שיעור לג סימן ריא סעיף ד
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן רב - רל ברכות הנהנין

**שיעורי הלכה**

![](data:image/gif;base64...)![](data:image/gif;base64...)

**שיעורים מפי מו"ר**

**הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**..**

**הלכות ברכות**

**שיעור לג**

**~ סימן ריא סעיף ד -ה ~**

## [סימן ריא סעיף ד] כל הקודם בפסוק 'ארץ חטה ושעורה' קודם לברכה, וארץ בתרא הפסיק הענין, וכל הסמוך לו חשוב מהמאוחר ממנו לארץ קמא. הילכך תמרים קודמים לענבים, שזה שני לארץ בתרא וזה שלישי לארץ קמא.

# קדימת שעורה לזית

ובמשנ"ב (ס"ק כא) הביא את סדר המקרא 'ארץ חטה ושעורה וגפן ותאנה ורמון ארץ זית שמן ודבש' ומארץ שבאמצע הוי התחלת סדר וכל הסמיך לו חשוב יותר מהמאוחר שבארץ קמא, וכששוים אז הקרוב לארץ קמא קודם.

והנה השו"ע הביא דוגמא לדין קדימה שיש להקדים תמרים לענבים, אמנם לשון הטור 'חטה קודמת לזית ששניהם ראשונים לארצות ויש לחטה יתרון שקודמת בפסוק ומטעם זה נמי שעורה קודמת לדבש' עכ"ל, והביא דוגמא דשעורה קודמת לתמרים כי השעורה שניה לארץ קמא ותמרים שניה לארץ בתרא, אמנם השו"ע השמיט דוגמא זו, ובהמשך דבריו (סעיף ה) נתבאר להדיא שהכוסס חיטה אין לו דין קדימה מחמת שהוא המוקדם בפסוק, משום שברכתו בפה"א, ולכן אינו קודם לשאר פירות.

וכעי"ז מבואר בטור בסוף הסימן שהבה"ג פירש את דיני הקדימה שנלמדו בפסוק דיש להקדים חיטה ושעורה לתמרים דווקא כשעשה מהם תבשיל, אך בכוסס חיטה יש להקדים את התמרים. אכן הטור כתב דהבה"ג כתב כן רק לשיטתו דלעולם יש להקדין ברכת בפה"ע לבפה"א, אך לדידן יש להקדים כוסס חיטה לאכילת התמר כיון שהוא קודם בפסוק ע"ש.

ודברי הטור צ"ע דכיון שהכוסס שעורה מברך עליה בפה"א, ועל התמרים מברך בפה"ע, הרי אין ברכותיהן שוות, ובאין ברכותיהן שוות קיי"ל שמברך על החביב ואין קדימה של מין ז', ולכאורה אם אין קדימה למין שבעה ה"ה שאין דין להקדים את המוקדם בפסוק.

והנה המג"א (ס"ק ו) והט"ז (ס"ק ד) דקדקו מדברי השו"ע שמעשה קדירה קודם לשאר פירות כיון שהוא קודם להם בפסוק, אך זיתים קודמים למעשה קדירה של שעורים כיון שהם קודמים לו בפסוק, ואף דבאין ברכותיהן שוות אין קדימה למין שבעה, מכל מקום יש להקדים את הזיתים כי הוא המוקדם בפסוק, ואם הפסוק הקדימו גם אנחנו נקדימו. אכן האחרונים (אבן העוזר ומאמר מרדכי והו"ד בשעה"צ ס"ק טז) תמהו דאין זה מסתבר דכיון שבאין ברכותיהן שוות אין קדימה לז' מינים, לא שייך שיהיה קדימה לקודם בפסוק דהוא הקדמה בדין שבעת המינים. וכ"כ במשנ"ב (ס"ק כה) דדעת הרבה אחרונים דיש להקדים את התבשיל של שעורים לזיתים משום שברכת במ"מ קודמת לברכת בפה"א.

והנה בשו"ע (סעיף ה) פסק שהכוסס חיטה אינו קודם לאכילת זית כיון שברכתו בפה"א, אלא יאכל הזית תחילה ויברך עליו בפה"ע ואח"כ יכסוס את החיטה. ובמשנ"ב (ס"ק כז) כתב דמש"כ השו"ע להקדים את הזית היינו בכה"ג שהזית יותר חביב עליו, אף אם שניהם שוים בחביבותם אז מקדימים את החיטה משום שהוא קודם בפסוק. והיינו דאף דלא קיי"ל כמג"א שיש להקדים את הקודם בפסוק לפני החביב, מ"מ כשהם שוים בחביבותם מקדים את הקודם בפסוק.

ועולה לנו ב' שיטות בדין קדימה של חיטה לזית, דלדעת השו"ע מיירי דווקא בתבשיל של חיטה [והאוכל תבשיל של שעורים וזית נחלקו האחרונים ומסקנת המשנ"ב שיש להקדים התבשיל של השעורים], ולדעת הטור חיטה קודמת לשאר פירות בכוסס חיטה [אף שברכתו בפה"א], וכוסס שעורה קודם לתמרים אך זית קודם לו כי הוא המוקדם בפסוק.

# ברכה מבוררת עדיפה

ויש עוד ביאור שהובא בהג"ה בלבוש (והביאו המג"א ס"ק ח) דיש ב' מעלות בקדימה, דכל שהברכה מבוררת יותר יש להקדימה, וכל שהוא קודם בפסוק קודם טפי. והנה ברכת בורא מיני מזונות היא מבוררת קצת, אך פחות מבוררת מברכת בפה"ג. ולדרך זו יוצא דאם יש זית ויין יברך תחילה על היין כי היא ברכה מבוררת ביותר ועדיף על בפה"ע שמברך על הזיתים אף שהזית מוקדם בפסוק, אמנם האוכל תבשיל של חיטה מקדים אותו ליין משום דיש לו מעלה על יין כי הוא קודם לו בפסוק, וגם היא ברכה קצת מבוררת, ואף שברכת היין מבוררת יותר החיטה עדיפה כי היא קודמת בפסוק אך היין קודם לשאר הפירות כי הדין להקדים ברכה מבוררת עדיף על דין ההקדמה של הקודם בפסוק.

והאוכל תבשיל של שעורה וזית יברך תחילה על הזית, כיון שברכת השעורה אינה מבוררת כל כך, והזית קודם בפסוק. והמג"א (בסוף הסימן) הקשה דלפי זה אם יש לו זית ותבשיל של שעורה ויין איזה מהם יקדים, דאין להקדים את הזית שהרי יין קודם לו כי הוא מבורר טפי, אך אין להקדים את היין כי התבשיל של השעורה קודם בפסוק, וגם על השעורה אין לברך שהרי זית קודם לו כמו שנתבאר וצ"ע.

# דעת הלבוש שהכוסס חיטה קודם לפרי שלא הגיע לעונה"מ

והנה נתבאר שהמשנ"ב מסיק לדינא דמעשה קדירה לעולם קודם לשאר פירות כיון שמברך עליו בורא מיני מזונות קודם, והכוסס חיטה לעולם נדחה בפני שאר פירות כיון שמברך עליו בפה"א. ולשיטה זו קשה דא"כ על מה נאמר שחיטה קודמת משום שהיא קודמת בפסוק. ואפש"ל דמיירי בשוין בחביבות.

ובלבוש חידש דמה שנאמר שחיטה קודמת לזית היינו דהכוסס חיטה קודם לזית שלא הגיע לעונת המעשרות דמבואר בסימן רב שמברכים עליו בפה"א, ובזה אם אוכל זית וכוסס שעורים יקדים את הזית לשעורים, אך המג"א (שם) כתב שלא נראה כן, דעדיין קשה על מה נאמר דשעורים קודמים לתמר, שהרי על תמר לעולם מברכים בפה"ע, וממילא הוא קודם לכוסס שעורים. וע"ש ששעורה קודמת לתמר היינו רק באופן שהכין מהשעורה תבשיל. ובאליה רבה (ס"ק י) תמה על הלבוש שלדבריו תבשיל של שעורים קודם לזית ולא צריך להקדימה בפסוק.

# הקדמת במ"מ שמברך על אורז

בשו"ע בסוף הסימן מבואר דיש להקדים לפי חשיבות הברכות דהמוציא קודם להכל, ואח"כ תבשיל שברכתו מזונות, ואח"כ בפה"ג. והנה לשון השו"ע דבורא מיני מזונות קודם משום שהוא חשוב דעושים ממנו פת, ודקדק הפמ"ג (א"א ס"ק יג) דלשיטתו ברכת במ"מ של אורז אינה קודמת לשאר מאכלים דהא אין עושים ממנה פת, ובהגהות הלבוש כתב דאורז קודם לשאר פירות כיון שמברך עליו במ"מ היא ברכה חשובה יותר. ובמשנ"ב השמיט פלוגתא זו וצ"ע לדינא.

# לאכול מזונות בקידוש קודם אכילת הפת

כתב המשנ"ב (ס"ק כח) דברכת המוציא קודמת לברכת במ"מ ולכן יטול ידיו תחילה ויאכל פת ואח"כ יאכל מהמיני מזונות, ואם אוכל תבשיל יש עוד טעם להקדים הפת דבלא"ה הוא גורם גם ברכה שאינה צריכה. והפוסקים העירו מזה על מנהג כמה מקומות שעושים 'קידושא רבה' ואוכלים מזונות ואח"כ נוטלים ידיים לסעודה, דלכאורה צריך להקדים ולברך המוציא קודם לבורא מיני מזונות, ובשועה"ר (סעיף יב) יישב מנהג העולםדכיון שרגילים בכך אין בזה משום ברכה שאינה צריכה.

## [סעיף ה] וכל זה דצריך להקדים, היינו דוקא לכתחילה, אבל אם עבר ובירך על השני, אם הברכות שוות יוצא ואין צריך לחזור ולברך על זה שהיה לו להקדים, ובלבד שיהא דעתו ג"כ עליו בברכתו.

# המברך על פרי אם פוטר את הפירות הקודמים להם

ובמשנ"ב (ס"ק לב) כתב שאם מברך תחילה על פרי שאינו ממין שבעה או שאינו חביב אינו פוטר את הפרי ממין שבעה אא"כ כיון להדיא לפוטרו, וטעמו משום דאינו בדין שיפטור מי שאינו חשוב את החשוב דרך גררא אלא בכוונה.

ובמשנ"ב (ס"ק לג) כתב דבאופן שיש לפניו פרי שהוא חביב ופרי אחר ממין שבעה, דקיי"ל שמקדים לברך על המין שבעה, מכל מקום בזה אם הוא מברך בתחילה על הפרי החביב עליו הוא פוטר את הפרי ממין שבעה אף כשבירך בסתמא כיון שלדעת הרמב"ם מקדים את החביב ולדבריו פטר את המין השני. ודבריו צ"ע לכאורה דהא מה שלא פוטר את המין האחר דאמרינן שבסתמא לא נתכוין לאוכלו מהא דלא הקדימו, וא"כ כיון דקיי"ל דלא כהרמב"ם, ויודע הדין שצריך להקדים מין שבעה, הרי בסתמא הוא לא מכוין לפטור את המין שבעה אם מברך על המין החביב, ומדוע שלא יחזור ויברך.

אבל באמת במשנ"ב (ס"ק לד) הביא את לשון הרשב"א 'דאינו בדין שיפטור מי שאינו חשוב את החשבו בדרך גררא' ומשמע שאינו משום דלאו בדעתו לאוכלו. וכן מבואר בביאור הלכה בשם הא"ר שכל סברת הרשב"א זה רק בשני מינים, אך במין אחד אפילו אינו חשוב הוא פוטר את החשוב.

עוד יש לדון באופן שבירך בורא מיני מזונות על אורז ואח"כ הביאו לפניו תבשיל או פת הבאה בכיסנין שברכתו מזונות האם הוא נפטר ע"י האורז, והביאו בשם הגריש"א (שיעורי ברכות עמוד תמט) דאינו נפטר. ומצינו כעין זה בשו"ע הרב (ברכות הנהנין פרק ט סעיף ז) שנסתפק אם המברך במ"מ על מעשה קדירה פוטר פת הבאה בכיסנין. וע"ש שהעלה דמספק לא יחזור ויברך.

ובכל אלו הדינים מבואר בחידושי הרעק"א שאם הוא אורח ומברך במ"מ הוי כמו שדעתו להדיא על כל מה שיביאו לפניו. ונראה דכן הדין גם במי שאשתו מגישה לו את האוכל הוי כמו שדעתו בהדיא לפטור את כל מה שיביאו לפניו.