מזוזה א רפה
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / מזוזה

**שיעורי הלכה**

**הדינים הנידונים**

* **השמירה שיש במזוזה.**
* **אדם היוצא מביתו אם מקיים המצוה, וכמה נפק"מ מזה.**
* **נפל לו המזוזה מהפתח כיצד ינהג.**

*שיעור א'*

**מזוזה [יו"ד סי' רפה]**

**ממורינו הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

שיעורים שנמסרים בבית הכנסת בית תפילה נוה יעקב ירושלים מוצאי שבת בשעה 10:00 · נכתב ע"י א.ה. והיה לעיני מו"ר שליט"א

[סעיף א] **מצות עשה לכתוב פר' שמע, והיה אם שמוע, ולקבעם על מזוזת הפתח.**

## אם יש חיוב על כל אחד לכתוב המזוזה

**מלשון** השו"ע נראה שיש מצוות עשה לכתוב המזוזות, וכן באמת סובר הדעת קדושים (רפח ס"ק ג) שיש מצוה לכתוב מזוזה, ואם אינו יודע לכתוב יש עניין לעשות שליח שיכתוב בשבילו מזוזה. אולם המקדש מעט (סי' רפה ס"ק ב) דעתו שאין מצוה על כל אחד לכתוב מזוזה, ואין צריך לעשות שליח, ואין בזה שום חסידות שבלבוש משמע שדין מזוזה דומה לתפילין. וכן דעת הבית הלוי (ח"א סי' ו), שחקר אם נשים חייבות בכתיבת ספר תורה, ומסיק דלא שייך שיהיו חייבות, שהרי אשה אינה יכולה לכתוב, וגם אינה יכולה לעשות שליח כיון שהיא אינה מחוייבת, וכתב *'ולא דמי כלל למזוזה דנשים חייבות בה, ואף על גב שפסולה לכותבה, דשם לא הוי הכתיבה המצוה, רק המצוה שיהיה לו מזוזה בביתו וגם בקונה מזוזה סגי'*.

**וצריך ליזהר בה מאד, וכל הזהיר בה יאריכו ימיו וימי בניו, ואם אינו זהיר בה יתקצרו.**

## סגולת המזוזה בשמירת הבית

ובטור הוסיף על זה עוד *'וגדולה מזה שהבית נשמר על ידה וכו', וע"כ נתינתה בטפח החיצון שיהא כל הבית לפנים הימנה ובשמירתה,* וכדאיתא במנחות (לג:). ובשו"ע אע"פ שלא הזכיר דבר זה שהמזוזה באה לשמירה, מ"מ אפשר לדייק כן מהא שהביא השו"ע הדין ליתן את המזוזה בפתח החיצון כאן בסי' רפה (בסעי' ב), והרי דיני מקום קביעת המזוזה נתבאר להלן סי' רפט, אלא ודאי בא לרמז לדברי הטור הנ"ל.

והנה דבר זה שהמזוזה ניתנה לשמירה מצאנו כמה דינים תלויים בזה.

א. שלהלן סי' רפו (סעי' י) איתא בשו"ע *'בית המדרש פטור ממזוזה ויש אומרים שבית המדרש חייב במזוזה ונכון לחוש לדבריהם'*. ובטור כתב *'וכן עשה הר"מ מרוטנבורק מזוזה לפתח בית מדרשו, ואומר כשהיה ישן בו שינת הצהרים היה רוח רעה מבעתתו קודם שתקן בו מזוזה'*. ויל"ד בדעת מהר"ם אם נתן מזוזה בביהמ"ד משום שסבר שביהמ"ד חייב במזוזה, או שרק משום שמירה ס"ל ליתן מזוזה, ואף אם נאמר שאין חיוב ליתן מזוזה בביהמ"ד, שייך לומר שיש בזה שמירה וכמו שמצינו במנחות (לב:) תלאה במקל או שהניחה אחר הדלת סכנה ואין בה מצוה, של בית מונבז המלך היו עושין בפונדקותיהן כן זכר למזוזה. וחזינן שיש שמירה אף כשאין חיוב, ויל"ד בזה דשמא הניחו מזוזה רק זכר ולא היה בזה שמירה [עי' עוד בזה להלן].

ב. עוד מצאנו לעניין שוכר, שמבואר ברש"י (פסחים ד. ד"ה חובת) שהחיוב על השוכר לא על המשכיר לפי שהיא משמרתו, שהמזוזה באה לשמירה וזה צורך השוכר.

## מהי השמירה שבמזוזה

ומאי השמירה שיש ממצוות מזוזה. ברמב"ם (הל' תפילין ומזוזה פ"ו הי"ג) כתב *אמרו חכמים הראשונים כל מי שיש לו תפילין בראשו ובזרועו וציצית בבגדו ומזוזה בפתחו מוחזק הוא שלא יחטא שהרי יש לו מזכירין רבים והן הם המלאכים שמצילין אותו מלחטוא שנאמר חונה מלאך ה' סביב ליראיו ויחלצם* [והוא על פי המבואר במנחות מג:]. ובסמ"ג (עשין ג) פירש שהמלאכים זה המצוה עצמה וז"ל *'מלאך הם מצות השם החונים סביבותיו ומזכירין אותו עבודת הבורא, וכן מצינו שם באדם אחד שנמנע מעבירה גדולה על ידי ציציותיו שראה ונזכר'* (מנחות מד.).

ועיי"ש בסמ"ג שהביא מעשה נורא שהיה בדורו וז"ל *ויהי אחר ארבעה אלפים ותשע מאות ותשעים וחמש שנים לבריאת עולם, היתה סיבה מן השמים להוכיח, ובשנת תתקצ"ו הייתי בספרד להוכיחם ואמץ הקדוש ברוך הוא זרועותי בחלומות היהודים ובחלומות הגוים וחזיונות הכוכבים, ויט עלי חסדו, ותרגז הארץ ותהי לחרדת אלוקים, ועשו תשובות גדולות, וקבלו אלפים ורבבות מצות תפילין מזוזות וציצית.* ומבואר שג' מצות אלו הם שומרים [והטעם שדוקא אלו משום שהם מזכירים יחוד ה'].

## אם יש קיום מצוות מזוזה בשעה שהוא ישן

והנה הטור כשכתב דבר זה שיש במזוזה עניין השמירה, כתב לשון 'וגדולה מזה שהבית נשמר על ידה', והקשו המפרשים מה גדולה מזה, והרי קודם לכן כתב הטור שיש בו אריכות ימים, ובודאי עדיף לאדם אריכות ימיו משמירת הבית. ועי' מש"כ בזה בבית יוסף ועוד אחרונים. והט"ז (ס"ק א) כתב לבאר שאריכות ימים היינו ע"י שנזכר ביחוד ה', אבל אח"כ כתב הטור גדולה מזו שאפילו כשהוא ישן ואינו עוסק במצוה מכל מקום המצוה מגינה עליו. ומשמע מדבריו שבשעה שהוא ישן אינו מקיים המצוה, ולזה יש מעלה במצוה זו שמגינה גם בזמן שאינו מקיים המצוה. וכבר האריכו האחרונים בנידון זה אם אדם ישן חייב במצוות או לא [ועכ"פ אם כוונת הט"ז שאינו מקיים המצוה בשעה שהוא ישן ואעפ"כ המצוה מגינה עליו, יהיה ראיה למה שהובא לעיל שהשמירה היא אף כשאינו מקיים המצוה. מיהו יש מקום לומר בכוונת הט"ז שגם כשהוא ישן מקיים את המצוה, רק שיש מעלה יותר בשמירה משום שהיא שייכת גם בשעה שאינו מתעסק במצוה - ביחוד ה'].

## אדם היוצא מביתו אם חייב במזוזה

ובעיקר נידון זה באיזה זמן מקיים את המצוה, הנה רע"א בתשובה [סי' ט, והסכים עמו החזו"א בנגעים (סי' ט ס"ק ח)] יצא לחדש שאדם שיצא מביתו לעסקיו, בשעה שאינו בביתו אינו מקיים מצות מזוזה, והוכיח כן מהמגן אברהם (סי' כא ס"ק ב) שהביא מהאר"י שיש מצוה לשכב עם טלית קטן בלילה, והביא ראיה ממנחות (מג:) שדוד המלך בשעה שנכנס לבית המרחץ וראה עצמו עומד ערום אמר אוי לי שאעמוד ערום בלא מצוה, וכיון שנזכר במילה שבבשרו נתיישבה דעתו. והקשה האר"י שאם בלילה היה ישן בלא טלית למה בכל לילה לא אמר דוד כן. וכתב המג"א שדבריו דברי קבלה ונקבל, אבל לדין יש תשובה די"ל דבלילה עכ"פ היה לו מזוזה בפתחו משא"כ במרחץ. ומוכח שבשעה שהוא עומד בבית המרחץ אינו מקיים מצוות מזוזה.

## למה אין מברכים על המזוזה כל פעם שנכנסים לבית

ומחמת יסוד זה הקשה רע"א למה אין אדם מברך על המזוזה בשעה שנכנס לביתו [וס"ל לרע"א שגם אינו מחוייב במזוזה מדין בית האוצר, שזה שייך רק באוצר הסמוך לביתו], והביא שם מהברכי יוסף (או"ח סי' יט) שאין מברכים על המזוזה אלא בשעה שקובעה בביתו, משום שחכמים תיקנו את ברכה בגמר העסק במצוה, ולא רצו לקבוע הברכה מבלי התעסק במצוה, לכן הם אמרו לברך בקביעותה דהוא סוף מעשה העסק אשר עסק בגוף המצוה.

## המוסר מזוזותיו לבדיקה

והנה מי שמוסר מזוזה לבדיקה, הרי שאותה שעה שאין לו מזוזה בפתח ביתו הוא מבטל מצוות מזוזה, שהרי הוא מחוייב בה תמיד כמבואר ברמב"ם (פ"ו הי"ג), ואסור להיות בבית רגע אחד בלא מזוזה. מיהו לדברי רע"א יש עצה פשוטה, שהרי יכול לעזוב את ביתו ואז אינו מחוייב במזוזה [ואף שבני ביתו שם מ"מ הם אינם חייבים במזוזה רק מדין שואל כמ"ש רע"א בסי' ט, ולעניין אשתו אף כשהדירה שייכת לשניהם מ"מ הוי כנכסי מלוג, והיות וקנין פירות של הבעל נראה שהוא נחשב לבעלים של הדירה, כמו שמצאנו בלישכת פלהדרין דחשיב שהציבור הוא הבעלים על הלישכה אע"פ שברור שיש להם רק קנין פירות בזה, שהרי ביהמ"ק עצמו שייך להקדש].

## ראיות שאין חיוב מזוזה אלא בזמן שהוא דר בבית

ועי' ברע"א שם [וכן הוא בהגהותיו בשו"ע כאן] שהביא מהירושלמי (מגילה פ"ד הי"ב) שנחלקו שמואל ורב הונא מזוזה ותפילין מי קודם, שדעת שמואל שמזוזה קודמת, ודעת רב הונא שתפילין קודמים. וביאר הירושלמי טעמם, ששמואל סובר שמזוזה קודמת כיון שנוהגת בשבתות וימים טובים, ורב הונא סובר שתפילין קודמים כיון שנוהגת במפרשי ימים והולכי מדבריות. ולכאורה צ"ב אמאי מפרשי ימים והולכי מדבריות אינם חייבים במזוזה אם יש להם בית, ונראה שמכאן ג"כ ראיה לדברי רע"א שכל שאינו בבית אינו מקיים מצוות מזוזה.

וכן משמע מהרבה ראשונים שכל מצוות מזוזה אינה אלא חובה כשדר בביתו, וכמו שביארו הראשונים בבבא מציעא (קב.) הדין שהשוכר חייב במזוזה שמשמע מדברי הראשונים שאין כלל חיוב על המשכיר כיון שהוא אינו דר בבית, וכל החיוב הוא רק על השוכר, והיינו שהחיוב על השוכר הוא משום שהמשכיר אינו חייב, ולכן מטילין החוב על השוכר ולא על המשכיר. וכן מבואר בתוספות במנחות [מד. ד"ה טלית ובע"ז כא. ד"ה האי ובפסחים ד.] ובר"ן (פסחים ד.), וכן כתב להדיא הריטב"א בשבת (קלא:) שמי שאינו דר בביתו פטור מהמזוזה [ואינו צריך להפקיר את ביתו עיי"ש].

מיהו בשיטמ"ק ב"מ שם הביא מרבינו יהונתן שכתב שהחיוב על השוכר ולא על המשכיר, לפי שהיא צורך השוכר כיון שהמזוזה שומרת למי שבבית, וכתב ז"ל *'אבל ליכא לפרושי חובת הדר לפי שאין בית חייב במזוזה אלא אם כן דר בו, דהא קיימא לן אפילו יש לו עשרה בתים שאינו דר בהן דירה קבועה אלא שנכנס בהן פעם אחת בשנה, חייבות כולן במזוזה'*.

## המשכיר ביתו למי שאינו שומר תו"מ

ויש נפק"מ בזה במי שמשכיר ביתו לאדם שאינו שומר תו"מ ואינו נותן מזוזה בפתחו, שלדעת הראשונים שסוברים שהמשכיר פטור ממזוזה כיון שאינו דר בביתו, א"כ אינו מחוייב כלל במזוזה כשמשכיר ביתו, אבל לדעת רבינו יהונתן מחוייב הוא במזוזה אלא שמוטל חוב זה על השוכר, אכן אם השוכר אינו דואג למזוזה יהיה המשכיר חייב ליתן שם מזוזה. וכמו"כ אם נתן השוכר מזוזה שאינה מהודרת, לדברי הר"י מלוניל אם המשכיר מהדר אחר המצוות, יש לו לדאוג שתהא שם מזוזה מהודרת.

## שאין לקבוע המזוזה עד שיכנס ממש לדור בבית

ונפק"מ בכל זה גם לשעת קביעת המזוזה. דהנה במגן אברהם (סי' יט ס"ק א) הקשה מאי שנא מזוזה שמברכים על קביעת המזוזה, ולא על החיוב לדור בבית שיש בו מזוזה [וכמו שכתב שם שכל חיוב המזוזה הוא רק כשדר בתוכה (וגם מזה ראיה כרע"א)], ואילו בציצית אין מברכים על עשיית הציצית אלא על לבישתה. וכתב המג"א שעל המזוזה קבעו ברכה בשעת קביעתה משום שמסתמא קובעה בשעה שנכנס לדור בתוכה, משא"כ ציצית שעושה אותה קודם שלובשה, לכך מברך על לבישת הציצית שהרי בשעה שעושה הציצית עדיין אינו מחוייב בציצית [אלא שלא ביאר המג"א טעם החילוק בין מזוזה לציצית, למה בציצית נוהגים לעשות קודם הלבישה מזוזה קובעים רק בכניסה לבית, ויתבאר להלן]. ובסו"ד כתב המג"א שאפשר שאם קבע את המזוזה קודם שנכנס לדור בבית, א"כ בשעה שיכנס לבית לדור בתוכו יהיה עליו לברך אקב"ו לדור בבית שיש בו מזוזה. ומבואר במג"א שזמן קביעת המזוזה הוא רק בשעה שנכנס לבית ולא קודם לכן, וכן כתב במשנ"ב (שם ס"ק ד) ז"ל אין לברך על המזוזה רק כשהוא נכנס לדור בהבית תיכף ומיד, דאז הוא ממש דומיא דעטיפה, או כשכבר דר בה.

וציין שם המשנ"ב לדברי רע"א בתשובה (שם). וא"כ פשוט שאף אם כבר הכניס הריהוט לבית עדיין לא יקבע את המזוזה עד שיבא ממש לגור בבית, שזה מה שעולה מדברי רע"א הנ"ל, שאף שהחפצים בביתו אינו מחוייב במזוזה כשאינו דר בבית [ועי' שבט הלוי ח"ו סי' קסא שהאריך בזה ונקט ג"כ כרע"א].

מיהו יש סוברים שאף שבאמת אינו מחוייב במזוזה עד שיבא לדור בבית, מ"מ לעניין ברכה יכול לברך גם קודם שנכנס לבית כשקובע המזוזה על מנת לגור בבית, וכמו שמצאנו לעניין שחיטה שמברך על השחיטה אף שכל השחיטה היא בשביל האכילה [ומי ששוחט שלא על מנת לאכול אינו מברך, כמבואר בתבואות שור במי ששוחט על מנת להתלמד שאינו מברך, ומוכח שאי"ז אלא הכשר למצוה ואעפ"כ מברך כבר בשעת השחיטה]. ומ"מ במשנ"ב מבואר להדיא שאין לקבוע המזוזה קודם שבא לדור בבית.

אמנם בעיקר דברי המג"א שכתב לחלק בין מזוזה לציצית לא נתבאר אמאי בציצית מטילה קודם לכן אבל מזוזה אינו אלא בשעה שנכנס לדור בבית. ויש שכתבו לבאר כוונת המג"א ליישב נוסח הברכה, שבציצית אינו מחוייב עד שילבשנה ולכך מברכים להתעטף ולא על מה שנותן הציצית בבגד, שהרי בזמן שאינו לובש הציצית אינו מחוייב במצוה, אבל במזוזה יש איסור ליכנס לבית קודם שיתן בבית המזוזה, מיהו לא משמע כן במג"א.

## נפל לו המזוזה מהפתח כיצד ינהג, בחול ובשבת

מי שנפסק לו הציצית מבואר בשו"ע (סי' יג סעי' ג) שצריך להוריד הציצית, ובאחרונים כתבו לדון במי שנפל לו המזוזה, שהמג"א (סי' יט ס"ק א) כתב שלא הטריחוהו לצאת מהבית. אולם בפמ"ג סי' לח (א"א ס"ק טו) דעתו שאם נפלה המזוזה בשבת צריך לצאת מביתו אם יש לו בית אחר, ולכאורה דבריו סותרים למג"א, אמנם בערוך השולחן (סוף סי' רפה) כתב לבאר כוונת הפמ"ג במי שיש לו שני חדרים בביתו ונפל בחדר אחד המזוזה שלא יכנס לאותו חדר שאין בו מזוזה, שבזה אין טירחא כל כך, אבל אה"נ במקום שיש טירחא לא הטריחוהו לצאת [ומדברי הפמ"ג לכאורה מוכח ממש כרע"א שכל שיוצא מביתו אינו מחוייב במזוזה, דאל"כ מה יועיל זה שלא יכנס לבית ודוק].