אמרינן בזה חנ"נ, דלפ"ד הגרע"א לכאו' הדין נותן, דל"ב ס' כנגד כל הכדי נטילה, אלא סגי בס' כנגד חצי כדי נטילה, כיון דאין חתיכת ההיתר בולעת מכל חתיכת האיסור אלא מן הכדי נטילה הסמוך לה, וכדי נטילה זה אינו נבלע כולו בחתיכת ההיתר, שהרי התפשטותו היא בהשוי' בחתיכת האיסור ובחתיכת ההיתר, אך לדעת הבית מאיר בעינן ס' כנגד כל הכדי נטילה.

   אך באמת נראה דגם לפ"ד הגרע"א בעינן ס' כנגד כל הכדי נטילה, דדמי לחתיכת איסור שנבתשלה בקדירה, ואח"כ בישלו בה היתר, דבעינן שיהא בו ס' כנגד כל חתיכת האיסור, וגם בצלי הוא כן, דודאי דחתיכת איסור שמנה שנגעה בחתיכת היתר, ואח"כ נפלה חתיכת ההיתר לתבשיל, בעינן שיהא בתבשיל ס' כנגד כל חתיכת האיסור ולא סגי שיהא בו ס' כנגד חצי החתיכה, אף למאן דלית לי' חנ"נ, והיינו משום דדינא הוא דלעולם בכולי' משערינן, ז"ב.

   ואמנם אכתי נפ"מ בזה, בגונא דהכדי נטילה דההיתר הוא יותר מהכדי נטילה דהאיסור, דלדעת הגרע"א ל"ב ס' אלא כנגד הכדי נטילה דהאיסור, ולדעת הבית מאיר בעינן ס' כנגד הכדי נטילה דההיתר. [↑](#footnote-ref-5)
5. שוב העירני הרא"מ, די"ל בזה למש"כ הנוב"י במהדו"ק יו"ד סימן כ"ה, דאף להסוברים דל"מ הבל הקדירה שיתפשט האיסור בכל החתיכה, מ"מ באיסור דבוק ה"ה מתפשט בכל החתיכה, עיי"ש, ולפ"ז נמצא דבכה"ג שנפלה חתיכת איסור בתוך הקדירה על חתיכה אחרת שבתוך הרוטב, נאסרת חתיכת ההיתר מכל חתיכת האיסור, שהרי טעם חתיכת האיסור מתפשט בכולה מכח הבל הקדירה, ודו"ק, - אך הנה בד' הגרע"א מבו' דפליג ע"ד הנוב"י, דד' הנוב"י שם קיימי לפרש ד' התוס' בחולין דצ"ו:, והגרע"א בכ"ד פירש ד' התוס' בע"א, ונקט הגרע"א להדיא, דאם הי' כל הירך מחוץ לרוטב, אין טעם האיסור מתפשט בכולו, וגם באמת עיקר ד' הנוב"י צ"ע, וכמו שתמה ע"ז הבית אפרים יו"ד סו"ס ל"א, עיי"ש, ולפ"ז הדק"ל. [↑](#footnote-ref-6)
6. צ"ע מ"ט הוצרך הגרע"א להא דחנ"נ, הרי גם להסוברים דלא אמרינן חנ"נ בשאר איסורים הי' לנו לאסור בכה"ג משום הקליפה האסורה עצמה שהיא מתפשטת בכל החתיכה, ואין לומר דאף דבאותה חתיכה לא חשיב כבלוע שאינו יוצא, מ"מ אין יוצא אלא מעט, ויש ס' כנגדו, דא"כ מ"ט במצה שנכפלה מקצתה אסרינן מכח זה, הרי בחמץ קודם פסח לא אמרינן חנ"נ, ודו"ק, - וצ"ל דאה"נ, ומש"כ הגרע"א דחנ"נ, הוא לרבותא, דמה"ט יש לאסור לכל החתיכה אף אם יש בה ס' כנגד הקליפה האסורה. [↑](#footnote-ref-7)