65 רודף ב - בא במחתרת אם התירו הוא משום פיקו_נ
קטגוריות: ש_ס / לד סנהדרין / סנהדרין עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

יום ד' כ"ז סיון תשע"ג

**א**

א] סנהדרין דע"ב:, אין לו דמים בין בחול בין בשבת וכו', סד"א מידי דהוה אהרוגי בית דין דבשבת לא קטלינן קא משמע לן דקטלינן, ופירש"י, ז"ל, קמ"ל דקטלינן משום פיקו"נ דהאיך, וכ"כ הרמ"ה.

והנה ביומא דפ"ה., מנין לפיקו"נ שדוחה את השבת, נענה ר' ישמעאל ואמר אם במחתרת ימצא הגנב, ומה זה שספק על ממון בא ספק על נפשות בא ושפ"ד מטמא את הארץ וכו' ניתן להצילו בנפשו, ק"ו לפיקו"נ שדוחה את השבת.

ובס' אור גדול סו"ס א' הק', דמה הוצרך ר' ישמעאל ללמוד מבא במחתרת בק"ו דאם פיקו"נ דוחה לאיסור רציחה כ"ש דהוא דוחה לאיסור שבת, הרי במחתרת גופי' נלמד דפיקו"נ דוחה שבת.

ואמנם באמת נראה, דודאי דלא דריש ר' ישמעאל להך קרא דאין לו דמים ללמד דקטלינן לי' אפי' בשבת, דל"ב קרא לזה, שהרי מהא דהותר להרוג הבא במחתרת בחול, משום פיקו"נ דבעה"ב, יש ללמוד דה"נ מותר להרגו בשבת, ול"ב קרא לכך, וע"כ שפיר ניחא דל"ה מצי ר' ישמעאל למילף מינה.[[1]](#footnote-2)

והנה לפ"ז נמצא, דהברייתא הכא דיליף מקרא דקטלינן לי' אפי' בשבת, פליגא על ר' ישמעאל, וס"ל דמהא דניתן להרוג את הבא במחתרת, אין ללמוד דפיקו"נ דוחה את השבת, וצ"ב שורש הפלוגתא בזה.

ב] עוד קשיא בזה, דלכאו' כ"ה דיליף ר' ישמעאל מהא דבא במחתרת ניתן להצילו בנפשו, דפיקו"נ דוחה את השבת, ה"נ יש ללמוד מהא דברודף אחר הערוה ניתן להצילו בנפשו, דהצלת האשה מפגמה דוחה שבת, כ"ה דהוא דוחה לאיסור רציחה, ובד' המל"מ פכ"ד משבת ה"ז והמג"א סימן ש"ו סקכ"ט מבו' דפשיטא להו דאי"ז דוחה שבת, ולא נסתפק המל"מ אלא ברודף אחר הערוה, די"ל דניתן להצילו בנפשו אפי' בשבת, אך פשיטא לי' דהצלת האשה מפגמה ל"ה כפיקו"נ דדוחה את השבת, עיי"ש, ועי' באור גדול שם שעמד בזה.[[2]](#footnote-3)

ג] עוד צ"ע בזה, במש"כ הרמב"ם בפ"ט מגניבה ה"ז דבא במחתרת רשות יש לכל להרגו, ומ' דליכא בזה מצוה, אלא הוי רשות בעלמא, וכן דקדק בדברי יחזקאל סימן כ"ג סק"י מל' התוס' לקמן דע"ג. ד"ה אף רוצח, אך בפסקי ריא"ז בפירקין ה"ב דין ג' כתב דהוי מצוה, וקשיא, שהרי מד' ר' ישמעאל דיליף מינה דפיקו"נ דוחה את השבת, מבו' להדיא דבבא במחתרת חשיב כפיקו"נ, וא"כ מ"ט ליכא מצוה להצילו.

ד] עוד צ"ע בזה, במש"כ בחי' הגר"ח פ"ט מרוצח, דעיקר ההצלה של הנרדף בנפשו של רודף, אינה משום דין פיקו"נ של כל התורה, אלא היא מהך גזה"כ של רודף, שנתחדש בזה דין הצלה בפנ"ע של נרדף מלבד דין פיקו"נ של כל התורה, עיי"ש, וקשיא, שהרי להדיא בד' ר' ישמעאל דהתירא דבא במחתרת דחשיב כרודף הוא משום פיקו"נ של כל התורה, ומזה הוא דיליף ר' ישמעאל דפיקו"נ דוחה שבת, וכבר עמד ע"ז בגליונות חזו"א שם.

**ב**

ה] והפשוט בזה, דהנה בסוגיא דיומא שם, אמר רבא לכולהו אית להו פירכא וכו', דר' ישמעאל דילמא כדרבא וכו' חזקה אין אדם מעמיד עצמו על ממונו וכו' והתורה אמרה הבא להרגך השכם להרגו, ואשכחן ודאי ספק מנלן, ופירש"י, ז"ל, ואי"ז ספק נפשות אלא ודאי נפשות, והתורה אמרה לו כאן אחרי שבא להרגך השכם והורגו, עכ"ל.

ונ' להדיא בד' רש"י, דהא דפריך רבא דאשכחן ודאי ספק מנלן, לאו היינו דאין ללמוד ממחתרת רק דפיקו"נ ודאי דוחה את השבת, ולא לספק פיקו"נ, וכדפריך רבא אח"כ דכולהו אשכחן ודאי ספק מנלן, אלא פריך רבא, דכיון דודאי בא על עסקי נפשות, הרי דמותר להרגו משום דהבא להרגך השכם להרגו, ואי"ז כלל היתר ודחי' על איסור רציחה, אלא דכלל ליכא בזה רציחה, דהותר דמו של הגנב משום דבא להרגו.

והיינו, דהאמנם לדעת ר' ישמעאל דס"ל דספק אם בא על ממון או על נפשות, הרי דלא מצינו להתיר בזה משום דהבא להרגך השכם להרגו, שהרי מספקא לן שמא לא בא להרגו ולא הותר דמו, ובע"כ דהא דהותר להרגו, הוא משום דספק פיקו"נ דבעה"ב דוחה לאיסור שפ"ד, והאמנם דבעלמא אין פיקו"נ דוחה לאיסור רציחה, אך זהו שנתחדש במחתרת דנדחית נפשו דהגנב מפני פיקו"נ דבעה"ב, משום דהגנב גרם לספק זה בחתירתו.[[3]](#footnote-4)

אך לפ"מ דדחי רבא דבמחתרת חזקה וכו' והוי ודאי שבא הגנב להרגו, הרי דל"ב בזה כלל להתירא דפיקו"נ, אלא מותר להרגו משום דהבא להרגך השכם והרגו, ואין ללמוד מזה דפיקו"נ דוחה את השבת.

ו] ולפ"ז ניחא הא דילפינן הכא מקרא דקטלינן לי' אפי' בשבת, ולא ילפינן לה בק"ו מהא דהותר איסור רציחה, דהך ברייתא ס"ל דבבא במחתרת חזקה וכו' והו"ל כרודף, ומכח זה הוא שהותר להרגו, וליכא איסור רציחה כלל, וע"כ לא מצינו כלל למילף מינה דפיקו"נ דוחה את השבת.

ז] וניחא נמי הא דלא מצינו למילף מהך ק"ו דר' ישמעאל, דהצלת האשה מפגמה דוחה את השבת, דהא דהרודף אחר הערוה ניתן להצילו בנפשו, הוא משום דהותר דמו של הרודף לצורך הצלתה, ולי"ב איסור רציחה כלל, וליכא למילף מינה דהצלתה דוחה לאיסורים אחרים.

ואף לדעת ר' ישמעאל דיליף דפיקו"נ דוחה את השבת מהא דבבא במחתרת הותר להרגו, היינו רק משום דס"ל דבבא במחתרת ספק שמא אינו בא כלל על נפשות ול"ה רודף כלל, וכל ההיתר בזה הוא משום דפיקו"נ דוחה לאיסור רציחה, ומזה הוא דיליף דה"נ פיקו"נ דוחה את השבת, אך ברודף אחר הערוה, דלא מצינו דניתן להצילו בנפשו אלא בשהוא רודף ודאי אחר הערוה, הרי דההיתר בזה הוא משום דהו"ל רודף והותר דמו ולי"ב איסור רציחה, ולא מצינו למילף מינה דהצלת האשה מפגמה דוחה את השבת.

ח] ולפ"ז ניחא גם ד' הרמב"ם דבבא במחתרת ליכא מצוה להרגו, אשר בפשוטו מבו' מזה דבבא במחתרת לא חשיב כפיקו"נ, וקשיא מד' ר' ישמעאל דיליף מינה דפיקו"נ דוחה את השבת, והרי דחשיב זה כפיקו"נ, ולפמש"נ ניחא, דרק לדעת ר' ישמעאל הוי התירא דבא במחתרת משום פיקו"נ, אך לדידן אין ההיתר בזה משום פיקו"נ, אלא הוא משום דהו"ל כרודף.

והאמנם דאכתי צ"ע, דמ"מ מד' ר' ישמעאל נלמד דבבא במחתרת חשיב זה כפיקו"נ, ובזה לא מצינו דלא קי"ל כר' ישמעאל, וי"ל דר' ישמעאל הוכרח לזה לטעמי', דמספק"ל שמא אינו בא על נפשות ול"ה כלל כרודף, ובע"כ דהתירא דבא במחתרת הוא משום פיקו"נ, אך לפ"מ דקי"ל דחזקה וכו' והו"ל רודף גמור, אין מקור דבבא במחתרת חשיב כפיקו"נ.

ט] ונ' פשוט בזה, דהנה בעיקר הא דס"ל להרמב"ם דהבא במחתרת ליכא מצוה להרגו, נראה פשוט דהוא משום דהשתא ליכא פיקו"נ כלל, ורק אם יעמוד בעה"ב על ממונו יהרגנו, וכיון דביד בעה"ב שלא להעמיד עצמו על ממונו ולא להסתכן, ע"כ אין מוטל על שאר בנ"א להצילו.

ולפ"ז פשוט, דכ"ז הוא לדידן דטעמא דמחתרת הוא משום דחזקה אין אדם מעמיד וכו', אך לדעת ר' ישמעאל דס"ל דאין הטעם משום דחזקה אין אדם מעמיד וכו', אלא משום דספק על נפשות בא, ומ' דמספק"ל שמא מעיקרא הוא בא להרגו לבעה"ב, ואף בלא הא דמעמיד עצמו על ממונו, ע"כ ודאי דיש בזה משום פיקו"נ, ורק לדידן דס"ל דהתירא דמחתרת הוא משום דחזקה אין אדם מעמיד וכו', ואין לנו מקור לומר דאיכא ספק שמא בתחילתו הוא בא על עסקי נפשות, הרי דמשום זה לא חשיב כפיקו"נ, כיון שבידו שלא להעמיד עצמו, וכמש"נ.

י] ולפ"ז ניחא גם ד' הגר"ח שכתב דעיקר ההצלה של הנרדף בנפשו של רודף, הוא דין הצלה בפנ"ע של נרדף, ואי"ז מדין פיקו"נ של כל התורה, ולא תיקשי מהא דיליף ר' ישמעאל מבא במחתרת דפיקו"נ דוחה שבת, והיינו דהאמנם לדעת ר' ישמעאל דבבא במחתרת מספק"ל אם בא על ממון או על נפשות, לא מצינו למיתי עלה משום דין ההצלה שנתחדש בנרדף, שהרי מספק"ל שמא אינו נרדף כלל, וכל שאינו נרדף, ליכא בי' כלל לדין הצלה זה שנתחדש בנדרף, ול"ש לומר בזה דספק נרדף דוחה לאיסור רציחה, שהרי להצד דאינו נרדף לא נתחדש בו עיקר דין הצלה זה, ודו"ק, בע"כ דהא דהתירה תורה את דמו, הוא משום דין פיקו"נ, ואף ספק פיקו"נ דוחה לאיסור רציחה, אך אה"נ לפ"מ דדחי רבא דבמחתרת הוי רודף ודאי, אין ההיתר בזה משום פיקו"נ, אלא משום דין ההצלה שנתחדש בנרדף, וז"ב.

ואמנם דבד' הגר"ח מבו', דגם דין זה שנתחדש בנרדף שמצילין נפשו בנפשו של רודף, הוי זה דין דחי' על איסור רציחה, וזהו שכתב שם דגם על דין זה עצמו שייך הא דאין דוחין נפש מפני נפש, עייש"ה, וזה דלא כמש"נ דהא דמצילין הנרדף בנפשו של רודף, אי"ז מדין דחי' כלל, אלא היינו שהותר נפשו של רודף לצורך הצלת הנרדף, ואין בזה איסור רציחה כלל, וצ"ע בזה.

**ג**

יא] והנה במנ"ח מ' רצ"ו כתב, ז"ל, ואני מסופק אם רשאים להרוג הרודף אחר ס' נפש, כגון אסופי שנמצא והוא מחצה על מחצה וכו', אם רשאים אנחנו להרוג הרודף אחריו להרגו, ונ"ל פשוט דמבואר ביומא דר' ישמעאל יליף דפ"נ דוחה שבת מבא במחתרת, מה זה שספק בא על ממון וס' נפשות וכו' ק"ו וכו', א"כ רואים אנו דאפי' ספק רודף מותר להורגו א"כ ה"נ, ואף דלמסקנא דחי לה דשאני מחתרת דחזקה כו' ואשכחן ודאי ספק מנלן, א"כ נראה דהתירה התורה להורגו דוקא בודאי ז"א דבאמת דלא מוכח מכאן ספק, אבל לפי המסקנא דשמואל יליף מוחי בהם דאף ספק פיקו"נ דוחה שבת, א"כ כיון דחזינן אף דשפ"ד אינו נדחה אף מפני ודאי פיקו"נ מ"מ ברודף דניתן להצילו מפני פיקו"נ חזינן דהתירה התורה שפ"ד מפני פיקו"נ היכי דהוי פושע כגון רודף, וא"כ רציחה כזו התירה התורה מפני פיקו"נ כמו שאר עבירות, וא"כ אפי' ספק פיקו"נ כיון דהוא פושע גילתה התורה דשפ"ד כי האי נדחה, א"כ שוב אין חילוק בין ודאי פיקו"נ או ספק פיקו"נ, ובהא לא פליג על ר' ישמעאל דלר' ישמעאל ספק פיקו"נ דוחה רציחה גבי רודף ה"ה לדידן וכו', עכ"ל, ועיי"ש בהמשך דבריו שכתב דאף ברוב גויים, כיון דמפקחין עליו את הגל דאין הולכין בפיקו"נ אחר הרוב, א"כ הרודף אחריו ניתן להצילו בנפשו.

אמנם הנה משמעות ד' רש"י בפסחים ד"ב:, שלא הותר להרוג את הבא במחתרת אלא כשהדבר ברור שהוא בא על עסקי נפשות, אך כל דמספקא לן אם הוא בא על עסקי נפשות, אסור להרגו, עיי"ש, ותיקשי מינה דמ"ט אין ספק פיקו"נ דוחה לאיסור רציחה דהבא במחתרת.

ולפמש"נ ניחא, דלפ"מ דדחי רבא אין התירא דמחתרת כלל משום פיקו"נ, אלא משום דליכא בזה כלל לאיסור רציחה, כיון שהותר דמו של הגנב, הרי דלא מצינו כלל דברודף נדחה איסור רציחה מפני פיקו"נ, וממילא דבספק רודף דמספקא לן שמא לא הותר דמו, יהא אסור להרגו.

יב] וי"ל עוד בזה, דאף אם נימא דהתירא דמחתרת הוא משום פיקו"נ, וגזה"כ הוא דהכא הותר אף איסור רציחה מפני פיקו"נ דהנרדף, הרי מ"מ כיון דהיתר זה הוא רק ברודף, הרי דכל דאינו אלא ספק רודף, י"ל דלהצד דאינו רודף לא הותר להרגו מפני פיקו"נ, דרק רציחה דרודף הותרה מפני פיקו"נ דהנרדף, אך להצד דאינו רודף, הו"ל ככל רציחה שאינה נדחית מפני פיקו"נ.

והיינו דהאמנם לדעת ר' ישמעאל דבמחתרת הוי ספק אם בא על ממון או על נפשות, הרי בע"כ נתחדש בזה, דכיון שהוא פשע בכך, נדחה איסור רציחה דילי' מפני פיקו"נ, אף להצד דאינו רודף, אך לפ"מ דדחי רבא דבמחתרת הוי כרודף ודאי, נמצא דאין מקור דבספק רודף נדחה איסור רציחה מפני פיקו"נ דהנרדף אף להצד דאינו רודף, וצ"ע בזה.

**ד**

יג]

?ל' הגמ' רודף הוא ומותר לכל אדם, והוא מת' היטב למש,נ דבאמת לדעת ר' ישמעאל לא הותר אלא לבעה"ב עצמו.

ילה"ע אם יש להוכיח מד' רש"י ומד' תוס' בריש פסחים בדין ספק רודף אם מותר להצילו.

ויש להוסיף, דכ"ז הוא בגונא דספק אם דעתו לרדוף, אך היכא דעושה מעשה רדיפה ודאי דיתכן דלא יזיק, ודאי מותר להרגו, וז"ל הגר"א סימן שפ"ח סקע"ד, מי שעוסק כו'. דג"כ רודף הוא ואף שאין מתכוין כמ"ש בההיא חמרא בב"ק שם ובסנה' ע"ב ב' איתביה כו' יצא ראשו כו' ואף שאינו רק גרמא כמו במסור שאף ע"י ממון קל כמו תיבנא ואף שאינו רק חששא כמו במסור וכן מחתרת וכיוצא ועסי' תכ"ה ס"א בהג"ה וס"ב, עכ"ל.

1. ולפ"ז נמצא, דלפמש"נ להלן דלדעת רבא אין התירא דמחתרת משום פיקו"נ, וע"כ בעינן להך קרא דאין לו דמים בין בחול ובין בשבת, הרי ממילא דמצינו למילף דפיקו"נ דוחה שבת מהך קרא דאין לו דמים, ואך דגם ע"ז איכא למיפרך כדפריך רבא התם, דאין ללמוד מזה אלא לודאי פיקו"נ ולא לספק פיקו"נ. [↑](#footnote-ref-2)
2. והנה אמנם בד' המנ"ח סוף מצוה רצ"ו מבו', דבאמת שאני דין רודף אחר חבירו להרגו מדין רודף אחר הערוה, דברודף להרוג הוי ההיתה מדין פיקו"נ, אך ברודף אחר הערוה אי"ז משום הצלה אלא גזה"כ הוא, עיי"ש מש"כ לחלק ביניהם בגונא דספק רודף, ולפ"ז ניחא, אך צ"ע המקור לחלק בזה, והרי ילפינן להו מחד קרא. [↑](#footnote-ref-3)
3. ויש להוסיף טעם בזה, שהרי עיקר הא דפיקו"נ אינו דוחה לאיסור רציחה, הוא משום דמאי חזית וכו', וזהו שנתחדש במחתרת דנפשו של בעה"ב עדיפא, וע"כ נדחה איסור רציחת הגנב מפני נפשו של בעה"ב, - ואף למש"כ בכס"מ פ"ה מיסוה"ת דאף בלא מאי חזית קבלה בידם שאין איסור רציחה נדחה, י"ל דבבא במחתרת גזה"כ הוא דאף איסור רציחה נדחה, וצ"ע, - וי"ל עוד, דבפשוטו גם לפ"ד הכס"מ הוי זה פלוגתא דר' יוחנן ור"ל בירושלמי, ובפשוטו הוי זה פלוגתא דתנאי בתוספתא דתרומות ספ"ז, וי"ל דר' ישמעאל ס"ל כהך מ"ד דהא דפיקו"נ אינו דוחה לאיסור רציחה הוא משום דמאי חזית וכו'. [↑](#footnote-ref-4)