14. בפרטי דיני חמץ שעבר עליו הפסח
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב מאיר קאופמן / שיעורי ליל שב_ק / תשפד

#### ליל כ"ו ניסן פ"ד שב"ק פ' אחרי – בית מדרש הגדול נווה יעקב

# בפרטי דיני חמץ שעבר עליו הפסח

### בדין חמץ שעבר עליו הפסח

א] מבואר בגמ' פסחים כ"ח: שחמץ בפסח אסור באכילה ובהנאה ולאחר הפסח דעת ר"י שזה גם אסור באכילה והנאה אמנם דעת ר"ש שזה מותר מדאוריתא באכילה והנאה אמנם מבואר בגמ' שרבנן קנסו שחמץ שעבר עליו הפסח אסור באכילה ובהנאה ובפשוטו זה כדי שלא ישהה את זה בפסח והנה בלשון הגמ' מבואר שזה מחמת שעבר בבל יראה והיה מקום לדון שאם הוא ביטל החמץ שלא עבר בבל יראה אין את הקנס אמנם הר"ן ו. הוכיח מהגמ' שגם במקום שלא עובר אלא מדרבנן בבל יראה כגון לאחר ביטול או שזה אינו ברשותו בכל אופן יש את הקנס דרבנן ומבואר ברמב"ם שזה גם באונס דהינו שאפילו שבעלמא לא קנסו באונס אבל כאן קנסו גם באונס וכן מבואר בגמ' שגזל חמץ ועבר עליו הפסח זה אסור בהנאה וכתב הרמב"ן בפסחים ל"א ובריטב"א בשם הרא"ה שזה מצד הנגזל אפילו שהוא אנוס ואפילו שהוא ביטל [וצ"ע הבה"ל תמ"ח ס"ג שכתב שאם גוי גזל זה מותר והרי האיסור מצד הנגזל ולא מצד הגזלן] ובמקו"ח תמ"ח סק"ט ביאר מצד שכאן הרי אם היה עושה את דינו לא היה לו את החמץ ממילא זה סיבה לקנוס אפילו באונס והנה בפשוטו בכל אונס שיהיה, החמץ אסור באכילה ובהנאה וצ"ע המ"ב שהביא מהבית מאיר שאם העכו"ם לקח החיטים של הישראל וטחנם בפסח ועשה מהם פת שזה לא נאסר, דמהיכי תיתי לחלק בין המקרים

והנה הרא"ש הביא מהירושלמי שאם בדק חמץ וביטל ולא מצאו זה נאסר מצד הערמה ועיין שו"ת הרשב"א סימן ע' שביאר שהכונה שאם זה יהיה מותר אדם לא יבטלו יפה לכן חז"ל אסרו את זה בהנאה כדי שיבטל בלב שלם ועיין סימן תל"ו במ"ב סקי"ז שלכן חמץ שנפל עליו מפולת שביטלו שלא חייב לבערו בכל אופן זה נאסר לאחר הפסח כיון שאם זה לא יאסר הוא לא יבטלו יפה יפה והנה עיין מ"ב סימן תמ"ח סקכ"ה שאם היה בספינה ונזכר שיש לו חמץ בתוך ביתו ולא היה לו עכו"ם למכור לו ועמד והפקיר בפני עידים יכול לחזור ולזכות בו לאחר פסח כיון שלא היה לו אפשרות אחרת וצ"ע הרי קי"ל גם באונס זה אסור ועוד שיש כאן את סברת הרשב"א שאם זה יהיה מותר לאחר פסח הוא לא יבטלנו יפה

ועיין מ"ב תמ"ה סקי"ח שגם אם הפקיר החמץ והניחו ברה"ר על דעת לקחתו לאחר פסח זה אסור מצד הנ"ל שאם זה יהיה מותר יש כאן חשש הערמה שהוא לא יבטל יפה אמנם בפשוטו אם אין דעתו לקחתו לאחר פסח בזה זה מותר וכמבואר במ"ב תמ"ח סק"ב שחמץ של הפקר מותר באכילה ומשמע שזה גם בישראל הפקירו [ושמעתי להעיר שלפ"ז יכול להקנות את החמץ לחברו והא יפקירו שלא על מנת לזכות בו ורק המקנה יחשוב לזכות בזה לאחר הפסח ובפשוטו כה"ג זה לא יאסר] אמנם הגר"ז תמ"ח סכ"ט נקט שגם כה"ג זה אסור אמנם יתכן שאם זה בפח אשפה שזה הפקר בעצם בזה וודאי שזה מותר וכן אם זה יהיה במצב של זוטו של ים

והנה לשון הגמ' שזה נאסר מחמת שהוא עבר בבל יראה ועיין בב"י סוף סימן תמ"ז שהביא מהריב"ש דדיק דכל הקנס רק בחמץ שעובר עליו בבל יראה אבל חמץ שרק אסור להחזיקו מצד שמא יבוא לאוכלו ולא מצד בל יראה אין על זה את הקנס ולכן חמץ נוקשה שאין בזה בל יראה אין בזה את הקנס אמנם חמץ לאחר ביטול הגדר מדרבנן שעובר בבל יראה ושם יש את הקנס והנה דעת המג"א והגר"א שאין בזה לא איסור אכילה ולא איסור הנאה ובפשוטו הביאור שלא מצאנו אלא איסור אחד של איסור אכילה והנאה וכל שלא קנסו לא קנסו כלל אמנם עיין מ"ב שהביא הרבה אחרונים שזה רק מותר בהנאה אבל זה אסור באכילה דהינו שחידשו שיש בקנס של חמץ לאחר הפסח שני איסורים א. אכילה ב. הנאה ולפ"ז חידשו שגם במקום שלא עבר בבל יראה אבל כל שהיה צריך לבערו יש על זה האיסור אכילה ויש שביארו שגדר האיסור שממשיך האיסור של פסח [עיין חידושי הגרא"ל מאלין] וממילא כמו ששם יש איסור אכילה והנאה כך כאן יש איסור אכילה והנאה ולפ"ז יתכן שחמץ שנוצר בשמיני של פסח לבן א"י זה יהיה מותר ועיקר הדבר שיש מקומות שזה אסור באכילה ולא בהנאה מצאנו בהרבה מקומות בפוסקים ובפשוטו לגר"א והמג"א שנקטו שכאן זה מותר לגמרי אין מקור לחילוק זה

והנה הנפק"מ בזה בעוגיות שנעשו אם מי פירות שזה חמץ נוקשה ולמג"א זה מותר באכילה לאחר הפסח ואם זה רק רוב מי פירות עיין בה"ל תס"ב ס"א בד"ה ממהרים שהביא שנחלקו בזה הראשונים ונטה להקל וכן בחזו"א קי"ז סקי"ב והנה לגבי פסח ראוי להחמיר אבל לגבי חמץ שעבר עליו הפסח שזה איסור דרבנן בזה אפשר ודאי להקל

### בדין חמץ הנמכר לעכו"ם

ב] עיין שו"ע סימן תמ"ח שאדם יכול למכור את חמצו לעכו"ם ולאחר פסח לחזור ולקנות ממנו וזה מותר באכילה ובהנאה והמ"ב לא הזכיר שום צד להחמיר בזה לא לגבי איסור חמץ בפסח ולא לגבי איסור חמץ שעבר עליו הפסח ובמעשה רב של הגר"א מבואר שאין לסמוך על מכירה של חמץ לעכו"ם אלא אם זה מכירה עולמית וקצת משמע שחשש להערמה וכדעת הבכור שור שזה לא עוזר ובפשוטו לשיטה זו החמץ נאסר כדין חמץ שעבר עליו הפסח כיון שמדרבנן זה אסור עוד מובא שם מהגר"א שלא אכל חמץ שנמכר לגוי לאחר הפסח מצד שהמכירה גרועה ויתכן שזה כשיטתו שמכרו על דעת למכור בחזרה אמנם יתכן שכונתו שיש חסרון בדרכי הקנינים

והנה יש לדון עוד שבצורת המכירה שנעשית היום חסר בגמירות דעת ואפילו אם הישראל מוכר בכל לבו אבל העכו"ם לא חושב שיש כאן מקח אמיתי ויש לדון האם זה בגדר בלבו ובלב כל אדם והנה לגבי השכירות של המקום או לגבי חמץ שאין לו ערך בזה מה איכפת לו אבל לגבי חמץ יקר שהוא מתחיב את דמיו בזה יש יותר סברא שהיום שמוכרים לו כמויות של כל כך הרבה אנשים זה ודאי מצב שאין לו גמירות דעת לקנות חמץ של מפעלים שלימים ולהתחיב לשלם והנה בפשוטו זה אותו נידון של היתר עיסקא אם בנק או חנות של חילוני שלא מענין אותו מהענין ומי שמקל שם ודאי דיש להקל כאן אמנם יש חילוק דשם יש עיסקא בין שנים ויתכן שלא שייך שהעיסקא תחול אחרת ממה שהקונה או הלוה מוכן אבל כאן הנידון שלא יחול עסק כלל

והגריש"א הורה שחילוני שמוכר את חמצו מחמת שההכשר מבקש ואין לזה שום תוקף חוקי בזה הוי בלבו ובלב כל אדם שזה לא מכירה ורק אם כתוב בשטר המכירה שזה תקף חוקי וזה באמת כך זה כבר לא בלבו ובלב כל אדם שזה לא מועיל אמנם הרבה ת"ח נקטו שזה לא בגדר לבו ובלב כל אדם וכן לגבי היתר עיסקא זה מועיל ואין בזה איסור ריבית והסברא שזה עצמו שיודע שבפועל לא יפסיד מזה מה איכפת לו למכור ובפרט ביחס לחמץ זה לא בגדר בלבו ובלב כל אדם שהרי כיון שרוצה שיקנו את זה לאחר פסח וללא זה לא יקנו אצלו כל הציבור החרדי ממילא הוא גומר בדעתו למכור וממילא מעיקר הדין חל כאן מכירה ובפשוטו ולגבי איסור חמץ שעבר עליו הפסח שזה רק קנס יש להקל [דהינו שכן הוא העיקר לדינא]

והנה אומרים בשם החזו"א שאמר שבמקום שאדם מכר חמצו על פי רבותיו שאמרו לו שמותר אפילו שיתכן שבאמת לא היה גמירות דעת מצד עכו"ם או שיש כאן שאלה בדרכי הקנינים או שיש כאן איסור מצד הערמה אבל זה ודאי שאין כאן סיבה לקנס כיון שעשה על פי רבותיו שאמרו לו כך לעשות אמנם בפשוטו הדבר צ"ע שהרי כאן שאסרו אפילו בשוגג או באונס ואפילו במקרה שביטל א"כ כאן שעשה על פי רבותיו זה לא יותר ממקרה שהוא אנוס שבכל אופן זה נאסר ובפרט לרשב"א לעיל שלמד בירושלמי שחז"ל אסרו כדי שהביטול יהיה בלב שלם א"כ בכל המקרים הנ"ל אם ללא הביטול זה באמת היה אסור א"כ יש כאן את סיבת האיסור הנ"ל [והנה יתכן לדון שאונס הכונה שעבר איסור באונס משא"כ על פי חכם אין זה בגדר עבר איסור אמנם בפשוטו גם עשיה על ידי הוראת חכם זה איסור באונס שהרי אם החכם יחזור בו צריך להביא קרבן כמבואר בגמ' ועד שיש כאן את סברת הרשב"א שחז"ל אסרו כדי שיבטל בלב שלם]

### בדין ספק חמץ שעבר עליו הפסח

ג] והנה יש לדון במקום שזה ספק חמץ שעבר עליו הפסח האם זה נאסר ובפשוטו כיון שזה רק איסור דרבנן הדין ספק דרבנן להקל ועיין סימן תמ"ט לגבי חנות של עכו"ם ופועלים ישראל או הפוך דמבואר במ"ב שיש אחרונים שנקטו שמספק זה מותר והב"ח נקט לחלק שזה מותר באכילה ואסור בהנאה אמנם במהר"ם חלאוה שם מבואר שזה מותר באכילה ובפשוטו כן קי"ל וכן משמע שדעת המ"ב שם לעיקר

ולגבי דבר שנמצא אצל ישראל קודם פסח וזה ספק חמץ יש לדון האם גם בזה נימא ספק דרבנן להקל או שבזה כיון שמספק היה צריך לבערו ממילא יש כאן קנס בתורת ודאי ובפר"ח תס"ז סק"ט נקט שזה מותר ובמ"ב תנ"ג סקכ"ד לגבי חיטים ששרו במים שזה ספק אם החמיצו הביא בזה מחלוקת אחרונים ונקט להלכה שזה מותר בהנאה ואסור באכילה וכן נקט בסקכ"ח אמנם החזו"א קכ"א סקכ"ג בד"ה במ"ב וכן בסקכ"ד כתב שכיון שמדאוריתא מספק היה צריך לבערו יש כאן ודאי סיבה לקנס וכן הוא בשו"ת חת"ס סימן קי"ד וצ"ב האם כונתם שזה סברא שכאן לא אומרים ספק דרבנן לקולא אבל אם יבוא אליהו ויאמר שזה לא חמץ זה מותר או שזה סברא בעצם שיחול כאן קנס וצ"ע [והנה בפשוטו אם אדם יחשוב על דבר שזה חמץ והיה חייב לבער ולא ביער ולבסוף התברר שזה לא חמץ ודאי שזה לא נאסר וצ"ב למה כאן זה אחרת ובהכרח שזה רק סברא שכאן אין דין ספק דרבנן להקל ולפ"ז יש מקום גדול לדון שזה רק מתי שזה היה במזיד ולא בשוגג וכדלקמן] ויתכן שכל זה רק ביחס למזיד אבל כה"ג בשוגג שזה אסור זה רק מצד השם חמץ בפועל ולכן בספק חמץ ועשה מכירה לעכו"ם גם אם נימא שזה הערמה וזה לא עוזר אבל בזה ודאי בספק יש להקל וצ"ע [וראיתי מבאידים דברעק"א ל.בכחול מבואר שכיון שלגבי פסח מספק היה חייב לבער ממילא יש כאן נתגלגל מדאוריתא לדרבנן לגבי אחרי פסח ואין כאן דין ספק דרבנן להקל]

והנה עיין מ"ב סימן תמ"ח סקי"ז בחמץ שיש ספק האם חל המכירה בזה אם עבר עליו הפסח זה מותר וע"ש שגם לגבי קנין כסף שהעיקר לדינא שזה לא עוזר בכל אופן לגבי עבר עליו הפסח זה מותר וכן הוא במקור חים בד"ה והחמץ ועיין סימן ת"מ לגבי קבלת אחריות באלם שיש בזה מחלוקת ראשונים שמספק חייב לבער שכן הוא העיקר ובכל אופן אם זה נשאר לאחר פסח זה מותר ומבואר שיש הבדל אם זה ספק במציאות שכה"ג זה נחשב שיש כאן הכרעה ודאית לבער בספיקא דדינא שבזה הוא נשאר ספק ולכן לגבי הקנס אין סיבה לאסור וצ"ע ובפשוטו לפ"ז גם דבר שזה ספיקא דדינא האם הוא חמץ [עיין דוגמאות לקמן אפשר להקל] והנה בפשוטו לפ"ז במכירה של חילוני גם אם נימא שיש כאן ספק האם חל המכירה אבל בפשוטו זה כמו ספיקא דדינא ויש להקל בזה [אמנם יתכן לחלק בין מחלוקת הפוסקים קדמונית למחלוקת בין פוסקי דורינו]

אמנם הנה צ"ע שכיון שיש כאן ספק האם הוא מכר את זה והוא מר"ק א"כ יש כאן הכרעה של המוציא מחברו עליו הראיה ובפשוטו זה נחשב חמץ שלו וממילא חל כאן איסור בתורת ודאי וצ"ע המ"ב שהיקל בזה ושמעתי בשם הגרד"ל שליט"א שדן שכל המושג מוחזקות זה רק במקום שאדם מעונין להשתמש במוחזקות אבל במקום שאדם לא מעונין להשתמש בזה לא חל הפסק של מוחזקות דהינו שמוחזק זה הכרעה מדיני הבעלים ולכאורא זהו יסוד הדין של תפיסה ברשות שכל שנותן לחברו להחזיק כשלו אין כח המוחזקות מכריע ולפ"ז כל אדם שמוכר את חמצו הרי אדרבא מעונין שזה יהיה של הקונה וממילא אין כאן פסק של מוחזקות ולפ"ז במכירה של חילוני כיון שהוא הרי לא מעונין במכירה ואדרבא רוצה שזה יהיה שלו בזה יתכן שעד כמה שיש כאן ספק האם חל המכירה בזה הוא נשאר מוחזק וממילא יש כאן איסור בתורת ודאי וכן במכירה בספק קנין זה לא יעזור אצלו וצ"ע [ולפ"ז יש לדון שגם אלו שסבורים לעיקר דלא כגריש"א אבל כיון שגם הם ס"ל שאי אפשר להוציא ממנו מדין מוחזק יתכן שזה סיבה ודאית שיהיה כאן בל יראה ויש להאריך בגדרי מוחזקות במקום ספקות ויש לדון במי שס"ל דלא כגריש"א בתורת ודאי האם כלפיו זה לא נאסר וכלפי מי שזה ספק זה יאסר וצ"ע איך לדון מקרים כאלו]

והנה מבואר בגמ' שפדיון הבן זה נחשב נידון ממוני וכתבו האחרונים שלפ"ז אם אדם נולד לו בן ונמצא רחוק ולא יודע האם הוא נפל או לא כיון שאין הולכים בממון אחר הרוב הוא לא חייב לפדות ויש לדון האם כשרוצה לפדות האם יכול לברך ובדגול מרבבה יור"ד סימן ש"ה ס"י ובמ"ת סימן קפ"ז כתב שכיון שאין הולכין בממון אחר הרוב אסור לו לברך וראיתי מביאים דבשו"ת בית שמואל האחרון יור"ד כ"ט שכתב שאם רוצה לפדותו יכול לברך כיון שיש רוב אמנם בחוט המשולש ח"ג ס"ל וכן בספר יהושוע סימן מ"ד כתבו שכיון שבפועל לא צריך לפדות אסור לברך ולא יכול לומר וציונו ולכאורא לנ"ל יש מקום לדון שכל שלא רוצה להשתמש אם ההכרעה של חזקה ממילא הוא באמת חייב וכאן זה יותר חידוש שהנידון על החוב אבל עיקר הסברא שכל דין מוחזק כשאדם רוצ להחזיק נגד חברו ובזה לכאורא אין סברא לחלק אמנם יתכן שזה עצמו שיכול להשתמש אם ההכרעה של חזקה זה סיבה שלא חשיב וציונו

והנה בספק האם זה נוצר קודם פסח או לאחר פסח בפשוטו יש חזקה שזה נוצר לאחר פסח וזה מותר וגם אם זה ספק הרי ספק דרבנן להקל אמנם בחנות שידוע שחלק מהמוצרים קודם פסח וחלק אחרי יש לדון שלפעמים שם הספק לא על מוצר זה אלא האם זה ממה שקודם פסח או ממה שלאחר פסח והוי איקבע איסורא וצ"ע בגדרי הדינים

והנה יש לדון בבא לקנות בחנות שלא יודע אם הדבר נמכר קודם פסח או לא והדבר מצוי בחנויות שמקבלים מסוכן חילוני שלא ידוע זהותו האם הוא עשה מכירת חמץ או לא או שלא מכיר את בעל החנות והנה יש לדון שיש לזה חזקת היתר קודם פסח ויש כאן נידון האם חל על זה הקנס של חמץ שעבר עליו הפסח וזה מותר אמנם יש לדון שבפסח זה ודאי אסור גם אם זה של עכו"ם והנידון האם זה מותר לאחר פסח וממילא אם מחזיקים מאיסור לאיסור א"כ זה תלוי בנידון האם אומרים ספק דרבנן נגד חזקה אמנם בפשוטו אין מחזיקין מאיסור לאיסור וא"כ בספק יש להקל

אמנם שמעתי לדון שזה יאסר מצד חזקה דרבה דמבואר במשנה יבמות ל: שערוה פוטרת צרתה ומבואר בגמ' שאם אדם נשא אשה ואחרי זה יש ספק האם קידש אשה שהיא ערוה על היבם ובשעת מיתתו יש ספק האם היא צרת ערוה ורבה דן שאשה זו היתה במצב שלאחר מיתת בעלה תיפול ליבום ויש ספק האם התחדש פטור מיבום וממילא מספק היא בחזקת יבום דהינו שלא אומרים שיש כאן ספק האם היא נופלת ליבום וממילא היא בחזקת פטורה מיבום אלא אדרבא זה נחשב שהיא בחזקת יבום והנה לפ"ז גם כאן יש מקום לדון שחמץ זה היה ודאי של הישראל קודם פסח ומצד זה היה צריך לחול איסור לאחר פסח ויש כאן ספק האם קרה שינוי ולא חל איסור שבזה מעמידים הדבר על חזקתו אמנם עדין זה תלוי בנידון האם אומרים ספק דרבנן נגד חזקה דדעת הש"ך שקי"ל שלא אומרים ודעת הפר"ח שאומרים ועיין מ"ב סימן ע"ו לגבי ספק מי רגלים שכתב בשעת הדחק להקל

אמנם יש לדון שלא שייך כאן חזקה דרבה כלל דהנה מבואר בגמ' שספק נקובת הושט היא אסורה והקשו התוס' למה לא נעמיד אותה על חזקתה והקשה הכו"פ סימן נ' הרי נקו"ה זה נבילה וא"כ כל ספק בשחיטה היא בחזקת איסור ועיין ש"ש ש"ה פ"ו ורעק"א תשובה קס"ז שכתבו שיש כאן חזקה דרבה שכיון שהיא היתה במצב שודאי היה מועיל לה שחיטה והתחדש ספק האם יש כאן דבר שפוסל השחיטה ממילא יש כאן חזקה ששחיטתה כשרה אמנם עיין שערי יושר וחזו"א שזה לא דומה שרק בצרת ערוה שיש כאן ודאי מיתה שזה סיבת נפילה ליבום ויש כאן נידון האם יש סיבה צדדית שלא יהיה נפילה אבל כל שיש ספק שאין כאן שחיטה לא שייך חזקה דכל החזקה שאם יהיה שחיטה היא שחוטה אבל כאן זה עצמו הנידון האם היה כאן שחיטה וא"כ אדרבא יש כאן חזקה שלא היה כאן שחיטה ולפ"ז גם כאן כל החזקה שאם זה יהיה של ישראל יש כאן סיבת איסור אבל זה עצמו הנידון האם זה שייך לישראל או לא ועד כמה שזה לא של ישראל אין כאן סיבת איסור כלל רק דיש לדון שיש חזקה שלא מכר אמנם חזינן לגבי כל ספק מכר שלא אומרים חזקה שלא מכר ובהכרח ששינו בעלות זה לא בגדר שינוי מצב וז"ב

### בדין תערובת חמץ

ד] והנה בדין חמץ בתערובת אם זה התערב קודם הפסח בזה הדין שכל שהיה אסור להשאיר את זה בפסח מצד בל יראה זה נאסר ועיין מ"ב תמ"ז סק"ב שאם זה מין במינו אם יש רוב בזה כיון שאין בל יראה ורק אסור מצד שמא יבוא לאוכלו ממילא זה מותר לאחר הפסח אמנם הא"ר אסור כמו חמץ נוקשה שאסור באכילה והנה לגבי לגבי קמח שנטחן קודם הפסח והנה אם מכרו לעכו"ם ודאי יש להקל בזה כיון שגם בפסח עצמו הרבה נקטו להקל בזה אמנם גם בלא נמכר לעכו"ם אבל בפשוטו הלתיתה הקלה שזה עובר זה רק סיבה על סביב הגרעין ולא על פנים הגרעין וא"כ לאחר הטחינה הרוב הוא היתר ואין בזה איסור לאחר הפסח

ולגבי מין בשאינו מינו אם יש כזית בכדי אכילת פרס בזה ודאי שיש בל יראה ואם יש בזה כזית שלא בכדי אכילת פרס נחלקו בזה הראשונים והמ"ב תחילת סימן תמ"ב פסק להחמיר גם לגבי חמץ שעבר עליו הפסח אמנם אם אין בזה בכלל כזית בזה הבה"ל סוף סימן תמ"ז הביא בזה מחלוקת אחרונים ועיקר הכרעתו לאיסור דהינו שיש בזה בל יראה מדרבנן והנה הדבר מצוי שיש תרופות אם טעם טוב שיש בזה תערובת חמץ אבל ודאי שאין בזה כזית ואם קונה במקום שלא מכרו לעכו"ם זה נאסר אמנם יש לדון שכיון שזה רק עומד לחולה ולא לאכילת אדם יתכן שזה כמו חמץ נוקשה שלדעת המג"א זה לא נאסר כלל ובמקום שמכרו לעכו"ם בזה ודאי יש להקל מחמת הצירופים הנ"ל

אמנם בהתערב לאחר הפסח בזה מובא בפוסקים סוף סימן תמ"ז שלש דיעות א. המג"א כתב שדעת רוב הראשונים שזה בטל ברוב בין מין במינו ובין מין בשאינו מינו ועיין יד יהודה צ"ט סקי"ח שביאר שכיון שזה איסור מצד קנס בזה הקילו שאפילו בנותן טעם זה מותר כל שהוא לא בעין ב. הטור והשו"ע כתבו שזה ככל דיני ביטול שאם זה יבש ביבש מין במינו זה בטל ברוב ומין בשאינו מינו בשישים ואם זה לח בלח תמיד צריך שישים ובפשוטו לפ"ז אם זה יהיה חתיכה הראויה להתכבד או דבר שבמנין זה לא יתבטל ג. עיין רמ"א שהביא דיעה שאפילו שזה כשאר דיני ביטול אבל מועיל יוליך הנאה לים המלח ומשמעות ההגהות מימוני שזה מתיר בהנאה ולא באכילה אמנם הב"י כתב שלא ידע סברא לחלק והחזו"א קי"ט סקכ"ג תמה שהרי מבואר ברא"ש שגם לראשונים שמועיל יוליך הנאה לים המלח זה רק מתיר בהנאה ולא באכילה ובפשוטו דעת הב"י שכאן אין איסור אכילה אלא רק איסור הנאה אמנם הרי מבואר בפוסקים שחילקו שיש דברים שמותרים בהנאה ואסורים באכילה וכנ"ל בסק"א חזינן שנקטו שיש כאן גם איסור אכילה וצ"ע

והנה לענין הלכה השו"ע סוף סימן תמ"ז פסק כטור שזה כשאר דיני ביטול והרמ"א הביא הקולא של יוליך הנאה לים המלח אמנם המ"ב כתב שבמקום הפסד מרובה יש לסמוך על השיטות שזה בטל ברוב וכן נקט החזו"א לעיקר ובפשוטו לפ"ז גם דבר שבמנין או חתיכה הראויה להתכבד זה מותר כמבואר ברמ"א קי"ב סי"ד לגבי פת עכו"ם עיין יד יהודה צ"ז סק"ה והנה בביטל במזיד אסור כדין ביטול איסור לכתחילה אמנם מי שסומך על המכירה ודאי זה בגדר שוגג ולכן בכל תערובת שנמכר לעכו"ם ועירבו לאחר פסח בזה ודאי יש להקל כרוב הראשונים שזה מותר

והנה בפשוטו דין מעמיד זה כמו כל נותן טעם שלשו"ע זה אסור ולרוב הראשונים זה מותר אמנם המ"ב סקק"ו הביא בזה מחלוקת וכתב שבמקום הפסד מרובה יש להתיר בהנאה על ידי שיוליך הנאה לים המלח ועיין חזו"א קי"ט סקכ"ד שתמה מהיכי תיתי שזה גרע מנותן טעם ובפשוטו מבואר שכיון שזה מעמיד את כל הדבר זה יותר נחשב בעין והכל נחשב על שמו ועיין מנחת ברוך סימן מ"א והנה הדבר נפק"מ במשפרי אפיה ושמרים שיש לזה דין מעמיד ולנ"ל זה אסור אמנם על פי רוב חלק זה לא חמץ וממילא יש כאן ההיתר של זה וזה גורם שמותר ולכן כל שזה נאפה לאחר הפסח אפילו שיש משפרי אפיה זה מותר וכן שמעתי מהגרש"צ לגבי קורנפלקס שאפילו ששמים בזה לתת שזה חמץ אבל זה רק כדין זה וזה גורם שמותר וזה אפילו בקודם פסח דהינו שאין הדבר בשיעור של נותן טעם רק דיש לדון מצד מעמיד ולגבי זה הוי זוז"ג [ואולי יש חברות ששמים כמות שזה נותן טעם וצ"ב] [ובשו"ת פני יהושע דן שכאן אסור רק מעמיד שיוצר הכל כגון ההתפחה אבל לא משפר הדבר ולכן משפרי אפיה אין בזה האיסור הנ"ל]

והנה עיין שער הציון תמ"ח סק"ד בשותפות עכו"ם וישראל ועבר עליו הפסח אם הרוב של עכו"ם זה כדין חמץ שעבר עליו הפסח בתערובת שיש דיעות שזה מותר וצ"ב הרי זה נתערב קודם הפסח אמנם הביאור שכאן הרי היה דינו שיחלקו ורק הישראל יבער את חלקו וממילא לא חל איסור על הכל וממילא יש כאן ביטול ולפ"ז במפעלים שהרוב של עכו"ם ויש רק מיעוט ישראל יש להקל שזה תערובת חמץ שעבר עליו הפסח וכן ראיתי מביאים מהגריש"א