שיעור א
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / בשר בחלב / שיעורי בשר בחלב ליל שישי

# שיעורי הלכה

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

##### הלכות

##### **בשר בחלב**

##### שיעור א'

**פתיחה להלכות בשר בחלב**

**מקור האיסור**

**השו"ע** (פ"ז א') פתח ז"ל כתוב בתורה לא תבשל גדי בחלב אמו ג' פעמים, לאיסור בישול, אכילה והנאה, והוציא אכילה בלשון בישול שאינו אסור מה"ת אלא בדרך בישול, ומדרבנן אסור בכל ענין עכ"ל, וזו היא דרשת ר' ישמעאל (וכן הובא ברש"י בחומש, ברמב"ם בסה"מ, בחינוך, ברשב"א ובטור).

**מאידך** הרמב"ם (פ"ט ממ"א א' ב') הביא דרשה אחרת, דלא אמר קרא אלא בישול, ומק"ו נאסר אכילה, וכן לא הזכיר מקור לאיסור הנאה, ושיטתו (שם) שאינו לוקה בהנאה אף דאסור מה"ת, אלא באכילה לוקה, והרמב"ן פליג וס"ל דלוקה אף בהנאה, ונראה דלפי הרמב"ם מובן מש"כ הרמ"א (סע"א) דבבישול בב"ח האסור מדרבנן שרי בהנאה, והיינו דהקילו בו יותר לפי שאינו לוקה, ולשאר הראשונים י"ל דסגי להו לרבנן לגזור באכילה.

**והחינוך** (מצוה צ"ב) ס"ל דעיקר האיסור הוא בבישול, שלא נחבר בב"ח, ואכילה נאסרה רק כהרחקה שלא יבשלו, ולסברתו מובן (פסחים כד.) למה שונה בב"ח משאר איסורין דאף שלא כדרך אכילה לוקים עליו, וע"כ הטעם דאין סיבת איסורו מצד האכילה אלא כדי שלא יבשל, ולכן בכל גוונא שרי.

**דין בישול באינו בן יומו**

**באיסור** בישול שונה בב"ח משאר איסורים דלא מצינו שנאסרו אלא באכילה והנאה, ונחלקו הפוסקים אם מותר לומר לעכו"ם שיבשל, המשנ"ב (ש"ז כ"א בבה"ל) נקט לאסור, והטעם דדבר שאסור לעשותו אסור לומר לעכו"ם לעשות, ואפי' ליתן לו בשר ולומר שיבשל בכלי חלבי של עכו"ם ג"כ אסור, מיהו משמע דה"מ בכלי בן יומו, אבל בכלי שאינו בן יומו מותר, וצ"ב מ"ט לחלק בבן יומו הא בשאר איסורים גזרו שאינו בן יומו אטו בן יומו.

**והנה** ביד אברהם (לק' סעי' ו') וכן בחמודי דניאל (מובא בפ"ת סק"ח) נקט דלא גזרו אינו בן יומו אטו בן יומו אלא באיסורי אכילה ולא בבישול, ונ"מ דשרי לישראל לבשל לעכו"ם בכלי שאינו בן יומו, וכן משמע ברע"א (שם), ולדברהם אתי שפיר הא דמיקל המשנ"ב לומר לעכו"ם לבשל.

**מיהו** היד יהודה (בהשמטות צ"ט סקכ"ז) פליג וס"ל דגזרו באינו בן יומו אף בבישול, ואע"פ דפסק השו"ע דבאיסור מדרבנן מותר בבישול והנאה, כגון עוף בחלב (דלא כיש דאסרו משום מראית העין), וא"כ אף באינו בן יומו דאסור מדרבנן נתיר לבשל, תי' דה"מ דשרי בגזירה משום בב"ח, משא"כ אינו בן יומו דגזרו באכילה בכל התורה אף בבישול בב"ח גזרו, וכבר נחלקו טובא האחרונים אי שונה איסור אינו בן יומו דאכילה מאסור דבישול, מיהו המשנ"ב (הנ"ל) נקט להקל בזה.

**ובספר** בדי השולחן נקט דאף למשנ"ב אפשר דאסור לבשל באינו בן יומו, ומה דמיקל הוא דוקא לומר לעכו"ם, משום דלא החמירו אמירה לעכו"ם באיסור דרבנן, וק' דבש"ך (ש"צ סק"ד) מפורש דאסרו אמירה לעכו"ם אף בדרבנן (אף דגליון מהרש"א (סי' רצ"ד) תלאו במח' ט"ז וש"ך, נראה דהט"ז איירי בד"א), (ובשבת ודאי דאסור אמירה לעכו"ם אף בדרבנן), ולכך נראה דשי' המשנ"ב כיד אברהם דאין איסור בישול באינו בן יומו (וכן פשטות הרמ"א בסעי' ו'), וה"נ בדיעבד שרי אף ליד יהודה דהא נותן טעם לפגם ואין נהנה.

**דין צליה וטיגון**

**כתב** שו"ע דאין נאסר מה"ת בב"ח אלא בבישול, וכתב הש"ך (סק"א) דבא למעט כבוש ומליחה, דמדאוריי' אף בנכבש כ"ד שעות או נמלח שרי באכילה (ומדרבנן אסור), אף דבשאר איסורים אסור מה"ת.

**והאחרונים** דנו מה דין צליה וטיגון בב"ח, ונ"מ כנ"ל דבאיסור מדרבנן שרי בהנאה, החוו"ד (סק"א) ס"ל דשניהם מדרבנן, הפרי חדש (סק"ב) ס"ל דשניהם דאוריי', והפרי מגדים (מ"ז סק"א) ס"ל דצליה מדאוריי' וטיגון מדרבנן, דברש"י (סנהדרין ד:) משמע דטיגון אינו כבישול.

**והקשה** עליו היד יהודה מ"ט לחלק בין צליה לטיגון, ואדרבא הא טיגון דמי טפי לבישול, וכן דייק מאו"ח (קס"ח י"ג) דבישול וטיגון שוים לבטל משם פת (וטיגון נראה דאינו דווקא בשמן, אלא כל שרק חלקו במים, ובקצת שמן שלא ישרף הוי' אפיה), מיהו המשנ"ב (שם סקנ"ו) ס"ל דטיגון הוי ספק בישול (ודלא כהמג"א דס"ל דטיגון כאפיה), ומ"מ מסתבר טפי לומר דטיגון כבישול.

**ובענין** נרות חֵלב שעירבום בחמאה, דנו האחרונים אי שרי להדליקם דהוי בב"ח, דהא פשיטא דבאיסור בב"ח אף שאין ברצונו לאכלו אפ"ה אסור לבשל, וכגון לשרוף כלי שנמצא בתוכו בב"ח, (ואפי' דחֵלב אסור ואין איסור חל על איסור, מ"מ מדנאסר אף בבישול חל איסור בב"ח), מ"מ צדדי ההיתר הם דהנר כבר התבשל ואין בישול אחר בישול, ועוד דבהדלקתו מתכלה.

**אלא** דהשבות יעקב (הובא בשע"ת תרע"ג א') ס"ל דכיון דמתחילה נמס ומתבשל אסור אף דאח"כ מתכלה והולך לאיבוד (ואה"נ אילו נשרף מהתחלה הוי שרי).

**מאידך** הפרי מגדים (ש"ד א') ס"ל דנרות חֵלב הוו כטיגון ולא נאסר אלא מדרבנן, ולכן אסור רק באכילה ושרי בהדלקה (וראיה דחֵלב חשיב טיגון, מהא דמקשי' (סנהדרין ד:) שמא בשר בחֵלב אסרה תורה ולא בחלב ןתרצי' דדרך בישול בעי', ופרש"י דטיגון אינו בישול).

**אלא** דהרבה אחרונים ס"ל דאין היתר בטיגון דדינו כבישול ויש לחוש להם, וכן פשטות הש"ך (ס"ק א') דלא פי' דנאסר מדרבנן אלא כבוש ומליחה.

**בדין בישול אחר בישול**

**הפרי** מגדים (מ"ז ק"ה ב') דן דאפי' דבשבת אין בישול אחר בישול ובלח שהצטנן יש בישול, ה"מ בשבת דבלח תועלת הבישול נפסדה, משא"כ בב"ח דהאיסור בישול הוא שיתן טעם הבשר בחלב, וכיון שהתבשל כבר ביחד שוב אינו נותן בו טעם, וכתב הרע"א (סק"א) דה"ה להיפך אם בישל הבשר וכן החלב בנפרד ואח"כ מבשלם ביחד אסור, דבזה מחברם כדכתב החינוך, (וראיה מהאו"ה שכתב שכבוש אסור לבשלו, כיון דעד עכשיו נאסר מדרבנן והשתא מדאוריי', חזי' דאילו כבר בושל אין בישול אחר בישול).

**אלא** דהש"ך (ס"ק י"ח) ס"ל שיש בישול אחר בישול אפי' כבר בושל ביחד, דכתב דקדרה הבלועה בב"ח אסור לבשל בה ירקות אף עבור עכו"ם (מיהו בהגעלה כגון בכלי מדין, הוצרכו להגעילם בס' דבזה האיסור התבטל, וה"ה באינו בן יומו שרי), כן דייק הגליון מהרש"א (סקי"ד), וא"כ לדבריו נרות חֵלב בחמאה אסור להדליקם.

**מיהו** היד יהודה (סקי"ד) חולק על הש"ך וס"ל דמה שאסר הרמ"א (ס"ו) לבשל בקדרת גוי ה"מ בשר בקדרה חלבית או חלב בבשרית, משא"כ ירקות שרי דאין בישול אחר בישול, וא"כ נרות חֵלב שרו.

**והנה** המשנ"ב (סי' תרע"ג סק"ב) כתב בשם הפרי מגדים דאסור להדליק נרות חנוכה בשומן או חֵלב הנאסר בב"ח והיה נראה הטעם משום דיש בישול אחר בישול, וצ"ב דהפרי מגדים התם כתב (תרע"ג א"א סק"א) דמותר דאין בישול אחר בישול ואילו מצד הנאה מבב"ח הא מצוות לאו להנות ניתנו, ולא הזכיר שאר טעמים לאסור (די"א דמכתת שיעוריה, ואפי' דלאו להנות ניתנו חסר בשיעור), מיהו בשפתי דעת לפרמ"ג (הכא סק"ב) נקט דיש בישול אחר בישול כהש"ך, ושמא ע"ז סמך המשנ"ב לאסור, וצ"ע.

**בשר נבילה וטמאה**

**בב"ח** בבשר טמאה מעיקר הדין שרי בבישול (אלא דיש דסברי לאסור משום מראית העין), משא"כ בחֵלב או בנבילה אי' בגמ' דאסורים לבשל, וכתב הרמב"ם (פ"ט ממ"א ה"ו) דלוקים עליו.

**ועוד** כתב הרמב"ם (בפה"מ כריתות ג' ד') דבב"ח בחֵלב ונבילה שרי בהנאה, וסברתו דאף דבשאר איסורים היכא דכולל איסור הנאה עם איסור אכילה איסור חל על איסור, שאני בב"ח דאיסור הנאה תלוי באכילה, דילפי' איסור הנאה מאכילה מדר' אבהו (חולין קטו.) דכל דנאמר "לא תאכל" איסור הנאה במשמע (ולא ס"ל כדרשת ר' אשי דכל שתעבתי לך, אלא מק"ו כנ"ל), וכיון דאיסור האכילה לא חל והוא החשוב אף בהנאה שרי (מיהו בבישול אסור), מיהו רוב הראשונים חלקו על הרמב"ם ואסרו בהנאה.

**והנה** נחלקו האחרונים בנבילה וחֵלב אם נקטי' כהרמב"ם, הדגול מרבבה (סק"א) ס"ל דאפשר לסמוך על הרמב"ם ושרי, והפרי מגדים (בהקדמה) נקט כרוב הראשונים ואסר בהנאה, דס"ל דילפי' מלא תבשל א' לאכילה א' להנאה וכו' ואין ההנאה תלויה באכילה וא"כ נוסף איסור הנאה (מיהו באכילה לא נאסר, וצ"ב מ"ט אין איסור כולל, ואכ"מ).

**בב"ח הנאסר מדרבנן**

**כתב** הרמ"א דמה דנאסר מדרבנן שרי בהנאה, ולא חילק באיזה דרבנן, וכ"כ היד יהודה דבכל אופן דנאסר מדרבנן מותר בהנאה, ולא הזכיר הרמ"א אם נאסר בבישול, מיהו השו"ע (ס"ג) פסק בבשר עוף מדרבנן דשרי אף בבישול, אבל במי חלב (היוצא מעשיית גבינות) כתב (ס"ו) דרבנן גזרו אף בבישול, ופי' רע"א (סקי"א) דחלוק מי חלב דהוא מין חלב וגזרו אף בבישול, משא"כ עוף שאינו בשר בעצם שרי בבישול.

**מיהו** התפארת למשה (הובא ברע"א שם) ס"ל דמי חלב אסור אף בהנאה, ודלא כפשטות דברי הרמ"א.

נכתב לעילוי נשמת

ר' **משה מנחם** ב"ר **אברהם חיים** הלוי זצ"ל

מרת **שרה מרים** ב"ר **אבא אליהו** ע"ה

ר' **אברהם בנימין זאב** ב"**ר דב אריה** הלוי זצ"ל

מרת **פייגא אסתר ציפורה** ב"ר **משה זאב** ע"ה

ר' **אפרים יהודה** ב"**ר חיים שלמה** זצ"ל

ר' **שמואל** ב"ר **שלמה** זצ"ל

מרת **שרה יהודית** ב"ר **יהושע זליג** ע"ה

ת.נ.צ.ב.ה.

**נמסר בביהכ"נ "בית ציון ואהל אית"ן", נוה יעקב, ירושלים.**

**נכתב ונערך ע"י י. ל. ע"פ הקלטה, והיה למראה עיני מו"ר שליט"א.**

ניתן להשיג בטל': 5850732-02 (בערב).