50 בדין חזקה בדבר שאינו יכול למחות - ב - בדעת ש_ר בזה
קטגוריות: ש_ס / לג בבא בתרא / ב_ב - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / לא יחפור / הרחקת נזיקין מהדו_ק

אור ליום ד' כ' אדר תשע"ב

**א**

א] ב"ב דנ"ט., אמר ר' זירא למטה מד' אמות יש לו חזקה ויכול למחות, למעלה מד' אמות אין לו חזקה ואינו יכול למחות, ור' אילעא אמר אפי' למעלה מד' אמות אין לו חזקה ויכול למחות.

והנה בד' הראשונים בסוגיין מבו' דס"ל דבחלון יש לו חזקה אף במקום שאינו יכול למחות, וכמש"נ בסימן א', וזה חדא מד' הרמב"ן ודעימי' שפירשו דאף בחלון שאין בו היז"ר יש לו חזקה, ועוד מדעת ר"ת ודעימי' דחלון צורי למעלה מד' יש לו חזקה אף שאין בו היז"ר, ואמנם בדעת הרא"ש נתבאר דהוא משום דבחלון צורי איכא היז"ר גם למעלה מד', אך בד' רבינו יונה מבו' להדיא דהוא משום דיש לו חזקה אף כשאינו יכול למחות בו, וכ"נ בד' כמה מקמאי, וכ"ה מוכח בד' רשב"ם בסוגיין וכמש"נ שם סק"ב, וכ"ה מבו' ממה שתמהו הרמב"ן והר"ן ע"ד רשב"ם דמ"ט בחלון צורי למעלה מד' אין לו חזקה, הרי הוי מילתא דקביעותא, וכ"ה להדיא בד' רבינו יונה שנקט כן לעיקר, וכ"ה מבו' גם בד' הרמ"ה אות רע"א, עיי"ש.

וכ"ה מבו' בד' רבינו יונה והרשב"א לעיל די"ח. דהא דהבא לסמוך אינו סומך גפת ושאר מזיקין, אף שאומר שכשיבנה זה כותל יסלקם, הוא משום דשמא יחזיק עליו, וכ"כ הרשב"א לעיל דכ"ב., עיי"ש, והרי דאף דמן הדין אינו יכול למחות עליו, מ"מ יש לו חזקה.

ב] אמנם הנה בד' הראשונים בכ"ד מצינו לא כן, חדא הוא במש"כ הרמב"ן לעיל די"ח:, ז"ל, ולפי הגרסא האחרת ופירושה הנכון שכתבנו אין אדם יכול למחות ביד חברו שלא לסמוך, וכשיבא הלה לסמוך הוא מוחה בידו, ומשום דילמא מחזיק עליה ליכא למיחש שכיון שאינו יכול למחות אין לו חזקה ואיתא להא מילתא בפרק חזקת הבתים, עכ"ל, וצ"ע שהרי אדרבה בסוגיין מבו' לפ"ד הרמב"ן דאף במקום שאינו יכול למחות יש לו חזקה.

עוד צ"ע בזה בד' רבינו יונה שכתב לעיל די"ח:, ז"ל, שמעינן מהא דאין אדם רשאי לפתוח חלון על חורבתו של חבירו לפי שיכול לומר שמא תחזיק עלי וכשאמלך לבנות חורבה זו נמצא חלונך פתוח לחצרי ותזיקני בהיזק ראיה וגם תזקיקני להרחיק מכנגד חלונך ד' אמות, ומדאמר רבא דאינו סומך גפת וסלעים לרבנן שמא יחזיק עליו נשמע לר' יוסי בחלון וכו', ויש לבע"ד לחלוק ולומר שהבא לפתוח חלון לחורבתו של חבירו רשאי, שלא אמרו להרחיק בור מן המצר או גפת וסלעים ממקום הראוי לכותל או להרחיק האילן ממקום הראוי לבור לרבנן, אלא מפני שזה חופר מזיק הוא אלו היה לחברו כותל סמוך להם, הלכך ג"כ עכשיו שאין שם בור וכותל מונעים אותו שמא יעשה שם חברו בור או כותל, אבל הפותח חלון אינו מזיק, שאפי' אם יש לחברו חצר כנגדו אין החלון עצמו נקרא מזיק אצל חצר חברו אלא בנ"א הדרים בבית הן המזיקים בראייתן, הלכך כיון שתלוי ההיזק בראייתם, כ"ז שאין שם היזק ראיה אין למנוע פתיחת החלון, "וכיון שאין יכול למחות אע"פ שהחזיק ג' שנים ל"ה חזקה", עכ"ל.

וצ"ע דכיון דמודה רבינו יונה דבמקום שאינו יכול למחות אע"פ שהחזיק ג"ש אינה חזקה, א"כ מ"ט בגפת וכו' אינו רשאי לסמוך משום שמא יחזיק עליו, הרי אדרבה יש לנו לומר דאין לו חזקה כיון דאינו יכול למחות עליו, וכמש"כ הרא"ש.

עוד קשיא בזה במש"כ הרשב"א לעיל דכ"ב: בדין דוושא, דאף אם הבונה כותל בצד המיצר יש לו חזקה לדוושא, אין חבירו יכול למחות בו, משום שאינו משתמש כלום בחלק חבירו, וכתב הרשב"א ע"ז, ז"ל, מ"מ פירוש הרב ר' שלמה ז"ל שכתבנו נראה עיקר, דאי לפי' זה מ"מ אינו בדין שיהא לו דין חזקה כיון שאינו יכול למחות, עכ"ל, והרי דכל שאינו יכול למחות אין לו חזקה, וזה דלא כמבו' בד' הרשב"א בדין חלון ובדין גפת דיש לו חזקה אף שאינו יכול למחות בו.

עוד ילה"ע בזה במש"כ הרשב"א לעיל דכ"ה: בההיא דפאפי יונאה, ז"ל, הא אם הי' עשיר מתחלתו ולא מיחה אפי' קודם שיבנה חזקתן חזקה, "דיכול הי' למחות" אפי' קודם שיבנה וכדכתיבנא לעיל גבי גפת וסיד וכיון שלא מיחה עלתה להן חזקה, עכ"ל, ומבו' בדבריו דכל הא דעלתה להן חזקה, הוא רק משום דיכול הי' למחות, וצ"ע שהרי בד' הרשב"א לעיל די"ח: מבו' דהא דיכול למחות הוא משום דשמא יחזיק עליו, והרי דהא דיש לו חזקה הוא גם אם אינו יכול למחות.

ג] והנה בסתירת ד' הרמב"ן שכתב לעיל די"ח: דכל שאינו יכול למחות אין לו חזקה, ובסוגיין נקט דאף אם אינו יכול למחות בו יש לו חזקה, כבר עמד הגרע"א ז"ל בקונט', וכתב לישב, ז"ל, דיש לחלק דבגפת וכדומה שעושה הכל בשלו ואינו משתמש בשל חבירו ל"ש חזקה, דלמה ליה למחויי כיון דאינו מחזיק דבר בשלו, וליכא חזקה אא"כ היכא דיכול למחות בשום טענה, ותליא החזקה במחאה, משו"ה הדין דמותר לסמוך מקודם וא"י למחות, וממילא לא יהי' לו חזקה וכו', משא"כ בפותח חלון לחורבת חבירו דמשתמש באויר חבירו, בזה אף אם הדין דאינו יכול למחות לפתחו, מ"מ הוי חזקה, כיון דמשתמש ברשות חבירו הו"ל להודיע שאינו מוחל לו האויר, וכמ"ש הרמב"ן כיו"ב בחי' פ"ק דב"ב באחין שחלקו דא"י לכופו ולסתום ואעפ"כ הוי חזקה, עכ"ל, ועיי"ש שדקדק כן מל' הרמב"ן לעיל שם, ובהמש"ד הביא דכ"ה מבו' להדיא בד' הר"ן לעיל שם שחילק בזה.[[1]](#footnote-2)

ולמדנו מד' הגרע"א, דהך מילתא דכל שאינו יכול למחות בו אין לו חזקה, אי"ז משום דכל שאינו יכול למחות בו אינו חושש להודיע שאינו מחזיק ברשות, אלא היינו דכל שאינו יכול למחות בו לא חשיב כלל כמחזיק עליו, וע"כ אינו צריך כלל למחות ולהודיע שאינו מחזיק ברשות, ואשר זהו שחילק דכ"ז הוא בגפת וכו' דלא חשיב כלל כמחזיק עליו, אך בחלון שהוא משתמש ברשות חבירו, חשיב כמחזיק עליו, וע"כ הי' לו להודיע שאינו מוחל לו האויר.

ד] והנה הרמב"ן לעיל שם כתב, ז"ל, נקטינן השתא לפום נוסחא דרש"י ז"ל ולפירושה, דכל הנך הרחקות דמתני' כגון הבא לסמוך גפת וכו' א"נ הבא לפתוח חלונות לחורבתו של חברו וכו', אעפ"כ יכול לעכב עליו ולומר לו למחר אני בונה שם כותל או אני בונה חורבתי ונמצאת מזיק אותי וכו', ולא מצי למימר ליה השתא סמכינא וכי אתית למבנה בצד המצר מסליקנא להו, שקשה הוא לסלקו מאחר שסמך, ועוד דדילמא מחזיק עלי' וכו', ואע"פ שנראה לנו שאינו יכול להחזיק עליו הואיל ואינו מזיקו עדיין בכך, אי נמי לדברי האומרים שהיזק ראיה אין לו חזקה, מצי למחויי מהאי טעמא דאמינא וכו', עכ"ל.

והנה בד' הריב"ש בסימן שכ"ב מבו' דמפרש, דמש"כ הרמב"ם דנראה לנו שאינו יכול להחזיק עליו הואיל ואינו מזיקו עדיין בכך, הוא אף אם יכול למחות בו, והיינו דאף למש"כ הרמב"ן דיכול למחות בו משום טענת התעצמות, מ"מ אין לו חזקה, משום שאין חזקתו שהחזיק בעוד של"ה מזיק, מועלת לאחר שיהי' שם הניזק ויהי' מזיק, לפי שזה יאמר מה שמחלתי הי' בעוד שלא הייתי ניזוק, וכן פירש הגרע"א בקונט', עיי"ש, ועיי"ש שכתב, דאף דמועלת חזקתו שלא יהא רשאי להאפיל עליו, מ"מ אינה מועלת לענין ההיז"ר, עיי"ש מה שפירש הטעם בזה.

וצ"ב דמה הוצרך הרמב"ן לזה, הרי כיון דאיהו גופי' כתב, דכל שאינו יכול למחות עליו אין לו חזקה, א"כ הרי בלא"ה אין לפרש דהא דיכול למחות בו לדעת רבא הוא משום שמא יחזיק עליו, שהרי אדרבה אם אינו יכול למחות בו אף אין לו חזקה.

אמנם לפי יסוד ד' הגרע"א ז"ל ניחא, דכל מש"כ הרמב"ן דבמקום שאינו יכול למחות אין לו חזקה, הוא רק לדעת הרי"מ דלמסקנא מודה רבא דכ"ז שאינו מזיק הוא רשאי לסמוך, וע"כ לא חשיב כלל כמחזיק על חבירו, ואינו צריך למחות בו, אך לדעת רש"י דהבא לסמוך אינו סומך, אלא שבאנו לדון שיאמר לו דיסמוך ויסלקנו כשיבא הכותל, והיינו כמש"כ הרשב"א בתשו' ח"א סימן אלף קמ"ד דכופין על מידת סדום, הרי דמ"מ כיון דהוי זה סמיכת מזיק עליו, ומעיקר הדין יכול למחות בו אלמלי הא דהו"ל כמידת סדום, חשיב כמחזיק על חבירו וצריך למחות בו, וע"כ שפיר נקט הרמב"ן דחזקתו מועלת, וכל מה שצידד דאין חזקתו מועלת הוא רק משום דאין חזקתו שהחזיק בעוד של"ה מזיק מועלת לאחר שיהי' שם הניזק ויהא מזיק.

ה] ועפי"ז מתבארים גם ד' רבינו יונה, דהגם דס"ל דהבא לסמוך גפת וכו' בצד המיצר אינו סומך, משום דשמא יחזיק עליו, מ"מ נקט דבחלון אם אין החלון עצמו חשוב כמזיק, אין לו חזקה, והיינו משום דבסומך גפת דהו"ל סמיכת מזיק, ומן הדין הוא יכול למחות בו, הרי דהגם דאומר לו שיסמוך עכשיו ויסלק למחר וכופין על מידת סדום, מ"מ חשיב כמחזיק על חבירו וצריך למחות בו, ומשא"כ בחלון אי נימא דלא חשיב כסמיכת מזיק כלל, משום דאין החלון עצמו מזיק אלא הבנ"א שבבית, ומן הדין אינו יכול למחות בו, לא חשיב כלל כמחזיק על חבירו, וע"כ אין לו חזקה.

ואמנם נתחדש בד' רבינו יונה, דגם בחלון כה"ג אין לו חזקה, ולא אמרינן דבחלון שאני, ואף דאינו יכול למחות בו, מ"מ כיון שהוא משתמש באויר חבירו, חשיב כמחזיק על חבירו, ועמש"נ בזה להלן ענף ג'.

ו] ועד"ז מתפרשים גם ד' הרשב"א לעיל דכ"ב., דבבונה כותל בצד המיצר אין לו חזקה לדוושא, כיון שאינו יכול למחות בו, ול"ד לפותח חלון ולסומך גפת דיש לו חזקה, הגם דבפועל אינו יכול למחות, דשאני פותח חלון שהוא משתמש באויר חבירו, וחשיב כמחזיק על חבירו, וה"נ בסומך גפת כיון דהבא לסמוך אינו סומך, הרי דהגם דבפועל ל"ה בידו למחות בו, משום דאומר לו שיסלקו למחר וכופין על מידת סדום, מ"מ כיון דמעיקר הדין יש בידו למחות בו, חשיב כמחזיק על חבירו, וצריך למחות בו כדי שלא יחזיק, ומשא"כ בבונה כותל בצד המיצר שכתב הרשב"א שם דלא חשיב כמשתמש בשל חבירו בדוושא, הרי דכיון דאינו יכול למחות בו, לא חשיב כלל כמחזיק על חבירו, וע"כ א"צ למחות בו ואין לו חזקה.

ואשר זהו גם מש"כ הרשב"א לעיל דכ"ה:, דהא דעלתה להן חזקה, הוא רק משום שהי' יכול למחות בהן, והיינו דהגם דל"ב שיהא בידו בפועל למחות בהן, וע"כ אמרינן דיכול למחות דשמא יחזיק עליו, ולא אמרינן דאדרבה לא יהא בידו למחות ולא תהא לחבירו חזקה, מ"מ כל הא דיש להן חזקה, הוא רק משום דמן הדין הוא יכול למחות בהן דהבא לסמוך אינו סומך, אך לדעת אביי דהבא לסמוך סומך, אין להן חזקה.[[2]](#footnote-3)

**ב**

ז] עוד קשיא בזה, דהנה בעיקר הך דינא דכל שהוא מחזיק על חבירו יש לו חזקה אף שאין חבירו יכול למחות בו, כתב הגרע"א ז"ל בקונט', ז"ל, כיון דמשתמש ברשות חבירו הו"ל להודיע שאינו מוחל לו האויר, וכמ"ש הרמב"ן כיו"ב בחי' פ"ק דב"ב ד"ז: באחין שחלקו דא"י לכופו ולסתום ואעפ"כ הוי חזקה, עכ"ל.

אמנם צ"ע בזה, דהנה אמנם דעת רש"י והראב"ד לעיל שם, דאף דאינו יכול לכופו לסתום חלונו, מ"מ יש לו חזקה, וכתב הרמב"ן שם דאפשר דהוא משום שהי' לו למחות ולומר לאחר חלוקה איני מוחל לך על חלונותיך שתחזיק עלי בהם.

אך הנה בחי' הרשב"א שם כתב, ז"ל, וקשיא לי שהרי חזקה מכח מחאה קא אתיא, וכיון שאין בעל החצר יכול למחות בו ולומר לו שיסתום היאך תעלה לו חזקה, וא"ת אפ"ה היה לו למחות ולהודיע שאינו מניחו שלא יסתום וכיון שלא מיחה עלתה לו חזקה כענין שאמרו במשכנתא דסורא, לא היא דהתם שאני שהיה שדה זה ידוע לראובן וראינו את שמעון זורע וקוצר ומכניס פירותיו, יראה שראובן מכרו לו אם לא הודיע ראובן תוך כל ג' וג' שמחמת משכונה הוא אוכל, אבל כאן שידוע ששותפין היו בו מחמת ירושתם אמרי שכן חלקו, עכ"ל,[[3]](#footnote-4) וכעי"ז כתב הר"ן שם.

ולפ"ז קשיא בד' הרשב"א והר"ן, דאם בכל מקום שידוע שאינו יכול למחות בו אין לו חזקה, א"כ מ"ט בחלון שאין בו היז"ר, ובחלון צורי למעלה מד', ובסומך גפת בצד המיצר, יש לו חזקה, הגם דידוע דאינו יכול למחות בו.

ח] ונ' לישב, דהדבר חלוק, דבאחין שחלקו וכמשכנתא דסורא, כיון שיש למחזיק זכות על תשמיש זה, דגם באחין שחלקו יש להן זכות על החלון, שלא חלקו ע"ד לסלק משם כלום, (ואף באמת המים כתב הרמב"ן שם דאם היא קבועה אינו יכול לסלקה), לא חשיב כלל כמחזיק על רשות חבירו, שהרי בשלו הוא משתמש, והאמנם דמ"מ כל שאינו ידוע שהוא כן, ה"ה צריך למחות, אך כל שידוע שהוא כן א"צ למחות בו.

ומשא"כ בפותח חלון שאין בו היז"ר ובסומך גפת בצד המיצר, דאין לו זכות לתשמיש זה על חבירו, ואך דאין חבירו יכול למנעו מכך דכופין על מידת סדום, חשיב כמחזיק על חבירו, וע"כ יש לחבירו למחות ולהודיע שאינו מוחל לו על האורה ועל ההיזק, אף שהדבר ידוע שאינו יכול למחות בו, ודו"ק.

ושו"ר שכבר מבואר עיקר חילוק זה בד' הנתיה"מ סימן קנ"ד סוסקט"ו, עיי"ש.

**ג**

ט] והנה כתב רבינו יונה בסוגיין, ז"ל, ושמעינן מהאי פירושא דמאן דאחזיק על חברי' ולא מזיק לי' השתא ולא מידי, דאמרינן איבע"ל למחויי על העתיד והויא חזקה, מדאמרינן שיש חזקה לחלון הצורי אפי' למעלה מד' אמות, ואע"ג דהשתא לא מזיק לי' ולא מידי, אפ"ה איבע"ל למחויי שלא יחזיק עליו למנעו מלבנות כנגדו וכו', עכ"ל.

וכ"ה מבו' גם בד' רבינו יונה לעיל דכ"ב. בדין דושא, דאיירי בשהחזיק בכותל ג"ש וזה לא מיחה בו, והוי זה חזקה לשעבוד ד"א לדושא, כמו שהחלון חזקה לד"א כדי שלא יאפיל, והרי דאף שאינו יכול למחות בו, ואף אחר שיש לו חזקה אינו יכול למחות בו בטענת שמא יחזיק עליו, וכמו שהוכיח הרשב"א שם, ופירש דהוא משום דאינו משתמש בשל חבירו, מ"מ יש לו למחות כדי שלא יחזיק עליו, ואם לא מחה יש לו חזקה.

וצ"ע היאך זה מתישב עם מה שנסתפק רבינו יונה לעיל די"ח: דשמא בפותח חלון לחורבת חבירו אין לו חזקה, ונת' לעיל סק"ה דהוא משום דפתיחת חלון אי"ז סמיכת מזיק, וע"כ לא חשיב כמחזיק על חבירו, וגם לפ"מ שצידד מתחילה דיש לו חזקה, הוא רק משום דגם פתיחת חלון חשיבא כסמיכת מזיק וחשיב כמחזיק על חבירו, וצ"ע דמ"ש מפותח חלון צורי למעלה מד' ומבונה כותל בצד המיצר, דאף דאי"ז מזיק כלל, חשיב כמחזיק על חבירו, ויש לו למחות בו כדי שלא יחזיק עליו, וצע"ג.

י] ונראה דצ"ל בזה, דכל מש"כ רבינו יונה לעיל דאם פתיחת חלון לחורבת חבירו לא חשיבא כסמיכת מזיק, אין לו חזקה, היינו רק לגבי ההיז"ר, אך לגבי חזקת אורה שלא יהא חבירו רשאי להאפיל עליו, שפיר יש לו חזקה.

אך זה דחוק קצת, דהגם דעיקר ד' רבינו יונה שם הם לגבי חזקה על הנזק, מ"מ הרי בתחילת דבריו שם כתב רבינו יונה, דאינו רשאי לפתוח חלון משום דיכול לומר לו שמא תחזיק עלי וכשאמלך לבנות חורבה זו נמצא חלונך פתוח לחצרי ותזיקני בהיז"ר וגם תזקיקני להרחיק מכנגד חלונך ד' אמות, עכ"ל, וכיון דבתחילת דבריו הזכיר גם להחזקת אורה, מ"ט סתם וכתב בסוף דבריו דאין לו חזקה, ולא פירש דהוא רק לגבי ההיז"ר ולא לגבי חזקת אורה, - וי"ל דהוא משום דלאו מילתא פסיקתא היא, דכל הא דיש לו חזקת אורה בכה"ג, הוא רק בחלון צורי שהוא קבוע, אך בחלון מצרי אין לו חזקת אורה, אלא כשהוא מזיקו.

והטעם בזה, דכלפי ההיז"ר כיון דעדיין אינו מזיקו, וגם לא חשיב זה כסמיכת מזיק, לא חשיב כלל כמחזיק על חבירו, וא"צ למחות בו כלל משום ההיז"ר, וע"כ אין לו חזקה, אך כלפי חזקת אורה, כיון שהוא נהנה מאורו של חבירו, חשיב לענין זה כמחזיק בשל חבירו, וע"כ צריך למחות בו ולהודיע שלא נתן לו זכות אורה, ואם לא מחה בו יש לו חזקה.

וה"נ הוא לענין דושא, דכיון שהוא נהנה מקרקע חבירו לדושא, חשיב כמחזיק בשל חבירו, וע"כ צריך חבירו למחות בו ולהודיע שלא נתן לו זכות דושא, ואם לא מחה בו יש לו חזקה.

יא] והנה בחי' הרשב"א לעיל דכ"ב. כתב דבפותח חלון על חצר חבירו, יכול חבירו למחות בו כדי שלא יחזיק עליו, משום דה"ה משתמש באויר של חברו ולולי אוירו של חברו חלון זה ל"מ ולא מידי וכו', והלכך אינו בדין שישתמש זה באוירו של זה דיהא צריך ליזהר ולמחות בסוף כל ג' וג' ואי לא מחי מפסיד, עכ"ד.

אמנם מד' רבינו יונה מבו' דפליג ע"ז, שהרי כתב דהפותח חלון לחורבת חבירו, כיון דלא חשיב כסמיכת מזיק, אינו יכול למחות עליו, ומשמעות דבריו, דאף אם הי' הדין דאם לא מחה יש לו חזקה, מ"מ אינו יכול למחות עליו, וביותר מוכח כן למש"נ לעיל סק"ט דמש"כ בסו"ד דאין לו חזקה, היינו רק לגבי ההיז"ר, אך חזקת אורה יש לו, ואפ"ה אינו יכול למחות עליו.[[4]](#footnote-5)

ונ' ללמוד מזה, דרבינו יונה פליג ע"ד הרשב"א, וס"ל דאף בפותח חלון לרשות חבירו, לא חשיב כמשתמש ברשות חבירו, וע"כ אינו יכול למחות עליו בטענת שמא תחזיק עלי.

יב] ועפי"ז נראה, דמה שנחלקו רבינו יונה והרשב"א שם בבונה כותל סמוך למיצר, אם יש לו חזקה בד"א הסמוכות לכותל לענין דושא, לטעמייהו אזלי, דרבינו יונה דס"ל דהפותח חלון על רשות חבירו לא חשיב כמשתמש ברשות חבירו, ואפ"ה חזינן דיש לו חזקה, והיינו משום דכל שהוא נהנה בתשמישו מרשות חבירו חשיב כמחזיק על חבירו, והי' לחבירו למחות בו, וע"כ למד מזה דה"נ בבונה כותל בצד המיצר, כיון שהוא נהנה מדושא דקרקע חבירו, חשיב כמחזיק על חבירו והי' לחבירו למחות בו, וכל שלא מחה בו יש לו חזקה.

אך הרשב"א לטעמי' דס"ל דהפותח חלון על רשות חבירו חשיב כמשתמש ברשות חבירו, ע"כ ס"ל דעד כאן לא מצינו דיש לו חזקה אף בשאינו יכול למחות בו, אלא בפותח חלון שהוא משתמש ברשות חבירו, וע"כ הוא דחשיב כמחזיק על חבירו, אך בבונה כותל בצד המיצר דלא חשיב כמשתמש ברשות חבירו, הרי דכיון דאין חבירו יכול למחות בו, לא חשיב כלל כמחזיק על חבירו, וע"כ אין חבירו צריך למחות בו, ואין לו חזקה, וז"ב.

**ד**

יג] הגרע"א בקונט' כתב בדעת הרמב"ן, דבפותח חלון יש לו חזקת אורה אף כשאינו יכול למחות בו, אך לענין ההיז"ר ל"מ מה שהחזיק בשעה שאינו מזיקו.

ועיי"ש שכתב לפ"ז, דהרמב"ן לעיל די"ח: שדן בפותח חלון אם יכול למחות בו, הו"מ למימר דיכול למחות בו מחששא דיחזיק שלא יכול להאפיל עליו, אלא דנקט טעם הא דטורח בסילוקו דזהו טעם מספיק על כל הני דמתני', עכ"ד.

וצ"ע דא"כ מ"ט הזכיר הרמב"ן כלל לדינא דחלון, אחר דגמ' ערוכה היא בסוגיין דיכול למחות בו, למש"כ הרמב"ן בסוגיין דאיירי בחלון שאין בו היז"ר, וגם הרי יכול למחות בזה אף לדעת הר"י מיגש, ואי"ז ענין לד' רש"י.[[5]](#footnote-6)

ונ' די"ל בזה, דבכלל מש"כ הרמב"ן דיכול למחות בפותח חלון, נכלל גם הפותח חלון מצרי למעלה מד' לחורבה, ובכה"ג הרי אין לו חזקה, ואינו יכול למחות עליו אלא משום דיש טורח בסילוקו, ולד' הר"י מיגש באמת אינו יכול למחות בכה"ג, וזהו שהוצרך הרמב"ן לפרש להא דיכול למחות בו משום דיש טורח בסילוקו.

ומה שדן הרמב"ן דיהא יכול למחות בו שמא יחזיק עליו, אף דחלון זה הרי אין לו חזקה, הוא לטעמי' בסוגיין, דאף בחלון שאין לו חזקה, מ"מ כל שהחזיק אין יכול לכופו לסתמו, ודו"ק.

וי"ל עוד, דד' הרמב"ן קיימי אף כשאין החלון סמוך בתוך ד' אמות לרשות חבירו, ובכה"ג אין לחוש שיחזיק עליו לענין האפלה, וע"כ הוצרך הרמב"ן לפרש דאינו סומך משום דיש טורח בסילוקו.

יד] ועד"ז נראה גם בדעת הרשב"א, שכתב לעיל די"ח. ובתשו' ח"א סימן אלף קמ"ד לדון בפותח חלון לחורבת חבירו, אם יכול למחות בו, עיי"ש, וצ"ע שהרי לדעתו דסוגיין איירי בפותח חלון לבקעה, הרי גמ' ערוכה היא שיכול למחות בו שמא יחזיק עליו בחזקת אורה, ומ"ט לא הביא הרשב"א לזה, והגרע"א בקונט' בתו"ד כתב דהו"מ הרשב"א למימר דיכול למחות בו שמא יחזיק ויצטרך חבירו להרחיק שלא יאפיל, עכ"ד, אך אכתי צ"ע, דמה דן הרשב"א כלל בזה, הרי סוגיא ערוכה היא דיכול למחות בו.

ונראה לישב, דמה שהאריך הרשב"א לדון בזה, הוא בחלון מצרי, דדעתו בסוגיין היא כדעת רשב"ם ודעימי' דאין לו חזקה, וע"כ אינו יכול למחות עליו משום שמא יחזיק עליו בחזקת אורה, וזהו שדן הרשב"א אם יכול למחות בו משום היז"ר.

ומש"כ הרשב"א שם דיכול למחות עליו משום שיחזיק עליו בההיז"ר, הוא כמש"כ הראב"ד והרמב"ן בסוגיין דגם בחלונות שאין להן חזקה, מהניא החזקה דל"מ לכופו לסתמם, וע"כ שפיר יכול למחות עליו משו"ז.

וצ"ל לפ"ז, דלא נחלק הרשב"א בסוגיין ע"ד הראב"ד והרמב"ן בזה, רק בשלא החזיק ג"ש, אך אם החזיק ג"ש מודה דמהניא חזקתו לענין זה, וכאשר כ"ה גם בד' הריטב"א בסוגיין, עיי"ש, וצ"ע בזה.

ואמנם גם בד' הרשב"א י"ל דכלל גם גוונא דאין החלון סמוך בתוך ד' אמות לרשות חבירו, וע"כ הוצרך לאסור משום ההיז"ר, - אך אי"ז מתישב היטב, שהרי הרשב"א בתשו' כתב דבפותח חלון לרה"ר שרי, ונת' במק"א, וא"כ אם איירי הכא כשאין חלונות בתוך ד' אמות לרשות חבירו, הו"ל כפותח חלון לרה"ר דשרי.

ז"ל הרמב"ן בסו"ד, ומשום דילמא מחזיק עליה ליכא למיחש שכיון שאינו יכול למחות אין לו חזקה "ואיתא להא מילתא בפרק חזקת הבתים", עכ"ל, ולכאו' מש"כ דאיתא להך מילתא בפ' חזקת הבתים, כונתו כמש"כ הרשב"א בתשובה בכ"ד והרא"ש מהא דחלון למעלה מד' אין לו חזקה ואינו יכול למחות, או כמש"כ הרא"ש מהא דזיז פחות מטפח אין לו חזקה ואינו יכול למחות, וצע"ג היאך זה מתישב למש"כ הגרע"א בדעתו דכל שמשתמש באויר חבירו יש לו חזקה אף שאינו יכול למחות, אך אי נימא דלא כהגרע"א תיקשי היאך זה מתישב עם מש"כ הרמב"ן בדנ"ט. דאף בחלון שאין בו היז"ר יש לו חזקה, וצע"ג בזה.

ז"ל רבינו יונה דכ"ה:, ואם החזיקו הני עצוראי ג"ש קודם בנין האפדנא והם טוענים שמכר להם וכו' ה"ה חזקה וכו', ואם הי' רוצה הי' יכול למחות בידם שלא לסמוך שם אומנות אע"פ שלא היתה שם אפדנא כדי שלא יחזיקו שם, וכיון שלא מחה הו"ל חזקה, עכ"ל, ונ' להדיא בדבריו דכל הא דהו"ל חזקה, הוא רק משום דהי' יכול למחות כדי שלא יחזיקו, וק' לדחוק בדבריו דכונתו רק דכיון דמן הדין יכול למחות בו, חשיב כמחזיק על חבירו, ועדש"נ לעיל בדעתו, אלא נ' להדיא בדבריו, דרק משום דיכול למחות בפועל שלא יחזיק בו, הוא דיש לו חזקה, וזה אינו מובן וכמשה"ק הרא"ש.

גם צ"ע, שהרי בדין דושא כתב רבינו יונה דמהני חזקה, אף דאינו יכול למחות בו כדי שלא יחזיק, שהרי כתב רבינו יונה שם דהראשון הבא לבנות כותל בצד המיצר בונה, והרי דל"מ חבירו לכופו שלא לבנות כותל כדי שלא יחזיק עליו בדושא, ואפ"ה יש לו חזקה, ואף די"ל דשאני דושא שהוא נהנה משל חבירו, וכמש"נ לעיל לדעתו, אך לכאו' אם לדין חזקה בעינן דאחר החזקה יהא בידו למחות, אין לחלק בזה, דהטעם לומר דבעינן דאחר החזקה יהא בידו למחות, הוא משום דבלא זה ליכא לתקנת החזקה, וזה שייך גם בשנהנה משל חבירו, וצ"ע בזה.

ז"ל הרמ"ה בפ' לא יחפור אות כ"ה, ונפ"מ למאן דאתי למיסמך חלון שיש לו חזקה בתוך ד' אמות לאויר חצר חבירו, דאע"ג דלי"ב היז"ר כלל בעל החצר מעכב עליו, דהא חצר לבנין עבידא ואי שביק לי' למסמך לה חלון שיש לו חזקה קא ממעיט לה מתשמישא דעבידא לי', דלכי בעי בעל החצר לאגבוהי כותלו מצריך לי' לארחוקי מיני' ד' אמות וכו', וכ"ת מי דמי וכו' אבל גבי חלון דלא מזיק בגופא דארעא ולא מידי וכו' אשתכח דבעל חלון ל"מ גירי' בגופא דחצר ולא מידי, לא ס"ד דגבי חצר נמי וכו' מכי פתח לי' להאי חלון גירי' דידי' אהנו בי' וכו', וכ"ת ואכתי מי דמי וכו' אבל הכא כיון דלא קיימא לי' חזקה משעת פתיחה עד דחזי לי' בעל החצר ושתיק, אשתכח דמשעת פתיחה לאו גירי הוא וכו', ועוד וכו' אבל הככא דמי ניזק לאזהורי מיני' ע"י מחאה ל"ה היזק וכו' הו"ל זה נהנה וזה לא חסר וכופין על מידת סדום, לא ס"ד וכו', עכ"ל.

וכתב הרמ"ה עוד, ז"ל, ועוד דאי ס"ד כיון דמהניא בי' מחאה לא יכיל לעכובי' עלי' לגמרי, אפי' מחאה נמי לא ליבעי, דכל מידי דמתברר דל"ה יכיל ההוא דקיימא עלי' חזקה לעכובי' עלי' דמחזיק בדינא לא צריך מחאה, דכי שבקי' משום דל"ה יכיל לעכובי' עלי' בדינא הוא דשבקי', ומדחזינן דכל הכיא דלא מחי בי' אית לי' חזקה, ש"מ דאי הוה בעי האיך לעכובי עלי' מעיקרא מצי מעכב, דאי לאו הכי לא צריך מחאה, עכ"ל.

ומבו' להדיא בד' הרמ"ה, דאם בפועל ל"ה מצי למחות שלא יחזיק עליו, משום דאי"ז גיר"ד, או משום דאי"ז היזק כיון שבידו למחות, ל"ה עולה לו חזקה, משום דכי שבקי' משום דל"ה יכיל לעכובי' עלי' בדינא הוא דשבקי', ומבו' דאין הטעם משום דלא חשיב כמחזיק על רשות חבירו, אלא הוא משום דבפועל אין אדם מוחה אלא אם הוא יכול לעכב עליו בדין, וזה צע"ג, דא"כ מאי מהני הא דאם יהא לו חזקה ה"ה יכול למחות עליו, הרי אדרבה כיון דאם לא יהא לו חזקה אינו יכול למחות בו, יש לנו לומר דלא יהא לו חזקה ובאמת לא יהא בידו למחות בו, וצע"ג.

ובד' הרמ"ה גם א"א לומר דהוא משום דחזקה היא תקנ"ח כל היכא דאחר תקנת החזקה יהא ראי' מדלא מיחה, שהרי דבריו הם בחזקת חלון שדעתו דהיא לאלתר, ואי"ז מכח התקנ"ח דחזקה.

ז"ל הרשב"א ח"ג סימן קנ"ג, אם יש לו חלון על חצרו של ראובן הישראלי, ואין ראובן ישראלי זה יכול לעכב עליו מלפתוח חלונות על חצרו כפי דיני הגויים, ועמד הגוי ומכר אותו בית לשמעון, ועכשיו עמד ראובן ואומר לשמעון הבא מחמת גוי שיסלק היזקו, מהו, מי מצי אמר לי' שמעון לראובן מכח גוי אני בא ודיני כמוהו עמך, או לא, תשובה וכו', ואפילו בחלון העשוי לאורה אין לו חזקה וכו', וכ"ש בגוי, שאינו יכול לעכב, וכל שאינו יכול לעכב אין לו חזקה, ואפי' בב' ישראלים, דחזקה מכח מחאה קא אתיא בשילהי פ' חזקת הבתים, למטה מד' אמות יש לו חזקה ויכול למחות למעלה מד' אמות אין לו חזקה ואין יכול למחות, עכ"ל.

ולכאו' ד' הרשב"א אלו אינם מתישבים עם מש"נ, שהרי התם מן הדין הוא יכול למחות בו, וחשיב כמחזיק על חבירו, ומה לי שבדיני הגויים אינו יכול למחות בו, אך שמא דיני הגויים דיני נינהו, וכיון דכלפי הגוי הוי הדין כן, לא חשיב כמחזיק על חבירו, והרי חזינן שדן הרשב"א דנימא דהבא מחמת הגוי ה"ה כגוי, והרי שדיניהם דינים נינהו, אך אכתי צ"ע, דכיון שהוא משתמש באויר חבירו, לכאו' חשיב כמחזיק על חבירו, וכמש"כ הגרע"א, וצ"ע.

אך גם אי נימא דכיון שבדיני הגויים אין יכול למחות לא חשיב כמחזיק על חבירו, צע"ג מה שהביא הרשב"א מהא דחלון למטה מד' יש לו חזקה ויכול למחות ולמעלה מד' אין לו חזקה ואינו יכול למחות, שהרי גם למעלה מד' אם הי' לו חזקה הי' יכול למחות, וודאי חשיב כמחזיק על רשות חבירו, ואפ"ה נקט הרשב"א דכיון דאינו מזיקו בהיז"ר ואינו יכול למחות אין לו חזקה, ולפ"ז בע"כ שפירש דהא דבחלון למטה מד' יש לו חזקה, הוא משום דיכול למחות בו משום היז"ר, וצ"ל דגם לפ"מ שנקט הרשב"א כדעת הרי"ף דחלון שיש בו היז"ר אין לו חזקה, איירי בפתוח לבקעה, והרשב"א לטעמי' דגם בפתוח לבקעה יכול למחות בו לרבא דהבא לסמוך אינו סומך, וקי"ל הכי, ובאמת כ"ה משמעות ל' הרשב"א בסוגיין בתחילת דבריו דהא דחלון למטה מד' יש לו חזקה, הוא משום ההיז"ר, עיי"ש, אך אכתי תיקשי דלאביי דהבא לסמוך סומך, מ"ט חלון יש לו חזקה, דממ"נ אם הוא פתוח לבקעה, הרי אינו יכול למחות בו ומ"ט יש לו חזקה, ואם הוא פתוח לחצר, הרי אין חזקה להיז"ר, וצע"ג.

גם תיקשי מד' הרשב"א בדכ"ב. בדין דושא, שנראה להדיא דאם הי' הדין דיכול למחות בו שלא יחזיק עליו, שפיר הי' לו חזקה, והרי דאף דאינו יכול למחות עליו אלא מכח החזקה, מהני זה דיהא לו חזקה, וא"כ הרי בע"כ דהא דחלון למעלה מד' אין לו חזקה, אי"ז משום דאינו יכול למחות, שהרי אדרבה אם הי' לו חזקה הי' יכול למחות, אלא מטעם אחר הוא.

ויש להוסיף גם ד' הרשב"א בדי"ח., דאחר שכתב דהפותח חלון על חורבה יכול לסלקו משום דחורבות עשויות ליבנות, כתב דלפ"ז אם אינו מוחה עלתה לו חזקה, ומ' דרק משום דבפועל יכול למחות יש לו חזקה, אך בזה יש לדחוק כמש"נ בתחילת דברינו, דסגי במה שמעיקר הדין יכול למחות, אך אכתי אי"ז כמש"כ הגרע"א דבחלון שמשתמש באויר חבירו, יש לו חזקה, אף אם אינו יכול למחות. - אך יש מקום לחלק בזה בין ההיז"ר לבין ההאפלה, דרק לגבי ההאפלה הוא דמהני מה שמשתמש באויר חבירו, וזה ע"ד שנת' לעיל לחלק בד' רבינו יונה, וצ"ע.

ומצינו כן עוד בד' הרשב"א שם סימן ק"ס, ז"ל, באמת אין לראובן חזקה ואפי' טען שלקח מן הגוי, דכל שיכול לפתוח והגוי אינו יכול למחות אין לו חזקה, וכדאמרינן בשלהי חזקת הבתים למעלה מד' אמות אין לו חזקה ואינו יכול למחות, למטה מד' אמות יש לו חזקה ויכול למחות, ומינה שמעינן דכל שאינו יכול למחות אין לו חזקה, וכדכתיב נמי מר, ולפיכך אם בא שמעון לבנות בונה וא"צ להרחיק מכנגדן ולא כלום, עכ"ל, והתם נמי אף שבדיני הגוי אינו יכול למחות, מ"מ שפיר חשיב כמחזיק על חבירו, ואפ"ה אין לו חזקה.

ח"ב סימן מ"ג, ז"ל, אולם לא באנו לחקור עתה ולהעמיד דין חלונותיו של יהודה על דין הגמ' אם יש להן חזקה, אחר שהן פתוחות על גג לוי שאינו ראוי לדירה ולתשמיש, כי יארך הענין, לפי שיש לדון ולומר שאין להם חזקה, לפי שעכשו אינו מזיק ללוי כלל, וכל שאין מזיקו אין לוי יכול למחות בו וכל שאין יכול למחות אין לחבירו חזקה עליו, וי"ל בהיפך דכיון שאדם עשוי לבנות בחצירו ולהגבי' את גגו ואת קירותיו ולהעמיד חרבותיו ואז יהי' זה מזיקו או מזקיקו להרחיק ממנו, מעתה יכול למחות בידו אע"פ שעכשיו ממש אינו מזיקו, עכ"ל.

ח"א סימן אלף קל"ב, ז"ל, אילו הי' זה רשאי למחות בידו בשעת פתיחת החלון ולא מיחה והחזיק בכך ג' שנים ובא מחמת טענה והחזיק צריך להרחיק ממנו ד' אמות, אבל זה שאינו יכול למחות כל שהוא משתמש על רה"ר אין לו חזקה, כמו שאמרו בשלהי חזקת הבתים למעלה מד' אמות אין לו חזקה ואינו יכול למחות ולפיכך אפי' בא מחמת טענה אין לו חזקה, עכ"ל, וכעי"ז כתב בתשו' החדשות סימן ש', ז"ל, ואלו באנו לומר שכיון שדרך הרבים מפסקת אין שמעון יכול לעכב על ידו בשעת פתיחתו, היתה שורת הדין מכרחת אם בא שמעון לאחר זמן לבנות גדר כנגדו בלא הרחקה הרשות בידו. דכלל גדול הוא זה, דכל שאינו יכול למחות אין לו חזקה, דחזקה מכח מחאה קא אתיא, כמו שאמרו בפרק חזקת, למטה מארבע אמות יש לו חזקה ויכול למחות למעלה מארבע אמות אין לו חזקה ואינו יכול למחות, עכ"ל.

ומד' הרשב"א אלו נראה, דהואיל וגם אם הי' לו עליו חזקה ל"ה רשאי למחות בו, דכל הא דרשאי למחות בו, הוא רק במשתמש באויר חבירו, וכמש"כ הרשב"א בחידושיו דכ"ב., ע"כ אין לו חזקה.

לכאו' לפ"ד רבינו יונה דבדושא יש לו חזקה אף שאין יכול למחות, ומשום דהוא נהנה מאויר חבירו, בדין דגם בפותח חלון על גוי ובגוי שפתח חלון ובפותח חלון בריחוק ב' אמות מרשות חבירו, יהא לו חזקה, אף דאין חבירו יכול למחות, דמ"מ הרי הוא נהנה מאויר חבירו, וז"ב.

תשו' הרשב"א החדשות סימן ש', ז"ל, עוד יש דרך אחר, שאינו זוכה בקדימתו, ואם החזיק קנה אלא אם כן מחה חברו תוך כל שלש שנים, ואפילו אם בא לסמוך סומך, ואין חברו יכול לעכב על ידו אף על פי שהוא צריך לחברו ונהנה ממנו ממילא, אלא שאינו משתמש בקרקעו ממש, אע"פ שהוא צריך ליזהר למחות תוך כל שלש אין מונעין מזה לבנות, והוא יחוש ויזהר למחות תוך כל ג' וג', והוא כגון הבא לבנות כותל בין גנתו לגנת חברו, שזה שקדם ובנה אין ממחין בידו, ואף על פי שהשני שבא לסמוך בצדו כנגדו צריך להרחיק משום דוושא. והטענה בזה ג"כ כמו שאמרנו שהראשון שבא לבנות אינו מזיק עכשו לחברו כלום ואינו משתמש ממש בשל חברו, ואע"פ שנהנה ממנו שההולכין שם לצד כותלו דשין את הקרקע וכותלו מתחזק בכך, זו הנאה הבאה לו ממילא היא, ואומר לשני אם דעתך לבנות עכשו בנה ואם לאו הזהר ומחה תוך כל שלש ושלש שלא מכרת ושלא נתת לי מקום דישה ואם לאו מפני עצלותך לא אפסיד אני לבנות בשל עצמי וכו', עכ"ל, ומבו' דאף דאין יכול למחות בו, יש לו חזקה, וזה כדעת רבינו יונה ודלא כמש"כ הרשב"א בחידושיו.

אך בהמשך דבריו שם כתב, ז"ל, ואלו באנו לומר שכיון שדרך הרבים מפסקת אין שמעון יכול לעכב על ידו בשעת פתיחתו, היתה שורת הדין מכרחת אם בא שמעון לאחר זמן לבנות גדר כנגדו בלא הרחקה הרשות בידו, דכלל גדול הוא זה דכל שאינו יכול למחות אין לו חזקה דחזקה מכח מחאה קא אתיא כמו שאמרו בפרק חזקת למטה מד' אמות יש לו חזקה ויכול למחות למעלה מד' אמות אין לו חזקה ואינו יכול למחות, עכ"ל, והרי דכל שאינו יכול למחות בו אין לו חזקה, וצריך לחלק בזה בין דושא, לבין אויר החלון, וצ"ע הטעם בזה.

ריב"ש סימן רפ"ט, ז"ל, ועוד דבמה זכה בקרקע חברו שירחיק מלבנות כנגדו ובמה החזיק, דבשלמא בחלון החזיק מכיון שלא מיחה האחר שהיה יכול למחות בפתחו החלון כדאיתא בסוף פרק חזקת גבי מתניתין דחלון המצרי וכו', אבל בכאן במה החזיק ובמה הי' יכול חברו למחות, ודמיא לההיא דאמרינן בפ"ק הנהו בי תרי אחי דפלגי חד מטייה אספלידא וחד מטיי' תרביצא אזל ההוא דמטייה תרביצא הוה קא בני אפומא דאספלידא א"ל קא מאפלת עלי א"ל אנא בדנפשאי קא בנינא אמר רב חמא דינא קא"ל, ופרש"י ז"ל בשלי אני בונה ואין לך עלי אורה וחזקה משלש שנים דהשתא הוא דפליגי ע"כ, וגם זה כיון שמקום הכותל והאבנים של שניהם יכול לומר בשלי אני בונה ואתה לא החזקת עלי, עכ"ל, ומבו' דגם הריב"ש מודה דל"מ החזקה אא"כ יכול למחות, ואי"ז סותר למש"כ בסימן תע"א לחלוק ע"ד הרא"ש, דשאני הכא דגם אם יחזיק עליו אינו יכול למחות בו, כיון דאינו משתמש באוירו, ודו"ק.

שו"ת הרמב"ן סימן פ"א, ז"ל, רבותינו הוו יודעין שחלון אע"פ שאין ממנו היז"ר יש לו חזקה. ויכול חברו למחות בו שלא לפתוח חלונותיו סמוך לו בפחות מארבע אמות כדי שלא יצטרך להרחיק מכנגדו שלא יאפיל. וזה ששנינו חלון המצרי אין לו חזקה ולצורי יש לו חזקה לא בחלון שיש ממנו היזק ראיה היא. ואדרבה לדעת רבי' יצחק אלפסי שהוא סובר דהיזק ראיה אין לו חזקה כקוטרא וכבית הכסא, בחלון שאין ממנו היזק ראיה בלבד היא שנויה. ומיהו לדברי הכל אין במשנה זו זכר להיזק ראיה. אלא הכי קתני חלון המצרי אין לו חזקה שאם פתח ראובן בכותלו חלון המצרי יכול שמעון לבנות סמוך לו ומאפיל עליו. ולצורי יש לו חזקה. ומכיון שהחזיק צריך חברו להרחיק מהן מלמעלן ומלמטן ומכנגדן. וכן מה שאמרו בגמ' למטה מארבע אמות יש לו חזקה ויכול למחות. הכי נמי קאמ' שאם פתח כבר יש לו חזקה שאם בא שכנו לבנות הדין נותן להרחיק כדתנן החלונות מלמעלן וכו'. לפיכך כשבא לפתוח יכול למחות שלא יפתח כדי שלא יחזיק עליו ויצריכנו להרחיק. וכן תמצא בפרש"י ואין להיזק ראיה עסק כאן. וכן מה ששנינו במרזב ומזחילה וסלם וכן הזיז, כלן יש להם חזקה דקתני מתני'. הינו לומר דכיון שהחזיק זה צריך הלה להרחיק ממנו שלא לבנות סמוך להן בענין המקלקל אורן. ואף על גב שאין מגיע לחברו שום היזק אחר אלא שהוא מצריכו להרחיק יכול למחות בו וכיון שלא מיחה החזיק. וכל המפרשים מסכימים כן. אבל בחלון שאין לו חזקה כגון זה וכו', אפי' למעלה מארבע אמות אין לו חזקה ויכול למחות. בזו הוצרכו לומ' זימנין דמיתית שרשפך וקא דוית בי. שאלמלא משום היזק ראיה כיון שאין לו חזקה למה יהא יכול למחות בו הרי כשירצה לבנות כנגדו רשאי הוא לבנות כרצונו. ובזה דקדק הר"א ואמר דבגג דליכא למימר הכי כופין על מדת סדום לפותח חלון זה לכתחלה על גג חברו. דמשום שמא יחזיק עליו ויצריכנו להרחיק מחלונו ליכא דהא אין לו חזקה. ומשום היזק ראיה ליכא דגג זה אינו עשוי לדירה הילכך פותח הוא לכתחלה כרצונו. וכשיבוא חברו לבנות כנגדו בונה כרצונו ואין צריך להרחיק. מעתה נפשטה שאלתכם זו מתוך דברינו שאין לתלות חזקת החלון בהיזק ראי', לפיכך בחלון הצורי למטה מארבע אמות אף על פי שאין בו היזק ראיה כלל ודאי יש לו חזקה ויכול היה למחות וכיון שלא מיחה צריך להרחיק ממנו, עכ"ל.

ל' הרמב"ן בתשו' סימן פ"ד, והדעת מכרעת כדבריהם לפי שחלון הצורי דבר גדול וקבוע הוא ואפי' למעלה ודאי יש לו חזקה דכיון שיכול למחות היאך שתק, עכ"ל, וצ"ע שהרי אם אין לו חזקה אינו יכול למחות, וכנראה כונתו דמ"ט לדעת ר' אילעא אין לו חזקה אף דיכול למחות.

רשב"א ח"ב סימן מ"ה, ז"ל, עוד, כי נראה מתוך דבריך שבני שמעון פתחו החלון על גג ראובן בלא רשות ראובן, וכיון שכן את"ל שאפשר לבני שמעון לפתוח חלונות על גג ראובן ואין ראובן יכול למחות בידו כיון שאין עכשיו מזיקו, שאין גגו עשוי לתשמיש, אף אתה צריך לומר שאין לחלון זה חזקה שאילו היה לו חזקה הרי יכול ראובן למחות בו מתחלתו, וכאותה שאמרו בסוף חזקת הבתים גבי: חלון המצרי למעלה מארבע אמות אין לו חזקה, ואינו יכול למחות. למטה מד' אמות יש לו חזקה ויכול למחות. וכיון שאין לבני שמעון חזקה באותו חלון, אף הן אינן יכולין לכוף את ראובן לסלק עשנו מפני חלונם. וגם אם רצה ראובן לבנות כנגד החלון, בונה וסותר כנגדו. לפי שאין לחלון זה חזקה. ואם תמצא לומר: שראובן יכול למחות בידם מעכשיו, כדי שלא יחזיקו עליו כשיבא להגביה בניינו. ואז יהיה נזוק שיראו אותו מן החלון בתוך ביתו. וכדרך שהוא מוח' בחלון הפתוח לחצר, כדי שלא יחזיק עליו בהרחקת ד' אמות. וכיון שכן, יש לחלון חזקה. אף אתה צריך לומר: שאין לבני שמעון חזקה, כי אם בטענת מתנה או מכירה ובחזקת ג' שנים. ואילו, הואיל ופתחו שלא ברשות, אין להם חזקה. ואין ראובן חייב לסלק עשנו מפני חלונם. ואדרבה: כופה אותם לסתום

במה שדקדק הגרע"א מד' הר"ן, דבפותח חלון על חורבת חבירו, אין לו חזקה על ההיז"ר, אך יש לו חזקת אורה, ופירש הטעם בזה דהוא משום דעל ההיז"ר אין לו חזקה כיון שעדיין אינו מזיקו ואין ראי' שמחל לו גם לזמן שיזיקנו, לכאו' יש מקום לפרש בזה בע"א, דלדעת הרי"מ דמותר לסמוך ואינו יכול למחות בו, הרי על ההיזק לא חשיב "כמחזיק" על חבירו כ"ז שאינו מזיקו, אך על האורה חשיב כמחזיק, שהרי בפועל הוא משתמש באוירו, וזה כמש"נ בד' הר"י מיגש, והיינו דהגם דמוכח מד' הר"ן דלא חשיב כמשתמש ממש באוירו, וע"כ אינו יכול למחות עליו משום טענת התעצמות, מ"מ כיון שבפועל הוא נהנה מאוירו, הוי זה מעשה חזקה.

וארוחנא בזה, דאין ד' הר"ן סותרים למש"כ בדכ"ה: דמהני חזקה גם קודם ההיזק, דהתם הוא לדעת רש"י והרי"ף דאינו סומך ויכול למחות בו, וע"כ חשיב כמחזיק על חבירו, ומשא"כ לדעת הר"י מיגש דאינו יכול למחות בו, לא חשיב כמחזיק על חבירו, וע"כ אין לו חזקה, ומשא"כ על האורה חשיב כמחזיק, וכמש"נ.

במש"נ להק' בסתירת ד' רבינו יונה, נתעוררתי די"ל היטב בזה, לפמש"כ הגרא"ק דהא דבעינן לדינא דכופין על מידת סדום, הוא משום דגם בחלון למעלה מד' אמות יש היז"ר, ויש בזה לדינא דהרחקת נזיקין, ואך דהוי זה מידת סדום לעכב משום היזק זה.

ולפ"ז י"ל, דהנה הרי עיקר מש"כ רבינו יונה לחלק בין חלון לגפת, הוא משום דכל הא דאיכא חזקה בגפת, הוא רק משום דכבר עכשיו חשיב כסמיכת מזיק, וע"כ חשיב כמחזיק עליו, ומשא"כ בחלון דלא חשיב כסמיכת מזיק, אינו מחזיק עליו כלל.

ולפ"ז י"ל, דכ"ז הוא בחלון הפתוח לחורבה, אך בחלון הפתוח לחצר למעלה מד', כיון דמן הדין יש בזה לתביעת הרחקת נזיקין, ואך דכופין על מידת סדום, חשיב שפיר כמחזיק על חבירו, דומיא דסמיכת גפת דחשיב כמחזיק עליו, אף דאלמלי הא דיש לו חזקה, ל"ה יכול למחות בו, משום דיסלקנו למחרת, וע"כ הוא דיש לו חזקה, ודו"ק.

ויש להוסיף, שהרי רבינו יונה בדי"ח: כתב בתחילת דבריו, דבחלון צריך למחות עליו גם כדי שלא יחזיק לגבי האפלה, ואח"כ כתב דיש לבע"ד לחלוק דשאני חלון שאינו מזיק, וצ"ע דמה טעם הוא לגבי חשש חזקה לענין האפלה, - ובע"כ דכל החזקה מיוסדת ע"ז שהוא "מחזיק עליו", וע"כ כל דאיכא היז"ר והו"ל סמיכת מזיק, שוב יש לו למחות עליו גם כדי שלא יחזיק עליו לענין האפלה, אך כיון דהחלון עצמו אינו מזיק וכו' ול"ה סמיכת מזיק, ואינו "מחזיק עליו", תו גם א"צ למחות בו על החזקה לענין האפלה.

ולפ"ז מסתבר שפיר כמש"נ, דבחלון למעלה מד', כיון דחשיב כסמיכת מזיק, וחשיב כמחזיק עליו, שוב הוא צריך למחות בו גם משום החשש שיחזיק עליו לענין האפלה, ודו"ק.

והי' מקום לישב בזה גם לסתירת ד' הרא"ש, דבפתוח לחצר שאני, דחשיב כמחזיק עליו, כל שהוא קבוע, ומשא"כ בפתוח לחורבה דליכא היז"ר כלל ולא חשיב כמחזיק עליו, - אך באמת אי"ז מתישב מכמה טעמים, חדא, דל' הרא"ש נראה דכללא הוא דכל ש"אינו יכול" למחות אין לו חזקה, - ועוד שהרי הרא"ש למד לזה מדינא דזיז, ובזיז הרי ודאי הוי משתמש בחצירו ממש, ואפ"ה כיון דהוי זה נהנה וזה לא חסר וכופין על מידת סדום, ל"מ החזקה, רק בזיז טפח שהוא יכול למחות, וכ"ש הכא, - ועוד, דבתשו' הרא"ש למד לדינו מדינא דחלון למעלה מד' לר' זירא, והרי להדיא דגם בחלון למעלה מד' איכא לה"ט דכל דאינו יכול למחות, הוי זה טעם שלא יהא לו חזקה.

גם הי' מקום לישב לפ"ז לסתירת ד' הרמב"ן, ומש"כ הגרע"א לכאו' לא א"ש לפ"ד הרמב"ן גופי' דלא ס"ל דחשיב כמשתמש באויר חבירו, אך באמת לק"מ, וכמש"נ במק"א, דודאי דחלון חשיב כמשתמש באויר חבירו, ואך דכיון דהו"ל הנאה דממילא, ל"מ לעכבו, אך מ"מ כיון שהוא משתמש באוירו, הו"ל מעשה חזקה, ונת' במק"א לדמותו לדין צינור המקלח מים, דיש לבעל החצר חזקה, אף דאי"ז אלא הנאה דממילא, ואכמ"ל, ולהנ"ל י"ל, דשאני בחלון למעלה מד' דאיכא היז"ר, ולהרמב"ן גופי' דל"ה משתמש באויר חבירו, בע"כ דמש"א דבעינן לכופין על מידת סדום, הוא משום דאיכא היז"ר, וע"כ חשיב כמשתמש בשל חבירו.

אך באמת אי"ז מתישב, דלהרמב"ן לטעמי' דל"מ חזקה להיז"ר, הרי אף הכא איירי בפתוח לבקעה דליכא היז"ר, ואפ"ה יש לו חזקה, וז"ב.

בד' רבינו יונה בדנ"ט. נראה דהנידון בזה, הוא אם צריך למחות על העתיד, - ולכאו' לפי פשוטו הנידון הוא דאף דצריך למחות על העתיד, מ"מ הכא א"צ למחות, כיון דאדרבה כ"ז שאינו צריך למחות אין לו חזקה, ומ"ט יהא צריך למחות.

ונראה מזה בדעת רבינו יונה, דלכו"ע אמרינן דיש למחות שלא יחזיק עליו, וכל הטעם דליכא חזקה, הוא משום דא"צ למחות על העתיד, ואולי זה מתפרש לפ"מ שנראה מד' רבינו יונה, דהחזקה מיוסדת ע"ז דאחר שיהא חזקה, יהא יכול למחות, ודו"ק.

**העתקה ממק"א**

יב] בפשטות הגמ' בדנ"ט. מבו' דבחלון יכול למנעו משום דמשתמש באוירו, ואך דכופין על מידת סדום, וע"כ אין יכול למנעו.

אך צ"ע דלפ"ז מה הק' הראשונים מההיא דפ"ק דסגי בכותל ד' אמות, הרי שפיר יש לחלק בזה וכמש"כ הקצוה"ח, ועי' בחזו"א מש"כ לישב.

ויותר יש לתמוה במש"כ הרמב"ן לדינא דאף בבאו בב"א זה לפתוח חלון וזה לבנות כותל, צריך בעל הכותל להגבי' או להנמיך ד' אמות כדי שלא יזיקנו בהיז"ר, והתם קשיא טובא דמאי מידת סדום היא זו, וכבר תמה ע"ז בקצוה"ח.

ויתכן דזהו שתמה הריטב"א בדף ס. ע"ז, ז"ל, וי"א דאפי' חלון המצרי שאין לו חזקה ואינו צריך להרחיק מכנגדו ד' אמות אבל למעלה ולמטה יש לו להרחיק כדי שלא יציץ ויראה, וקשה הוא בעיני דא"כ למה אינו יכול למחות מפני זה, אלא ודאי דאף לזה אין לו חזקה ואם ירצה שלא יציץ עליו חבירו יסתום חלונו, ואע"ג דלכולהו פירושי מכיון שהחזיק אין אומרים לו לסתום ואפילו באותם שאין להם חזקה אלא [כש]ירצה הלה לבנות סמוך לו יבנה, גם עתה אין אנו אומרים לו שיסתום אלא שאם הוא חושש שזה יעמוד על גבי הכותל ויראה ירחיק את עצמו, וזה נראה לי ברור, אלא שרבינו הגדול הרמב"ן ז"ל מבעלי סברא הראשונה ואליו שומעין, עכ"ל, ולכאו' נ' דמשה"ק דלמה אינו יכול למחות מפני זה, היינו דכיון שהוא משתמש באוירו, ולא באנו להתיר אלא משום דהוי זה מידת סדום, הרי דאדרבה אמרינן דכל כה"ג לאו מידת סדום היא, וז"ב.

ועד"ז גם תמה בשטמ"ק בשם שלנ"ל ע"ד הרמב"ן, ז"ל, ואין דינו ברור אצלי דהיכי ליפסד האי שלא יבנה כאשר יאות לו בשלו מפני האחר שפתח חלונו ולקח אוירו שלא ברשות אין אלו אלא דברי נביאות ומסתברא כמחברים אחרונים שאין לו לא מכנגדן ולא מלמטן ולא מלמעלן אלא יבנה כאשר יאות לו ולא יהא נפסד בכלום, עכ"ל.

אמנם מד' הרמב"ן נ' דס"ל דאף דאי"ז מידת סדום אינו יכול למנעו מלפתוח את החלון, וצ"ע ממש"א בגמ' דכל הא דאין יכול לעכב עליו הוא רק משום מידת סדום.

וי"ל כמש"כ במשנת ר"א, דכל הא דבעינן להא דכופין על מידת סדום, הוא רק משום דפעמים שמזיקו בהיז"ר, ועי' בריטב"א דכבר בס"ד ידעינן לההיא דשרשיפא, עיי"ש, ואך דלתבוע הרחקה משום היז"ר זה הוא מידת סדום, ולפ"ז ניחא ד' הראשונים, אך עיקר הדברים מחודשים, וגם ד' הרמב"ן לא נתישבו היטב בזה, שהרי הרמב"ן קאי גם על חלון למעלה מד' אמות, וכתב דבכה"ג צריך השני להגבי' או להנמיך את כתלו, והתם הרי כל הא דאינו יכול לכופו לסתום את חלונו, הוא מדין מידת סדום, וצ"ע.

יג] ז"ל רבינו יחיאל בתשו' הרא"ש כלל צ"ט סימן ו', ויראה מתוך סוגיות הגמרא ששמעון א"צ להרחיק, כי נראה ששמעון ל"ה יכול לעכב על ידו מלפתוח החלון וכו', הואיל וכן גם חזקת ראובן אינה חזקה להצריך לשמעון להרחיק, דהא בהא תליא, כדמוכח בפ' חזקת הבתים גבי חלון למעלה מד' אמות אין לו חזקה ואין יכול למחות וכן לגבי זיז פחות מטפח, עכ"ל, גם הרא"ש בפ' לא יחפור סו"ס ב' הוכיח מההיא דזיז דכל שאינו יכול למחות אין לו חזקה.

וצע"ג שהרי אדרבה קי"ל דבין בחלון למעלה מד' אמות ובין בזיז פחות מטפח יכול למחות בו, ואפ"ה אין לו חזקה, והרי דהא דאין לו חזקה אינו מכח דאינו יכול למחות, אלא הוא משום דאינו תשמיש קבוע וא"צ למחות בו, וא"כ מה הביא מהתם דכל שאינו יכול למחות אין לו חזקה.

ויש מקום לדון, דאף דיכול למחות בו משום חשש היז"ר, מ"מ אין לו חזקה, משום דאינו מקפיד על היז"ר זה, ואי"ז ראי' שנתרצה לחלון זה, ומ"מ אם הי' הדין דגם במקום שאינו יכול למחות יש לו חזקה, הי' בדין שיהא לו חזקה, אף שאינו יכול למחות.

ואמנם זה תלוי במה שיש להסתפק בטעם הא דכשיכול למחות בו משום היז"ר, יש לו חזקה גם על האפלה, הגם שלא הי' יכול למחות בו משום זה, דיל"פ דהוא משום דמן הדין הי' לו למחות משום חשש חזקה, ואך דכל שאין בידו לסלקו אינו חושש להודיע, אך כל שבידו למחות מאיזה טעם שיהי', שוב הי' לו למחות מכח החשש דשמא יחזיק עליו, וכל שלא מחה יש לו חזקה.

אך יל"פ דהיינו דכל שבידו למחות ואינו מוחה, בע"כ שמתרצה שיהא לחבירו חלון, וכיון שנתרצה לכך, אמרינן דנתרצה לכך לגמרי, גם לענין שלא להאפיל עליו.

ומש"נ בביאור ד' הרא"ש, הוא מתישב רק לדרך בתרא, דלפ"ז י"ל, דכ"ז הוא בדבר שבנ"א מקפידין עליו, דבזה אמרינן דכל שלא מחה, בע"כ שנתרצה לכך, אך בדבר שבידו לומר שלא מחה משום שאינו מקפיד ע"ז כלל, אין בזה חזקה לגבי האפלה, ודו"ק.

ובאמת גם מד' הרשב"א יש להוכיח כן, וזה ממש"כ הרשב"א בסוגיין דהא דלמטה מד' אמות יש לו חזקה, הוא משום דהוא דבר קבוע, וגם הזיקו מצוי, וצ"ע מ"ט בעינן להא דהזיקו מצוי, הרי הנידון הוא לגבי חזקה על האפלה, ובע"כ דכל שאינו מצוי אינו חושש למחות משום שמא יחזיק עליו, וכל שהזיקו מצוי הי' לו למחות משום חשש ההיזק, וכל שלא מחה, בע"כ שנתרצה לו, ולדעת הרשב"א דבעינן טענה הוא ניחא טפי, דאמרינן דבע"כ דמכר לו זכות לפתוח חלון, וכיון שנתרצה לו, אמרינן דלא נתרצה לחצאין, וגם אינו רשאי להאפיל עליו, ודו"ק.

שו"ר בתשו' הרא"ש כלל ק' סימן א' שכבר עמד ע"ז דלדעת רב אילעא הרי יכול למחות ומ"מ אין לו חזקה, עיי"ש שכתב בזה דלדעתו כ"ש דאם אינו יכול למחות דאין לו חזקה, וצ"ב.

יד] בד' הרא"ש מבו' דיכול למחות עליו משום טענת שמא תחזיק עלי בפנ"ע, שהרי דעת הרא"ש דקי"ל דהבא לסמוך סומך, וע"כ אינו יכול למחות עליו בפותח חלון לחורבה משום טענת התעצמות, ומ"מ משום טענת חזקה יכול למחות עליו, והיינו דטענת חזקה חשיבא כמעשה מזיק, וגדולה מזו הרי מבו' בד' הרא"ש דגם יכול למחות עליו משום דעי"ז יבטל את חזקתו, עיי"ש.

וע"כ מבו' גם בד' הרא"ש בפ"ק דאף אם באחין שחלקו א"צ לסתום את חלונותיו, מ"מ הי' יכול למחות עליו מטענת שמא תחזיק עלי, והרי דטענת חזקה בפנ"ע נותנת לו זכות למחות בו.

טו] בהקו' ע"ד הרא"ש מחלון הצורי למעלה מד' ומחלון העשוי לאורה למעלה מד', דמבו' בד' הרא"ש דהא דיש לו חזקה הוא משום דהן מילתא דקביעותא, והרי דגם אם אינו יכול למחות יש לו חזקה.

אך י"ל, לפמש"כ הריטב"א דהא דס"ד דפליגי התם אם כופין על מידת סדום הוא משום שהוא מזיקו בהיז"ר מעט, ובמשנת ר"א כתב דמה"ט הוא דבעינן לדינא דכופין על מידת סדום, ולפ"ז י"ל דע"כ בכה"ג כיון שהוא מזיקו ומן הדין יש עליו תביעת הרחקה, ואך דכופין על מידת סדום יש לו למחות עליו אם הוי זה מילתא דקביעותא, ומשא"כ בפותח חלונות לחורבה דאין בזה היז"ר כלל, ואינו יכול למחות עליו מן הדין, אין בזה חזקה.

טז] בחזו"א סימן י"א סק"ח נקט דבחצר השותפין ל"ש לחייבו לסתום משום דמשתמש באויר חבירו, וכן נקט במשנת ר"א, ועי' באהלי ישועה סימן י' שהוכיח לא כן מכ"ד, וצ"ע.

1. והנה בחי' הריטב"א לעיל די"ח: כתב, ז"ל, ולענין הבא לסמוך הלכה כרבא וכאוקימתא דרבינא דהבא לסמוך אם מידי דמזיק מהשתא כגון בור דמרפי לארעא אינו סומך כלל, ובאידך סומך ולכשיזיק ירחיק, וחלון שנוטל מאוירו עכשיו כדין בור הוא ואינו סומך אפילו על חורבה, כנ"ל, אבל מורי ז"ל פסק שסומך, עכ"ל, והרי שחילק הריטב"א בין כל המזיקין דסומך לחלון דאינו סומך, והנה בד' הריטב"א בסוגיין מבו' דהא דבפותח חלון לחורבה יכול למחות בו, הוא משום החשש שיחזיק עליו, אך משמעות דבריו לעיל דטעם הא דבשאר המזיקין אינו יכול למחות בו ובחלון יכול למחות בו, אי"ז משום דבשאר המזיקין אין חזקתו מועלת ובחלון חזקתו מועלת, אלא הוא משום דבחלון שהוא משתמש באויר חבירו יכול למנעו משום טענת שמא תחזיק עלי, ומשא"כ בשאר המזיקין, וזה כמו שחילק הרשב"א לעיל דכ"ב. בין פתיחת חלון ובין סמיכת כותל למיצר, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-2)
2. ונפ"מ בזה, דלדעת הרשב"א דאין קדימה לנזקין דגירי, ומודה אביי דכשבא הניזק הוא צריך להרחיק, הרי דאף אם החזיק בהן קודם שבא הניזק ג"ש ובא בטענה, אין חזקתו מועלת לו, משום דלאביי דמן הדין אינו יכול למחות בו, לא חשיב כלל כמחזיק על חבירו, וא"צ למחות בו. [↑](#footnote-ref-3)
3. אך בתשו' הרשב"א ח"ב סימן קצ"ז כתב דיש לו חזקה, דאע"פ שאינו יכול לכופו לסתום, הו"ל למחויי, דומיא דמשכנתא דסורא, עיי"ש, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-4)
4. ובאמת רבינו יונה בסוגיין לא כתב, אלא דבחלון צורי למעלה מד' צריך למחות בו כדי שלא יחזיק עליו, אך לא כתב דבידו לכופו לסתום חלונו משום החשש דשמא יחזיק עליו, וכמש"כ כן ש"ר, ורק לגבי זיז כתב כן, ואזיל לטעמי' דס"ל דטענת שמא תחזיק עלי אינה מחייבת הרחקה מצ"ע, כדעת הרמב"ן והרא"ש לעיל די"ח: ונת' במק"א, וא"צ להרחיק רק מכח דינא דהבא לסמוך אינו סומך, אך בחלון למעלה מד' לר' זירא דלי"ב היז"ר, אינו יכול לכופו לסתמו מכח החשש דשמא יחזיק עליו.

   ?אך יש לפקפק בזה, דכיון דבסוגיין אמרינן דכל הא דאינו יכול למחות עליו הוא משום דכופין על מידת סדום, הרי ממילא דכל דיש לחוש שיחזיק עליו, כבר אי"ז מידת סדום אלא מידת כל אדם, ושפיר הוא יכול למחות בו, ודו"ק. [↑](#footnote-ref-5)
5. ובאמת יש להסתפק אם יכול למחות בו משו"ז גם לדעת אביי, שהרי בד' הרמב"ן מבו' דטענת שמא תחזיק עלי, היא מחייבת מצ"ע בהרחקה, או דנימא דלדעת אביי אין יכול למחות עליו משו"ז, כיון דאכתי ליכא לניזק.

   וטעם הספק בזה הוא משום מש"כ הרמב"ן בסוגיין, ז"ל, משום דא"ל מחזקת עלי ואתה מצריכני להרחיק שלא לבנות כנגדך ונמצא מזיקו מעכשיו בפתיחת חלונות וממעט רשותו, עכ"ל, וי"ל דכיון דחשיב דמזיקו מעכשיו יש עליו להרחיק גם לדעת אביי, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-6)