כלים פ_י מ_ג
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_ק

**כלים פ"י מ"ג**

א] **מגופת החבית המחולחלת ואינה נשמטת ר"י אומר מצלת וחכ"א אינה מצלת,** הר"ש והרא"ש פירשו דהיינו שהמגופה מתנדנדת ואינה מהודקת יפה אבל אינה יוצאה, ור"י חשיב לה צ"פ כיון שאינה יוצאה, ורבנן ס"ל דכיון שהיא מתנדנדת ל"ה צ"פ, ובטעמא דר' יהודה דחשיב כצ"פ, צ"ל דל"ד להא דתנן לעיל מ"ב דאין מקיפין בבעץ ובעופרת מפני שהוא צמיד ואינו פתיל, דהתם כיון שאינו מתמרח הוא עתיד ליפרד מן הכלי, וכמו שפירש הרא"ש שם, אך הכא הרי איירי בגוונא דאף שהיא מתנדנדת מ"מ אינה נשמטת, והרש"ש פירש דאיירי בכעין הברגה, ועי' חזו"א סימן י"ג סק"א וסק"ב שפירש כמה גווני בזה, וע"כ ס"ל לר' יהודה דהיא מצלת, ועי' היטב בפי' מהר"ם שהבאנו להלן אות ד', מה שיש ללמוד מדבריו בטעמא דר' יהודה ודרבנן הכא.

ב] והרמב"ם פכ"ב מכלים ה"ט כתב, ז"ל, מגופת החבית שנתחלחלה אע"פ שאינה נשמטת אינה מצלת שהרי נתרעע הצמיד, עכ"ל, ומשמעות דבריו, דהא דס"ל לר' יהודה דהיא מצלת, אף דל"ה צמיד מעליא, הוא משום שמתחילה מירח המגופה כראוי, וכבר חל עלי' תורת צ"פ, וע"כ אף שנתרעע הצמיד, אכתי היא מצלת, ובכס"מ שם נקט דגם לדעת הרמב"ם איירי במגופה שפי החבית נכנס לתוכה ואינה נשמטת מאלי' וכפי' הראב"ד, ורק בכה"ג הוא דמצלת אף שנתרעע הצמיד, ובזה יישב מה שהשיג הראב"ד דהול"ל מירוח שנתחלחל, ובתוי"ט עמד על דבריו, דלהרמב"ם וסייעתו לא איירי בכה"ג.?יש להוסיף ד' הרמב"ם בפיהמ"ש מהדו"ק לקמן מ"ז, ז"ל, אם היתה סמיכתה גם על התנור הישן, עד שאם ינטל תנור ישן תיפול הסרידה, הרי אין אותה הסרידה מונחת הנחה יציבה, ואין הצ"פ מועיל בה, ולפיכך הכל טמא, כלומר החדש והישן וכל מה שתוכן, לפי שנעשית אותה הסרידה כעין מגופת החבית המחולחלת ואינה נשמטת שאמרנו שאינה מצלת מפני שאין יציבותה שלימה, עכ"ל, ומבו' דאין הגריעותא הכא במה שיש נקבים, אלא שאין יציבותה שלימה, וזה דבר חדש?.

ג] הראב"ד שם פירש, דאיירי במגופה חלולה ופי החבית נכנס בה והיא מהודקת שאינה נשמטת מאיליה, וס"ל לר' יהודה שהיא מצלת בלא מירוח, ובחי' הגר"א תמה ע"ז דמ"ש מפקקה בזמורה, ועוד דלא עדיף מבעץ ועופרת שהוא פתיל ואינו צמיד, ועי' חזו"א סימן י"ג סק"א מש"כ לפרש בטעם הא דל"ד לכל סתימה דל"מ בלא מירוח, (ולדעת התוס' שהבאנו לעיל מ"ב אות ב' דכל הא דבעי' מירוח הוא משום דבלא זה משתיירים נקבים קטנים, ניחא בפשוטו ד' הראב"ד, אך לפ"ז צע"ק בטעמא דרבנן), ובטעמא דרבנן דאינה מצלת, פירש הראב"ד דהוא משום שדרך תשמישה הוא זה, וכנראה היינו, דעיקר דינא דצ"פ הוא דמהני לבטל את הפתח, עמש"נ להלן אות ו' להוכיח כן, וכל שדרך תשמישה הוא, ל"מ לבטל את הפתח, ועי' עוד בראב"ד פכ"א ה"ג בדין משפך שכפאו, ועמש"נ בזה להלן מ"ד אות ט"ו?.

ד] בפי' מהר"ם אהלות רפ"ט פירש למתניתין דהתם דאיירי בכוורת שהנקבים שלה פקוקים בקש ואותו הפקק אינו תקוע בחוזק ולא מיהדק אלא רפוי, ועמד ע"ז דלכאו' אתיא כר' יהודה דהכא דס"ל דמגופת החבית המחולחלת מצלת, וכתב לישב בתרי גווני, חדא, דע"כ לא קאמרי רבנן הכא דאינה מצלת, אלא בחבית של חרס שכולה בבית ואין לה פתח אלא דרך המגופה, הלכך לא חשיבא סתימה מלהיות טומאה קודמת לפתחה כיון דמחולחלת היא ול"ה סתימה מעלייתא, אבל הכא מודו דאין טומאה נכנסת דרך הנקבים הסתומים ומחולחלין כיון דיש לכוורת פתח אחר שהוא עיקר, ונ' כונתו, דעיקר דינא דצ"פ הוא לבטל לעיקר הפתח, וכמש"נ להלן אות ו', וע"כ הגם דמגופה המחולחלת ל"מ לבטל לפתח הכלי, מ"מ כל שיש לכלי פתח אחר שהוא עיקר, מהני סתימה זו לבטל לתורת פתח שעל הנקבים, א"נ, דשאני חרס שיש בו גומות ואין פי המגופה חלק כמו כוורת שהיא כלי עץ והנקבים שלה חלקים ונסתמין יפה בפקיקת הקש, הלכך אפי' רבנן מודו התם דמצלת כאילו היא מוקפת צ"פ, עכ"ד.

ה] **הי' בית אצבע שלה שוקע בתוכה השרץ בתוכה החבית טמאה וכו',** בפי' הר"ש מכת"י פירש דהא דלא חשיב המקום שבתוך הבית אצבע כתוך תוכו, הוא משום דמגופת החבית כחבית דמיא, א"נ משום דאינה יוצאה הויא כחבית טפי, והרע"ב כתב דטעמא דמתניתין הוא משום דמגופת החבית כחבית דמיא, ובתוי"ט תמה ע"ז דהרי לא מטמאינן הכא אלא בשוקע לאויר החבית, אך כבר כתבו המי"ט והמשנ"א דל"מ הא דמגופת החבית כחבית דמיא, אלא דמה"ט לא חשיב כתוך תוכו, וזה כמבו' בד' הר"ש.

ובמאורות הגר"א כתב בזה, דהוא משום דאין מציל מיד כ"ח אלא כלים, ובחי' הגר"א כתב דהוא כעין סרידה דתנן לעיל פ"ח מ"ג דאינה מצלת, ואם נבא להשוותם יחד, וכ"ה באלי' רבה דמגופה לאו כלי היא ול"ה תוך תוכו דומיא דסרידה, נ' דמפרש כפי' הרמב"ם שם דהא דסרידה אינה מצלת הוא משום שאינה כלי, ואף מגופת החבית לא חשיבא ככלי להציל, או דאיירי הכא במירוח טיט בעלמא כמו שפירש הרמב"ם, דל"ה כלי כלל, אך יתכן דב' דרכים הם, אם הא דמגופה אינה מצלת הוא משום דלא חשיבא כלי כלל, או דהגם דחשיבא כלי, מ"מ כיון שאין תוכה עשוי לקבלה, אינו מציל בתוך תוכו, ודמי לסרידה דאינה מצלת משום שאין לה תוך, וכמו שפירש הר"ש שם.

ו] הרמב"ם פירש לבבא זו, שפנה לדין אחר ואמר שאם הי' המקום שמכניסין בו את האצבע בטיט אשר ע"פ החבית וכו', ומבו' דהך בבא לא שייכא כלל לרישא, ולא איירי כלל במגופת החבית, אלא איירי בטיט שע"פ החבית.

אך הר"ש פירשה דאיירי במגופת החבית שעשוי כמין כובע ושולי' חדים ובית אצבע נכנס בתוך החבית "ומחולחלת", ומ' דאם אינה מחולחלת דחשיבא כצ"פ, לא חשיב תוכה כתוך החבית, ונתחדש בזה דמהני סתימת צ"פ לבטל תורת תוך החבית, מן המקום שמעל הסתימה, ויש ללמוד מזה, דהא דמהני צ"פ להציל, אי"ז בתורת מחיצה בעלמא על פתח החבית, אלא היינו דהצ"פ מהני לבטל לעיקר הפתח, ומה"ט לא חשיב צ"פ אלא כשהוא מדובק היטב לכלי, עמש"נ לעיל מ"ב אות ב', ועי' עוד בפי' מהר"ם אהלות פי"ב מ"ב שכתב דנתון ע"ג כלי המוקף צ"פ שאין לו פתח ואין ראוי להשתמש בו כך, הוי כנתון ע"ג אבנים דחוצץ, ועי' ראב"ן סימן נ"ו שכתב בשם ר"ח, דכ"ח שנגעה טומאה בגבו נטמא גבו, אך אם הוא מוקף צ"פ, אינו נטמא מגבו, כיון שאין לו תוך, ויתכן דמה"ט דעת רש"י בשבת דפ"ד: דכלי המוקף צ"פ חשיב דלא בא לכלל מגע ואינו נטמא בהיסט,(?ועי' ספה"י סימן קס"ז שהשיג מה"ט ע"ד רש"י, ז"ל, והכא בכלי פתוח שכפאו על פיו עסקינן ומירחו סביבותיו בזפת או בדבילה שמינה או בבצק שנילוש במי פירות או בכל דבר המתמרח. כדתנן במסכת אהלות במה מקיפין בסיד בגופסית וכו'. דהכא ודאי ניצל באהל המת וטמא בהסט הזב. דהא כיון (שהיסטו) [שהסיטו] הוה ליה כאלו נגע בתוכו דמה לי הסיטו ופיו למעלה ומה לי הסיטו ופיו למטה דמפני (שמריח) [שמירח] סביבותיה בזפת או בבצק לא ביטל פתחו דהך הקפה אינה אלא לפי שעה עד שתעבור הטומאה ולא תיכנס הטומאה דרך האויר. והילכך חשיב ליה (כלא) בא לכלל מגע שהרי יכול להופכו ליגע בתוכו דאין זה מחוסר מעשה. אבל פכין קטנים (פתח דהיינו מעשה) פתח שאין דעתו להרחיב, עכ"ל), ועמש"נ עוד בזה לעיל אות ג' ואות ד', וע"כ מהני הצ"פ לבטל תורת תוך החבית מן המקום שמעל הסתימה.?ועמש"נ להלן מ"ד אות י' דמה"ט הוא דל"מ צ"פ על גביו?.ועמש"נ עוד ביסוד זה להלן מ"ז אות ט'.

ז] ובחזו"א סימן י"ג סק"ג עמד ע"ד הר"ש, דמ"ש מהא דתניא בתוספתא שהביא הר"ש לקמן מ"ו, דקבותין של מורייס וכו' ושפתותיהן נראין וכו' אינם מצילין, ועד"ז ילה"ע מדינא דב' לפסין וכו' להלן מ"ד?, וכתב לחלק דהכא דרך המגופה בכך, וע"כ כל דחשיב צ"פ, בטל לה תוך החבית מן המגופה ולחוץ להפקיע את המקום שמעל הסתימה מכלל תוך החבית, עכ"ד, ויש מקום לדון עוד, דהא דל"מ צ"פ היכא דשפתותיהן נראין, הוא רק בגוונא שדפנות הכלי גלויות מעל הצ"פ, דבכה"ג חשיב המקום שמעל הצ"פ כתוך החבית, כיון שהוא בתוך דפנות החבית, אך משא"כ הכא שאין המגופה שוקעת בחבית אלא באמצעה, שפיר מהני הצ"פ לבטל תורת תוך ממקום זה, כיון שאינו כלל תוך דפנות החבית.?ועמש"נ עוד בענין זה להלן מ"ה ומ"ו?.ושם מ"ו אות ? נתבאר שלכאו' הדברים מפורשים כן בד' הר"ש שם שפירשה דהוא בששוקע הטיט מלא כל הריוח של כלי, ואינו מציל משום שנתגלתה השפה, והיינו משום דאם אינו שוקע כנגד כל הדפנות, לא חשיב מקום זה מכלל התוך, ונתחדש לפ"ז דלא סגי במה ששוקע במקום דופן אחת, דכה"ג אכתי לא חשיב כתוך הכלי, כיון שאינו תוך כל הדפנות, ודו"ק