18 בסוגיא דצלף ב - בדעת קמאי דהני דאין מברכין עליהן בפה_ע, הוא משום דלא חשיבי כלל כפרי העץ
קטגוריות: ש_ס / א ברכות / ברכות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / כיצד מברכין

אור ליום ג' י"ד אלול תשע"א

**א**

א] ברכות דל"ו., אמר ר"י אמר רב צלף של ערלה בחו"ל זורק את האביונות ואוכל את הקפריסין, למימרא דאביונות פירי וקפריסין לאו פירי, ורמינהו על מיני נצפה על העלים ועל התמרות אומר בפה"א ועל האביונות ועל הקפריסין אומר בפה"ע, הוא דאמר כר"ע דתנן ר"א אומר צלף מתעשר תמרות ואביונות וקפריסין ר"ע אומר אין מתעשר אלא אביונות בלבד מפני שהוא פרי.

והנה בסימן א' נתבאר בדעת הרא"ש והטור, דהא דאין מברכין על תמרות בפה"ע, וכן הא דלדעת ר"ע אין מברכין על קפריסין בפה"ע, אי"ז משום דלא חשיבי כפרי העץ כלל, אלא הוא משום דדינא הוא דאין מברכין בפה"ע אלא על עיקר הפרי דהעץ, - אמנם הנה מד' כמה מקמאי מבו' לא כן, וכמו שיתבאר, בעזה"י.

ב] דהנה כתב בה"ג בהל' ברכות פ"ו, ז"ל, ואית רבנן דאמרי סוכר וקניא דסוכר פרי האדמה, ולא משום דס"ל דקנה לאו עץ הוא, אלא הכי ס"ל דאע"ג דעץ הוא כיון דלאו פירא קא מפיק ולא פירי' קא אכלינן לא מתאמר בי' פרי העץ אלא פרי האדמה, מידי דהוה אשותא דפרחא, עכ"ל, והביאוהו הרמב"ן והמאירי בסוגיין.

ומבו' להדיא בד' הבה"ג, דהא דמברכין על התמרות דהיינו שותא דפרחא בפה"א, הוא משום דלא חשיבי כפרי כלל, וכל שאינו פרי אין מברכין עליו בפה"ע אלא בפה"א, וזהו שדימה לזה, דה"נ בסוכר וקניא דסוכר, דהוו מכלל העץ עצמו ולא חשיבי כפרי, אין מברכין עליהן בפה"ע אלא בפה"א,[[1]](#footnote-2) אך אם הא דאין מברכין על התמרות והקפריסין בפה"ע, הוא משום דאין מברכין בפה"ע אלא על עיקר הפרי, אין ללמוד מזה לסוכר, שהרי הסוכר הוי עיקר הפרי.

ובס' האשכול האמיתי הל' ברכת מיני מזונות ופירות הוסיף ע"ז, ז"ל, וכללא דמילתא כל שהוא פרי מברכין עלי' בפה"ע, וכל שאינו פרי אע"ג דמעץ קא נפיק, או מאן דאכל קליפין של העצים לא מברך אלא פה"א, וכדמפורש בראש פרק כיצד בענין צלף בקפרס ואביונות, עכ"ל, וכעי"ז כתב בס' האורה הל' פירות ומיני מזונות, ומבו' להדיא דגם הא דלדעת ר"ע אין מברכין על קפריסין בפה"ע, הוא משום דלא חשיבי כפרי כלל, וכל שאינו פרי אין מברכין עליו בפה"ע אלא בפה"א.

ג] עוד הביאו בזה מד' השאילתות שאילתא ק', ז"ל, ברם צריך לומר מימר אמור רבנן פירא דפרחא מיחייב בערלה וכו', שותא וודאי לאו פירא הוא ולא מיחייב בערלה אפילו למאן דמחייב לי' במעשר וברכה משום דירק הוא פרי האדמה, פרי העץ לא מיקרי, עכ"ל, ולהדיא דהא דמברכין על התמרות בפה"א, הוא משום דלא חשיב כלל כפרי העץ, אלא כפרי האדמה, וע"כ פשיטא לי' דאינו חייב בערלה.

ד] עוד מצינו כן בד' הרמב"ן בסוגיין שכתב, ז"ל, ופירושו לר"א מתעשר תמרות כירק ומתעשר באביונות וקפרס כאילן, [דר"א כב"ש] דעבדי צלף ספק ירק, ור"א עביד לי' אילן ועביד לי' ירק לענין מעשר משום דדמי לירק ונטעי לי' נמי אדעתא דתמרות, כענין שהזכירו באתרוג במס' ר"ה דתניא יש בו דרכים שוה לאילן ושוה לירק כו', וצלף נמי מתעשר כירק וכאילן, ור"ע בתרתי פליג, דעביד לי' אילן גמור ולא נהיג בי' מעשר ירק כלל, ופליג נמי בקפרס, דר"א עביד לי' פירא ור"ע לא עביד לי' פירא, עכ"ל.

והנה מה שהוצרך הרמב"ן לחדש כן, דר"א ס"ל דצלף הוי גם כירק, וע"כ הוא דס"ל דהתמרות חייבין במעשר, נ' דהוא משום דס"ל דכיון שאין מברכין עליו בפה"ע, והרי דאין תורת פרי העץ עליו, הי' בדין דגם לא יהא חייב במעשר, וביותר ניחא למש"כ הרמב"ן בע"ב דהוי כגופו של אילן, וכל הא דהוא חייב במעשר, הוא משום דצלף הוי גם כירק, וע"כ התמרות שאין תורת פרי העץ עליהן, יש עליהן תורת ירק, וה"ה חייבין במעשר,[[2]](#footnote-3) וביסוד ד' הרמב"ן, דכל הגדל באילן ואינו חשוב כפרי העץ אינו חייב במעשר, עמש"נ בסימן ג' ענף א'.

ומבו' להדיא לפ"ז בדעת הרמב"ן, דהא דאין מברכין על תמרות בפה"ע, הוא משום דלא חשיבי כלל כפירי, דאי נימא כדעת הרא"ש והטור דהוא דין מסוים בברכת בפה"ע שאין מברכין אותה אלא על עיקר הפרי, א"כ הרי שפיר י"ל דאף דאין מברכין עליהן בפה"ע, מ"מ הן חייבין במעשר מדין אילן, וכאשר כ"ה מבו' בד' הטור שכתב דהן חייבין בערלה, והרי דחשיבי כפרי העץ, וכמש"נ בסימן א' סקי"ב י"ג, וז"ב.

והדברים מפורשים כן בד' הרמב"ן להלן בסוגיא דפלפלין, ז"ל, ומפני זה עשו אותן הגאונים כתמרות של צלף ושל אתרוג לברך עליהן פה"א "דכגופו של אילן הם", עכ"ל, והרי להדיא דהא דמברכין על תמרות בפה"א, הוא משום דלא חשיבי כלל כפרי, וע"כ מדמי להו פלפלין דהוו כגופו של אילן ולאו פרי נינהו, וזה כד' הבה"ג ודעימי' שדימו דין קני הסוכר דאין מברכין עליהן בפה"ע משום דהוו מגוף העץ, לדינא דקפריסין דאין מברכין עליהן בפה"ע, וכמש"נ.

וכ"ה מבו' גם בהמש"ד הרמב"ן בדין קפריסין, ז"ל, ודבר ברור דלאו פרי העץ הוא ולא נהיג בי' ערלה דהו"ל כירק ולא מברכין עלי' בפה"ע, עכ"ל, והרי דהא דמדמינן דכ"ה דקפריסין אין אסורין בערלה ה"נ אין מברכין עליהן בפה"ע, הוא משום דהא דאין אסורין בערלה הוא משום דלא חשיבי כפרי העץ, ומה"ט נמי אין מברכין עליהן בפה"ע, וזה דלא כמש"נ לדעת הרא"ש והטור, דלעולם י"ל דחשיבי כפרי העץ לענין ברכה, ומ"מ אין מברכין עליהן בפה"ע משום דאין מברכין בפה"ע אלא על עיקר הפרי.

ה] ומצינו כן גם בל' הרשב"א בסוגיין, ז"ל, ולר"ע לא מברך אקפריסין בפה"ע אלא על מה שהוא עיקר הפרי, וכיון דלדידי' אין מתעשר אלא אביונות ש"מ דלא חשיב לי' פרי העץ והלכך אפי' לענין ברכה כן, עכ"ל.

ומבו' בד' הרשב"א, דהא דלר"ע אין מברכין על הקפריסין בפה"ע, הוא משום דלא חשיבי כפרי העץ, דומיא דהא דאינם חייבין במעשר,[[3]](#footnote-4) ואזיל לטעמי' שנקט להדיא בדבריו, דשוה דין ברכה לדין מעשר וערלה, וכל דלא חשיב כפרי העץ לענין מעשר אף לא חשיב כפרי העץ לענין ברכה, וזה מתאים גם עם מש"נ בסימן א' סק"ו בדעתו, דהא דאין מברכין על בוסר בפה"ע, הוא משום דלא חשיב כלל כפרי העץ, דומיא דהא דאינו חייב בערלה, עיי"ש.

וכ"ה גם בל' המאירי בסוגיין, ז"ל, מברך עליהם בפה"א אבל לא בפה"ע, שאין מברכין בפה"ע אלא על מה שהוא בכלל פרי גמור, עכ"ל, וכ"ה בהמשך דבריו, ז"ל, ומאחר שאין בו משום ערלה אי"ז בכלל פרי ואין מברכין עליו בפה"א, עכ"ל, ומה"ט נקט המאירי דתמרות לכו"ע פטורות מן הערלה, (וכמש"נ בסימן א' סקי"ב), דמדאין מברכין עליהן בפה"ע, בע"כ דלא חשיבי כפרי, וכמש"נ.

ובאמת דכ"ה גם משמעות ל' הרמב"ם פ"ח מברכות ה"ו, ז"ל, קפרס של צלף מברך עליו בפה"א מפני שאינו פרי, עכ"ל, ומ' דרק משום שאינו פרי כלל הוא דמברכין עליו בפה"א.

ו] ומד' כל הני קמאי מבו' דלא ס"ל כלל דאיכא דין מסוים בברכת בפה"ע, שאין מברכין אותה אלא על עיקר הפרי, אלא כל דחשיב כפרי העץ מברכין עליו בפה"ע, דאי נימא דאיכא דין בפנ"ע דאין מברכין בפה"ע אלא על עיקר הפרי, א"כ אין ללמוד מהא דאין מברכין על קפריסין ועל תמרות בפה"ע, דלא חשיבי כלל כפרי העץ, וכמש"נ.

**ב**

ז] והנה אמנם קשיא לפ"ז, במה שנקט הרשב"א בסוגיין כדעת הבה"ג דמברכין על שקדים המרים בפה"ע, וקשיא דהרי כיון דלא חשיבי כפרי לענין מעשר, בדין דלא יהיו חשובין כפרי לענין ברכה, וכמו שעמד ע"ז הרא"ש בסימן ג', - ומש"כ הרא"ש דהוא משום דחלוק דין פרי לענין ברכה מדין פרי לענין מעשר, אינו מתישב לדעת הרשב"א דס"ל דדמי דין פרי לענין ברכה לדין פרי לענין מעשר, וגם הרי ד' הרא"ש מתישבים רק לטעמי' דס"ל דאיכא דין בפנ"ע לענין ברכה דאין מברכין בפה"ע אלא על עיקר הפרי, והרשב"א הרי לא ס"ל כן, וכנ"ל.

ח] אך נ' פשוט בזה, דהנה הרי בד' הרשב"א בסוגיין מבו' דכל דהגיע לכלל פרי לענין ערלה, מברכין עליו בפה"ע, אף שעדיין לא הגיע לעונת המעשרות, - ולפ"ז הרי י"ל דאף דשקדים המרים אינם חייבין במעשר, משום דלאו גמר פירא, היינו רק דלא חשיב זה כעונת המעשרות, אך ה"ה חשובין כפרי לענין ערלה, וע"כ ה"נ מברכין עליהן בפה"ע.

ט] ובאמת עי' בנשמת אדם כלל נ"א סק"ה שעמד כן ע"ד הרא"ש, דמה מייתי מהא דשקדים המרים אינם חייבין במעשר, הרי ודאי דהן אסורין בערלה, דלא גרע מכל אילנות דמשיוציאו, והראוני כן בד' הרמב"ם בפיהמ"ש פ"ק דחולין, דמשמע דדינא דשקדים הקטנים הוא משום שלא הגיעו לעונת המעשרות, (אך הרמב"ם שם איירי בשקדים המתוקים, ובזה י"ל דכו"ע מודו, ודו"ק), וא"כ ה"נ מברכין עליהן בפה"ע, עיי"ש מש"כ בזה, ועי' גם בחזו"א סימן ל"ג סק"ג שעמד ע"ז, ועי' גם בדה"ח בקו"א להל' ברכות שעמד בכעי"ז, ובעוללות אפרים סו"ס ז' נראה דמפרש דזהו גופא טעמא דמש"כ הרא"ש דל"ד ברכה למעשר, עיי"ש, וצ"ע.

י] ונראה בדעת הרא"ש, דס"ל דשקדים המרים פטורין גם מערלה, וכאשר כן ראיתי לדקדק ממש"כ בקושייתו דסוגיא דמשעתין מדמי אהדדי מעשר וערלה וברכה, עכ"ל, ואם אכן שקדים המרים חייבין בערלה, א"כ מה הביא להא דמדמינן ערלה לברכה.

ובטעמא דמילתא נראה, דכל הא דכל האילנות משיוציאו, הוא רק משום דבסופן יהא עליהן תורת פרי, וע"כ אף דהשתא עדיין לא נגמרו, מ"מ כיון דהוי תחילת הפרי חשבינן להו כפרי לענין ערלה, אך שקדים המרים למ"ד דפטורין מן המעשר ולא חשיבי כגמר פירא, נמצא שלעולם לא יגמר הפרי, וע"כ לא חשיבי בתחילתן כפרי לענין ערלה, ועי' פנים מאירות ח"א סימן ס"ה, דמיני פירות שאינם נגמרין להתבשל על האילן, לא חשיבי כפרי כלל, ולי"ב לדינא דכל הפירות משיוציאו, עיי"ש.

יא] ויש להוכיח כן, דהנה התוס' ביומא דפ"א: ותוס' הרא"ש עירובין דכ"ח: הוכיחו דפלפלין חייבין במעשר מהא דהן חייבין בערלה, ועמדו מכח זה על כללא דכל החייב במעשר מטמא טומאת אוכלין, - וצ"ע שהרי חזינן דכל הפירות משיוציאו חייבין בערלה ואינם חייבין במעשר, והרי דלענין מעשר בעינן אוכל טפי, - וביותר קשיא, שהרי פליגי תנאי אם כל הפירות משיוציאו מטמאין טומאת אוכלין, ואפ"ה הן חייבין בערלה, והרי דלענין ערלה ל"ב אוכל המטמא טומאת אוכלין, וא"כ הרי י"ל דאדרבה אף דפלפלין חייבין בערלה, מ"מ כיון דלאו אוכל נינהו וכדחזינן דאין מטמאין טומאת אוכלין אין חייבין במעשר, וכבר עמד בזה הדה"ח שם, עיי"ש.

ונ' דמזה ראי' ברורה למש"נ, דלעולם שוה דין ערלה לדין מעשר, וכל דלא חשיב כפרי לענין ערלה גם לא חשיב כפרי לענין מעשר, ואך דנתחדש בערלה דהפרי נאסר בתחילתו, אך בפרי גמור אין מקום לחלק ביניהם, וז"ב.

1. שוב העירוני, דשמא אין כוונת הבה"ג להביא מתמרות, דכ"ה דבתמרות אין מברך בפה"ע ה"נ בסוכר אינו מברך בפה"ע, אלא כונתו להביא מתמרות להא דמברכין בהן בפה"א, וה"נ בסוכר, והיינו דס"ד דכיון דעל העץ עצמו אין מברכין בפה"ע, יברכו ע"ז שהכל, דל"ש ברכת בפה"א רק על הגדל בארץ, וזהו שהביא מתמרות דמברכין עליהן בפה"א, וכן מ' קצת מד' הביאוה"ל סו"ס ר"ב, אך בל' בה"ג מ' טפי דמייתי מתמרות להא דאין מברך בפה"ע, וכ"ה להדיא ברשב"ץ בסוגיין, וכ"נ במאירי. [↑](#footnote-ref-2)
2. ומה"ט נקט הרמב"ן, דר"ע פליג בתרתי על ר"א, והיינו דמלבד מה דפליג עלי' וס"ל דאף קפריסין לא חשיבי כפירי, צ"ל דפליג עלי' נמי וס"ל דצלף אין דינו כירק כלל, דאל"כ הרי הגם דקפריסין לא חשיבי כפירי, מ"מ הי' בדין לחשבם כירק, וגם בתמרות הי' לנו לחייבם במעשר מדין ירק, ובע"כ דר"ע פליג וס"ל דצלף אין עליו תורת ירק כלל.

   ולפ"ז נמצא, דפלוגתת ר"ע ור"א בתמרות אם הן חייבין במעשר, אי"ז פלוגתא בדין תמרות אם חשיבי כפרי לענין מעשר או לא חשיבי, דכו"ע מודו דתמרות לא חשיבי כפרי לענין מעשר, ואך דר"א דס"ל דצלף דינו גם כירק, וע"כ ס"ל דחשיבי התמרות כירק, ור"ע דס"ל דצלף אין דינו כלל כירק, ע"כ ממילא דתמרות דלא חשיבי כפירי, אינן חייבין במעשר כלל. [↑](#footnote-ref-3)
3. ומש"כ הרשב"א בתחילת דבריו דאין מברכין אקפריסין בפה"ע אלא על מה שהוא "עיקר הפרי", אין כונתו דהוא דין מסוים בברכות דאין מברכין בפה"ע אלא על עיקר הפרי, אלא כונתו דהא דאין עליו תורת פרי, הוא משום שאינו עיקר הפרי דעץ זה, ועי' בד' הרשב"א ח"ז סימן שנ"ז דמבו' בדבריו דגם בערלה אין אסור אלא עיקר הפרי, והיינו ודאי משום דמה שאינו עיקר הפרי, אין עליו תורת פרי.

   ומה"ט נראה, דכל הא דקפריסין ותמרות לא חשיבי כפרי לענין ערלה, הוא רק בצלף המוציא אביונות, והקפריסין והתמרות אינם עיקר הפרי דעץ זה, וע"כ לא חשיבי כהפרי דעץ זה אלא כעץ בעלמא, אך באילן שאין לו פירות אחרים, אף אם פירותיו ראויים בדרגת קפריסין ותמרות, נראה דיהא עליהן תורת פרי, וזה ע"ד מש"א בנדה ד"ח: דבאילן שאינו עושה פירות אפי' רבנן מודו דקטפו זהו פריו. [↑](#footnote-ref-4)