שיעור נדה 3
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / נדה / נדה מהדורה א

**בס"ד הלכות נדה שיעור ג**

שיעור הלכות נדה

ממורינו המרא דאתרא הגאון רבי צבי ובר שליט"א

● נאמר בביהכנ"ס 'בית ציון ואוהל איתן' שובבי"ם תשע"ב ● נכתב ע"י אחד השומעים והיה לעיני מו"ר שליט"א ●

**בענין וסתות (סי' קפ"ט)**

**הוסתות שצריכה לחוש כ"ז שלא קבעה וסת**

**כל** אשה כל זמן שלא קבעה וסת, חוששת לכל ראיה שראתה שמא תראה, בג'
 זמנים. **הא'** הוא וסת החודש, דהיינו אם ראתה בג' בחודש חוששת בחודש הבא בג' לחודש (כן דעת רוב הראשונים בנדה סד. בתוס' שם, ובראב"ד בבעה"נ סי' ג ה"ב, והרשב"א שם ובתוה"ב ט. ועוד, והוכיחו מדברי הגמ' דאמרו ראתה בט"ו לחודש זה וכו'. אולם דעת הרמב"ן שם דליכא וסת החודש), ואע"ג דאי"ז זמן המסתבר כ"כ לחוש לו, דהרי אין ההפלגות בין הראיות שוות, דיש חדשים מלאים וישנם חסרים, מ"מ הוכיחו הראשונים מדברי הגמ' (הנ"ל) דאיכא וסת החודש. וגדר וסת החודש הוא, הפלגת כך וכך ימים מהמולד, דהיינו אם ראתה בט"ו לחודש אמרינן דמולד הלבנה גרם לה לראות בהפלגת ט"ו ימים מהמולד, ולכן חיישינן גם בחודש הבא שתראה בהפלגת ט"ו יום מהמולד (כן מבואר ברא"ה בבד"ה ט.). אולם וסת החודש אינו תלוי במולד אלא בקביעת בי"ד את החדשים, וכמ"ש הרשב"א במשה"ב (שם), מהירושלמי לאל גומר עלי שבתולה בת ג' שנים שנבעלה ועיברו בי"ד את החודש דבתוליה חוזרים, דבי"ד הם קובעים את הטבע בעולם, ה"נ בוסת החודש אין מונים את ההפלגה מהמולד אלא מר"ח, דהדבר תלוי בקביעות החדשים, ולוסת זו חוששת אפ' כשראתה פ"א בלבד, דכל אשה שהתחילה לראות חוששת לאותו היום בחודש הבא שמא תראה.

**והב'** הוא וסת הפלגה, והיינו דמונה את הימים שהיה בין ראיה זו לראיה הקודמת
 שהיתה לה, וחוששת שמא תראה בהפלגת ימים אלו, ולזה בעינן ב' ראיות, בשביל למנות את הפלגה בין הראיות.

**והג'** הוא דינא דעונה בינונית, דכל אשה שלא קבעה וסת חוששת לעונ"ב, דהיינו
 יום ל' או ל"א, כמו שיבואר להלן דחיישינן שמא תראה לל' יום מראיה זו, כדרך רוב הנשים שרואות כל ל' יום.

**מהו עונה בינונית**

**הנה** בשיעור דעונ"ב מבואר בגמ' (ט:) דהיינו ל' יום, ונחלקו הפוסקים היאך מונים
 את הל' יום, אם מונים ל' יום עם היום שראתה או בלא היום שראתה. דעת רוב הפוסקים (הב"ח סקט"ו והפרישה סקכ"ג והט"ז סקי"ד וסקי"ז והחכם צבי תשו' קיד ועוד) דעונ"ב היינו שמונים ל' יום עם היום שראתה, ונמצא אשה שראתה ביום ב' בשבוע חוששת עוד ד' שבועות ביום ג' בשבוע, ודעת החוו"ד (סוף סקי"ב) דמונים ל' יום בלא היום שראתה, וא"כ אם ראתה ביום ב' בשבוע חוששת בעוד ד' שבועות ליום ד' בשבוע, דמונים ל' יום מיום לאחר היום שראתה בו, וזהו נקרא הדיעה דעונ"ב הוא יום ל"א. ולדינא נקטינן דמונים בוסתות גם את היום שראתה, ולכן העיקר כדעת רוב הפוסקים דעונ"ב היינו יום ל', ולכתחילה ראוי להחמיר לחוש גם ליום ל"א (כן דעת הגריש"א), ובספיקות יש להקל ולסמוך על השיטה דעונ"ב הוא יום הל'.

**בעונה בינונית אסורה כל היום**

**והנה** בכל הוסתות קיי"ל (בסי' קפד ס"ב) דאינה אסורה אלא בעונה שראתה, דהיינו
 אם ראתה ביום ג' בחודש ביום, מעיקר הדין חוששת לג' בחודש הבא דוקא ביום, [ובאו"ז החמיר לחוש גם לעונה אחת קודם עונת וסתה]. ונחלקו הכו"פ (סי' קפט סקט"ו) והסד"ט (סי' קפט סק"א וסקל"א), אם בעונ"ב אסורה מדינא כל יום הל' ביום ובלילה, או רק בעונה שראתה. דעת הכו"פ דחוששת לכל יום ל' בלילה וביום, ודעת הסד"ט דאינה חוששת אלא לעונה שראתה בפעם הקודמת. ובביאור דברי הכו"פ דחוששת לכל יום ל', ומ"ש מכל בוסתות דאינה חוששת אלא לעונה שראתה בה, משום דוסת דעונ"ב אינה חשש מחמת ראייתה, אלא הוא מחמת רוב נשים דרואות לל' יום, ויש שרואות ביום ויש שרואות בלילה, ושאר וסתות הוא בחששא דוסתות שלה, ובזה חיישינן רק לעונה שראתה דחיישינן שתראה כדרך שראתה בפעם הקודמת [ודוגמא לדבר מצינו בוסת הפלגה, באשה שראתה בהפלגת כ"ט ביום, ואח"כ ראתה בהפלגת כ"ה בלילה, דקיי"ל דוסת קצרה אינה עוקרת ארוכה, וחוששת להפלגת כ"ט ממה שראתה בהפלגת כ"ה. ונראה דאע"ג דראיה קודמת של הפלגת כ"ה היתה בלילה, מ"מ חוששת להפלגת כ"ט ביום, אע"ג דאינו באותה העונה שראתה בראיה הקודמת, משום דמה שחוששת להפלגת כ"ט הוא מחמת הפלגת כ"ט שהיתה מקודם, ובאותה ההפלגה ראתה ביום, ולכן להפלגת כ"ה חוששת בלילה, ולהפלגת כ"ט חוששת ביום. וה"נ בעונ"ב, כיון דחשש וסת זו אינה מחמת חשש הוסתות שלה, אלא מחמת וסת הקיים ברוב נשים, ובזה יש נשים שרואות ביום ויש מהנשים שרואות בלילה, א"כ פשוט דצריכה לחוש לעונ"ב ביום ובלילה]. והכי נקטינן כדעת הכו"פ דבעונ"ב אסורה כל היום, וכמו"כ ביום ל"א ג"כ נקטינן את דעת הכו"פ שאסורה כל היום.

**עונת או"ז בעונ"ב**

**והנה** בעונ"ב נראה דאין לחוש לעונת או"ז, כגון אם ראתה בלילה, דחוששת ליום
 הל' מאותה ראיה מדין עונ"ב בלילה וביום, דאינה חוששת ליום הקודם בעונת היום מדין עונת או"ז, אע"ג דבכל הוסתות חיישינן לעונת או"ז, משום דבכל הוסתות חיישינן שמא תקדים מעט את ראייתה ותראה קודם העונה שראתה בו, משא"כ בעונ"ב דאין החשש מחמת וסתה אלא מחמת וסת דרוב נשים, ורוב נשים רואות את וסתם ביום ל' בדוקא, א"כ אין לחוש שמא תקדים לראות קודם העונ"ב.

**והבדיקות** שצריכה לבדוק בעונ"ב לכתחילה צריכה ביום ובלילה, אולם אם קשה
 לה הבדיקות ויש חשש שיהא לה מכה עי"ז, יש להקל שתבדוק פ"א בעונ"ב [ועדיף לבדוק בעונה שראתה], דבעונ"ב י"ל דכל היום חשוב כעונה אחת.

**עונ"ב באשה שיש לה וסת קבוע**

**הנה** באשה שיש לה וסת קבוע קיי"ל (נדה טו. וריש סי' קפט) דאינה חוששת לעונ"ב,
 דהיינו אם יש לה וסת קבוע לל"ה יום אינה חוששת ליום ל' מאותה ראיה, דחזינן דוסתה לראות מל"ה יום לל"ה יום ולא חיישינן שתראה קודם, דיצאה מכלל רוב הנשים. ונחלקו הראשונים באשה שיש לה וסת קבוע קצר מעונ"ב, כגון שקבעה וסת לכ' יום ועבר יום וסתה ולא ראתה, אם חוששת לעונ"ב. האם אמרינן דכיון דלא ראתה ביום וסתה, יש לחוש שמא תראה כרוב נשים ליום ל' דכי לעולם לא תראה, או לא, דעת הרמב"ן (שם) דחוששת לעונ"ב, ודעת הרשב"א (שם) דאינה חוששת לעונ"ב.

**והנה** מסתימת דברי השו"ע (סי' קפט ס"א) דכ' כל אשה שאין לה וסת קבוע חוששת
 ליום ל' לראייתה, ואם יש לה וסת קבוע לזמן הידוע מכ' לכ' חוששת לזמן הידוע, משמע דכל אשה שיש לה וסת קבוע אפי' קצר אינה צריכה לחוש לעונ"ב. ולמעשה נחלקו בזה הפוסקים [בט"ז (שם סק"א) משמע דאינה חוששת לעונ"ב, אולם בחוו"ד (סק"ב וסק"כ) וכן בבית מאיר (בס"א) כ' כדעת הרמב"ן דחוששת לעונ"ב], ונהגו להחמיר בזה, דבאשה שיש לה וסת קצר ועבר יום וסתה ולא ראתה דחוששת לעונ"ב, אולם כיון דאינו אלא חומרא, דמסתימת השו"ע משמע להקל בזה, א"כ יש להקל דאין צריכה לחוש לעונ"ב אלא ביום ל' כדעת רוב הפוסקים, ולא ליום ל"א.

**עקירת וסת דוקא בעבר היום ולא ראתה**

**הנה** בכל הוסתות קיי"ל (בשו"ע סט"ז) דעוקרת את וסתה דוקא בעבר היום ולא
 ראתה, ולכן בוסת החודש אם ראתה בג' בחודש ובחודש הבא ראתה בב' לחודש והמשיכה ראייתה לג' בחודש הבא, כתב הגר"ז (סקל"ח וסקמ"ד) וכן מבואר בחוו"ד (סי' קפד סק"ד) דצריכה לחוש גם לב' בחודש וגם לג' בחודש, משום דבחודש הב' לא עקרה את הוסת של ג' בחודש, דעקירת וסת הוא רק ע"י שעבר היום ולא ראתה, והכא הרי ראתה בג' בחודש. וכן בוסת הפלגה אם ראתה בהפלגת כ"ט, ואח"כ ראתה בהפלגת כ"ו והמשיכה ראייתה עד כ"ט, לא עקרה. ויש שמקילים בזה, דאזלינן בתר התחלת הראיה, וכיון שהתחילה לראות בב' בחודש אינה חוששת שוב לג' בחודש, אולם פשטות השו"ע (בסעי' ט"ז) משמע כדברי הגר"ז, דעקירת וסת הוא רק בעבר היום ולא ראתה, והכא ראתה באותו היום.

**וסת קצרה האם עוקרת וסת ארוכה**

**והנה** בוסת הפלגה אמרינן יותר מזה דאפי' ראתה בהפלגת כ"ט ואח"כ ראתה
 בהפלגת כ"ד ולא ראתה ביום כ"ט, קיי"ל (בית מאיר סי' קפט סי"ג והגר"ז סקמ"ג וסקמ"ה ועוד) דלא עקרה את וסת הכ"ט, והיינו משום דלא חזינן שעבר הפלגת כ"ט יום ולא ראתה, דכיון שראתה ביום כ"ד חוששת להפלגת כ"ט מיום שראתה בהפלגת כ"ד, דוסת הפלגה מנינן מראיה האחרונה שראתה, וא"כ לא עקרה את וסת הארוכה בכ"ט.

**אולם** עדיין צ"ב היאך חוששת גם להפלגת כ"ד יום וגם להפלגת כ"ט יום, הא קיי"ל
 דלא שייך ב' וסתות הפלגה, כמבואר בבית מאיר (שם) ובחוו"ד (סקט"ז), דב' וסתות של חודש שייכי שיהיו באשה (כמבואר בסעי' לב) דאשה שראתה בא' בחודש ובכ' לחודש חוששת לא' בחודש הבא ובכ' לחודש הבא, אבל ב' וסתות של הפלגה לא שייך שיהיו, דהפלגה מנינן מראיה לראיה, וא"כ אמאי בהיה לה וסת ארוכה לכ"ט יום ושינתה לראות בהפלגה של כ"ד, חוששת גם להפלגה של כ"ד וגם להפלגת כ"ט, והפלגה קצרה של כ"ד לא עקרה את הוסת הארוכה. והבי' בזה כמ"ש בבית מאיר (שם) דאם ראתה בהפלגה קצרה יותר מוסתה הקודם, חיישינן דוסתה הוא ההפלגה הארוכה לכ"ט, ומה שהקדימה לראות ביום כ"ד הוא מחמת תוספת דמים [והיינו דנתרבה דמה ויצא קודם הזמן], אבל באמת לא עקרה את וסת ההפלגה הארוכה.

**ובזה** חלוק וסת החודש מוסת הפלגה, דוסת החודש מה דאמרינן דאם הקדימה
 לראות קודם לא עקרה וסתה, כגון שהיה לה וסת לט"ו בחודש והקדימה וראתה בג' בחודש דחוששת גם לט"ו וגם לג' בחודש, הוא משום דשייך שיהיו ב' וסתות החודש. ובוסת הפלגה מאי דאמרינן דוסת קצרה אינה עוקרת את הארוכה, הוא משום דחיישינן דמה שראתה בהפלגה קצרה אינו אלא תוספת דמים, ועדיין סדר וסתה נשאר כמו שראתה בהפלגה הארוכה.

**ומ"מ** אם ראתה ג"פ בהפלגה קצרה, מבואר בגמ' (סד. לפי בי' הרמב"ן שם) דאם קבעה
 וסת להפלגה קצרה דעקרה את הוסת הארוכה שאי"ק [וד"ז מבואר ממה שאמרו שם דאם היה לה וסת קבוע להפלגת כ' ושינתה להפלגת ל', וחזרה וראתה בהפלגה של כ', חזרה לוסת הקבוע של כ', ואינה חוששת אלא להפלגת כ', ומבואר בזה דוסת קבוע בהפלגה קצרה עוקר וסת של הפלגה ארוכה], ואע"ג דאיכא למימר דכל מה שראתה בהפלגה קצרה הוא משום תוספת דמים, וא"כ עדיין יש לה לחוש להפלגה הארוכה, מ"מ לא אמרינן הכי, משום דדוקא בפ"א או ב"פ שראתה בהפלגה קצרה מתרצינן דמה שהקדימה לראות הוא מחמת תוספת דמים, אבל אם ראתה ג"פ באופן קבוע בהפלגה קצרה לא מסתבר לומר דג"פ הקדימה לראות מחמת תוספת דמים, ולכן כיון שקבעה וסת להפלגה קצרה עקרה את הוסת הארוכה, דלא שייך שיהיו באשה ב' וסתות של הפלגה.

**אולם** אם היה לה וסת קבוע להפלגה ארוכה ושינתה ג"פ להפלגה קצרה, כ' הבית
 מאיר (הנ"ל) והחזו"א (סי' פה סקל"ה וסקל"ט) דבזה לא אמרינן דוסת קצרה עוקרת את הארוכה. וצ"ב לפי הנ"ל אמאי לא עקרה, דכל מה דוסת קצרה אינה עוקרת את הארוכה, משום דאמרינן תוספת דמים, וכיון שנתבאר דג"פ לא אמרינן דהוה תוספת דמים, א"כ גם בהיה לה וסת הפלגה ארוכה קבועה, אמאי כשקבעה וסת להפלגה קצרה לא עקרה את וסתה, ואמרינן דהקדימה לראות מחמת תוספת דמים, וצ"ע. ואולי י"ל דכיון דהיה לה וסת קבוע להפלגה ארוכה בזה אמרינן דגם אם ראתה ג"פ בהפלגה קצרה הוה תוספת דמים, ועדיין צ"ע.

**ומ"מ** אם היה לה וסת שאי"ק להפלגה ארוכה, ואח"כ ראתה ג"פ בהפלגות קצרות,
 אולם לא כל הראיות הקצרות היו בהפלגות שוות, כגון אם היה לה וסת הפלגה לכ"ט יום, וראתה אח"כ פ"א בהפלגת כ"ו ופ"א בהפלגה של כ"ח ופ"א בהפלגת כ"ה, אע"ג דחזינן דראתה ג"פ בהפלגה קצרה, כתב הגר"ז (סי' קפט סקמ"ד) דמ"מ לא עקרה את הוסת הארוכה, והסברא בזה דכיון דההפלגות הקצרות לא היו בהפלגות שוות שתקבע וסת, אמרינן דכל הראיות היו מחמת תוספת דמים, ואין מקשרים את כל הראיות לומר דחזינן דמקדמת לראות, אלא אמרינן דכל מה שהקדימה לראות הוא מחמת תוספת דמים. ויש מן המורים שמקילים בזה דבראתה ג"פ בהפלגה קצרה אינה חוששת לוסת הארוכה, אולם בהגר"ז מפורש דלא עקרה.

**עוד** כתב החזו"א (סי' פה סקמ"א) דכיון דקיי"ל דהפלגה קצרה אינה עוקרת הפלגה
 ארוכה, א"כ אם ראתה פ"א בהפלגה ארוכה, ואח"כ ראתה פ"א בהפלגה קצרה, ואח"כ חזרה וראתה ב"פ בהפלגה הארוכה קבעה וסת להפלגה הארוכה, ואע"ג דלא ראתה ג"פ את ההפלגות ברציפות, דכיון דקיי"ל דוסת קצרה אינה עוקרת ארוכה ותלינן את הראיה הקצרה בתוספת דמים, א"כ מה שראתה באמצע בהפלגה קצרה חשיב כמאן דליתא, דלא ראתה אלא מחמת תוספת דמים, וא"כ מה שראתה ג"פ בהפלגות ארוכות חשיבא דראתה ג"פ רצופים וקבעה וסת [וכיוצ"ב מצינו בחוו"ד (סי' קפד סק"ד וסי' קפז סק"ב) שיובא להלן, דמאי דבעינן ג"פ רצופין לקבוע וסת, אי"צ שיהיו רצופין ממש, אלא כל שלא עקרה את הוסת שאי"ק חשוב כג"פ רצופין וקבעה וסת].

**לא בדקה ביום הוסת האם עקרה את וסתה**

**כתב** בחוו"ד (סי' קפד סק"י) נסתפקתי באשה היה לה וסת קבוע ולא בדקה ולא
 ראתה ולא הרגישה, אם עקרה את וסתה. וכתב החוו"ד דלא עקרה את וסתה, דעקירת וסת קבוע בעינן דוקא שבדקה ביום וסתה ולא ראתה, וכ' דכן מבואר בטור דבעינן דוקא בדיקה לעקור וסת, וכן מבואר ברמב"ן (בהל' פ"ה הי"ט) ובשו"ע (סי' קפא סכ"א ובחוו"ד שם סקכ"ה) דוסת קבוע אינו נעקר אלא בבדיקה, וכן נקטו הפוסקים לדינא. ויל"ע לפי דברי החזו"א (סי' פ סקכ"ב) שכ' באשה שיש לה וסת קבוע ורחצה באו"מ ביום הוסת, אע"ג דאם תבדוק עתה ליכא הוכחה דלא ראתה דם באותו היום, דדילמא ראתה וכשרחצה פניה נאבד, מ"מ מהני מה שתבדוק עתה כדי להתירה לבעלה, וחזינן דמדינא אם עבר הוסת ולא בדקה לא אסרו אותה חז"ל, דתלינן דאם לא הרגישה מסתמא לא ראתה ביום וסתה, ומ"מ חייבו אותה חז"ל בדיקה ואסרו אותה כ"ז שלא בדקה. וא"כ צ"ב לפי"ז אמאי אם עבר הוסת ולא בדקה, לא עקרה, והא מדינא סמכינן דכיון דלא הרגישה מסתמא לא ראתה, וא"כ ראוי שתעקור את וסתה אפ' לא בדקה.

**והנה** בחוו"ד (שם) כ' עוד, דאף לקבוע וסת אמרינן דאם לא בדקה באותו היום מ"מ
 מצטרף לקביעות וסתה, דהיינו אם ראתה ב"פ ביום ג' לחודש, ובחודש הבא בג' לחודש לא בדקה ולא ראתה, ואח"כ ראתה עוד פעם בג' לחודש קבעה וסת, ואע"ג דקיי"ל (בסי' קפד ס"ט) בוסת שאי"ק בעבר הוסת ולא בדקה דמותרת לבעלה, ולא חיישינן שראתה ביום וסתה, מ"מ קבעה וסת. וצ"ב, דלפי"ז איגלאי מילתא למפרע שביום הוסת הקודם שלא בדקה בו, ראתה דם, וא"כ היתה באיסור אם בעלה. ועוד צ"ב דהרי בפעם הג' שלא ראתה ביום וסתה, אף בלא שבדקה, אמרינן דנעקר הוסת שאי"ק שראתה ב"פ בג' בחודש, ואינה חוששת לחודש הבא לג' לחודש, וא"כ אמאי אם ראתה אח"כ מצטרף לקביעות וסת, הרי עקרה את ב' הפעמים הראשונים ואינה צריכה לחוש עליהם, והיאך אח"כ מצטרפים לקביעות וסת וצ"ע.

**ובאמת** בשו"ת בית שלמה (סי' נו) פליג על החוו"ד בזה, ודייק מדברי הראשונים
 (הרמב"ן בהל' פ"ה הי"ט ובראב"ד בבעה"נ סוף שער הוסתות ה"ה) דכתבו דאשה שראתה בוסת שאי"ק ולא ראתה בחודש הבא, עקרה את וסתה לגמרי, ושוב אינה חוששת לימים אלו, וא"כ אין הם מצטרפים לקביעות הוסת. ובחזו"א (סי' פ סקט"ו) מסתפק בזה, ונשאר בצ"ע היאך לפסוק, ונראה יותר דנוטה להקל בזה, ומסתבר כדברי הבית שלמה דלא קבעה וסת בכה"ג. ובוסת קצר שאינו עוקר ארוך יש לחוש כדברי החזו"א הנ"ל, דאם ראתה ב"פ בוסת ארוכה ואח"כ בוסת קצרה ואח"כ חזרה וראתה בהפלגות ארוכות, דקבעה וסת להפלגות הארוכות.

**ראתה ג"פ שלא ביום וסתה וחזרה לראות ביום וסתה**

**איתא** בגמ' (סד.) ובשו"ע (סט"ו) אם היה לה וסת קבוע וראתה ג"פ שלא ביום וסתה,
 אולם היו שלא בימים שוים או בהפלגות שוות [דלא קבעה וסת אחר], דמ"מ עקרה את הוסת, כיון שראתה ג"פ שלא ביום הוסת, אולם אם ראתה אפי' פ"א ביום וסתה הקודם, חזרה לוסתה [ובחת"ס בתשו' מבואר דאפ' אחר ט"ו שנה, אי חזרה פ"א לראות בוסתה חזרה לוסתה].

**וסת השבוע**

**איתא** בשו"ע (סי' קפט ס"ה) דאיכא עוד וסת והוא וסת השבוע, דהיינו אם ראתה
 ביום א' בשבוע או ביום ב' בשבוע וכדו' ג"פ קבעה וסת ליום א' בשבוע. והנה זה ברור דאשה שרואה כל יום א' בשבוע אינה קובעת וסת, אלא הרי היא נדה כל ימיה, אלא איירי כגון שרואה כל יום א' אחת לג' או ד' שבועות באותו יום בשבוע, דצריכה לחוש לכל יום א' בשבוע.

**ודינא** דוסת השבוע, דאף שלא ראתה בכל שבוע אלא פ"א לג' או ד' שבועות,
 דקבעה וסת ליום מסוים בשבוע, הוא מדינא דוסת הסירוג, דהיינו אשה שראתה פ"א בר"ח ופ"א לא ראתה, ועוד פ"א ראתה בר"ח ופ"א לא ראתה, אמרינן דקבעה וסת לר"ח בסירוג, ואף אם ראתה ראיות באמצע שלא בר"ח, וה"נ וסת השבוע הוא מדינא דוסת הסירוג לשבוע, דאחת לג' שבועות רואה ביום א' בשבוע [וצ"ע עד כמה צריכה לחוש לוסת הסירוג, כגון כל ג' חדשים או ד' רואה ביום מסוים האם הוה וסת הסירוג, ואין מפורש בזה. ובסי' קפז סי"א חזינן דאיכא וסת אחת לו' חדשים, ושמעתי שמסתבר דאם יש בין ראיה לראיה יותר משנה, דלא קבעה וסת הסירוג].

**ולפי"ז** אם ראתה ב"פ בהפלגה של כ"ט יום או בהפלגת כ"ב או ל"ו, קבעה וסת
 השבוע, דראתה ג"פ באותו יום בשבוע. אולם אם ראתה ג"פ בהפלגה של כ"ב או כ"ט או ל"ו, כתבו האחרונים (חוו"ד סק"ח והסד"ט סק"ד וסקל"א) דקבעה וסת להפלגה, ואינה חוששת לוסת השבוע. חדא משום דוסת ההפלגה מסתבר יותר בטבע האשה, שתראה בהפלגות דממלאה ונופצת, משנאמר דיום השבוע גורם לה לראות. ועוד כיון דוסת השבוע אינו אלא כוסת הסירוג, א"כ מסתבר יותר דקביעות וסתה הוא להפלגה ולא לוסת השבוע [ונמצא לפי"ז דאם ראתה ב"פ בהפלגת כ"ט ובפעם ג' לא ראתה, קבעה וסת לשבוע, וצריכה ג' חדשים לחשוש לאותו יום בשבוע בסירוג].

**ראתה ב"פ בהפלגת כ"ט ופ"ג בהפלגת כ"ו והמשיכה לכ"ט למאי חוששת**

**והנה** אם ראתה ב"פ בהפלגת כ"ט יום, ובפ"ג ראתה בהפלגת כ"ו והמשיכה ראייתה
 להפלגת כ"ט, יש לעיין לאלו וסתות צריכה לחוש. דיש לדון אם קבעה בכה"ג וסת השבוע, או וסת הפלגה. די"ל דכיון דראתה ב"פ בהפלגת כ"ט, ופ"ג לא ראתה אלא בהפלגת כ"ו, א"כ קבעה וסת השבוע, ואי"צ לחוש לוסת הפלגה. וי"ל דכיון דבפעם ג' המשיכה ראייתה גם להפלגת כ"ט, וקיי"ל (בגמ' לט:) דאם ראתה ב"פ ממעין סתום ופ"א ממעין פתוח דחיישינן דקבעה וסת, גם לראיה ממעין הפתוח, א"כ הכא שראתה בפ"ג בהפלגת כ"ט, אף דהיה ממעין פתוח קבעה וסת הפלגה. אמנם מה שקובעת וסת בראיה מממעין פתוח אינו אלא מספק, וא"כ יש ספק אם קבעה וסת הפלגה לכ"ט ואינה צריכה לחוש לוסת השבוע, או שצריכה לחוש לוסת השבוע כיון דוסת ההפלגה נקבע בראיה ממעין פתוח, וע"כ צריכה לחוש בחדשים הבאים גם ליום השבוע וגם להפלגת כ"ט.

**ועוד** יש לדון מהיכן מונים את הפלגת כ"ט, האם מראיה שהיתה בהפלגת כ"ו או
 מראיה שהיתה בהפלגת כ"ט. דיש לדון בכל קביעות וסת בפ"ג שראתה ממעין פתוח, שראתה בהפלגת כ"ו והמשיכה ראייתה עד כ"ט, מהיכן מונים את ההפלגה של כ"ט, האם מיום כ"ט דהרי אמרינן דראיה שהיה ממעין פתוח בהפלגת כ"ט קובע וסת, או דילמא דמונה מיום כ"ו משום דנפתח מעיינה ביום כ"ו, וא"כ מאותו זמן צריכה שתתחיל למנות את ההפלגה.

**והנה** אם ראתה ביום כ"ו והפסיקה, ואח"כ ראתה ביום כ"ט, ודאי שימנו את
 ההפלגה מיום כ"ט ולא מיום כ"ו, דוסת הפלגה מונים מראיה אחרונה, אבל אם ראתה בהפלגת כ"ו והמשיכה ראייתה גם ליום כ"ט למש"כ החוו"ד (בסי' קפד סק"ד) דאף בזה קבעה וסת להפלגת כ"ט, יש לדון דשמא צריכה להתחיל למנות את ההפלגה של כ"ט מיום כ"ו שהרי מאותו היום נפתח מעיינה, וקיי"ל דאם המשיכה ראייתה לכמה מונין את וסת הפלגה מתחילת ראייתה, והנראה בזה דצריכה למנות את ההפלגה מיום כ"ו שבו התחילה לראות ולא מיום כ"ט [ואין לומר דמה שראתה ביום כ"ו הוא תוספת דמים, וראייתה ביום כ"ט היא עיקר ראייתה, וא"כ תמנה את וסתה מיום כ"ט. דא"כ נסתר כל דינו דהבית מאיר הנ"ל דאמר דהפלגה קצרה אינה עוקרת ארוכה משום דחישינן לוסת הארוך אחר ראית הוסת הקצר. ואי אמרינן דלא יצא כל דמה א"כ בהיה לה וסת לכ"ט והקדימה לראות בכ"ו והפסיקה לראות צריכים לחוש שמא תראה ביום כ"ט דהא לא יצא כל דמה ביום כ"ו היינו צריכים לסבור כדעת הרמ"א (בסעי' י"ג) דאם ראתה בכ"ו דצריכה לחוש עדין שמא תראה בהפלגת כ"ט, אלא ע"כ היכא דהקדימה לראות אע"ג דהיו מחמת דמים יתרים אמרינן שהדם הקדים לבוא וכל הדם יצא באותו היום], ולכן נראה דאת ההפלגת כ"ט תמנה מיום כ"ו.

**ונמצא** דבגונא הנ"ל צריכה לחוש ליום ד' בשבוע, בשבוע הד', וגם להפלגת כ"ט
 מהפלגת כ"ו. ונוסף לזה יש לחוש להפלגת כ"ו מכ"ו, כדין וסת שאינו קבוע אחר וסת קבוע, שחוששת גם לקבוע וגם לוסת שאינו קבוע ששינתה לו.

**וסת השבוע בדילוג (וסת הדילוג בסירוג)**

**איתא** בגמ' (נדה סד. וב"ק לז:) ובשו"ע (ס"ז) דאיכא וסת הדילוג, דהיינו אם ראתה
 בט"ו לחודש זה וט"ז לחודש הבא וי"ז לחודש שלאחמ"כ, קבעה וסת החודש בדילוג, וצריכה לחוש בחודש הבא לי"ח בחודש. ונסתפקו האחרונים (החוו"ד סק"ד וסד"ט בסקל"א והפלאה סי' קפט ס"ה) אם שייך שיהא וסת הדילוג וסירוג ביחד, דהיינו כגון אם ראתה פ"א בא' בחודש ואחר ב' חדשים ראתה בב' בחודש ואחר עוד ב' חדשים ראתה בג' בחודש, האם קבעה וסת הסירוג בדילוג דרואה כל ב' חדשים בדילוג יום א', וכן אם ראתה ביום א' בשבוע וראתה אחר ג' שבועות ביום ב' בשבוע, ואחר ג' שבועות ראתה ביום ג' בשבוע, תקבע וסת השבוע בדילוג.

**והביאו** האחרונים (הנ"ל) ראיה דע"כ דאינה קובעת וסת הדילוג בסירוג, דא"כ כל
 אשה שראתה ב' הפלגות שוות לעולם תקבע וסת השבוע בדילוג, כגון אם ראתה ב"פ בהפלגת כ"ג יום, דהיינו שראתה בפעם ראשונה ביום א' בשבוע, ואחר כ"ג יום שוב ראתה נמצא דראתה אחר ג' שבועות ביום ב' בשבוע, ובפעם הב' שראתה ג"כ בהפלגת כ"ג יום נמצא דראתה בעוד ג' שבועות ביום ג' בשבוע, וא"כ יש כאן ג"פ וסת השבוע בדילוג, בפעם הא' ראתה ביום א' בפ"ב ראתה ביום ב' בשבוע ובפ"ג ראתה ביום ג' בשבוע, וא"כ אמאי קיי"ל בוסת הפלגה דלקבוע וסת בעינן ג' הפלגות, והא בכל ב' הפלגות קבעה וסת השבוע בדילוג, ומחמת זה הוכיחו דאין מצרפים וסת הדילוג עם וסת הסירוג.

**אמנם** נראה דודאי אי"צ לחוש לוסת השבוע בדילוג, דנראה דוסת הסירוג אינו
 שרואה פעם בב' חדשים, אלא גדר הוסת (כמו שמוכח בראב"ד בעה"נ סי' ג' ה"י, ועוד) דאשה זו וסתה לכל ר"ח, אלא דפ"א רואה בר"ח ופ"א אינה רואה [ובאמת וסתה הוא כל ר"ח, אולם הר"ח אינו גורם לה לראות בכל ר"ח], דהא וסת הסירוג ילפינן משור המועד, דראה שור נגח שור לא נגח, שור נגח שור לא נגח, דנעשה מועד לסירוגין לשורים, והיינו דהשור הוחזק דפעם נוגח ופעם אינו נוגח, וה"נ וסת הסירוג גורם ראיתה הוא ר"ח, אלא יש חדשים דר"ח גורם לה לראות, ויש חדשים דאינו גורם לה לראות.

**וא"כ** י"ל דלא שייך וסת השבוע בדילוג, דהנה אם אשה ראתה ביום א' בשבוע
 ואחר ד' שבועות ראתה ביום ב' אינו נחשב וסת הדילוג, כיון דגדר וסת הסירוג הוא דכל שבוע צריכה לראות, אלא דרק אחד לד' שבועות רואה ביום בשבוע, א"כ כשראתה פ"א ביום א' בשבוע, א"כ אחר ד' שבועות צריך שיהא הדילוג ליום ד' בשבוע ולא ליום ב', וא"כ לא שייך שיהא וסת הדילוג בוסת השבוע. ואף ביצא בכה"ג שראתה ביום א' ואחר ד' שבועות ראתה ביום ד' בשבוע, ואח"כ ראתה בשבת, אינה צריכה לחשוש לאחר ד' שבועות ביום ג' בשבוע, דהנה ידוע משמיה דהחזו"א (הובא באמרי אברהם סי' ב) דבוסת הדילוג בחודש, כשנגמר החודש שוב אינה חוששת לדילוג בחודש הבא, כגון אם ראתה בכ"ז כ"ח כ"ט ול', דאין חוששת ליום א' לחודש הבא, משום דיום א' לחודש הבא אינו אחר יום ל', וה"נ בוסת השבוע בדילוג י"ל דאינו עובר לשבוע דאחמ"כ, דיום א' בשבוע אינו אחר יום ז', ולכן נראה דלא שייך לחוש לוסת השבוע בדילוג [ואי נימא דלא כדברינו דחוששים לוסת השבוע בדילוג, יל"ע היאך לחשב את הדילוג, האם מחשבים גם את השבועות שלא ראתה בנתיים דגם בהם צריכה לדלג יום א' או לא].