בדין לידה לאברים
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / בהמה המקשה

אור ליום ה' ט' כסליו תש"ע

א] צל"ח דס"ח: דלמ"ד דיש לידה לאברים אין איסורו מובשר בשדה טריפה, אלא משום דהוי כילוד.

אמנם הנה בד' הרמב"ן והרשב"א בד"ע. מפורש דאיסורו הוא משום דאינו בכלל בבהמה ומשום ובשר בשדה טריפה.

ואמנם צ"ב, דממ"נ אם הא דיש לידה לאברים ילפי' לה מהך קרא דובשר בשדה טריפה, א"כ ל"ה שייך דין זה לגבי בכורה, והראשונים נקטו בפשיטות דשייך זה גם גבי בכורה, ואך שדנו דאין המיעוט נגרר משום שלא נגע ברחם, וכ"ה במהרש"א דס"ט: במש"כ בדעת התוס' שם, עיי"ש במלא הרועים, ואם הא דיש לידה לאברים הוא מסברא, א"כ הרי ל"ב לקרא דובשר בשדה טריפה לאסרו, אלא כיון דהוי כילוד ודאי דל"מ שחיטת אמו להתירו.

ועד"ז צ"ע בד' רש"י דס"ט. שפירש האיבעיא דקק"ל בירושלים, דאתיא למ"ד דיש לידה לאברים, וצ"ע דלדידי' מה יועיל הא דהוי במחיצת ירושלים, הרי כל דהוי כילוד ודאי ל"ש שתתירו שחיטת אמו, וכמש"כ התוס' שם ביצא כולו בעזרה.

ונ' ללמוד מזה, דהגם דדינא דיש לידה לאברים הוא מסברא, מ"מ הי' מן הדין דאף אם הוי היד כילוד יהא ניתר בשחיטת אמו, דרק כשכל הבהמה הויא ילוד, אינה ניתרת בשחיטת האם, אך כל שעיקר הבהמה ל"ה ילוד, אף שאבר א' הוי ילוד, אי"ז טעם שלא יהא ניתר בשחיטתה, ונ' דגם בגווני שנאסר העובר מדין עובר ירך אמו, יאסר אף אבר זה, דאף דהוא בפנ"ע הוי ילוד, מ"מ כיון שעיקר העובר ל"ה ילוד, חשיב כל העובר כירך אמו, וע"כ ה"נ בדין שיהא ניתר בשחיטתה, שהרי היתר הולד בשחיטת אמו, מבו' בד' הראשונים דדמי לדין עובר ירך אמו, ול"מ הא דיש לידה לאברים אלא אחר שנתחדש דינא דובשר בשדה טריפה, דכל בשר דיצא ממחיצת אמו אינו ניתר בשחיטתה, הרי דתו מהני דינא דיש לידה לאברים, לחשוב אף המיעוט שלא יצא כילוד, והוי גם הוא כיוצא חוץ למחיצתו, ותו ה"ה בכלל ובשר בשדה טריפה דאסור.

בהא דתלי הגמ' דין הוציא ידו והחזירו וכו' בהפלוגתא אם יש לידה לאברים, מבו' מד' רש"י דהיינו, דלמ"ד דיש לידה לאברים, כיון דכל אבר הוי כילוד אף אחר שהחזירו, ודאי דה"ז מצטרף לרוב לאשוויי לי' ילוד, וכ"ה מבו' בד' הרשב"א.

אמנם הנה בחי' הר"ן כתב, ז"ל, ובמיעוט אבר שבפנים בלחוד הוא דפליגי, דס"ל לרב שכשם שרובו של עובר גורר את מיעוטו שבפנים לאסור, כך רוב אבר שבחוץ גורר את מיעוטו שבפנים לאסור, ולר' יוחנן וכו', ומשו"ה בעי' אליבי' הוצא עובר את ידו והחזירו מהו וכו', דהא כיון דר' יוחנן גופי' מודה דמה שיצא נאסר ולית לי' תקנתא בחזרה, בעובר זה כיון שנאסר רוב ביוצא, אף מיעוט שלא יצא אסור, או"ד כיון דהדר אין המיעוט נמשך אחר הרוב ואינו נאסר עמו, "כי היכי דלדידי' מיעוט אבר אינו נאסר אחר רוב אבר שיצא לחוץ", עכ"ל.

ומבו' בד' הר"ן, דהא דתלי לה הגמ' בפלוגתא דרב ור' יוחנן, הוא משום דלדעת רב דס"ל דמיעוט אבר נאסר אחר רוב אבר שיצא לחוץ, ה"ה דמיעוט העובר יאסר אחר רוב העובר שנאסר ביוצא, ומשא"כ לדעת ר' יוחנן דס"ל דאין מיעוט האבר נאסר אחר רוב האבר, י"ל דאף מיעוט העובר אינו נאסר אחר רוב העובר.

וצ"ב, דכיון שלא פירש כד' רש"י והרשב"א, דלרב לא בטלה הלידה, וע"כ מצטרפין כל האברים שיצאו לחשבו כילוד, א"כ מ"ט אמרי' דלרב אסור אף המיעוט, דומיא דהא דמיעוט אבר נאסר אחר הרוב, שהרי הא דמיעוט האבר נגרר אחר רוב האבר, הוא משום דהוי האבר כילוד, וה"ט ל"ש בכה"ג דהוציא ידו והחזיר וכו', דלא חשבינן לה כלידה אחת על הרוב, ומאידך צ"ב מ"ט לא פירש הר"ן כפירש"י והרשב"א.

ואמנם באמת הא בהא תליא, דבל' הר"ן לעיל מינה נ' להדיא דהא דפליגי רב ור' יוחנן אם יש לידה באברים ואסור אף המיעוט שלא יצא, אין שורש הפלוגתא אם לידת אבר חשיבא נמי לידה או דלא חשיבא לידה, אלא עיקר הפלוגתא היא אם רוב אבר שבחוץ גורר את מיעוט האבר שבפנים ליאסר.

והטעם בזה, דהנה בל' הר"ן שם מבו', דגם הא דביצא רוב העובר אין המיעוט שבפנים ניתר בשחיטת אמו, לאו היינו משום דחשוב כילוד, וע"כ ל"ש להתירו בשחיטת אמו, אלא הוא משום דרובו של עובר שיצא לחוץ גורר את המיעוט שבפנים ליאסר.

והטעם בזה, הוא עפמש"כ התוס' שם בהוציא ידו וחתכו וכו', דהא דתנן דיצא מחותך וכו' אמו טמאה לידה, היינו משום דאשה טמאה לידה ברוב ולדה, אבל לא שמעינן מהתם דמיעוט שבפנים הרי הוא כילוד, עכ"ד, והיינו דהא דביצא רובו הוי כילוד לכל דיני התורה, והוא משום דרובו ככולו, ל"ב בזה לחשוב דאף המיעוט שבפנים הוי כילוד, אלא היינו דסגי דלכל הדינים דבעי' לידה סגי בלידת הרוב, אך כאשר באנו לאסור את המיעוט שבפנים, הרי דלזה בעינן דיהא אף המיעוט כילוד, ובזה הוא דאיבע"ל בהוציא ידו וחתכו וכו', ועי' מהרש"א לקמן ד"ע. שמבו' שפירש כן בד' התוס', וכן מבו' מד' עוד מן האחרונים, וכ"ה מוכח ממש"כ התוס' בד"ע. דאף אם יצא רובו מחותך, מתקדש הבכור, עיי"ש.

ועפי"ז נ' בדעת הר"ן, דהא דבאמת כל שיצא רובו, אין ניתר אף המיעוט שבפנים, אי"ז משום שהוא עצמו הוי כילוד, אלא כיון דהרוב שבחוץ הוי כילוד ואינו ניתר בשחיטת אמו, נגרר המיעוט אחר הרוב, דאף הוא אינו ניתר בשחיטת אמו, וזהו דמדמי רב, דה"נ ביצא רוב אבר דאינו ניתר בשחיטת אמו, נגרר המיעוט אחר הרוב, דאף הוא אינו ניתר בשחיטת אמו, וזהו מש"א דיש לידה לאברים, והיינו דיציאת אבר דמיא ללידה גמורה, דכ"ה דבלידה גמורה נגרר המיעוט אחר הרוב, ה"נ ביציאת אבר.

ולפ"ז נמצא, דלא פליגי רב ור' יוחנן כלל אם לידת אבר תורת לידה עלי' או לא, אלא פליגי אם גם ביציאת אבר נגרר המיעוט אחר הרוב ליאסר, וע"כ ל"ה מצי הר"ן לפרש הא דתלינן בפלוגתייהו לדין הוציא ידו והחזירה וכו', כפירש"י והרשב"א, וע"כ פירשה הר"ן, דלדעת רב, כ"ה דנגרר מיעוט אבר אחר הרוב, כ"ש דנגרר מיעוט העובר אחר רובו, אך לדעת ר' יוחנן דאין נגרר מיעוט אבר אחר הרוב, י"ל דה"נ אין נגרר מיעוט העובר אחר רובו, אלא בשרובו בחוץ.

ויל"ד אם כ"ז מתישב עם ד' הר"ן בפי' הרי"ף באיבעיא דהלכו באברים אחר הרוב.

בד' הרמב"ן והרשב"א בד"ע. באיבעיא דיצא רובו במיעוט אבר, צ"ב, דלכאו' הי' לנו לומר דלמ"ד דיש לידה לאברים ונגרר המיעוט אחר הרוב, ה"נ התם יגרר המיעוט אבר אחר הרוב ול"מ, ואילו למ"ד דאין לידה לאברים, ואין נגרר המיעוט אחר הרוב, אף התם אין המיעוט נגרר אחר הרוב ומהני, ובדבריהם מבו' דמן הדין הי' מקום לומר להיפך, ועי' תפארת יעקב שעמד ע"ז.

ונ' בביאור דבריהם, ולעיקר הדברים העירוני, שמתחילה פירשו דיסוד הדין דיש לידה לאברים, הוא דמצי חייל לידה אף על מיעוט מן הגוף, ואשר זהו דקשיא להו דא"כ ודאי דיצא רובו במיעוט אבר מהני, שהרי להך מ"ד מצי חיילא לידה אף על מיעוט, וא"כ מה לי דהוי זה מיעוט אבר.

וע"ז הוא שכתבו דאי"ז כן, אלא הא דס"ל דיש לידה לאברים, הוא משום דאבר הוי דבר לעצמו ומצי חיילא ע"ז לידה, ול"מ הרוב שבפנים כנגד זה, כיון שמצינו לדון האבר לעצמו, אך במיעוט אבר, שפיר י"ל דכיון דהרוב בפנים ה"ה גורר את המיעוט, ושוב הוצרכו לפרש, דא"כ דלא מצינו דלמ"ד דיש לידה לאברים מהני לידה למיעוט, א"כ הרי אדרבה כ"ה דס"ל דבנולד רוב נגרר המיעוט אח"ז, ה"נ הי' בדין דבנולד מיעוט יגרר אחר הרוב, וע"ז חילקו דשאני בנולד הרוב דהמיעוט עתיד לצאת וכו'.

ושוב פירשו, דלמ"ד דאין לידה לאברים, אשר טעמו הוא משום דל"מ חיילא לידה על מיעוט הגוף, כיון שהרוב בפנים, א"כ ה"נ נימא דלא חיילא לידה על מיעוט האבר, וע"ז א"א לחלק כמו שחילקו לעיל דהכא אינו עשוי לחזור וליכנס, שהרי הך מ"ד ס"ל דאין לידה לאברים מכח דרוב הגוף הוי בפנים, הגם שאין המיעוט עשוי לחזור וליכנס, וע"ז כתבו דשאני הכא שיצא רובו, וז"ב בדעתם.

ובמש"כ הראשונים שם בהאיבעיא דיצא חציו ברוב אבר, צ"ב מ"ט הוצרכו לפרש האיבעיא למ"ד דאין לידה באברים, דהוא דשמא בכה"ג דיצא חציו יש לידה לאברים, ומבו' דבזה גופא הוי הספק, וצ"ע, שהרי שפיר מצינו לפרש דהא ודאי דבכה"ג יש לידה לאברים, ואך דבעי אם מהני דין לידה לאברים לגבי פטר רחם, וכמו שפירשו כן האיבעיא למ"ד דיש לידה לאברים, ומהיכ"ת יש בזה ב' איבעיות נפרדות, וכבר תמה בזה בתפארת יעקב, עיי"ש.

ונ' מזה, דכל הא דל"מ לידה לאברים לגבי פטר רחם, הוא רק משום דאי"ז אלא לידה לאברים, אך אי נימא דבכה"ג דיצא חציו מודו כו"ע דיש לידה, הרי דזה מהני גם לגבי פטר רחם, דומיא דיצא רובו דמהני גם לגבי פטר רחם, אמנם הנה במהריט"א בכורות פ"ג דן לומר דגם יצא רובו ל"מ לגבי פטר רחם לקדש מה שבפנים, וצ"ל דל"ד ליצא ראשו, דיצא ראשו מהני משום דהוא עיקר הגוף, וסגי במה שהוא עצמו הוי פט"ר, ומשא"כ ביצא רובו דמהני משום דרובו ככולו, וצ"ב הטעם בזה.

ולפ"ז נמצא, דלדינא אין לנו לחוש בהוציא עובר חציו ברוב אבר, דשמא המיעוט שבפנים נאסר, אף ששאר העובר לא חשיב כילוד, שהרי למ"ד דאין לידה לאברים הוי כל האיבעיא אם אף בכה"ג אין לידה, אך אם בכה"ג יש לידה, הוי כל העובר כילוד, ודו"ק.

ועפי"ז נ' מה שפסקו האחרונים דהחצי שבפנים מותר בשחיטת עצמו ממ"נ, והתבו"ש תמה ע"ז דיש לאסור להמיעוט אבר שבפנים, ולמש"נ ניחא.

ובעיקר ד' הראשונים דל"מ לידה לאברים על המיעוט, משום דבעי' פט"ר, אשר צ"ע דמ"ש מיצא רובו דמהני גם על מה שבפנים, ולא אמרי' דאי"ז פט"ר, העירוני לפרש בזה בפשיטות, דהא דמהני ביצא רובו, הוא משום דרובו ככולו, וסגי במה שרוב זה הוי פט"ר, אך ביצא חציו ברוב אבר, הרי אי נימא דהמיעוט אבר הוי כילוד משום שיצא רובו, לא סגי בזה לאשוויי לכל העובר כילוד, שהרי לא חשיב העובר כילוד אא"כ הוי רובו פט"ר, ולזה לא סגי דנימא דכל אותו העבר חשיב כילוד, דמ"מ כיון שרק רובו הוי פט"ר, נמצא שרק מחצית העובר הוי פט"ר, ואינו מתקדש בבכורה, וכדי לקדשו בבכורה בעינן דנימא דגם מיעוט האבר שבפנים חשיב פטר רחם, וזהו דאיבע"ל אם מהני הרוב לגרור את המיעוט לחשבו כפט"ר, ודו"ק.

אך לפ"ז אין מתישב מש"נ לעיל בדעת הרמב"ן, דאי נימא דביצא חציו ברוב אבר לכו"ע יש לידה לאברים, בדין דיהני זה גם לגבי פט"ר, ולהנ"ל לכאו' אין טעם לזה, וצ"ע.

עי' בס' שאילת דוד ח"ב, בסוף חי' למכילתין ד"ח:, מש"כ בביאור דעת הרי"ף והרמב"ם דגרסי באיבעיא דהוציא ידו והחזירה דאתיא כמ"ד דיש לידה לאברים, וכתב שם לדעתם, דגם למ"ד יש לידה לאברים אם החזיר ידו מותר המיעוט שלא יצא, ועיי"ש עוד.