הגרמה ושחיטת קנה
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב וורצל / ענייני שחיטה / הגרמה ושחיטת קנה

חולין יט. ענייני הגרמה ושחיטת קנה

**א. פלוגתא דר"י ורבנן-**

פליגי ריב"י ורבנן במתני' בשחט רובו בתוך הטבעת ויצא במיעוט חוץ לטבעת, ולחד לישנא פליגי בהגרים במיעו"ב אם פוסל, ביאור דעת רבנן דמיעו"ב פסול יש בו שני שיטות:

א. דעת הריטב"א דאף הם מודים דבשחיטה רוב סימן סגי אלא שמיעוט בתרא פוסל וס"ל דאף בהגרמה מיעוט בתרא יכול לפסול ככל הפסולים [וכמבואר ברש"י ל: דלא כתוס' בשם ריב"ם שא"י לפסול כל השחיטה כיון שאינו פסול רק דלאו מקום שחיטה].

לפי"ז צ"ב קו' הגמ' למ"ד זה היאף פסל מיעוט בתרא והא קתני רובו של אחד כמוהו ומאי קושיא והרי גם רבנן מודו בזה, ועיין ראש יוסף, ובמהרצ"ח פי' דלשון המשנה רובו כמוהו משמע דלגמרי הוי כמו שחוט וא"א לפוסלו ע"י מיעו"ב והוי כמחתך בשר בעלמא.

וסברא זו מבוארת בתשובת הרשב"א-שסז כתב הטעם שאין פסול מיעו"ב משום דע"י שחיטת רוב הוי כשחוט כולו.

א"נ יל"פ פלוגתתם דלרבנן יסוד דין רובו ככולו הוא דע"י הרוב מקבל הכל שם שחוט, וע"ז מיעו"ב יכול לפסול, אבל לריב"י יסודו דסגי בשחיטת הרוב לחוד שגם הרוב יש לו חשיבות [כמו שמצאנו למ"ד מע"מ כרוב דיסודו משום דסגי בשם שחיטה בסימן וע"י מחצה סגי ה"נ ברוב לכו"ע], ובזה לא אכפ"ל מה שעשה במיעו"ב פסול שאי"צ המיעו"ב לקבל שם שחוט כלל, כתבי קה"י החדשים-לב[[1]](#footnote-2).

ב. דעת הרשב"א ורמב"ן ל: דלרבנן ל"מ רוב בשחיטה כלל, וכפשטות הגמ' דמקשי ממתני' דרובו של אחד כמוהו.

ומה"ט תמהו הרשב"א והרמב"ן על רש"י ל: היאך פסל מיעו"ב והרי מבואר בסוגיין שאין טעם לפסול מיעו"ב אלא דלרבנן ל"מ רוב בשחיטה כלל.

סברת רבנן דל"מ רוב צ"ב מ"ש מכל דיני התורה, ועיין בס' שחיטת חולין שכל דין השחיטה הוא להפסיק את חיבור הקנה, ואינו שיעור בשחיטה דנימא ביה רוב.

אבל בתוס' יט. נסתפקו אם גם בושט פליגי רבנן, ומשמע מזה דיסוד טעמם משום דיציאת חיות הבהמה בעי ע"י כולו ולא סגי ברוב, ולפי"ז נסתפקו דלמא דוקא בקנה כן אבל בושט יוצא חיותו ע"י רוב.

ג. דעת רש"י צ"ע, במתני' כתב טעם רבנן הואיל וגמרו בפסול, ודייק בחת"ס דמשמע דס"ל דדוקא אם גמר בפסול ל"מ [ואינו מוכרח כ"כ], וצ"ע שהרי בסוגיין ד"ה רובו משמע דס"ל כהרמב"ן והרשב"א דרבנן פליגי לגמרי דל"מ רוב.

וביותר צ"ע לפי"ד בדף יט. א"כ היאך יתיישבו דבריו ל: דפסל מיעו"ב משמע דאף דקי"ל דמהני רוב מ"מ יש פסול מיעו"ב, ותינח לענין דרסה וחלדה י"ל דהוי פסול שיכול לפסול כל השחיטה ולכך אף אם סגי ברוב יכול לפסול, ורק לענין הגרמה אינו פסול וא"א לרבנן לפסול אלא משום דס"ל דל"מ רוב כלל.

אבל אכתי צ"ע שהרי רש"י ל: כתב כן גם לענין הגרמה דמיעו"ב פוסל וע"ז וודאי תיקשי סתירה בד' רש"י, דבסוגיין מבואר שאין לפסול אלא אם ל"מ רוב בשחיטה כלל, ועיין בחת"ס משכ"ב.

בתוס' הק' מ"ט לא משני רובו של אחד כמוהו היינו ושט, וכתבו דשמא רבנן פליגי אף בושט, ועיין בראש יוסף ביאור דבריהם, ועכ"פ תמהו ברעק"א ורא"י מאי קושיא והא מבואר במתני' שם רוב שנים בבהמה, ולפי"ד מהרצ"ח לא תיקשי כ"כ שהרי כל קו' הגמ' הוא מלישנא דרוב אחד כמוהו משמע ממש ול"מ מיעו"ב לפסול, אבל גם רבנן מודו דרוב מהני בשחיטה ומסיפא א"א להקשות, ויל"ע.

**ב. פלוגתת ר"ה ור"י-**

פליגי ר"ה ור"י בתרתי, שחט הגרים שחט לר"ה פסול לר"י כשר, הגרים שחט הגרים לר"ה כשר לר"י פסול ולא דמי לחצי קנה פגום דהגרמה שאני שאינה במקום שחיטה.

ומבואר בגמ' דהנך פלוגתות תליין זב"ז דלר"י הכל תלוי ברוב אם נשחט כדין, ולר"ה הכל תלוי ביציאת החיות אחר שחיטת חצי אם נעשה בהכשר.

[גדר שחיטת חצי קנה ודין ח"ק פגום נתבאר במקו"א].

עיקר פלוגתת ר"ה ור"י יל"פ שני אופנים:

א. ברמב"ן ור"ן מבואר שהוא פלוגתא מסויימת לענין הגרמה, דלר"י כיון דלאו מקום שחיטה הוא אינו יכול להצטרף לשחיטה כלל וגרע מחצי קנה פגום.

ולא באר הרמב"ן במה פליגי לענין שחט הגרים שחט ולמה לא ייפסל לר"י הרי כבר יצאה חיותו?

בחזו"א ג-יא באר דעיקר טעמיה דר"י דהגרמה אינה מוציאה את החיות של הבהמה כלל [רק כשאר אברים וטריפות], וזהו טעמו שא"י להצטרף לשחיטה כש"כ הרמב"ן.

ולפי"ז מה"ט נמי שחט הגרים שחט כשר, ואין כאן חסרון דאחר שנשחט רובו הרי הוא מנח בדיקולא, שהרי ההגרמה לא הוציאה את החיות כלל ויש כאן רוב קנה בשחיטה[[2]](#footnote-3).

עצ"ע למה לא ייפסל לר"י משום פסול בשחיטה, דהא שיטת רש"י שכל הפסולים פוסלים במיעו"ב וכ"ש בחציו שיפסול את כל השחיטה?

ולד' החזו"א הוא פשוט דהגרמה אינה מוציאה את החיות ממילא אין כאן פסול כלל.

עוי"ל דאף אם מוציא את החיות מ"מ אינו פסול חיובי ככל הפסולים רק הגדרת מקום השחיטה וא"י לפסול את כל השחיטה.

[ובאמת שיטת הריב"ם דא"א להגרמה לפסול במיעו"ב אף אם שאר הפסולים פוסלים, ואף לרש"י ל: דפוסל לא אמר כן אלא לרבנן דפסלי אף בשחט שני שליש והגרים שליש, אבל לשאר אמוראי אינו כן].

עצ"ע לר"י למה אינו טריפה כיון שנטרף שלא כחלק ממעשה השחיטה שהרי הוא בהגרמה, ואף שההגרמה אינה מוציא חיות מ"מ לכה"פ כטריפה מיהא הויא?

וצ"ל דשליש בפנ"ע א"י להטריף בקנה דדוקא רוב מטריף, ורק ע"י צירוף שליש השחיטה והשחיטה א"י להטריף דדרך שחיטה הוא, חזו"א ואמר"מ.

ודעת ר"ה ס"ל שהגרמה ג"כ מוציאה את החיות אף שאינה במקום שחיטה, וא"כ א"א יכול להצטרף להיות כחצי קנה פגום, וכן לאידך גיסא ס"ל דשחט הגרים שחט הרי הוא כמנח בדיקולא ותו ל"מ מיעוט בתרא להכשיר.

[ומה דס"ד בגמ' דר"ה מכשיר בשני האופנים כתב החזו"א דס"ל כר"ז לב: דלית ליה סברת מנח בדיקולא דמי, מיהו צ"ע מד' הרמב"ן במלחמות לב: דכו"ע מודו שכלפי הסימן עצמו אמרינן מנח בדיקולא].

היה מקום לפרש טעמא דר"ה באופ"א דכיון שהגרמה מוציאה את החיות ה"ה ככל פסולי שחיטה וחל פסול ע"י חצי השחיטה בכולה [דלא גרע ממיעו"ב] דבגמ' יט: לא משמע האי טעמא רק משום שיצאה החיות.

ב. לדרך הרמב"ן נמצא דטעמיה דר"ה שאפשר לצרף את ההגרמה להכשיר את שחיטת הקנה בהגרים שחט הגרים הוא משום דס"ל הגרמה מקום שחיטה הוא.

אבל בתוס' ל: כתבו דהגרמה לאו מקום שחיטה הוא [ומה"ט אינו פוסל מיעו"ב], משמע דלכו"ע אמרו כן ואף לר"ה וצ"ע א"כ היאך מצטרף ההגרמה לשחיטת הקנה?

ובאמת דרך אחרת יש לפרש בפלוגתת ר"ה ר"י, דלעולם לכו"ע יוצאת החיות גם שלא במקום שחיטה, אלא דפליגי בגדר שחיטת קנה, והאריך בזה באמר"מ-ב.

[וכ"כ במשנת ר"א לדקדק מלשון רש"י יט. ד"ה רב, דר"י לאו במיפק חיותא תליא מילתא וכו' משמע קצת דאף לר"י החיות יוצאת אלא דלא תלי מידי ביציאת החיות, ואינו מוכרח].

ויסוד הפלוגתא דלר"י עיקר שחיטת קנה הוא בכולו ורוב כמו בושט, ולר"ה עיקרו בעשיית הרוב לחוד דכיון שעד חצי אינו מטריף כלל אינו בכלל השחיטה כלל וכל השחיטה היא בעשיית הרוב, וע"ע בהמשך תוספת ביאור.

ולכך לר"ה הכל תלוי אם בשעת עשיית הרוב היה הגרמה שאז כל השחיטה וקודם לכך אינו בכלל שחיטה ולא ואין בו פסול הגרמה, וכן לאידך גיסא א"א להכשיר ע"י רוב אם באמצע היה בהגרמה [ולפי"ז א"ש ד' התוס' דאף אם הגרמה לאו משום שחיטה הוא שפיר נכשרת השחיטה בעשיית הרוב לחוד].

אבל לר"י עיקר שחיטת קנה בשחיטת כלל הרוב וממילא יכול השליש ראשון של שחיטה להצטרף וכן שליש אחרון ולא אכפ"ל שעשיית הרוב היתה בהגרמה סו"ס רובו של קנה שחוט כדין וי"ל רובו ככולו.

ויש להוסיף דהנה בביאור דעת ר"ה דהגרים שחט הגרים מהני בפשוטו הטעם משום דס"ל שכל השחיטה היא בעשיית הרוב ולא בשחיטת הרוב, וכ"נ אמר"מ.

אבל יתכן לפרש דבאופ"א שגם הקנה חלק מהשחיטה אלא שלא נאמרו בו דיני שחיטה ויכול להצטרף גם בלא כח גברא או בהגרמה, אלא דא"כ אינו מובן מ"ט שחט הגרים שחט לא מהני הרי יש כאן רובא בשחיטה, וע"כ שהכל תלוי במקום מיפק חיותא.

ובאמת יתכן טעמו של ר"ה דס"ד להכשיר בין שחט הגרים שחט ובין איפכא, דלעולם שחיטת קנה הוא ברוב ולא בעשיית הרוב לחוד, ומ"מ הגרים שחט הגרים כשר משום שלא נאמרו פסולי שחיטה עד חצי הקנה ויכול להצטרף חלק ההגרמה.

אבל למסקנא אמרינן הטעם משום שכל שחיטת הקנה הוא בעשיית הרוב לכך א"א להכשיר שחט הגרים שחט, ודו"ק בזה.

אלא דצ"ע לדרך זו דכיון שע"י הגרמה ג"כ יוצא החיות היאך ס"ל לר"י להכשיר בהגרים באמצע, ומ"ט לא נימא דאחר הרוב חשיב הכל כמנח בדיקולא ול"מ תו להכשיר, עיין לקמן.

[עוד יל"ע מ"ט לא יפסול חלק האמצעי את כל השחיטה כמו מיעו"ב לדעת רש"י שפוסל את כל השחיטה, אבל פשוט דכיון דס"ל להנך אמוראי שאין פסול בהגרים במיעו"ב לחוד ע"כ דהגרמה אינה ככל הפסולים וא"י לפסול כל השחיטה, וכש"כ בתוס' ל:, והתוס' אף פסקו כן להלכה דהגרים במיעו"ב אינו פוסל אבל רש"י שם פסק כהך לישנא דרבנן דמתני' פסלי גם הגרמה במיעו"ב].

**ג. מחלוקת הפר"ח וכו"פ אם ע"י הגרמה יוצא חיות-**

כנראה בשני דרכים אלו נחלקו הפר"ח והכו"פ, עי' פר"ח כ-יג דקדק עוד מלשון הר"מ דפסוקת הגרגרת **במקום שחיטה** נבילה היא, משמע דוקא במקום שחיטה אבל שלא במקום שחיטה לאו נבילה הוא, והביא כן בשם הכס"מ שם [ויישב קו' הכס"מ ע"ז].

וטעם הדבר מבואר בפר"ח שאין החיות יוצאת אלא במקום שחיטה ושלא במקום שחיטה אינו אלא כשאר אברים וטריפה.

בכו"פ סק"ג חלק ע"ז דאף שאינו במקום שחיטה מ"מ מוציא את החיות של הסימנין כמו במקום שחיטה והויא נבילה [ודחה הדקדוק מלשון הר"מ, וע"ע באמר"מ ב-כא ובאו"ש פ"ג שחיטה הי"ג די"ל דדוקא לענין דהוי נבילה מחיים בזה כתב הר"מ דוקא במקום שחיטה אבל לענין דל"מ שחיטה והויא נבילה בשחיטתה אי"צ דוקא מקום שחיטה, ונתבאר עוד בסוגיא ל: עפי"ז, ושו"ר מביאים שכבר כתב כן בתפל"מ.

וכעי"ז כבר צידד בפר"ח לג-ה לענין ניקב תורבץ הושט דאינו נבילה מחיים כיון דלאו מקום שחיטה הוא אבל מ"מ ל"מ ביה שחיטה והוי נבילה לאח"מ].

בכו"פ הוכיח דבריו מדברי ר"ה דהגרים שחט הגרים כשר, והטעם משום דעשיית הרוב נפקא ליה חיותיה, וע"כ יוצא החיות גם ע"י ההגרמה דאל"כ בשחיטה אין כאן רוב?

בדעת הפר"ח כתבו אחרונים בשני אופנים:

א. משנת ר"א-ג [וכן מבואר בחזו"א ג-יא] כתב דאף שראייתו מד' ר"ה נכונה מ"מ בהא גופא פליג ר"י וס"ל דבהגרמה שלא במקום שחיטה אין החיות יוצאת ממנה, וכש"כ לעיל לבאר ד' הרמב"ן והר"ן דפלוגתתם הוא פלוגתא פרטית לענין הגרמה.

ב. ביד יהודה כ-ד תי' דאף להפר"ח ה"מ בפסוה"ג כולה שלא במקום שחיטה, אבל אם אח"כ הוסיף במקום השחיטה עוד משהו כבר יוצא חיות הבהמה.

נמצינו למידים דבפשוטו לדעת הפר"ח יש מקום למהלך החזו"א בדעת הרמב"ן, אבל לדעת הכו"פ ע"כ לא פליגי בהגרמה לחוד אלא בכל גדר שחיטה קנה וכד' האמר"מ.

**ד. מ"ט לא אמרינן מנח בדיקולא לר"י-**

דעת הכו"פ צ"ע היאך הכשיר ר"י בהגרים באמצע והרי יצאה חיותו ע"י השליש שחיטה ושליש הגרמה ותו הוי כמנח בדיקולא, ותינח לדעת הפר"ח הרי בהא גופא פליג וס"ל שלא יצאה החיות כיון שלא היה כאן רוב במקום שחיטה, אבל לדעת הכו"פ צ"ע?

ובאמר"מ-ב באר דכשם שמיעוט בתרא יכול לפסול לדעת רש"י חזינן שהוא חלק מן השחיטה ולא אמרינן ביה מנח בדיקולא ה"נ יכול להצטרף להכשיר, והביאור דכל שעושה בדרך שחיטה לא אמרינן כמנח בדיקולא דמי אלא הוא חלק מהשחיטה, וכל ענין מנח בדיקולא הוא כלפי שחיטת מקום שכנגד שחיטתו הראשונה [כגון אם חותך למעלה ממנו] אבל המשך השחיטה ברוחב הקנה לגמור את כולו לא חשיב כמנח בדיקולא.

ובאמת כבר תמהו בזה על רש"י בספר המכריע-ה ובתשובת הרשב"א-שסז, היאך יפסול ע"י מיעו"ב, אבל לכאו' לאו קו' הוא דהא חזינן דעת רש"י כז. דמצוה מה"ת לשחוט כולו לכתחילה וע"כ יש בו קיום של שחיטה והוא חלק מהשחיטה, ועוד יתבאר במקומו, ועכ"פ דעת הרשב"א בתשובה מבוארת דאף לענין מה שלא שחט אמרינן דהוי כמנח בדיקולא כל הסימן אחר שחיטת רובו ולא כד' האמר"מ, וע"ע בסוגיא לב: מש"כ.

וע"ע במשנת ר"א הוסיף להעיר מד' הש"ך כו-א דכתב שאם אחר שנשחט רוב ניקב הושט א"א לפסול משום טרפות דכמנח בדיקולא דמי, וחזינן דכל שיצאה חיותו הרי מיעוט בתרא אין לו דין שחיטה כלל דכמנח בדיקולא דמי ועכצ"ל כדעת הפר"ח דהכא לא יצאה חיותו בהגרמה שאם יצאה א"א להכשירו אח"כ.

אבל באמת בש"ך שם כבר נתקשה ע"ע מ"ש דין זה מהא דקי"ל מיעו"ב פוסל ולא אמרינן מנח בדיקולא, וכתב בשני אופנים, חדא דמיעו"ב פוסל דוקא במיעוט הנשאר אבל הכא נפל טרפות במה שכבר נשחט, והוא ממש כחילוק האמר"מ שהבאנו דלא אמרינן מנח בדיקולא ככנגד המקום שלא נשחט, ודו"ק.

ועוד כתב הש"ך לחלק דשא"ה דלא אירע הפסול דרך שחיטה כלל רק ע"י קוץ ואינו המשך של השחיטה, וכתב בפמ"ג דנפק"מ משני התי' דלתי' הראשון באמת קוץ במיעו"ב יפסול את השחיטה, משא"כ להך תירוצא גם במיעו"ב לא יפסול [ולאידך גיסא נפק"מ בהחליד ודרס כנגד המקום ששחט כבר דלתי' הראשון אינו פוסל משום דכנגד אותו מקום חשיב מנח בדיקולא].

וגם לתי' האחרון של הש"ך י"ל ד' הכו"פ דהכא שהוא חלק מהשחיטה שפיר מהני מיעו"ב ואפי' להכשיר ולא אמרינן כמנח בדיקולא, ויל"ד עיין לקמן ביאור דעת החזו"א דפליג[[3]](#footnote-4).

ובעיקר ענין זה אי אחר שחיטת רוב אמרינן מנח בדיקולא כלפי מיעו"ב, ע"ע באמר"מ מה שהביא מביה"ל ח"ב כד-ה דאם שחט שחיטה שאינה מפורעת ורוצה להכשירה במיעו"ב לצרף את השחיטות לעשותן שחיטה מפורעת ל"מ כיון דלאו שחיטה הוא דהוי כמנח בדיקולא, ודוקא בהגרמה מהני לר"י משום שלא יצאה החיות [והוכיח ממש"כ הכס"מ שיו"ד לקמן דבשאר פסולים מודה ר"י לפסול וכתב ביה"ל הטעם משום שיצאה החיות] והוא כמהלך הפר"ח, אבל ברא"י נקט שאפשר להשלים כן וכש"כ אמר"מ דע"כ כן הוא לדעת הכו"פ, ומש"כ הכס"מ דשאר פסולים פסלי יתבאר לקמן באופ"א, ויתבאר עוד לקמן ובסוגיא ל:.

**ה. לר"ה מ"ט אין מצטרף מיעו"ב להכשיר-**

בטעמא דר"ה שאין מצטרף שליש האחרון להכשיר בשחט הגרים שחט, יל"ע מ"ט לא יצטרף להכשיר כמו לר"י.

לדעת החזו"א יסודו משום שיצאה חיותו וכמנח בדיקולא דמי ובזה פליג על ר"י דס"ל שלא יצאה חיותו.

ולדעת הכו"פ אף שיצאה חיות אפשר להכשירו במיעו"ב כש"כ לעיל, אלא דר"ה ס"ל דעיקר שחיטת קנה הוא בעשיית הרוב ולא בכלל הקנה.

ובאמת צ"ב דלפי"ד הכו"פ הדין נותן דה"נ לא יהיה פסול בקנה במיעו"ב שהרי אין המיעוט חשוב שחיטה כלל כ"א עשיית הרוב, ובפוסקים מבואר דאף בקנה כן (מלבד דעת הראב"ד ל: דבקנה אין פסול מיעו"ב אבל אתא עלה משום גזירה דרבנן)?

ובמקו"א הבאנו ד' התבו"ש בזה דסו"ס כיון שהוא ממהר את מיתתה ע"י שחיטת המיעו"ב הרי סגי בזה לתת לו שם שחיטה לפסול כל השחיטה, וצריך להוסיף ביאור דלענין להכשיר את השחיטה מכח זה לא סגי שעיקר השחיטה הוא בעשיית הרוב אבל לענין לתת פסול חיובי בכל השחיטה עי"ז סגי גם בזה.

ולדעת החזו"א והפר"ח באמת צ"ע סברת ר"ה שהרי הוכיח האמר"מ היטיב שאפשר לצרף מיעו"ב וכמו דלדעת רש"י ל: מועיל לפסול ולא אמרינן כמנח בדיקולא ה"נ יצטרף להכשיר כיון שהוא חלק מהשחיטה?

[והיה מקום לומר דלמאי דס"ל דהגרמה הוא ג"כ מוציא חיות הו"ל חלק מהשחיטה וממילא הוא ככל פסול שהוא פסול חיובי, אבל כבר כתבנו לעיל דל"מ כן לשון הגמ' יט: דתלי בפסיקת החיות].

וצ"ל דל"ש שיצטרף מיעו"ב אלא לפסול משום שהוא רוצה אותו כחלק מהשחיטה ואינו משתמש ברובו ככולו, אבל הכא בפסול הרי בע"כ יצא כבר החיות ואינו תלוי בהשוחט ותו איך יוכשר ע"י מיעו"ב.

**ה. שחיטה שאינה מוציאה חיות אם מתרת-**

בכו"פ כ-ג הוכיח דבריו דהגרמה מוציאה חיות דאל"כ היאך תוכשר השחיטה לר"ה ע"י הגרים שליש ושחט שליש הרי לא יצאה חיות הבהמה בזה.

בפשוטו נראה כוונתו דא"א לשחיטה להתיר אלא ע"י שמוציאה חיות הבהמה וממיתה את הבהמה, ואם הגרמה אינה מוציאה חיות אין כאן שחיטה המתרת כלל.

בפמ"ג שפ"ד כ-ה תמה ע"ז דאטו שחיטה עושה נבילה והרי בכל שחיטה לאו נבילה היא עדיין כמבואר קיז: שהיא כחיה לכל דבריה, אבל כבר תמה ביד יהודה דלק"מ דמ"מ נעשה בה מעשה נבילה הממיתה [וכדחזינן דלשיטת הר"מ תחשב כבר נבילה מחיים] משא"כ הכא שלא נעשה בה מעשה הממית רק ככל טריפות דעלמא.

[ובאמת לשון הכו"פ משמע שאין כוונתו לומר דבכל שחיטה הכי בעינן, רק הכא כל מה דמכשיר ר"ה הוא משום דכי נפיק חיותיה בשחיטה נפיק ואם אינה מוציאה חיות הרי אין משמעות מיוחדת לעשיית הרוב ושוב הדר הדין דשחיטת הקנה תלי בכלל הרוב ולא בעשיית הרוב לחוד וכיון ששחט רק שליש היאך יוכשר].

בעיקר נידון זה אם שחיטה צריכה להמית את הבהמה הביאו האחרונים כמה מקורות:

א. כט. אי אמרת מע"מ כרוב איטרפה לה בחצי קנה, ומשני דלענין טריפות בעי רוב הנראה לעיניים, ומ"מ לענין שחיטה ס"ל להאי מ"ד דסגי במע"מ.

ותמה החת"ס בחי' היאך שייך שחיטה אם לא הוציא חיותה של הבהמה, וכד' הכו"פ?

וכתב תבו"ש כא-ד ואו"ש פ"ג הי"ג דאה"נ לענין קנה שלא יצא החיות במחצה לא יהני שחיטת מחצה ובעי שחיטת הרוב דוקא, ורק לענין ושט סגי במע"מ כיון דנקו"ה נבילה היא.

ועי' בתבו"ש הגביל דבריו דדוקא בעוף ששוחט סימן אחד לא סגי במע"מ בקנה, אבל בבהמה ושוחט גם חצי ושט וגם חצי קנה שפיר יהני דבצירוף שניהם יצא החיות, אבל הוא חידוש דסו"ס מצד הקנה לא יצא החיות [ומבואר דעתו דיצאת החיות היא ענין נפרד ואינו מוגדר בקנה עצמו], אבל בפשוטו נראה דאף בבהמה צריך רוב שחיטה בקנה.

ב. ומ"מ הוכיח באמר"מ ב-כג משיטות הסוברים דנקו"ה טריפה לא כן, שהרי למ"ד מע"מ כרוב סגי במחצה, ואילו לענין טריפות בעי רוב ממש א"כ לא חשיבא כמתה בחצי ושט ואיך מהני שחיטה בחצי ושט.

ג. אמר"מ ב-יט הוכיח מגמ' לב: דעת רבא פסק ולבסוף שחט כשר, חזינן דפסוה"ג אינו מוציא חיות הבהמה לעשותה כנבילה ומ"מ יש שחיטה בגרגרת בעוף?

ותי' דוודאי מוציא את החיות של הסימן אלא דמ"מ אינו מוציא את החיות של כלל הבהמה, ועיקר ד' הכו"פ הוא שצריך להוציא את החיות של אותו סימן לכה"פ.

ד. ועדיין תמה מד' ר"ל שחט שלא במקום חתך כשר, הרי חזינן דפסוה"ג אינו מוציא חיות של אותו סימן נמי [בס"ד דלא אמרינן מנח בדיקולא] ומ"מ מהני ביה שחיטה, וכתב דלמאי דמסקינן מנח בדיקולא י"ל שנשתנה ענין זה, ודוחק.

**ו. שאר פסולים בשליש אמצעי לר"י-**

כתב בכס"מ ג-יג דכו"ע מודו בדרס שליש האמצעי לפסול ואף לר"י ולא פליג אלא בהגרמה שאינה במקום שחיטה.

לד' הפר"ח מתבאר הטעם היטיב דטעמיה דר"י דוקא הגרמה אינה מוציאה החיות אבל בשאר פסולים כבר יצאה החיות ול"מ שחיטת מיעוט האחרון, וכ"כ בביה"ל הו"ד באמר"מ ג-א.

אבל לד' הכו"פ דאף בהגרמה יצאה החיות ומ"מ מהני מיעו"ב ולא אמרינן דהוי כמנח בדיקולא וכש"כ לעיל בשם האמר"מ, צ"ל דשאני דרסה ושאר פסולים שהם פסול חיובי ויכולים לפסול כל השחיטה [וכמו שמצאנו דעת רש"י דאף מיעו"ב פוסל כל השחיטה ונתבאר במקומו דנראה שגם שא"ר מודו בזה אלא דבמיעו"ב ס"ל שא"א לפסול אחר שנגמרה השחיטה, ועיי"ש בסוגיא ל: מה שהבאנו מהמאירי דמשמע קצת לא כן] אבל הגרמה להנך אמוראי לא פסלה את כל השחיטה שאינה פסול חיובי[[4]](#footnote-5).

ונפק"מ מדרכים אלו לדעת ר"י דמכשיר שחט הגרים שחט היאך הדין באופן שהשליש האמצעי נעשה ע"י עכו"ם או מחובר או קוץ.

ולדעת הפר"ח עיקר סברת ר"י משום שאין החיות יוצאת אבל בשאר פסולים י"ל דמודה דא"א להשלים ע"י מיעו"ב שהרי הוא כמנח בדיקולא, אבל לדעת הכו"פ דאף לר"י החיות יוצאת ומ"מ יכול להשלים במיעו"ב, יל"ע.

ובפשוטו היה נראה דאף בכה"ג יכשיר, ודוקא בדרסה ושאר פסולים שיש בהם דין פסול חיובי הרי הוא פוסל את כל השחיטה, משא"כ בעכו"ם וקוץ שאין בו פסול רק דהוי כנשחטה מאליה ואינו יכול לפסול כל השחיטה.

והאריך בזה אמר"מ סוס"י ג' ועיי"ש דמשמע בתוספתא דעכו"ם בשליש שני פסול, וכן הביא בשחיטת חולין מרי"ו נט"ו חלק ג' לפסול בזה.

ועיי"ש שרצה לומר דעכו"ם הוי פסול ולא רק חסרון בשחיטה ויכול לפסול כל השחיטה כשאר פסולים, וכש"כ האו"ז דעכו"ם פוסל במיעו"ק, וע"ד הר"מ דעכו"ם נמי פסול חיובי הוא משום ואכלת מזבחו ולא משום כנשחטה מאליה.

[וע"ע במש"כ במקו"א בדין עכו"ם במיעו"ב נידון הראשונים אם פוסל בשחיטה, דבאשכול-יא מכשיר וכ"ה פשטות התוספתא ריש חולין, אבל במרדכי רפ"ב בהגה"ה הביא בשם רבינו משולם לפסול, והטעם להכשיר כתב באשכול דעכו"ם לא חשיב בכלל השחיטה כלל לפסול וכ"ה בש"ך סוס"י-ב.

אלא דלפי טעמו שהוא אינו מכלל השחיטה משמע דעכו"ם נמי הוי תורת פסול עליו ויש בכוחו לפסול את כל השחיטה אלא שאינו נחשב חלק מהשחיטה כלל, אבל אם העכו"ם באמצע יש מקום לומר דשפיר יפסול את השחיטה, וכמובן אינו מוכרח.

וע"ע בסוגיא דמיעו"ב שכתבנו שנחלקו הש"ך והב"ח בעכו"ם ששחט מיעו"ב וגם דרס אם יש בו פסול, ותלי בשני דרכים אלו שאם עכו"ם אינו מצטרף לשחיטה הרי ה"נ אם דרס לא אכפ"ל, אבל אם הוא מצטרף אלא שאינו פסול שמתפשט על כל השחיטה הרי אם דרס שפיר יפסול, עיי"ש מש"כ עוד.

ונמצא דלדעת הש"ך שם דעכו"ם שדרס פוסל ע"כ ס"ל דעכו"ם לחוד אינו פסול חיובי ומה"ט אם דרס שעשה פסול שפיר פוסל, ולפי"ד גם בשליש אמצעי לא יוכל לפסול, וכל הנידון הוא כפי דעת הב"ח שם דפליג ועכו"ם שדרס נמי אינו פוסל משום שאינו חלק מהשחיטה כש"כ האשכול].

אבל עדיין דן באמר"מ לענין מחובר וקוץ די"ל להכשיר לר"י דבזה וודאי לאו פסול הוא רק כנשחטה מאליה דמי.

אבל באמת הדין מבואר בתוס' יט: ד"ה שחט דאם ניקב מאליו בשליש אמצעי פסול, עיי"ש במהרש"א ומהר"ם כן.

אבל בעיני היה נראה מקופיא דעיקר הטעם שכל הפסולים פוסלים את השחיטה אינו מכח שהם פסול חיובי לפסול את כל השחיטה, רק שהם נותנים שם שחיטה דרסה לכל השחיטה, וא"כ אף במחובר ועכו"ם וקוץ נמי י"ל כן שכל השחיטה נחשבת שחיטת עכו"ם וקוץ [ואף דקוץ במיעו"ב לרש"י דן בש"ך שהבאנו לעיל דבפשוטו אינו פוסל היינו משום דאינו מצטרף להשחיטה י"ל לפי טעם הש"ך שאינו חלק מהשחיטה, אבל אם הוא באמצע י"ל דוודאי מצטרף להשחיטה] ורק בהגרמה דלאו מקום שחיטה הוא א"י להחשב חלק מהשחיטה כלל.

ושו"ר באבנ"ז כב-יג שכתב הטעם דנקו"ה פסול משום שהתחילה השחיטה ע"י קוץ ונפסלת כל השחיטה עי"ז [ועיי"ש דתלה בדין ישנה לשחיטה מתוע"ס], ואף שבראשונים לא נראה כדבריו מ"מ למדנו דעתו שגם קוץ יכול לפסול כל השחיטה.

[אלא דמ"מ יש לדון דקוץ ועכו"ם מצ"ע אין להם שם שחיטה כלל דלאו כח גברא איכא ולא בר זביחה איכא, אבל אינו מוכרח דמה"ת נימא דדרסה והנך עדיפי בהך מילתא שיש להם שם שחיטה טפי], ולא עיינתי כה"צ בכל הך מילתא.

וכן במה דמבואר ביש"ש וכמה פוסקים דכל פסולי שחיטה פוסלים גם במיעו"ק דקנה ומ"מ קוץ אינו פוסלים כדקי"ל ח"ק פגום כשר, גם בזה י"ל דבכה"ג שהוא במיעו"ק אינו חלק מהשחיטה.

גם לענין עכו"ם משמעות הפשוטה של הסוגיות קכא:,יט: והפוסקים שאינו פוסל במיעו"ק דקנה [מלבד דעת האו"ז דס"ל שעכו"ם פוסל וכבר תמהו עליו מסוגיא יט: ויתבאר במקומו], משמע מזה דלא כש"כ ויש חילוק בין כל הפסולים לפסול עכו"ם, ויל"ד.

**ז. קו' הגרי"ס דמשכח"ל אכילת בשר בלא שחיטה-**

ועפי"ז דן באמר"מ במה שהביא קו' מהגרי"ס דמשכח"ל בשר בלא שחיטה [להראשונים דס"ל שאין איסור אינו זבוח], באופן ששחט שליש והגרים שליש ואינו נעשה טריפה בהכי שהרי חזינן דלר"י יכול להמשיך לשחוט את השליש האחרון להכשיר ע"כ שאין בו טרפות, ואיסור אבמה"ח פקע לחזקיה קכא: דשחט רוב שנים פקע איסור אבמה"ח [ואף בשחיטה שאינה כשרה כדעת כמה אחרונים שם] ואין כאן איסור נבילה וטריפה.

אבל יש לדון בזה דמצ"ע יש בו פסול טריפה אלא דכיון דדרך שחיטה הוא לא נפסל [וכש"כ לעיל דשליש הגרמה מצ"ע אינו פוסל אלא בצירוף השחיטה וכיון שהוא דרך שחיטה אינו נפסל] אבל כלפי החלק שמוציא מהבהמה הרי כבר נגמרה השחיטה והוי טרפות [כעין שכתבו אחרונים בגמ' ח: דכל שחיטה נגמרת גם קודם מיעו"ב כלפי החלק שמוציא ממנה].

ועוד יש לדון עפמש"כ בקו"ש-יז דכל שחיטה חשיב טרפות עד שגומר את השחיטה ורק כשגומר מתכשר למפרע, והוכיח כן מגמ' לקמן קמ: דבעי רב הושעיא בשחט מקצת סימנין של האפרוחים אם נפטר משילוח משום דהשתא הוו טריפה אף שאח"כ גומר השחיטה כדין משמע שכל שעדיין לא גמר לשחוט חשיב טריפה, וא"כ אותה חתיכה שמוציא הרי היא באיסור טריפה עדיין, מיהו במקו"א הבאנו דהאי מילתא לאו דפשיטא היא, ואף שכן הביא אמר"מ ב-כה מערוגת הבושם, מ"מ השיג ע"ז באמר"מ עיי"ש דעתו דאינה נעשית טריפה בתחילת שחיטה כשרה.

**ח. בד' הש"ך בהגרים ודרס יחד-**

כתב בש"ך כד-יח דהגרים דרס ושחט ל"מ, וכתב דלא תימא דהגרמה כמאן דליתא דמי ונמצא שרק שני שלישים האחרונים הם השחיטה ובשליש הראשון דרס הוי כדורס במיעו"ק דקנה וכשר, וקמ"ל דפסול [עיי"ש פי' כן לשון הר"מ].

לכאו' לד' הפר"ח באמת יש להכשיר בכה"ג שהרי לא יצא חיות ע"י הגרמה כלל ודעת הש"ך משמע כהכו"פ ולהכי פסול, אבל ז"א די"ל דמ"מ אף להפר"ח אית ביה משום טרפות שהרי שליש הגרמה ודרסה מצטרפים לטריפה [וזה דוקא אי דרס במיעו"ק דושט פוסל וגמירי כל פסולי שחיטה גם במידי דמטרפא ולא רק במידי דמנבלה, אבל אי מיעו"ק דושט כשר ולא גמירי אלא במידי דמנבלה ה"נ לאו מידי דמנבלה היא עדיין שחלק ההגרמה אינו מצטרף לעיקר החיות וחלק הדרסה הוא כמיעו"ק ורק טריפות בעלמא אית ביה, וכשי"ת כעי"ז במקומו בתוס' ל: גבי דרסה במיעו"ק].

מיהו לפי"מ שפי' כן לשון הר"מ הרי פסול משמע נבילה, וזה לכאו' דלא כהפר"ח.

ועיין בפמ"ג שכתב דכל ד' הש"ך הוא בכה"ג שהגרים שליש אחד ואח"כ המשיך באלכסון למקום השחיטה ודרס שליש ושחט שליש, אבל אם הגרים שליש ואח"כ חזר לשחוט מתחילה במקום אחר ודרס שליש הראשון [שכנגד ההגרמה] ושחט שליש שפיר כשר מידי דהוה אחצי קנה פגום, דמה ששוחט למעלה במקום ההגרמה לא אכפ"ל כלל.

**ח. בד' התוס' ל: דלא משכח"ל שהיה בעוף-**

כתבו התוס' דלפי פי' ר"ת דמספק"ל בשהיה במיעו"ק הרי נמצא דבעוף לא משכח"ל שהיה לפי הצד דמיעו"ק אינו פוסל, שהרי אחר שהשלים לרובו תו אין פסול שהיה כלל כיון דעוף כשר בסימן אחד ורק בבהמה יש לפסול משום שהיה בין סימן לסימן.

והנה הרא"ש כתב הטעם דלא פסלה שהיה במיעו"ק משום דלא גמירי שהיה אלא במידי במטרפא ולא במידי דמנבלה.

והק' האחרונים דמשכח"ל בהגרים שליש ושחט שני שליש ושהה קודם שליש אחרון וודאי ייפסל דהוי מידי דמנבלה שהרי הוא אחרי רוב [וכעי"ז הק' האו"ג במשניות בפ"ק ע"ד הר"מ פ"ג ה"ז משחיטה דלא משכח"ל שהיה בעוף בקנה]?

וכה"ג צ"ע דמשכח"ל לר"י דמכשיר בשחט הגרים שחט, ואם שהה קודם שליש אחרון פסול.

וקו' זו לדעת הכו"פ דע"י הגרמה נפיק חיותה, אבל לדעת הפר"ח שהגרמה אינה מוציאה חיות כלל והוי ככל טרפות [לדעת ר"י] א"כ י"ל דאף בכל הנך גווני מידי דמטרפא הוא ולא מידי דמנבלה, שהרי חלק ההגרמה כמאן דליתיה דמי, וא"כ אף שכבר שחט שליש בהגרמה מ"מ אינו חלק מהוצאת החיות כלל וכל השחיטה והוצאת החיות מתחלת בשליש השני ונמצא ששהה במידי דמטרפא, אמר"מ, וכ"כ בחי' רש"ה ב-יב [וצ"ל דד' התוס' כר"י אזלי אבל לר"ה שפיר יוצא החיות ע"י הגרמה].

ועוד צידד באמר"מ ב-כא עפמש"כ שם לחדש דאף לשיטת הכו"פ שהגרמה ג"כ מוציאה חיות מ"מ אינו נעשה נבילה מחיים, וכמבואר בלשון הר"מ שאינה נעשית נבילה מחיים אלא במקום שחיטה, ונדחק בזה הכו"פ לפי דרכו שהגרמה ג"כ מוציאה חיות, אבל באמר"מ ואו"ש פ"ג שחיטה בארו דדוקא במקום שחיטה הוי נבילה מחיים, אבל בל"ז אינו אלא נבילה לאח"מ.

וממילא י"ל דלענין מידי דמנבלה בעינן דוקא מקום שחיטה וכש"כ לעיל דיסודו הוא במה שנעשה בה מעשה נבילה והמודד לזה הוא כל היכא דלהר"מ הוי נבילה מחיים.

עוד הק' ברא"י שם דמשכח"ל בשחט רובו בשחיטה שאינו מפורעת ואח"כ רוצה לצרף חלקי השחיטה זל"ז להכשירה ע"י מיעו"ב של הסימן, ואם שהה מקודם לזה פסול שהרי הוא מידי דמנבלה [שהרי לענין טריפה ונבילה לא ניתן התנאי של שחיטה מפורעת ומצטרפים הנקבים זל"ז]?

הבאנו לעיל ד' ביה"ל שתי' קושייתו דא"א להשלים את השחיטה ע"י מיעו"ב שהסימן כבר מנח בדיקולא [ובמקו"א הבאנו ד' החת"ס לב: דדוקא בשחיטה כשרה אמרינן מנח בדיקולא], והוכיח כן מדעת ר"י יט. דשחט הגרים שחט מהני, וכתב בכס"מ שאם דרס באמצע ל"מ ורק בהגרמה מהני, ובאר ביה"ל הטעם משום דשאני הגרמה דלא נפיק חיותה כש"כ הפר"ח אבל בדרסה נפיק חיותה ותו א"א להכשיר ע"י מיעו"ב דהוי כמנח בדיקולא, וג"ז דוקא לד' הפר"ח אבל לד' הכו"פ דהגרמה מוציאה את החיות ומ"מ אפשר להשלים ע"י מיעו"ב להכשיר לר"י ע"כ לא אמרינן דהוי כמנח בדיקולא וכש"כ לעיל, אמר"מ רסי' ג'.

ונמצא דשני הקו' בדעת התוס' לא יתיישבו אלא לדעת הפר"ח אבל לדעת הכו"פ צ"ע.

גדרי מיעו"ק דקנה נתבארו במקו"א.

1. ועיין ביה"ל ב-יא דלמ"ד מע"מ כרוב ל"ש פסול מיעו"ב ויישב בזה קו' רש"י ל:, והבאנו דבריו במקו"א, ויסוד סברתו כנ"ל דאי"צ להחשיב כל הסימן כשחוט רק שיש שם שחיטה בחצי סימן וחצי סימן נמי סימן הוא.

   ובאמת צ"ע בסברא לפי"ז היאך שייך לפסול מיעו"ב ולמה לא נימא דכשם דמע"מ כרוב אין בו פסול מיעו"ב ה"נ לכו"ע אחר רוב וודאי סגי ולא יהיה בו פסול מיעו"ב, וי"ל, מיהו בלא"ה דעת רש"י ל: מבואר דאף למ"ד מע"מ כרוב יש פסול מיעו"ב. [↑](#footnote-ref-2)
2. צ"ע לרב יהודה היאך יפרש דעת רבנן במתני' דפסלי הגרים שליש במאי פליגי על שיטתו ולא מסתבר דפליגי שיוצא החיות בהגרמה, וצל"ע. [↑](#footnote-ref-3)
3. וגם בלא זה עיקר קו' משנת ר"א אינה מוכרח, וי"ל עפי"ד הר"ן כח. דאחר שיעור שחיטה אין בבהמה כ"כ חיות ולא יכול לחול בה טרפות אףך דחשיבא כחיה לכל מילי, וה"נ י"ל דע"י שחיטת סימן זה יצא רוב חיותו ותו אין בו טריפות, אבל מ"מ לענין שחיטה שפיר מצטרף אף במקצת חיות, וכדמשמע בכ"ד שיש חילוק בין כמות החיות שצריך לענין שחיטה מטריפות, כדחזינן דאחר שחיטת קנה אין טרפות בריאה דכמנח בדיקולא דמי, אבל מ"מ חשיבא קצת כחיה לענין דשחיטת הושט תתיר אותה [אמנם יש לפרש התם באופנים אחרים]. [↑](#footnote-ref-4)
4. ובאמר"מ ג-א למד מד' ביה"ל שהוכיח כן דמשמע דעתו דכל פסולי שחיטה אינו יכול לפסול כל השחיטה דא"כ אין מכאן ראיה כלל, אבל באמר"מ הוכיח מכמה ראשונים שהוא פסול הפוסל את כל השחיטה, וכצ"ל לפי דעת הכו"פ שהבאנו, ויתבאר עוד בענייני מיעו"ב. [↑](#footnote-ref-5)