מזוזה ז רפו
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / מזוזה

**שיעורי הלכה**

**הדינים הנידונים**

* **חדר היוצא מהאמבטיה.**
* **כיסוי למזוזה במקום טינוף או ערוה.**
* **אם מהני לתת מתחילה את המזוזה בב' כיסויים.**
* **חוטי חשמל אם הוי צוה"פ.**

*שיעור ז'*

**מזוזה [יו"ד סי' רפו]**

**ממורינו הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**[סעי' ד] בית הכסא ובית המרחץ ובית הבורסקי ובית הטבילה, פטורים, לפי שאינם עשויים לדירת כבוד.**

## בית הכסא

**בחזו"א** (סי' קסט ס"ק ב) הקשה לפי דברי רע"א (להלן סעי' יג) שאף שחדר פחות מדע"ד פטור מהמזוזה, מ"מ בחדר קטן מתוך חדר גדול צריך ליתן בו מזוזה בהצד שנכנס לחדר הגדול, שאפי' אם נחשיב את החדר הקטן כאויר, מ"מ הרי יוצא מהחדר הגדול בפתח זה ויש חיוב מזוזה. וא"כ קשה שאף שבית הכסא פטור מהמזוזה, מ"מ נחייבו במזוזה בימין הכניסה שנכנס לבית מבית הכסא, ואף שהוא מקום טינוף הרי יכול לכסותו [ואם הוא מבחוץ בלא"ה שרי אף בלא כיסוי]. ותירץ החזו"א שדוקא אם החדר הקטן נטפל לגדול סובר רע"א שיש להחשיב את הפתח ככניסה לחדר הגדול, אבל בית הכסא כיון שראוי לשימושו אינו נטפל לחדר הגדול, ואי לאו שהיה מקום של גנאי היה חייב במזוזה אפי' אם אין בו דע"ד, לכך אין לומר שניתן מזוזה בצד שנכנס משם לבית [ומבואר בחזו"א כסברת החמודי דניאל (הובא לעיל שיעור ד), מיהו אין זה ראיה לעצם חידושו של החמודי דניאל לגבי בית שער ובית התבן דחשוב אף כשאין בו דע"ד].

## בית הטבילה וחדר שיוצא ממנו

**והנה** מבואר בשו"ע שבית הטבילה פטור מהמזוזה, ופירש הפמ"ג (או"ח סי' פד מ"ז ס"ק ב) דהיינו אף בחדר האמצעי שמקצתם לבושים, ואף שמותר להרהר שם בדברי תורה [כמבואר ברמ"א או"ח סי' פד] היינו משום דלא נפיש זוהמא, אבל מ"מ פטור מהמזוזה דלא חשיב בית של כבוד. והנה הפמ"ג (שם) כתב לחדש שאם יש בית לבלן שיוצא מהחדר האמצעי חייב במזוזה, דהא מבואר לעיל סעי' ב' ברמ"א שחדר ממש אף שעומדים שם ערומים חייב במזוזה, רק שצריך לכסות המזוזה. והדבר צ"ע דהא כשנותן המזוזה בפתח בית הבלן הרי זה ממש בפתח של בית הטבילה, ובית הטבילה הרי פטור מהמזוזה משום שאינו בית של כבוד, ואיך יתן שם מזוזה. ועי' במזוזות ביתך שהביא לדברי הפמ"ג, וכתב בשם חכם אחד שהוא צ"ע, ולא פירש כוונתו, ואולי הוקשה לו כן שהרי נותן המזוזה בבית האמצעי. ודין זה מצוי מאוד גם בחדרי האמבטיה המצויים כיום, אם יש לו חדר אחר בפנים אחר האמבטיה אם ליתן שם מזוזה. ולענ"ד יש לעשות כמש"כ הש"ך ס"ק י בשם המעדני המלך לקבוע המזוזה אחורי הדלת [וה"ה בחדר של הבלן אפשר שצריך להניח המזוזה אחורי הדלת].

**[סעיף ה]** **במקום שיש טינוף כגון שתינוקות מצויים שם, טוב לכסות המזוזה. ובמקום טהרה טוב להיות נראית.**

## כיסוי למזוזה במקום טינוף ובמקום ערוה

**וכתב** הט"ז (ס"ק ה) שבמקום טינוף מהני כיסוי של זכוכית שהמזוזה נראית דרכו, כמבואר באו"ח (סי' עו סעי' א) שצואה בעששית מותר לקרות כנגדה אף על פי שרואה אותה דרך דפנותיה, משום דבכיסוי תלה רחמנא. אלא שלפי"ז דברי השו"ע צ"ב, שכתב שבמקום טהרה טוב שתהיה המזוזה נראית, ואם הביאור הוא שבמקום טינוף יכסה אף בזכוכית, יהיה משמע שבמקום טהרה טוב שלא יהא כיסוי כלל אף של זכוכית, אכן כבר נתקשו הפוסקים (רע"א שו"ת סי' נח הובא בפת"ש סי' רפה ס"ק ד) שכיון שמבואר ברמ"א לעיל (רפו, ב) שכשיוצא מביתו יניח ידי על המזוזה, לא שייך שתהיה המזוזה בלא כיסוי כלל דהרי אסור ליגע בכתבי הקודש [אכן משמעות רע"א שהמנהג היה ליתן המזוזה בלא כיסוי כלל, מדהקשה איך יניח ידיו על המזוזה ויגע בכתבי הקודש].

**ואף** הט"ז כתב להצריך ליתן כיסוי למזוזה וטעמו משום שאם נותן המזוזה בלא כיסוי יבא לידי מחיקת השם (ש.ד.י.), ולכך כתב שיתן המזוזה בזכוכית, וממילא לפי דעתו אין לחשוש כלל לטינוף של התינוקות, שהרי גם לזה מהני כיסוי של זכוכית. אמנם כתב הט"ז שבחדר שאיש ואשה ישנים לא מהני כיסוי זכוכית שהרי ערוה בעששית אסור לקרות כנגדה [שזה תלוי בראיה], לכך כתב שיכסה את המזוזה בשעוה [ועיי"ש בט"ז שבחדר שנשים רוחצות סגי בכיסוי זכוכית, מיהו בספר יד הקטנה העיר שגם מקום שנשים רוחצות הוא משום ערוה ולא מהני אלא כיסוי שאינו שקוף]. ועי' בפת"ש (ס"ק ז) שהביא מהיד הקטנה שאף כשכיסה את המזוזה לא יעשה כנגדה דבר טינוף, וכל ההיתר ע"י כיסוי הוא בדרך מקרה וכשא"א בעניין אחר.

**אלא** שדברי הט"ז צ"ע, דמשמע מדבריו שבכיסוי אחר שהמזוזה לא נראית ממנו סגי. וקשה דהא בשו"ע או"ח (סי' מ) מבואר שאסור לשמש מטתו בפני התפילין, אא"כ יתן את התפילין כלי בתוך כלי. ובאמת המג"א (שם ס"ק ב) הבין דברי הט"ז דמיירי שעושה ב' כיסויים, אלא שהט"ז יצא לחדש שלא מהני כיסוי זכוכית אף כשנותן אח"כ על המזוזה עוד כיסוי, דלגבי ערוה לא מהני עששית כלל ככיסוי, אלא בעינן שני כיסויים שאין המזוזה נראית דרכם. והמג"א (שם) כתב שלא נראה לו כן, אלא סגי שאחד מהכלים יהיה כיסוי שאינו נראה, דהרי עי"ז כבר לא יראה את המזוזה. ורק אם שתי הכיסויים יהיו של זכוכית לא מהני.

**ועי'** בפת"ש (ס"ק ח) שהביא בשם ספר חומות ירושלים שודאי גם הט"ז מודה שאי"צ דוקא שיהיו שני כיסויים שאינם נראים, אלא שהט"ז סובר שבמזוזה מהני אף בכיסוי אחד ואי"צ שתי כיסויים, ולא דמי לתפילין משום שהמזוזה למעלה מעשרה טפחים וגם קבועה בכותל, וכן דעת המאמר מרדכי (או"ח סי' מ) כהחומות ירושלים שבמזוזה סגי בכיסוי אחד, וטעמו משום שהמזוזה קבועה בכותל ובטלה לו, וגם הזכיר הטעם משום שהוא למעלה מעשרה. והוכיח כן המאמר מרדכי מסתימת דברי הרמ"א (לעיל סעי' ב) לחייב במזוזה במקום שאיש ואשתו ישנים, ומשמע מדבריו שאף כשהמזוזה בפנים הדין כן [כמו שמדוייק מסוף דבריו שם שכתב שאף להמקילין אם המזוזה מבחוץ מהני], וכן הוכיח מהא דכתב המחבר רק לעניין התפילין שיש לכסותו במקום תשמיש, ואמאי לא כתב כן לגבי המזוזה שהוא דבר המצוי בכל בית, וכתב שזה נראה כוונת הט"ז, ומה שהצריך הט"ז לעשות כיסוי אחד אינו מן הדין, שכיון שהמזוזה בטלה לכותל והיא למעלה מעשה אי"צ מדינא כיסוי כלל, אלא משום לא יראה לך ערות דבר הצריך שיעשה כיסוי אחד כדי שלא יראה את המזוזה [וגם בשו"ע הרב (סי' מ דין ה) הביא הדעות שמזוזה אי"צ אלא כיסוי אחד כיון שמתבטל בכותל, וכ"כ בכף החיים (שם אות יג)]. אמנם המשנ"ב לא הזכיר מזה כלל, וכתב (שם ס"ק ז) להחמיר להצריך למזוזה שתי כיסויים כדברי המג"א. ועיי"ש במאמר מרדכי שהעיד שמנהג יראים ושלמים היה ליתן מסמר מעל המזוזה שיכול לתלות שם כיסוי.

## אם מהני לעשות כלי בתוך כלי באופן קבוע

**ובדין** כלי בתוך כלי כתב השו"ע (סי' מ סעי' ב) שצריך שלכל הפחות אחד מהכלים לא יהא מיוחד להם, שאם שניהם מיוחדים אפילו מאה כיסויים נחשבים ככיסוי אחד. ובחכמ"א (כלל קכח דין י) כתב ז"ל ונראה לי דבין במזוזה או שאר ספרים אם עשה מתחילה שני כלים שיחשב אחד לכלי בתוך כלי, כגון שכרך המזוזה בנייר ואחר כך הניחה בתיק שלה מותר. והיינו דס"ל שאם מתחילה כל כוונתו הייתה בשביל לעשות שני כיסויים, אי"ז נחשב ככלי של המזוזה כיון שנעשה רק לצורך שיהא כלי בתוך כלי. מיהו מטו משמיה דהחזו"א (עי' בספר מזוזות ביתך שעה"צ ס"ק נז) דאין לסמוך על זה דכיון ששני הכיסויים קבועים שם הם ככלים המיוחדים למזוזה ואינם אלא כיסוי אחד, ע"כ אם המזוזה מבפנים יעשה כמשנ"ת שנותן כיסוי על המסמר. אכן כשא"א, יש להקל שהרי יש לצרף לזה דעת הפוסקים המקילים שאי"צ במזוזה ב' כיסויים.

## כשהמזוזה מאחורי הדלת מבחוץ

**והנה** לעיל (סוף שיעור ה) נתבאר שאם המזוזה מבחוץ כשסוגר את הדלת, לדעת השו"ע (או"ח סי' נה סי"ג) גם אי"צ לסגור את הדלת, שהוא כמחוץ לחדר, וא"כ י"ל שזהו ביאור השו"ע שהצריך כיסוי במקום טינוף ולא הזכיר שצריך ב' כיסויים, משום שהמזוזה מבחוץ ומן הדין אי"צ כיסוי כלל, ורק משום כבוד ראוי שלא יראה את המזוזה לכך כתב שטוב לכסות המזוזה, ולפי"ז גם מהט"ז ליכא ראיה למה שכתבו אותם פוסקים שאי"צ שני כיסויים למזוזה, היות והמזוזה מחוץ לחדר וממילא מן הדין אי"צ כלל ליתן שם כיסוי. והצריכו כיסוי אחד רק כדי שלא יראה הטינוף כנגד המזוזה.

**ולעיל** שם הבאנו מש"כ המשנ"ב (סי' נה ס"ק נ) בשם המג"א שתוך הפתח כלפנים וכן דעת האבן העוזר והגר"א שמקום הפתח הוי כחצר קטנה שנפרצה לגדולה דחשיב העומד בחצר הקטנה כמו שעומד בחצר הגדולה, ולפי"ז צריך ב' כיסויים למזוזה כל שהדלת פתוחה. אמנם דעת החזו"א (כלאיים סי' יא ס"ק ח) שכל הדין שחצר קטנה חשיב כעומד בחצר גדולה היינו רק בנכנסים כתלי קטנה בגדולה, אבל בלא זה החצר הקטנה נפרדת מהגדולה, ולפי"ז יוצא שאפשר להקל. אבל פשטות הרמב"ם ושאר פוסקים שבכל דיני התורה החצר הקטנה חשיב כגדולה גם בלא שנכנסים כותלי קטנה בגדולה [ועי' קרן אורה עירובין כד. מה שתירץ דעת הרמב"ם בזה], ועכ"פ אפילו הטור שבהל' עירובין הביא דין נכנסים כותלי קטנה בגדולה בשאר דיני התורה השמיטו [אמנם בתוס' (עירובין צב.) נראה כחזו"א שבכל התורה צריך נכנסים כותלי קטנה לגדולה ואכמ"ל].

**[סעי' ו]** **אכסדרה, והוא המקום שיש לו ג' כתלים ותקרה, אף על פי שיש לה שני פצימין ברוח רביעית, פטורה, מפני שהפצימין להעמיד התקרה הם עשויים ולא משום מזוזות.**

## חוטי חשמל אם הוי צורת הפתח, ואם יש חילוק בזה בין מזוזה לעירובין

**בחזו"א** בהל' עירובין (סי' קיא ב"ק ה וביו"ד סי' קעב ס"ק ג ד"ה מן האמור) כתב לדון לגבי חוטי הטלגרף או חוטי חשמל אם זה מהני לצורת הפתח אם יתן למטה לחי, דלכאורה יש בזה חסרון מחמת שאין העמודים עשויים לצוה"פ אלא להחזיק את החוטים, ודמי לאכסדרה דלא חשיב צוה"פ כיון שהפצימין עשויים להחזיק התקרה. וכתב החזו"א לחדש דאנן יכולים לקבוע שיחשב למחיצה, וכתב שהטעם שאין נותנים שם מזוזה אפשר שהוא משום חשש שיקחום או משום שותפות עכו"ם.

**מיהו** יש לחלק בין דיני עירובין למזוזה, דבמקור חיים (בתיקון עירובין שבסוף הספר) כתב שלמזוזה בעינן פתח ממש, דפתח שמאי [היינו אבן נכנסת ואבן יוצאת] אינו חייב במזוזה ובעירוב מהני, והיינו משום שבעירוב אין דין שיהא צורת הפתח ממש. ולדברי המקור חיים עולה שכל שיש צורת הפתח שאינה חלקה ישרה אינו חייב ליתן שם מזוזה, אע"פ שמהני לצוה"פ עיי"ש. ועכ"פ לדבריו עולה שאף בפצימין העשויים לתקרה דוקא לעניין מזוזה לא חשיב צוה"פ אבל לעניין עירובין מהני.

**ודעת** האבני נזר (או"ח סי' רצג) שבאמת יש לפסול עירוב מחוטי הטלגרף היות ולא נעשה לשם פתל ונראה שלא הסכים לחידושו של החזו"א שיועיל כוונה של הצריכים לחיוב.