7. נר שבת
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / ענייני במה מדליקין / נר שבת וחנוכה - הרב מאיר קאופמן / שיעורים

כ"ט כסליו ע"ד

**בגדר המצוה דהדלקת נר שבת**

**א] בגדר חיוב הדלקת נר שבת**

**ב] יוכיח שיש כאן מצוה דרבנן חדשה של הדלקת הנר**

**ג] האם המצוה מעשה ההדלקה או מה שזה דלוק בשבת**

**בגדר חיוב הדלקת נר שבת**

א]הגמ' שבת כ"ה: אומרת אמר רב הדלקת נר בשבת חובה רחיצת פניו ידיו ורגליו רשות ואני אומר מצוה ע"כ ומבואר בגמ' דאיכא חיובא להדליק נר לשבת וביארו הראשונים שזה מצד שיש בזה עונג שבת או כבוד שבת שיש אור בבית ואינו בחושך ויש שנקטו שעיקר העונג שבזה הוא מצד זמן האכילה ויש שנקטו שגם ללא אכילה עצם זה שיש אור בבית הוי עונג שבת ודנו הראשונים האם צריך לברך על זה והתוס' הביאו שיש שרוצים לומר שלא מברכים על מצוה זו ומקור הדברים הוא בשו"ת ספר הישר לר"ת סימן מ"ח דרבינו משולם טען שלא מברכים על זה א. מלשון הגמ' חובה שזה כמו מים אחרונים דמבואר לשון זה בגמ' ולא מברכים על זה כיון שזה מצוה רק למנוע סכנה ור"ת דחה שכונת הגמ' חובה לגבי רשות אבל וודאי שזה לא דומה למים אחרונים שכאן זה מצוה לקיום עונג שבת ב.עוד דן לא לברך מצד שהרי אם זה כבר היה דולק לא צריך להדליק ור"ת דחה שהרי גם מילה וכיסוי הדם זה כך ובכל אופן כל שיש בזה קיום המצוה מברכים

ובפשוטו יסוד מחלוקתם בגדר החיוב הדלקה דנר שבת דרבינו משולם נקט שיסוד החיוב שיהיה אור בבית שעל ידי זה יש עונג שבת או כבוד שבת וא"כ ההדלקה זה רק היכי תימצי לקים מצות עונג שבת או כבוד ולכן זה לא סיבה לברך ובזה א"ש הדמיון למים אחרונים שזה מצוה שכל מטרתה שלא יהיה סכנה ולא שזה מעשה מצוה מצד עצמו וכן א"ש הטענה שהרי אם יש נר דולק לא צריך להדליק שכונתו להוכיח שאין כאן מעשה מצוה אלא זה רק היכי תימצי שיהיה אור ולכן לא קשה כלל מכיסוי הדם ומילה ששם זה ודאי מצות עשה מהתורה רק שבכיסהו הרוח אין מה לכסות וכן בנולד שהוא מהול אי אפשר למול או ששם אין ציווי של מצוה ור"ת שהקשה מצד שפשיטא ליה שיש כאן מעשה מצוה ובכל אופן יש כאן נידון שזה סוג מעשה מצוה שלא מברכים כיון שאם יש אור אין סיבה למעשה מצוה ועל זה הוכיח מכיסוי הדם ומילה שזה לא סברא לא לברך

ועיין מרדכי שהביא עוד בשם רבינו משולם שדן לא לברך מצד שהגמ' במנחות מ"ב: אומרת שהעושה לולב וסוכה לא מברך כיון שכל מצוה שאין עשיתה גמר מצותה לא מברכים על זה והרי העונג הוא בזמן הסעודה ולכאורא זה גם על דרך הנ"ל שנקט שההדלקה זה רק הכשר מצוה שבשבת יהיה לו אור ויענג השבת והוכיח שהעושה חפצא שבו יקוים מצוה אם לא נעשה על ידי זה מיד מצוה אין על זה תקנת ברכה ובפשוטו דעת ר"ת כנ"ל שהדלקת נר שבת זה תקנה דרבנן לעשות מעשה הדלקה שמכוחו יהיה אור בשבת וממילא זה עצמו קיום מצוה

והנה עיקר הדבר דהדלקת נר שבת זה מעשה מצוה מצד עצמו ולא רק היכי תימצי שאדם יהיה לו אור בשבת בפשוטו מבואר בגמ' לקמן מ"ה. שדנה שיהיה בזה דין הוקצה למצותו וודאי לא מסתבר שבשר שמיוחד למצות עונג שבת יש בזה דין הוקצה למצותו דהמצוה זה העונג של האדם ולא הבשר וכן אם כאן כל המצוה היתה רק מה שמתענג בשבת שיש אור לא היה בזה הוקצה למצותו ורק מצד שיש כאן מעשה מצוה בהדלקת הנר שיך בזה הוקצה למצותו וכן הגמ' דנה האם מדליקין מנר לנר או לא ורש"י והרמב"ם ביארו לגבי נר חנוכה אמנם הספר התרומה הובא בטור העמיד הנידון גם לגבי שבת דהינו שנר שבת זה חפצא של מצוה שאסור לקחת מזה אור לצורך חול ולכאורא מסתברא שכל זה רק עד כמה שיש תקנה דרבנן של הדלקת נר שבת אבל אם כל המצוה זה העונג באור בשבת לא היה שיך בזה בזיון מצוה וצ"ע

והנה תוס' דנו האם בהיה דלוק יש דין לכבות ולהדליק והוכיחו שיש דין לחזור ולהדליק דהינו שהיה מקום לומר שכל החיוב רק עד כמה שיש חושך יש חיוב להדליק ורק אז מברכים אבל במקום מואר אין חיוב להדליק והוכיחו תוס' שגם ביש אור יש חיוב לכבות ולהדליק מהא דהגמ' אומרת שלא יקדים והרי מה איכפת לן הרי יש כאן למעשה אור בשבת אלא בהכרח שצריך דוקא שהנר יודלק לכבוד שבת ובהקדמה יש החיסרון שזה כמו שלא הודלק לכבוד שבת דלא ניכר שזה לצורך שבת והנה הגר"ז והדרך החיים למדו מתוס' שהדין לא יקדים זה לעיכובא אמנם רעק"א כתב לדחות שעיקר כונת תוס' להוכיח שיש דין במעשה הדלקה דאל"כ מה איכפת לן שמקדים הרי יש אור בשבת אמנם גם אם יש דין מעשה הדלקה אבל הדין לא יקדים הוא לא לעיכובא אמנם דבריו צ"ב דהרי תוס' כאן קימי לצד שודאי הוא מעשה מצוה ואם לא היה נר ומדליק צריך לברך וא"כ אין שום ראיה מלא ידליק דאולי כונת הגמ' שעד כמה שרוצה לקים מצות הדלקת נר שבת לא יקדים דהרי לדבריו בין כה נידון הגמ' לגבי קיום לכתחילה אלא בהכרח דהבינו התוס' שאם הקדים זה מעכב [ועיין בבה"ל ס"ד שגם נקט כך והוסיף שלפני פלג המנחה זה לעיכובא וצ"ע מהיכי תיתי דבר זה והניחא אם יש דין לא להקדים וזה לעיכובא א"כ מסתבר שיש זמן שגם אם מקבל שבת הוי הקדמה גמורה שאין זה הזמן של שבת כלל אבל לרעק"א צ"ע מהו המקור לזה]

והנה עדין יש מקום לומר שאין כאן חיוב לעשות מעשה הדלקה אלא שיסוד הדין שיהיה עונג שבת או כבוד שבת על ידי הנר וצריך שדבר זה יעשה על ידי מעשה הדלקה לצורך שבת דהינו שהנאה זו צריכה להעשות לכבוד שבת ולפ"ז מי שנמצא במקום שיש אור וזה הודלק לכבוד שבת אין עליו שום חיוב להדליק נר שבת וכן הוא סתימת הראשונים שלא הביאו כלל דין זה שאורח צריך להשתתף

אמנם עיין בב"י שהביא מהראבי"ה שדימה דבר זה לנר חנוכה דאורח צריך להשתתף בפריטי דהינו שיש חובת הגוף על כל אדם להדליק נר שבת [והנה זה ודאי שכל דברי הראבי"ה בנוי על יסוד דברי התוס' שגם אם היה דלוק יש חיוב לכבות ולהדליק וביאר הראבי"ה שזה מצד שיש חובת הגוף על כל אדם להדליק נר לכבוד שבת אבל לצד התוס' שבדלוק אין דין לכבות בהכרח שאין חובת הגוף ולפ"ז לדעת הרמב"ם שלא יקדים מדובר על חנוכה אין מקור לחיוב הגוף כלל]

**יוכיח שיש כאן מצוה דרבנן חדשה של הדלקת הנר**

ב]והנה בעיקר המצות של הדלקת נר לשון תוס' והרמב"ם שזה מצד מצות עונג שבת [אלא שבתוס' ביארו מצד הסעודה וברמב"ם כתב סתמא שזה עונג שיש אור] וכן הוא הלשון ברוב הראשונים וברש"י כאן כתב שסעודה מכובדת שיש בה אור וקצת משמע שזה מצד כבוד שבת ולא מצד מצות עונג שבת והנה בפשטות קיום המצוה שבזה הוא בשבת בזמן שמתענג באור הנר או בזמן שהשבת מכובדת ולפ"ז צ"ב למה צריך להדליק לכבוד שבת הרי כל שלמעשה יש אור מתקים כאן המצוה של עונג שבת וכבוד שבת והנה ברמב"ם מבואר בפ"ל שהמצוה של כבוד שבת זה ההכנה של לפני שבת וביאר שהדלקת הנר זה כבוד שבת וביאר הגרי"ז דהמצות עונג שבת זה בשבת אבל כבוד שבת זה ההכנה שלפני שבת וכן הוא בביאור הגר"א בסימן תקכ"ט ס"א שלכן אסור לקבוע סעודה בערב שבת שזה מכבוד שבת ולפ"ז יש שביארו שבהדלקת הנר יש דין כבוד שבת ולכן צריך להדליקו דוקא לכבוד שבת כדי לקיים מצות כבוד שבת אמנם ברמב"ם מפורש הביא את הברכה בפ"ה ששם מדובר על מצת עונג שבת וכן משמעות רש"י שהכבוד שבת מה שיש סעודה מכובדת ולא מצד ההכנה בערב שבת ובפשטות ודאי כונת הרמב"ם שכל הכנה שלצורך שבת יש בזה מצות כבוד אבל למה נצרך כלל הנר כיון שזה מענג השבת ובפשוטו צ"ל שודאי מצד המצות עונג או כבוד שנעשה בשבת זה לא סיבה לברך כמו שלא מברכים על כל כבוד שבת ועונג שבת וכל הסיבה לברך דיש כאן תקנה דרבנן לעשות מעשה זה במטרה שזה יכבד או יענג השבת אבל הברכה זה מצד התקנה של המצוה דרבנן שיש כאן ולכן גם אם לא יהיה בזה עונג שבת יצטרכו לברך

והנה מבואר בגמ' שביוה"כ שחל בשבת יש מצות הדלקת נר שבת ומבואר בפוסקים שאז מברכים על זה וצ"ע הרי בפשוטו ביוה"כ אין מצות עונג ולכן מעיקר הדין אין דין הדלקה לרוב הראשונים ובפשוטו גם ביוה"כ שחל בשבת דין היום זה להתענות דהינו שאין מצות עונג וא"כ מה שיך לומר שצריך להדליק ולברך הרי כל הדין הדלקה הוא לקיום מצות עונג ולנ"ל א"ש שלמעשה היום יש תקנה דרבנן להדליק ולכבד השבת ומצוה זה שיכת גם אם לא יהיה מצות עונג אפילו ששורש החיוב היה מצד עונג שבת

ועיין רעק"א תשובה א' שכתב שאין עונג באשה ביו"ט והקשה בזכרון שמואל סימן ל"ב סק"ז שא"כ אשה לא חייבת במצות נר יו"ט וע"ש שדן שאם זה מצד כבוד א"ש עוד דן לנ"ל שזה ודאי שיש כאן תקנה נפרדת א"כ יתכן שתקנו את זה כתקנה נפרדת לא לפי גדרי מצות עונג שבת אלא כשאר מצות שנשים חיבות גם ביו"ט

ועיין מהרי"ל סימן נ"ג הובא במג"א סקכ"א ט"ו שכתב שמועיל מה שמדליק נר שזה מענג את השבת למישהו אחר ובפשוטו ודאי שאין בזה קיום מצות כבוד או עונג שבת ובהכרח שיש כאן היום תקנה לעשות מעשה הדלקה של נר שנעשה לצורך עונג או כבוד שבת ולכן עוזר גם אם זה למישהו אחר

**האם המצוה מעשה ההדלקה או מה שזה דלוק בשבת**

ג]והנה בפשוטו המצוה דרבנן הוא המעשה הדלקה ובזה קיים מצותו ולא המציאות מה שזה דולק הוא הקיום מצוה דהינו שזה ודאי שהמצות עונג שבת תעשה בשבת אם האור וכן מה שבשבת יש אור יש בזה כבוד שבת אבל ביחס לתקנה דרבנן שחידשו שיש כאן מעשה מצוה שמוטל על כל אחד לעשות זה נעשה במעשה ההדלקה של נר שמענג את השבת והנה עיין רמ"א ס"י שכתב שנוהגים לברך לאחר ההדלקה ותכסה עיניה בשעת הברכה ולאחר הברכה תהנה מהנר והוי עובר לעשיתם ולכאורא מבואר מזה שעצם ההנאה מהנר הוי הקיום מצות הדלקת נר ועיין מג"א שהביא בשם המהר"ש שאשה יכול להדליק ולברך לאחר זמן ועיין גר"ז קו"א סק"ג שהאריך לבאר שהטעם כיון שעיקר קיום המצוה זה מה שנהנית לאור הנר ומשמע שהמצוה זה המציאות מה שמענג השבת רק שתיקנו לברך בשעת ההדלקה אמנם הרי דעת המג"א והגר"ז לפסוק כמהרי"ל שמועיל גם מה שמדליק שיהנה מזה אדם אחר ובהכרח שהברכה היא על עצם ההדלקה וצ"ל שהכונה שהמצוה זה לא המעשה ההדלקה גרידא אלא שמה שנר דולק מתיחס למדליק ומה שהוא מענג יהודי זה המעשה מצוה דהינו שהביאור כנ"ל שיש כאן מעשה המצוה מדרבנן של הדלקת הנר אלא שקיום המצוה זה לא מעשה ההדלקה גרידא שהוא העמיד נר אלא מה שמתיחס אליו נר דולק שמענג השבת או מכבדו בזה מקיים מצותו

וכן מה שהביא המג"א שמועיל הדלקה על ידי עכו"ם והאשה מברכת והקשה רעק"א הרי אין שליחות לעכו"ם ובפשוטו מבואר שכאן כיון שההדלקה מכוחה זה מספיק וודאי מסתבר שכל זה מצד שעיקר המצוה זה המציאות של הנר הדולק ולא המעשה הדלקה גרידא אמנם בראבי"ה כתב שכיון שהדלקה עושה מצוה הדליקה חש"ו זה לא טוב ובפשוטו ה"ה עכו"ם

והנה הבאינו לעיל דרבינו משולם נקט שלא מברכים על הדלקת נר שבת דאין ההדלקה גמר מצוה עד הסעודה ובמרדכי מובא לישב וז"ל ור"י אומר שיש לברך ולא קשה מהתכלת דגמר מצותה היא שרואין בה לשמש בבית ולישא כלים על השולחן עכ"ל ועיין ר"ת בספר הישר סימן מ"ח אות ו' הא ליתא שגמר מצותה כנר חנוכה דלפרסומי ניסא היא וה"נ מדהוא שלום ביתו דאין לו להקדים ולא לאחר עכ"ל ועייין ראבי"ה סימן קצ"ט שכתב שמיד הוי שלום ביתו עכ"ל ומשמע שר"ת הסכים אם הטענה שאם אין כאן קיום מצוה מיד זה סיבה לא לברך ואפילו שלדבריו יש כאן תקנה של מעשה מצוה ורק שנקט שמיד יש קיום מצוה שנהנה מזה לצורך שבת ומשמעות הדברים שהמעשה מצוה זה באמת מה שיש כאן נר דלוק בשבת וכנ"ל ולא סתם המעשה הדלקה [וע"ש שדימה לנר חנוכה ומבואר שנקט שנר חנוכה אין המצוה רק המעשה הדלקה אלא המציאות שדולק וצ"ל שגם במדליק הנר בערב שבת חשיב הפירסומי ניסא התחיל מיד]

והנה ידוע שיטת הבה"ג שבהדלקת הנר חל קבלת שבת ועיין ראבי"ה ובר"ת בספר הישר ובאו"ז שכתבו שמזה מוכח שיש ברכה והיה מקום לומר שהכונה שפשיטא להו שהקבלת שבת חל בברכה ולפ"ז בהכרח שמברכים אחרי זה אמנם עיין ראבי"ה שכתב שמהירושלמי שיש ברכה מוכח כבה"ג ולנ"ל יש לבאר שהכונה שאם לא חל שבת מיד זה לא סיבה לברכה אמנם לפ"ז למאי דקי"ל דלא כבה"ג בהכרח שהברכה גם ללא שמיד זה מכבד את השבת ויתכן מצד שהמצוה זה מעשה ההדלקה ויתכן מצד שכל שהדבר בעצמו הוא קיום המצוה אפילו אם זה לא מיד אין בזה חיסרון לענין ברכה ואין זה דומה לעושה סוכה ולולב שצריך מעשה לקיום המצוה

והנה מבואר במרדכי הובא ברמ"א ס"י שהנר שבת הדלקה עושה מצוה מהא דמברכים להדליק נר כמו שהגמ' מוכיחה לענין נר חנוכה שהדלקה עושה מצוה מהלשון להדליק נר ולכן אם הדליק במקום שאין בזה כבוד שבת כגון שלא משתמשים שם אפילו שמביא אחרי זה למקום שמשתמשים לא יצא ידי חובתו ובפשוטו מבואר שהמצוה היא מעשה ההדלקה אמנם אין זה מוכרח דיתכן שודאי שעיקר המצוה זה מה שיש נר דולק בשבת רק שזה צריך להעשות דרך מעשה הדלקה לכבוד שבת ויתכן שזה גם הביאור בחנוכה וכמו שהארכנו במקום אחר וכדלקמן מהמהר"ח או"ז

והנה יש לדון האם בנר שבת כבתה זקוק לה או אין זקוק לה והנה זה ודאי שעד כמה שיש במקום חושך צריך לחזור ולהדליק וכמו שיש כמה חדרים שנקטו הפוסקים שצריך להדליק בכולם וגם אם נימא שלא צריך להדליק בכולם הכונה שמספיק שבחדר אחד יש אור אבל כאן גם בחדר אחד אין אור אמנם במקום שיש אור ורק שהנידון מצד החיוב הגוף שיש על כל אדם בזה היה מקום לומר שכל שהדליק ויצא ידי חובתו לא צריך לחזור ולהדליק והנה לגר"ז הנ"ל שהקיום המצוה זה בהגיע שבת וזה מענג השבת א"כ ודאי שלא יצא ידי חובתו אמנם אם נימא דלא כנ"ל יש מקום לדון שהרי עשה מעשה הדלקה שזהו חיובו אמנם נראה שודאי אינו כן דאפילו אם זה חובת הגוף אבל סיבת החיוב זה הענין שיהיה לו אור בשבת ולכן כל שמגיע שבת ונרו לא קיים יש כאן סיבת החיוב מחדש ויתכן עוד שהוי ברכתו לבטלה שגם אם המצוה זה המעשה הדלקה אבל רק נר שדלק עד שבת יש כאן מעשה הדלקה שיש בו קיום מצוה אבל כל שזה לא דלק בשבת לא חשיב נר שבת כלל [ונפק"מ למאה ברכות או האם צריך לברך על נר אחר] וצ"ע בזה [אמנם עדין יש לדון באשה שהדליקה נרות וקיבלה שבת ונהנתה מהנר והר כבה והבעל עדין לא קיבל שבת האם יצא ידי חובתו ובפרט יש לדון למהרי"ל שעוזר גם עונג שבת למישהו אחר האם זה דוקא כששבת ליוצא ההדלקה וצ"ע]

ונפק"מ בכל הנ"ל בהדליק נר על דעת שיחזור בשבת בלילה ויהנה מהנר ובסופו של דבר לאחר כניסת שבת רוצה להשאר במקום שנמצא דבפשוטו לגר"ז אסור לו מצד שעל ידי זה יהיה ברכתו לבטלה אמנם אם נימא דהמצוה היא בזה במעשה ההדלקה זה תלוי בסברות הנ"ל האם זה מיתלא תלי במה שזה יכבד השבת או שלא ויתכן שכאן שזה דלק בשבת ועמד לכבד את השבת ודאי חשיב נר שבת וצ"ע

והנה לענין שליח העושה מצוה קי"ל שהשליח מברך כגון במזוזה ומעקה ומילה אמנם לענין נר חנוכה כתב במהר"ח או"ז הובא בב"ח סימן תרע"ו ובמג"א סימן תרע"ה שאין השליח מברך אלא אם המשלח נמצא אצלו ומוציאו והנה בדעת המהר"ח או"ז משמע שס"ל שכל שהשליח לא עושה המצוה לא מברך וגם בשלח שליח לקדש אינו מברך ויתכן שגם במזוזה השליח לא יברך אמנם אנן קי"ל באבן העזר סימן כ"ח שהשליח לקידושין מברך ולפ"ז היה מקום לומר שגם נר חנוכה זה כך אמנם הפוסקים העתיקו דבר זה ובפשוטו הביאור כמו שביאר ביד אפרים סימן תנ"ב שס"ל שהדלקת נר חנוכה זה כמו מניח תפילין לחבירו דהינו שקיום המצוה זה מה שהנר דולק ומפרסם הנס וזה הרי קיום שכולו של המשלח ולכן אין לשליח לברך והנה המ"ב הביא מהדרך החיים שבשליח על הדלקת נר שבת השליח מברך וצ"ב מה שנא מחנוכה ואולי שם החמיר כמהר"ח אבל מעיקר ודאי חשש שלא כדבריו אלא שכאן משמע שלא צריך שהמשלח ישמע הברכות וקצת משמע שכאן המצוה זה ממעשה ההדלקה שמכוחו יש נר שדולק בשבת משא"כ בחנוכה המצוה זה הפרסום הנס שמתיחס לאדם המדליק וצ"ע

והנה בהא דקי"ל שיכול לסמוך על נר אשתו בפשוטו בנסע למדינה שהשבת מגיע לאחר זמן ההדלקה במקומו וודאי שלא יצא ידי חובתו דהרי מתי שחל עליו חיוב שזה בשבת אין לו שום נר אמנם יש לעין בהדליקו נר לכמה שעות שמתי שנהיה שבת במקומו הנר עדין דולק אלא שמעשה ההדלקה נעשה בזמן שהוא עדין לא היה עליו חיוב ובפשוטו היה נראה שאם המצוה זה מעשה ההדלקה כל שזה היה בזמן שאצלו אין חיוב לא יצא ידי חובתו אמנם אם נימא שהמצוה היא מה שהנר דולק והמעשה הדלקה הוא רק הכשר מצוה שצריך להעשות לכבוד שבת וצריך להעשות בזמן שזה ניכר לצורך שבת יתכן שבזה מספיק מה שאצל המדליק הוי זמן הדלקה ודבר זה נפק"מ מאוד גם לנר חנוכה אם נימא שגם הגדר כנ"ל וכדהבאינו מהיד אפרים ושמעתי להוכיח ששם זה כך דלשיטות שאי אפשר להדליק קודם שקיעת החמה ואפילו בדיעבד א"כ בסומך על אשתו ונמצא במקום ששקיעת החמה כמה דקות יותר מאוחר מהדלקת אשתו לא יצא ידי חובתו ולנ"ל א"ש וצ"ע בזה

והנה שמעתי לדון בהגיע רגע אחד קודם שבת ואין לו זמן להדליק גם נר שבת וגם נר חנוכה ויש לו כבר אור שאין כאן הכלל שנר שבת קודם שכה"ג יכול להדליק נר חנוכה ויאמר שמיחד רק לחצי שעה ואחרי זה הוי נר שבת שמותר להשתמש לאורה דכה"ג יצא גם מצות נר שבת וגם נר חנוכה והנה לכאורא במה שכתב הרשב"א והמג"א שאם מותר להשתמש לאורה יכול להדליק בביתו לשם נר חנוכה אין הכוונה שיצא בזה גם מצות נר שבת וגם נר חנוכה דמצות נר חנוכה יסודה שיש כאן הדלקה בשביל מצות נר חנוכה ושלכן כתב הרמב"ן שגם אם הנחה עושה מצוה לא עוזר נר שכבר דלוק כיון שעצם קיום הנר לא נעשה בגלל חנוכה אמנם כאן שהנידון שהנר שבת יהיה אחרי זה אין חיסרון זה אמנם לכאורא יש מקום לומר שזה תלוי בנ"ל שאם המצוה זה המעשה הדלקה א"כ יתכן שלא שייך שאותו מעשה הדלקה לשם חנוכה יהיה גם מעשה הדלקה של נר שבת אמנם אם המצוה זה מה שהנר דולק אחרי זה בזה כיון שאז אין כאן נר חנוכה יכול לצאת בזה נר שבת. עוד יש לדון שיש כאן החיסרון של לא יקדים ואפילו שזה רגע קודם שבת אבל כיון שהנר שבת או רק לאחר זמן א"כ הוי בכלל לא יקדים אמנם לרעק"א שזה לא מעכב ה"ה כאן. ועיין בכל זה