בישול ו_6
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב יהושע ננקינסקי

**סי"ד**

**גזירת הפשר**

★ יל"ע האם זה דין במעשה או המציאות נאסרה.

ונפק"מ בהניח דבר ע"ד להורידו מהאש לפני שהגיע לבישול [וכבר עבר עבירה] ולאחר שהניחו האם יש לו חובה להורידו מהאש, שאם המציאות אסורה יצטרך להסירו, אבל אם זה דין במעשה אחר שעבר עבר ויכול להניחו [רק שיקפיד להסירו מהאש לפני שיגיע לבישול].

ומסתברא שצריך להורידו מהאש.

★יל"ע האם בעבר על גזירת הפשר נאסר הדבר כמו כל מעשה שבת.

★מצינו שמותר לערות מכ"ר אפילו ע"ג האש מעט מים חמים לתוך צונן מרובה.

ויל"ע האם בברז כה"ג מותר, כגון שפותח ברז ממיחם ומערה ע"ג מים צוננים מרובים, ובדעתו לסגור את הברז מיד [וא"כ שרי] האם מותר או שנאסר מצד גזירת הפשר שמא לא יסגור וא"כ הוי ליה חמים מרובים לתוך צונן שאסור.

תמיד הגזירה **שמא ישכח** כאן הנידון שמא ימשיך להוסיף מים.

כל הנידון בברז הנפתח, בברז שנצרך ללוחצו כדי להוציא את המים מסתבר שמותר כי נידון בעוד פעולה ועוד פעולה ולא גזרו כה"ג.

★עי' מג"א [לז] ויל"ע בדבריו אם זה טעם אחד או שני טעמים.

וע"ע במשנ"ב [צא].

**סט"ו**

★במג"א [לח] "כיון שהצריכו חכמים להרחיק קצת מן המדורה אית ליה היכירא ולא אתי לאחתוי".

בפשטות כוונתו שבד"כ מבשלים ע"ג האש, וכאן חז"ל הצריכו והתירו רק **בצידי האש** זה גופא היכר.

וע"ע במשנ"ב [צב] דמשמע דבעי **שבפועל** ירחיק קצת.

★במשנ"ב [צה]"אך אם אינו מעמיד את הקדירה על קרקעית התנור כי אם על איזה **כלי המפסיק** אז יש להקל וכו'".

וכן לעיל [מא] "לא יעמידנו על קרקעית התנור אלא ע"י הפסק **כלי ריקנית** תחתיה כדי שלא יהיה נראה כמבשל".

וע"ע בביאה"ל [רנג-ג ד"ה "ויזהר"] דהתיר רק מעל גבי קדירה מלאה וע"ג ריקנית אסר, ומ"ש, וי"ל.

★ברמ"א נהגו להקל אם לא נצטנן לגמרי.

ויל"ע בהגדרת נצטנן לגמרי [שנאסר].

וע"ע בפמ"ג [א"א לט] "ומ"מ אם נצטנן עד שאין **ראוי לאכול** אסור, דנראה כתיקון קצת".

וע"ע בגר"ז [ט] "ונהגו להקל אם לא נצטנן לגמרי אלא ראוי **עדיין לאכול מחמת חמימותו** וכו'" [דהיינו שנחשב אצל בנ"א בתור שתיית **משקה חם**].

וע"ע בחזו"א [לז-ג ד"ה וכתב] "וחמימותו ניכרת".

וע"ע בחזו"א [לז-יג ד"ה הרוצה] "ובזה שהיה צונן **פ"א בשבת** בדבר תלוי".

★בהכרעת הרמ"א

עי' פמ"ג [רנג א"א טז] שלמד שזה דאו', דהיינו לח שנצטנן ומחממו שנית בשבת **חייב** ע"ז.

ולפ"ז יאסר ע"י גוי אפי' במקום הצורך [דאין כאן שבות דשבות אלא שבות לחוד].

וע"ע גר"ז [רנג כב].

וע"ע בחזו"א [לז יג] דבעצם ס"ל לרמ"א שאין בישול אחר בישול בלח שנצטנן רק **המנהג** אסר לח שנצטנן.

וע"ע בפמ"ג [שיח א"א לט] "ומה שהכריע הר"ב להתיר בלא נצטנן לגמרי אף שאין יס"ד וכו' **אלא דנהגו** [ולא מדינא] להקל כרשב"א, ומ"מ אם נצטנן עד שאינו ראוי לאכול אסור דנראה כתיקון קצת".

ולפי"ז ע"י גוי ודאי שרי [דאין כאן דאוריתא] לחמם שנית לח שנצטנן.

★וע"ע באבני נזר [או"ח קצ-ו] שבענין שהחום [המועט] נשאר מהמצב של רתיחה, אבל אם הצטנן לגמרי והוחם אח"כ חום מעט נאסר לחמם שנית בשבת.

וע"ע בהגהות רע"א על השו"ע [רנג].