אם נדה דבר שבערוה
קטגוריות: כללי / דור המלקטים עניינים כלליים / כללי / ביחד עם אבי מורי

*עד אחד נאמן באיסורין - אין דבר שבערוה פחות משנים*

*א] אם נדה דבר שבערוה*

*ב] אם איסור יחוד יהרוג ואל יעבור*

מחובר ע"י הגר' נחום שטילרמן שליט"א ובנו

***מחבורת הגר' ניסן קפלן שליט"א***

1. ***מקורות.***
   1. *אין דבר שבערוה פחות משנים****.***
      1. ***דברים (פרק י"ט פסוק ט"ו) – "לֹא יָקוּם עֵד אֶחָד בְּאִישׁ לְכָל עָוֹן וּלְכָל חַטָּאת בְּכָל חֵטְא אֲשֶׁר יֶחֱטָא עַל פִּי שְׁנֵי עֵדִים אוֹ עַל פִּי שְׁלֹשָׁה עֵדִים יָקוּם דָּבָר".***
      2. ***דברים (פרק כ"ד פסוק א') – "כִּי יִקַּח אִישׁ אִשָּׁה וּבְעָלָהּ וְהָיָה אִם לֹא תִמְצָא חֵן בְּעֵינָיו כִּי מָצָא בָהּ עֶרְוַת דָּבָר וְכָתַב לָהּ סֵפֶר כְּרִיתֻת וְנָתַן בְּיָדָהּ וְשִׁלְּחָהּ מִבֵּיתוֹ".***
         1. ***רש"י (גיטין דף ב: ד"ה ומשני) – "ואין דבר ערוה - ראוי להתירו בפחות משנים דיליף דבר דבר מממון כתיב הכא כי מצא בה ערות דבר (דברים כד) וכתיב התם על פי שנים עדים יקום דבר (שם יט) במס' סוטה (דף ג:)".***
   2. *וספרה לה****.***
      1. ***ויקרא (פרק ט"ו פסוק כ"ח) – "וְאִם טָהֲרָה מִזּוֹבָהּ וְסָפְרָה לָּהּ שִׁבְעַת יָמִים וְאַחַר תִּטְהָר".***
         1. ***כתובות (דף עב.) – "דא"ר חיננא בר כהנא אמר שמואל: מנין לנדה שסופרת לעצמה? שנאמר: [ויקרא ט"ו] וספרה לה שבעת ימים, לה - לעצמה".***
2. ***עד אחד נאמן באיסורין.***
   1. ***גיטין (דף ב:) – "עד אחד נאמן באיסורין ... ואין דבר שבערוה פחות משנים".***
   2. *שיטת תוס'* ***(דף ב: ד"ה עד), וספרה לה – "וא"ת ומנא לן דעד אחד נאמן באיסורין וי"ל דילפינן מנדה דדרשינן בפרק המדיר (כתובות דף עב.) וספרה לה לעצמה".***
      1. *קשה* ***- אין ראיה מפסוק "וספרה לה".***
         1. ***רמב"ן (גיטין דף ב:) – "וק"ל התם הא איתחזק איסורא שאפילו פירסה נדה עמו במטה או שילדה סופרת לעצמה ונאמנת על טבילתה, וניגמר מינה דעד אחד מהימן אפילו איתחזק איסורא ... התם אי אפשר שתביא עדים לפסיקת זיבתה ונדותה ולספירתה ולטבילתה לפיכך האמינתה תורה ואין למידין ממנה לשאר עדיות כלל*** *שאין דנין אפשר משאי אפשר****".***
         2. ***פמ"ג (פתיחה להל' שחיטה ד"ה ודע), "ודע דהא דע"א נאמן אף דאיתחזק איסורא היכא דבידו והיכא דאין בידו נאמן בלא איתחזק נפקא לן מנדה דכתיב וספרה לה שבעת ימים (נדה לאו דווקא דבזבה הוא דכתיבי) ודרשינן כתובות ע"ב א' לה לעצמה אלמא ע"א נאמן שאומרת שטבלה אף דאיתחזק איסורא שהיתה טמאה כיון דבידה לטבול ...*** *ומיהו זה אינו****, דבזבה מנא לן דנהי דספרה לעצמה אבל טבילתה אימא דבעינן בפני שני עדים כשרים".***
   3. *שיטת רש"י****.***
      1. ***סברא הוא – רש"י (יבמות דף פח. ד"ה ואמר), "והא ודאי פשיטא לן דסמכי' עליה כל זמן שלא נחשד דאי לאו הכי*** *אין לך אדם אוכל משל חברו ואין לך אדם סומך על בני ביתו****".***
      2. ***פסוק, וזבחת - ושחט – רש"י (חולין דף י: ד"ה עד, עי' גיטין דף ב: ד"ה ומשני), "עד אחד נאמן באיסורין - דכל יחיד ויחיד האמינתו תורה וזבחת מבקרך ומצאנך [דברים י"ב] ושחט את בן הבקר [ויקרא א'] ואכלי כהנים על ידו ולא הזקיקו להעמיד עדים בדבר ולא הצריכה תורה עדים אלא לעונש ממון או מיתת בית דין ולעריות דגמרינן (גיטין צ) דבר דבר מממון".***
         1. ***דברים (פרק י"ב פסוק כ"א) – "כִּי יִרְחַק מִמְּךָ הַמָּקוֹם אֲשֶׁר יִבְחַר יְקֹוָק אֱלֹהֶיךָ לָשׂוּם שְׁמוֹ שָׁם*** *וְזָבַחְתָּ* ***מִבְּקָרְךָ וּמִצֹּאנְךָ אֲשֶׁר נָתַן יְקֹוָק לְךָ כַּאֲשֶׁר צִוִּיתִךָ וְאָכַלְתָּ בִּשְׁעָרֶיךָ בְּכֹל אַוַּת נַפְשֶׁךָ".***
         2. ***ויקרא (פרק א' פסוק ה') – "****וְשָׁחַט* ***אֶת בֶּן הַבָּקָר לִפְנֵי יְקֹוָק וְהִקְרִיבוּ בְּנֵי אַהֲרֹן הַכֹּהֲנִים אֶת הַדָּם וְזָרְקוּ אֶת הַדָּם עַל הַמִּזְבֵּחַ סָבִיב אֲשֶׁר פֶּתַח אֹהֶל מוֹעֵד".***
         3. ***פירוש הפמ"ג (פתיחה להל' שחיטה ד"ה ודע), "ראיתי ברש"י חולין יו"ד ב' ד"ה ע"א דמשחיטה קא יליף לה וזבחת ושחט בן הבקר*** *בלשון יחיד* ***ולא הזקיקתו התורה לעדים ש"מ ע"א נאמן באיסורין אף היכא דאיתחזק איסורא כיון דבידו הוא".***
      3. *למה ב' מקורות****.***
         1. ***סברא - במקום לא איתחזק.***
            1. ***פסחים (דף כא:) – "לא צריך קרא, סברא הוא".***
         2. ***פסוק - במקום שאיתחזק (ובידו).***
      4. ***ורש"י*** *לא למד* ***מפסוק וספרה לה.***
         1. ***או מצד שקשה טבילה - פמ"ג, לעיל.***
         2. ***א"נ, מצד אין דנין אפשר שאי אפשר - רמב"ן, לעיל.***
      5. ***א"ת, לרש"י למה צריך פסוק בנדה "וספרה לה"[[1]](#footnote-2) - עי' לקמן.***
3. *חקירה* ***- בזמן שאשה נדה, אם יש איסור בעלמא, או איסור ערוה.***
   1. ***יש איסורים שונים באיסור תשמיש.***
      1. ***לפעמים אשתו אסור, כמו יום הכיפורים – והוא איסור בעלמא.***
      2. ***לפעמים נשים אסור, כמו קרובים (אמה, בתו, ואחותו) – והוא נקרא איסור ערוה.***
      3. ***מה האיסור לאשה נדה – אם יש איסור בעלמא, או איסור ערוה.***
   2. *שני נ"מ****.***
      1. ***גליוני הש"ס (גיטין דף ב:, אתון דאורייתא כלל כ"א).***
         1. ***אם יש דין יהרוג ואל יעבור באשה נדה.***
         2. ***אם הדין "אין דבר שבערוה פחות משנים" שייך לנדה.***
4. ***אם הדין "אין דבר שבערוה פחות משנים" שייך לנדה.***
   1. *שיטת הרשב"א****.***
      1. ***היא דבר שבערוה - רשב"א (חולין דף י: ד"ה ונשים), "נ"ל דאיצטריך קרא דוספרה לה משום דהוי דבר שבערוה דבעלמא אין פחות משנים והכא בודקת וסופרת לעצמה ונאמנת".***
         1. ***אע"פ שהיא דבר שבערוה, קמ"ל שהיא נאמנת לעצמה[[2]](#footnote-3).***
   2. *שיטת ר"ת****.***
      1. ***אינו דבר שבערוה - ר"ת (ס' הישר סי' פ' אות א'), "וכן אין דבר שבערוה פחות משנים אין חזקת נדה בכלל ולא ספירתה".***
         1. ***ממילא תוס' לשיטתו, שנדה אינו "דבר ערוה". וממילא שפיר למד מכאן, עד אחד נאמן באיסורים.***
   3. *שיטת רש"י****.***
      1. ***גיטין (דף ו:) – "אמר רב יהודה אמר רב: כל המטיל אימה יתירה בתוך ביתו, סוף הוא בא לידי שלש עבירות: גילוי עריות, ושפיכות דמים, וחילול שבת".***
         1. ***רש"י (דף ו: ד"ה גילוי) – "גילוי עריות - כשמגיע זמן טבילתה בעת צינה והיא יראה לומר לא טבלתי ומשמשתו נדה".***
         2. ***אתון דאורייתא [גליוני הש"ס] (כלל כ"א), "דנדה לא מיקרי ערוה רק איסור גרידא ונ"מ לענין יהרג ואל יעבור ולענין אין דשב"ע פחות משנים וכבר דיברו האחרונים מספק זה והעירו מתוס' גיטין ד"ב ע"ב ד"ה הוי דמוכח מדבריהם דנדה לא חשיב דבר שבערוה ומדברי הב"י יו"ד סי' קצ"ח דמבואר שם להיפוך דחשיבא ערוה לענין יהרג ואל יעבור עש"ה ... ויש להעיר עוד בזה מש"ס גיטין ד"ו ע"ב כל המטיל אימת יתירה בתוך ביתו לסוף הוא בא לידי ג' עבירות גילוי עריות ושפיכות דמים וחילול שבת. ופירש"י ד"ה גילוי עריות, כשמגיע זמן טבילתה בעת צינה והיא יריאה לומר לא טבלתי ומשמשתו נדה עכ"ל. ומוכח דנדה מיקרי ערוה מדקרי לי' הש"ס גילוי עריות".***
      2. ***ממילא מיושב למה רש"י לא מביא קרא וספרה בשביל המקור של "עד אחד נאמן באיסורין". כיון שהוא סבר נדה הוי דבר שערוה, כהרשב"א (לעיל). הלכך צריך קרא "וספרה לה" למגלה שהאשה נאמנת, הגם נדה היא דבר שבערוה.***
   4. *שיטת תוס'* ***(דף ב: ד"ה הוי) – "וא"ת אי עד אחד נאמן בשאר איסורין אפילו איתחזק איסורא ולאו בידו אמאי איצטריך וספרה לה לעצמה ויש לומר דס"ד דחשיב כמו דבר שבערוה".***
      1. ***בכל קמ"ל בש"ס, ב' פשטים – א) מה שחישב אינו נכון. ב) מה שחישב הוא נכון, וכאן שאני.***
         1. ***מה פשט בתוס', דס"ד היא ערוה ואינו נאמן. וי"ל שאינו ערוה וממילא נאמן – כר"ת.***
         2. ***או ס"ד היא ערוה ואינו נאמן. וי"ל שהיא ערוה, אבל עדיין היא נאמן – כהרשב"א.***

* 1. *באחרונים יש מחלוקת פשט בתוס' מסקנתו****.***
     1. ***יש מפרש מסקנת תוס', שנדה הוי ערוה - המקנה (קידושין דף סה: תד"ה נטמאו, דף סו. רד"ה סמוך), "לפמ"ש תוס' בריש גיטין בד"ה ע"א וכו' דנדה הוי לי' כדבר שבערוה"[[3]](#footnote-4).***
     2. ***יש מפרש תוס' שנדה אינו ערוה - מהרי"ק (שרש ע"ב ד"ה אלא), נודע ביהודה (קמא אה"ע סי' נ"ה), "שהתוס' בריש גיטין דף ב' ע"ב כתבו בד"ה הוי דבר שבערוה וכו' דאיצטריך בנדה וספרה לה דס"ד דנדה חשיב דבר שבערוה, ואף דבאמת נדה לא חשיב דבר שבערוה אף שהיא בכרת וכדמוכח מלשון התוס' שכתבו דהוה ס"ד בנדה וכו'*** *משמע שהאמת אינו כן* ***היינו משום דעכ"פ תפסי בה קידושין והולד כשר ויש היתר לאיסורה ע"י טבילה אבל שאר עריות כולהו לענין זה דבר שבערוה נינהו ואין דבר שבערוה פחות משנים"[[4]](#footnote-5).***

1. ***פסוק בתורה.***
   1. *פסוק****.***
      1. ***פר' אחרי מות (פרק י"ח פסוק י"ט) – "וְאֶל אִשָּׁה בְּנִדַּת טֻמְאָתָהּ*** *לֹא תִקְרַב לְגַלּוֹת עֶרְוָתָהּ****".***
   2. *קשה* ***- התורה קרא אשה נדה "ערוה".***
      1. ***שבט הלוי (ח"ו סוף סי' קי"ט אות ב')[[5]](#footnote-6) – "לא ידעתי מה הספק הרי התורה קראה גילוי ערוה מדכ' ואל אשה בנדת טומאתה לא תקרב לגלות ערוה*** *וכי יש מפורש מזה****".***
      2. ***אמנם עי' ר"ת (ס' הישר סי' פ' אות א') – "מה אחות אשה מיוחדת שהיא ערוה לאפוקי נדה.*** *אע"ג דכתיב בה* ***אל אשה בנדת דותה לא תקרב לגלות וכו'*** *אין התלמוד קורא ערוה* ***אלא דלא תליא ביומי וטבילה".***
         1. ***צריך בירור, מה הפשט.***
   3. **י"ל**, יש איסור ערוה ויש מקום ערוה.
      1. מקום ערוה.
         1. או"ח (סי' ע"ד סעי' א') – "היה ישן ערום בטליתו, צריך לחוץ בטלית על לבו ואז יקרא [קריאת שמע] משום **דלבו רואה את הערוה** אסור".
            1. פירוש: לבו רואה **מקום** ערוה.
         2. וכן בתורה פר' כי תצא (פרק כ"ג פסוק ט"ו), "וְהָיָה מַחֲנֶיךָ קָדוֹשׁ וְלֹא יִרְאֶה בְךָ **עֶרְוַת דָּבָר** וְשָׁב מֵאַחֲרֶיךָ".
            1. פירוש: רואה **מקום** ערוה.
      2. איסור ערוה.
         1. אה"ע (סי' קי"ט סעי' ג', משנה גיטין דף צ.) – "לא יגרש אדם אשתו ראשונה, אלא אם כן מצא בה **ערות דבר**".
            1. פירוש: **איסור** ערוה.
         2. וכן בתורה פר' כי תצא (פרק כ"ד פסוק א') – "וְהָיָה אִם לֹא תִמְצָא חֵן בְּעֵינָיו כִּי מָצָא בָהּ **עֶרְוַת דָּבָר**".
            1. פירוש: **איסור** ערוה.
      3. אחרי מות (פרק י"ח פסוק י') – "עֶרְוַת בַּת בִּנְךָ אוֹ בַת בִּתְּךָ לֹא תְגַלֶּה עֶרְוָתָן כִּי עֶרְוָתְךָ הֵנָּה".
         1. ריש הפסוק פירוש: **מקום** ערוה. סוף הפסוק פירוש: **איסור** ערוה.
   4. **ממילא י"ל** הפסוק גבי נדה.
      1. ***"לֹא תִקְרַב לְגַלּוֹת עֶרְוָתָהּ" – פירוש, מקום ערותה.***
   5. סיכום**.**
      1. **שיטת הרשב"א – נדה הוי דבר שבערוה.**
      2. **שיטת ר"ת – נדה אינו דבר שבערוה.**
      3. **שיטת רש"י – נדה הוי גילוי עריות.**
      4. **שיטת תוס'.**
         1. **לפי המקנה - נדה הוי דבר שבערוה.**
         2. **לפי הנודע ביהודה - נדה אינו דבר שבערוה.**
2. גלוי עריות הוי יהרג ואל יעבור - אם נדה מיקרי גלוי עריות.
   1. סנהדרין (דף עד.) – "אמר רבי יוחנן משום רבי שמעון בן יהוצדק: נימנו וגמרו בעלית בית נתזה בלוד: כל עבירות שבתורה אם אומרין לאדם עבור ואל תהרג - יעבור ואל יהרג, **חוץ מעבודה זרה וגילוי עריות ושפיכות דמים**".
   2. **י"א שתלוי בהסוגיה** אם נדה דבר שבערוה לענין ב' עדים.
      1. וכן ***איתא אתוון דאורייתא (סי' כ"א ד"ה ועיין, גליוני הש"ס גיטין דף ב:), "דנדה לא מיקרי ערוה רק איסור גרידא ונ"מ לענין יהרג ואל יעבור ולענין אין דשב"ע פחות משנים"[[6]](#footnote-7).***
   3. **לפי זה**.
      1. דעת ר"ת, תוס' (לפי רוב אחרונים) – נדה לא יהיה יהרוג ואל יעבור.
      2. דעת רש"י, רשב"א – נדה יהיה יהרוג ואל יעבור.
   4. **וכן מחלוקת הפוסקים**.
      1. שו"ת פני יהושע (ח"ב סי' מ"ד) – "פשיטא (שנדה) דאינה בכלל ג"ע"[[7]](#footnote-8).
         1. וכן[[8]](#footnote-9) עי' הגרשז"א זצ"ל (נשמת אברהם ח"ג סי' כ"ב סוף הע' ג', שולחן שלמה ערך רפואה ח"ג עמ' מ') – "יתכן דאף שלענין נאמנות של עד אחד אין זה כדבר שבערוה וחשיב רק כחלב ודם וכן גם לענין יהרוג ואל יעבור".
      2. אבל ריטב"א (פסחים כה. ד"ה וכתב) בשם רבו כתב שנדה נכלל בגילוי עריות. ז"ל, "הרא"ה ז"ל דגילוי עריות ... כגון ישראל שבא על אחת מן העריות או על הנדה".
         1. וכן פסק[[9]](#footnote-10) החפץ חיים (טהרת ישראל פרק ד'[[10]](#footnote-11)) פסק, "וידוע דאיסור נדה אפילו היא אשתו הוא בכלל עריות כמפורש בתורה וגמ' ופוסקים. ולאו דוקא על הבעילה לבד אלא אפילו על חיבוק ונישוק של כל העריות או נדה אפ"ה **הדין דיהרוג ואל יעבור** דכל דבר שהוא אסור משום ע"ז וג"ע וש"ד אפילו אין בו מיתה אלא לאו בעלמא מחוייב למסור עצמה למיתה".
3. קשה.
   1. **מקור** "יהרוג ואל יעבור".
      1. סנהדרין (דף עד.) – "גילוי עריות ושפיכות דמים - כדרבי. דתניא, רבי אומר (דברים כ"ב) כי כאשר יקום איש על רעהו ורצחו נפש כן הדבר הזה, וכי מה למדנו מרוצח? מעתה, הרי זה בא ללמד ונמצא למד: מקיש רוצח לנערה המאורסה, מה נערה המאורסה - ניתן להצילו בנפשו, אף רוצח - ניתן להצילו בנפשו. ומקיש נערה המאורסה לרוצח, מה רוצח - יהרג ואל יעבור, אף נערה המאורסה - תהרג ואל תעבור".
         1. דברים (פרק כ"ב פסוק כ"ו) – "וְלַנַּעֲרָ לֹא תַעֲשֶׂה דָבָר אֵין לַנַּעֲרָ חֵטְא מָוֶת כִּי כַּאֲשֶׁר יָקוּם אִישׁ עַל רֵעֵהוּ וּרְצָחוֹ נֶפֶשׁ כֵּן הַדָּבָר הַזֶּה".
   2. **מקור** "***אין דבר שבערוה פחות משנים".***
      1. רש"י (גיטין דף ב: ד"ה ואין) – "ואין דבר ערוה - ראוי להתירו בפחות משנים דיליף דבר דבר מממון כתיב הכא כי מצא בה ערות דבר (דברים כד) וכתיב התם על פי שנים עדים יקום דבר (שם יט) במס' סוטה (דף ג:)".
         1. ***פירוש: היינו שעדים בא ואמר שאשה שזינתה תחת בעלה, כדי לאסרה על בעלה. [ולא בא עדים לחייב לה מיתה. דא"כ פשיט שצריך ב' עדים, מצד מיתה].***
         2. *וקשה****: אם היא משמש אם בעלה, אין כאן רק איסור לאו גרידא.***
            1. *ו****היא אינו ערוה! ואין כאן כרת!***
      2. ***וכן פריך נודע ביהודה (קמא אה"ע סי' נ"ה), "ומ"ש מעלתו דרק אשת איש מיחשב דבר שבערוה, במחילה מכבודו כל חייבי כריתות דבר שבערוה המה בלי ספק ועיקר דבר שבערוה ילפינן מכי מצא בה ערות דבר והיינו אשה שזינתה תחת בעלה והיא באמת אינה ערוה גמורה דאטו אשה שזינתה היא בכרת על בעלה הא ודאי שאין בה כרת*** *אבל טומאה כתיב בה כעריות* ***ולכן מיחשב דבר שבערוה ואיך נימא דעריות עצמן אינן דבר שבערוה ופוק חזי שהתוס' בריש גיטין דף ב' ע"ב כתבו בד"ה הוי דבר שבערוה וכו' דאיצטריך בנדה וספרה לה דס"ד דנדה חשיב דבר שבערוה, ואף דבאמת נדה לא חשיב דבר שבערוה אף שהיא בכרת וכדמוכח מלשון התוס' שכתבו דהוה ס"ד בנדה וכו' משמע שהאמת אינו כן היינו משום דעכ"פ תפסי בה קידושין והולד כשר ויש היתר לאיסורה ע"י טבילה אבל שאר עריות כולהו לענין זה דבר שבערוה נינהו ואין דבר שבערוה פחות משנים".***
   3. **אין ראיה מכאן**, מטומאה ליהרוג ואל יעבור – דלא כר' יוסף ענגיל זצ"ל (לעיל).
      1. ממילא, אין ראיה מהרשב"א, ותוס', ור"ת - אם נדה אין יהרוג ואל יעבור.
   4. א"נ, ערות דבר – פירוש, חידוש הדבר!
      1. דברות משה (גיטין פרק א' הע' י"ז) – "דכתבו התוס' ... דמשמע דבאמת אין לנדה דין דבר שבערוה, אף שלענין יהרג ואל יעבור משמע שנדה נמי בחשיבות ערוה, הוא משום דס"ד משום חומר האיסור דהוא מפושעין בגופן דנחשב חמירי משאר עבירות דהן בכרת ואף במיתה ... שלכן גם נדה שג"כ היא מאיסורי ביאה ובחיוב כרת הן בחומר זה דבעי שני עדים והוצרך קרא דוספרה לה לומר שנאמנת ככל איסורים משום דזה שבעינן שני עדים בדבר שבערוה הוא משום דהוא חדוש דבר שזה לא שייך בנדה אלא בגיטין וקידושין וזנות דא"א להאסר על בעלה".
         1. וכלשון תוס' (גיטין דף ב: מידי) – "כל עיקר דבר שבערוה אין פחות משנים זהו באשת איש בגיטין ובקידושין וזנות דאשת איש לאוסרה על בעלה".
   5. **סיכום**.
      1. אין ראיה מדבר שבערוה, לדין של יהרוג ואל יעבור.
      2. ממילא, אין ראיה מהרשב"א, ותוס', ור"ת. ויכול לומר יהרוג ואל יעבור.

**ב] אם איסור "יחוד" יהרוג ואל יעבור**

1. אם איסור "יחוד" יהרוג ואל יעבור.
   1. **המעשה שהיה**, שבחור שהולך בפגישה עם בחורה, ומצא שהם היה במקום יחוד על רכבת, מה דינו.
      1. הגר"י סלנטר זצ"ל (הקדמה לספר דבר הלכה להוצאה ג' ד"ה ספר) – "ספר לי ידידי הגרח"ק שליט"א ששמע מהגרי"מ גורדון ז"ל ראש ישיבת לומזא פ"ת ששמע מחותנו הגר"א שולביץ ז"ל שהי' תלמידו של הגאון ר"י סלנטר ז"ל, שהגאון ר"י סלנטר ז"ל אמר לו שכל אימת שנכנס לחשמלית לנסיעה מתעוררת אצלו שאלה של יחוד **ואם הי' מחליט שיש בה איסור יחוד הי' קופץ מהחשמלית**, ומתעמק כל זמן הנסיעה בשאלת יחוד ועד שמסיק משהו נעצרת כבר החשמלית ויורד ומפסיק מלחשוב בזה, ואם הי' מעלה על הכתב כל החדושים על יחוד שחושב אז הי' כרך עבה ע"כ. (מש"כ בשם הגרי"ס ז"ל שאמר **שאם הי' באיסור יחוד הי' קופץ מהחשמלית. והיינו אף בעת נסיעתה וזהו סכנת נפשות ממש**, כבר דנו בזה האחרונים ז"ל כש"כ בספרנו בסי' ט"ו ס"ג)".
         1. אם זה היה חומרא, או הלכה למעשה.
   2. **הצד להחמיר**.
      1. שכמו על כל עריות הוא יהרוג ואל יעבור. ה"ה כל אביזרייהו דעריות.
         1. וכן פסק הרמ"א (יו"ד סי' קנ"ז סעי' א'), "וכל איסור עבודת כוכבים וג"ע וש"ד אף על פי שאין בו מיתה, רק לאו בעלמא, צריך ליהרג ולא לעבור".
      2. ממילא אם ביאה בנדה שהוא חיוב כרת, ויש דין יהרוג ואל יעבור. ה"ה גם אביזרייהו לנדה.
         1. וכן פסק הגר"ש קלוגר זצ"ל (טוב טעם ודעת מהדו"ק סי' קצ"ב), שיש דין יהרוג ואל יעבור אם מייחד עם נדה.
   3. **יש לדון מכמה סוגיות**.
2. יש כמה הטעמים להקל.
   1. **י"א שכל איסור יחוד הוי רק איסור דרבנן**.
      1. שיטת הרמב"ם כדמפרש כמה אחרונים [סמ"ג, ב"ח, בית שמואל, גר"א, ועוד][[11]](#footnote-12).
         1. וממילא אביזרייהו דעריות של איסור דרבנן אינו נכלל בכלל של יהרג ואל יעבור – וכדפסק האג"מ (אה"ע ח"ד סי' ס' ד"ה ומוכרחים), "ועל איסורין דרבנן לא היה קורא להן אבזרייהו".
   2. אפילו אם איסור יחוד דאורייתא - **י"א אביזרייהו דעריות אינו נכלל בדין של יהרג ואל יעבור**[[12]](#footnote-13).
      1. מהר"ם בן חביב (תוס' יוה"כ סוף דף פב.), שם אריה (אה"ע סי' ל"ג).
   3. אפילו אם אביזרייהו דעריות יהרוג - **י"א נדה אינו ערוה**, וממילא אינו נכלל בדין של יהרג ואל יעבור.
      1. עי' לעיל.
   4. אפילו אם אביזרייהו דעריות יהרוג, ונדה ערוה - **י"א שאיסור יחוד בנדה אינו אסור מן התורה**[[13]](#footnote-14).
      1. נודע ביהודה (תנינא אה"ע סי' ל"ז ד"ה ואין), "שכל הפנויות הם בחזקת נדות ואיכא מכשלה גדולה באיסור נדה שהוא בכרת אבל בנדון דידן ליכא אלא חשש יחוד עם המשרתת שהיא פנויה והמשרתת אינה פרוצה ליכא חשש לומר שתזנה עמו ואינו אלא איסור יחוד עם פנויה וליכא איסור דאורייתא דיחוד עם פנויה מדברי קבלה שדוד ובית דינו גזרו על יחוד פנויה".
         1. וממילא אביזרייהו דעריות של איסור דרבנן אינו נכלל בכלל של יהרג ואל יעבור – וכדפסק האג"מ, לשונו לעיל.
   5. אפילו אם אביזרייהו דעריות יהרוג, ונדה ערוה, ויחוד בנדה מה"ת **- י"א דאיסור יחוד לא נכלל באביזרייהו**.
      1. כיון שאיסור יחוד הוי איסור עצמי.
         1. אבי עזרי (איסורי ביאה פרק כ"ב), "איסור עצמותו הוא. ולא משום החשש דשמא יבא עלי', אלא כל ששייך ביאה בה אסרה התורה ביחוד מהקרא כי יסיתך אחיך בן אמך, דבן מתייחד עם אמו ואין מתייחד עם כל העריות שבתורה".
      2. כיון שאיסור יחוד הוי הרחקה בעלמא[[14]](#footnote-15).
         1. זר זהב (על איסור והיתר סי' נ"ט ס"ק א'), הו"ד בשבט הלוי (ח"ו סי' ל"ח אות ד'), "ומה שנסתפק מעל' כבודו נ"י - **בענין יולדת הנוסעת** לבה"ח, ויש בזה חשש יחוד של תורה, והבעל רוצה לישאר בבית האם מחויב ליסע להצילה מאיסור יחוד, וכן אם יקרה כה"ג בשבת דלגבי דידי' הוי איסור דרבנן ולא אמרינן חטא בשביל שיזכה חברך, או דדומה להאופנים שכן אומרים דיעבור איסור קלילא שלא יעבור חבירו איסור רבא. הנה הענין מקבל אורך אך אין עוד פנאי - וזאת אעורר דבתשובת שם ארי' סי' ל"ג נו"נ בזה בגדר אם איסור יחוד בא"א הוא מאביזריהו דג"כ דנדחה גם הפקו"נ, וא"כ צריכה לקחת אתה בעלה וכיו"ב - ונו"נ בשיטת הר"ן והפוסקים אם איסורי לאוין נכנסים בגדר אביזריהו דע"ז וג"ע, ועיין באו"ה כלל נ"ט בפירוש היקר זר זהב אות ב' מה שהאריך בזה בתשובת שם ארי' הנ"ל (ובעלי אוצה"פ אה"ע בדברם מזה לא ראו דברי הזר זהב הנ"ל) וקרוב מה שכ' במסקנתו **דלכו"ע כל שאין היחוד דרך חיבה אלא לאיזה צורך כנ"ד שאין זה בגדר אביזרייהו דג"ע**, מכ"מ איסור יחוד איכא - ונוטה שם דמותר לקחת אתו עוד א' להצילה מאיסור יחוד, ולזה לבי נוטה להלכה, לא מפני איסור יחוד בלבד דיתכן דכיון דבאופן כזה אינו מאביזריהו דג"ע, נדחה איסור יחוד מפני פקו"נ - אלא דבלא"ה כמדומני הי' דעת גאון ישראל החזון איש דאפילו בשבת יסע אחר אתה מפני הפחד והבהלה".
   6. אפילו אם אביזרייהו דעריות יהרוג, ונדה ערוה, ויחוד בנדה מה"ת, והוא אביזרייהו דעריות **- י"א דאיסור יחוד לזמן הוי דרבנן** [משא"כ יחוד בקביעות][[15]](#footnote-16).
      1. צפנת פענח (איסורי ביאה פרק כ"א הל' ד'), "עיקר היחוד של תורה הוא לדור בקביעית".
         1. וממילא אביזרייהו דעריות של איסור דרבנן אינו נכלל בכלל של יהרג ואל יעבור – וכדפסק האג"מ, לשונו לעיל.
   7. אפילו אם מחמיר על כל השאלות לעיל - **עדיין י"א שהשיעור של זמן יחוד הוא גם צריך השיעור של זמן פיתוי** [ולפשוט וללבוש בגדים, וזמן ביאה][[16]](#footnote-17). א"כ מאד קשה שיהיה במציות איסור יחוד.
      1. אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ס"ה אות כ"ב, לשיטתיה שם אות א', דברות משה כתובות תשובה ג' אות ד'), "והשיעור אם הוא גס בהאשה שנכנסה עמו הוא אסור בשיעור ביאה דהוא כדי לצלות ביצה ולגומעה דהלכה כר"ע בסוטה דף ד' אך צריך נוסף לזה קצת כשיעור לשכב ולפשוט מהבגדים עד כדי שיהא האפשריות לגלות את האברים וגם להלביש כמתחלה ואם מצד השכיבה נתלכלכו הבגדים לתקנם כמתחלה כדרך ההולכים בשוק, ואם אינו גס בה הא צריך עוד זמן כדי לרצותה דהא מה שבסתירה דסוטה דהוא אחר קינוי מסיק בסוטה דף ד' ע"א דלא בעי אלא שיעור ביאה בלא ארצותה פרש"י משום דאיכא למימר קודם הסתירה נתרצית לו, אבל הכא שנכנס לשם עם אשה שאינו מכירה ואף במכירה כשלא גס בה הרי ודאי יש להצריך גם כדי לארצותה שלזה לא שייך קביעות שיעור, אבל אף לאשה כזו שדעתה קלה ביותר להתפתות הוא ודאי שיעור גדול טובא משיעור ביאה אף לפרוצות ואף לנשי נכריות דאף שאין חוששות לאיסורים אין מזנות לסתם אינשי אלא בפתוי וריצוי, ואף אם מכירה לקדשה הא צריך להשוות עמה בשכר ולשלם לה או ליתן לה משכון שג"כ הוא שיעור יותר גדול משיעור הביאה שהוא ודאי יותר מכל נסיעה ארוכה דאיכא במעלית אף דמשך כ"ה קומות, ובגס בה טובא וכן כשאשה נכרית מנהיגה את המעלית שסתמן פרוצות ופגע בה איזה פעמים ובנסיעה ארוכה לכמה קומות אה"נ דיש לאסור, אבל לא מצוי כלל דבר כזה, ועם שתי נשים ודאי אין לאסור שיחושו שלא יוכל לבעול לשתיהן בזמן קצר כזה וממילא לא יבעול כלל דמירתתי מהשניה שלא יספיק לבעול אותה".
   8. **סכום**.
      1. הכלל בספק יהרוג ואל יעבור, ספק פקו"נ להחמיר – ויעבור.
      2. וכן פסק כמה פוסקים[[17]](#footnote-18) - ציץ אליעזר (ח"ו סי' מ' פרק א', ח"ז סי' מ"ד אות ב', חי"ב סי' ל"ג), הגריש"א שליט"א (קונ' הלכות יחוד [בוגרד] פרק ו' סעי' ז' אות ה'), משנה הלכות (ח"ג סי' מ"ח), "ואני אומר חדאי נפשאי וכל כי הני מילי מעלייתא ליתאמרי משמאי דודאי אין לך דבר עומד בפני פקוח נפש וכיון דאשה בעת לידתה בכלל פ"נ הוא כמבואר בש"ע מותרת לנסוע".
      3. וכן שמעתי מבעל המחבר שלמי ניסן שהוא שואל הגרשז"א זצ"ל (עי' שולחן שלמה סי' ש"ל ס"ק ג'.ב').
3. מה הגדר של ערוה.
   1. **ג' מהלכים למה נדה אינו ערוה**[[18]](#footnote-19).
      1. שעריות תלוי עם יש כרת ומיתה, וגם תלוי אם קדושין תופסין [גבי דבר שבערוה] – נודע ביהודה (קמא אה"ע סי' נ"ה), "כל חייבי כריתות דבר שבערוה המה בלי ספק ... ואף דבאמת נדה לא חשיב דבר שבערוה אף שהיא בכרת וכדמוכח מלשון התוס' שכתבו דהוה ס"ד בנדה וכו' משמע שהאמת אינו כן היינו משום דעכ"פ תפסי בה קידושין והולד כשר ויש היתר לאיסורה ע"י טבילה אבל שאר עריות כולהו לענין זה דבר שבערוה נינהו ואין דבר שבערוה פחות משנים".
      2. שעריות תלוי בקורבא – תוס' הרא"ש (יבמות דף ב. ד"ה ואחות), "נדה כ"ע אסורה ולא מקריא ערוה דאינה אסורה משום קורבא".
      3. שעריות תלוי אם קדושין תופסין [גבי דבר שבערוה] – מרדכי (קובץ בי' גיטין אות א'), "והנה בטעמא דהא מילתא לפי האמת אמאי לא הוי איסור נדה דשב"ע, נלע"ד לפי משמעות דברי המרדכי בפ' מצות חליצה דהא דאיסור יבמה לשוק אי הוי דשב"ע או לא, תלוי במחלוקת רב ושמואל אי קידושין תופסין ביבמה או לא. וא"כ ה"נ בנדה דקידושין תופסין בה לא הף דבר שבערוה". עי' ברע"א סי' קכ"ד ד"ה אמנם), "מלשון המרדכי יש להסתייע לרומעכ"ת ני' דמשמע דהטעם כיון דחמור כעריות דאין קדושין תופסין, משמע היכא דקדושין תופסין לא מקרי דבר שבערוה"[[19]](#footnote-20).
   2. י"ל, שזה הטעם למה י"א שנדה אינו עריות[[20]](#footnote-21).
      1. אם תלוי בכרת וקידושין תופסים, אינו ערוה.
      2. אם תלוי בקורבא, אינו ערוה.
      3. אם תלוי אם קדושין תופסין, אינו ערוה.
   3. **למה היא עריות**.
      1. כיון שהיא בפרשה של עריות.
      2. *כיון שיש כרת.*

1. ***לכאורה סתירת תוס', שכתב בד"ה עד שצריך "וספרה לה" כדי ללמוד עד אחד נאמן באיסורים. י"ל, שלמד רק מ"וספרה לה" רק במקום שלא אתחזק. אבל אם יודע שאפילו במקום אתחזק נאמן, לא צריך הפסוק "וספרה לה". וכן מדייק בתוס'. ודו"ק.*** [↑](#footnote-ref-2)
2. ***אמנם עי' חזו"א (אה"ע סי' כ' ס"ק י"א ד"ה וראיתי) – "דבהדיא מבואר ברשב"א ריש גיטין כל' התו' דהוי ס"ד דנדה הוי דבר שבערוה, ומש"כ בחולין י' דהוי דבר שבערה ר"ל דבעצם הוי ערוה וחדשה תורה לענין נאמנות דהוי כאיסורא דעלמא".*** [↑](#footnote-ref-3)
3. ***וכן מעיל צדקה (סי' ל"ד ד"ה אך, ד"ה מכל).*** [↑](#footnote-ref-4)
4. ***וכן מהרש"ם (ח"ב סי' קפ"ב, מפתחות) – "התוס' בגיטין (דף ב' ע"ב) ד"ה הוי ... הדבר ברור דלמסקנא לא הוי דשב"ע וכן מצאתי בספר הישר לר"ת בענינים שונים שבסופו (דף פ"ג ע"ד) שהאריך להוכיח בראיות דנדה לא הוי דשב"ע". וכ"כ רע"א (סי' קכ"ד ד"ה אולם מסוף, בס' זכרון וזאת יהודה עמ' נ"ג), כת"ס (גיטין דף ב: ד"ה והנה המהרי"ק), חמד שלמה (גיטין דף ב: ד"ה אמנם), בית שלמה (אה"ע סוף סי' ל"ה ד"ה תבנא), מלבושי יו"ט (יו"ד סי' ו' ד"ה ועוד אפשר), מור ואהלות (אהל ארץ נוד סי' קפ"ג אות י"ג), הגר' יצחק אלחנן זצ"ל (אהל ארץ נוד סי' קצ"ה ד"ה אחד"ש), אתוון דאורייתא (סי' כ"א ד"ה ועיין), קובץ ביאורים (גיטין אות א'), דברות משה (גיטין פרק א' הע' י"ז).*** [↑](#footnote-ref-5)
5. ***וכן עי' שיעור שבט הלוי (פתיחה סוף ד"ה ובאתוון), "דנדה נקראת גילוי עריות והיא בכלל ערוה, וכ"כ הב"י (ס"ס קצ"ה) דחשיבא ערוה, והוא כדמשמע בקרא 'ואל אשה בנדת טמאתה לא תקרבו לגלות ערוה' דנקראת ערוה".*** [↑](#footnote-ref-6)
6. ***וכן כמה אחרונים בזמן הזה - דובב מישרים (ס' זכרון זכר שלמה עמ' תע"ח), עי' שבט הלוי (ח"ו סוף סי' קי"ט), דברי מרדכי (גיטין סי' ז'), טהרת הבית (עמ' י"ב, יביע אומר ח"ו יו"ד סי' ט"ו אות ג', "אי נדה הויא דבר שבערוה איכא נ"מ טובא אי אמרינן גבי נדה יהרג ואל יעבור או לא. וי"ל"), אוצר מפרשי התלמוד (גיטין דף ב:), מראה מקום (גיטין דף ב:)*** [↑](#footnote-ref-7)
7. ***וכן עי' הגרשז"א זצ"ל (נשמת אברהם ח"ג סי' כ"ב סוף הע' ג', שולחן שלמה ערך רפואה ח"ג עמ' מ'), "יתכן דאף שלענין נאמנות של עד אחד אין זה כדבר שבערוה וחשיב רק כחלב ודם וכן גם לענין יהרוג ואל יעבור".*** [↑](#footnote-ref-8)
8. ***הו"ד בקול סופר (על משניות בח"ת שבסוף הספר בסוגיא דמאכילין קל קל אות י'). וכן פסק התורה לשמה (סי' תצ"ד), דעת תורה (סי' קצ"ה סעי' י"ז, מהרש"ם ח"ב סי' קפ"ב במפתח, נחל ברית קונ' דברי שלום אות ל"ט), עי' אבני נזר (יו"ד סי' תס"א אות י'), חלקת יואב (יו"ד סי' כ"ט בהג"ה), ציץ אליעזר (ח"ו סי' מ' פרק א' אות י"ז, חט"ז סי' ע' אות ב', חי"ז סי' ל"ב אות ד', חי"ח סי' כ"ו אות ב', ח"כ סי' ל"ו אות א', נשמת אברהם ח"ג סי' כ"ב הע' ג' ד"ה ועיין), טהרת הבית (הקדמה עמ' י"ב, ח"ב עמ' רכ"ג, יביע אומר ח"ו יו"ד סי' ט"ו אות ג').*** [↑](#footnote-ref-9)
9. ***וכן פסק הב"י (יו"ד סי' קצ"ה ס"ק י"ז), רדב"ז (סי' אלף ע"ו), הו"ד בפתחי תשובה (יו"ד סי' קצ"ה ס"ק ט"ו), ש"ך (יו"ד סי' קצ"ה ס"ק כ'), תפארת ישראל (סי' קצ"ה ס"ק ו'), גר"א (סי' קצ"ה ס"ק כ'), חיי אדם (כלל כ"א סעי' י"ג, חכמת אדם כלל פ"ח סעי' א'), אור גדול (סי' א' ז' - ב' ד"ה וגם, ט' - ב' ד"ה ובעיקר), מנ"ח (מצוה רצ"ה אות כ"א), לחם ושמלה (לחם ס"ק ט'), מור ואהלות (אהל ארץ נוד סי' קפ"ג אות י"ב, אות י"ג), טהרת ישראל (הקדמה אות ג'), קובץ הערות (סי' ג' אות י'), שערי טוהר (שער א' סעי' י"א), חבלים בנעימים (ח"ג סי' נ"ה), דברות משה (גיטין סי' י"ד הע' י"ז, עי' אג"מ יו"ד ח"א סוף סי' נ"ה), בני בנים (ח"א סי' ל"ט ד"ה וכיון), שבט הלוי (ח"ו סי' קי"ט אות ב', ששבה"ל סי' קצ"ה סעי' ט"ז ס"ק ב'), שיעורי טהרה (פרק א', עמ' ט"ו), הגר"ש איידר זצ"ל (ח"א עמ' ג', סוף ח"ב סוף הע' תכ"ג), תורת היחוד (פרק א' הע' ב' ד"ה אכן), בדה"ש (סי' קפ"ג בי' עמ' ג'), פתחי הלכה (ארטסקרול על נדה, עמ' מ"ח), דרכי טהרה (עמ' נ"ה, מכתב בציץ אליעזר חט"ז סי' ע' אות ב'), יסוד הטהרה (פרק ב' הע' א').*** [↑](#footnote-ref-10)
10. ***וכן בשאר ספרי החפץ חיים - ס' המצות (ל"ת קל"ב סוף ד"ה והנה), נדחי ישראל (פרק מ"א אות כ"ג ד"ה והנה), אהבת חסד (ח"ג פרק ו' בהג"ה א'), נדחי ישראל (פרק י"ט אות ב', עי' שם ריש פרק כ"ד), בית ישראל (פרק ג' אות ד'), אגרות ומאמרי (ח"ח מילואים אות ד'), עי' מ"ב (סי' ע"ה ס"ק י"ז).*** [↑](#footnote-ref-11)
11. ***יש חולקים – יעלת חן, שבט הלוי, ועוד.*** [↑](#footnote-ref-12)
12. ***רוב פוסקים חולק – רמ"א, חכ"א, חפץ חיים.*** [↑](#footnote-ref-13)
13. ***רוב פוסקים חולק – ריב"ש, רא"ש, חכ"א, חפץ חיים, אג"מ, ועוד.*** [↑](#footnote-ref-14)
14. ***יש חולקים - טוב טעם ודעת (מהדו"ק סי' קצ"ב), שם אריה (אה"ע סי' ל"ג), צור יעקב (ח"א סי' ט"ז ד"ה אבל), פסקי תשובה (ח"א עמ' י"ג בהע'), שו"ת זרע אברהם (יו"ד סי' ה').*** [↑](#footnote-ref-15)
15. ***יש חולקים - שבט הלוי (ח"ה סי' ר"א אות א', אות ג', "דגם יחוד עראי אסור מה"ת, וזה דלא כמש"כ הגאון צפנת פענח"), וכן פשטות הפוסקים.*** [↑](#footnote-ref-16)
16. ***רוב פוסקים חולק.*** [↑](#footnote-ref-17)
17. ***וכן שם אריה (אה"ע סי' ל"ג), שפת אמת (שבת דף יג: תד"ה מטה), "ופלטי כו' קצת קשה דאף בלא הסוגיא דהכא מוכרחין לומר כן דשם הי' באופן שלא הי' איסור משום יחוד וקושי' התוס' י"ל דהתם סכנה הי' אם הי' נודע לשאול שהוא פרוש ממנה וחושש לקידושי דוד הי' חושבו למורד במלכות תדע דהכי הוא מדלא גירשה לגמרי מביתו"). זר זהב (על איסור והיתר סי' נ"ט ס"ק א').*** [↑](#footnote-ref-18)
18. ***עוד מהלך- שתלוי בפגם ומיתה [גבי יהרוג ואל יעבור] – רא"ה, הו"ד בריטב"א (פסחים דף כה. ד"ה וכתב, "הרא"ה ז"ל דגילוי עריות דאמרינן להיות בחומרא זו דווקא היכא דאיכא איסורא דאורייתא במיתה או כרת ואיכא פגם אחרים").*** [↑](#footnote-ref-19)
19. ***וכן עי' חלקת יואב (יו"ד סי' כ"ט בהג"ה ב'), "ולפלא לי על הש"ך ... דודאי כיון דקידושין תופסין בה אינה ערוה כלל".*** [↑](#footnote-ref-20)
20. ***אולי עוד נ"מ, אם משכב זכר יהרוג ואל יעבור. וכן אם בהמה יהרוג ואל יעבור.*** [↑](#footnote-ref-21)