2 בדין שתות מקח ושתות מעות - רשימות
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / ב_מ עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / אונאה ומק_ט

יום ועש"ק אמור ב' אייר תשע"א

א] ב"מ דמ"ט:, אתמר רב אמר שתות מקח שנינו ושמואל אמר שתות מעות נמי שנינו, שוי שיתא בחמשא שוי שיתא בשבעה כו"ע לא פליגי דבתר מקח אזלינן ואונאה הויא, כי פליגי שוי חמשא בשיתא ושוי שבעה בשיתא, לשמואל דאמר בתר מעות אזלינן אידי ואידי אונאה הוי, לרב דאמר בתר מקח אזלינן שוי חמשא בשיתא ביטול מקח הויא שוי שבעה בשיתא מחילה הויא, ושמואל אמר כי אמרינן מחילה וביטול מקח היכא דליכא שתות משני צדדים אבל היכא דאיכא שתות מצד אחד אונאה הויא.

ובתור"פ שם, ז"ל, ומיבעיא להשר מקוצי אי איכא יתר משתות מקח ופחות משתות מעות כגון שמכר לו שוה ה' דינר בה' דינר וי"א פשוטים מהו, ואומר רבינו יהודה דחשבינן לי' אונאה, דכיון דל"ה מחילה ולא ביטול מקח, א"כ חשבינן לי' אונאה, וה"פ דהכא, כי אמרינן מחילה וביטול מקח היכא דליכא שתות מב' צדדין, פי' או אידי ואידי הוי פחות משתות או אידי ואידי הוי יתר משתות, עכ"ל.

ובחי' הריטב"א הק' ע"ז, ז"ל, ואי"ז מחוור דהיכי עבדינן אונאה וליכא שתות משום צד, וכי פשרה אנו מטילין בין שני הצדדין, עכ"ל, ועי' גם בשו"ת הרמ"ע מפאנו סימן מ"ז שתמה כעי"ז.

אך בד' רבינו יהודה שלפנינו מבו' הטעם בזה, דהא דרק באונאת שתות קנה ומחזיר אונאה, אי"ז משום דכל עיקר דין חזרת אונאה הוא רק באונאת שתות, אלא היינו משום דכל פחות משתות הוי מחילה וע"כ לי"ב דין חזרת אונאה, ומאידך כל יותר משתות הוי מק"ט וע"כ לי"ב דין חזרת אונאה, ואשר ע"כ לדעת שמואל דנתחדש דל"ה מחילה אלא בדהוי פחות משתות מב' צדדין, ומאידך ל"ה מק"ט אלא בדהוי יתר משתות מב' צדדין, ע"כ ממילא כל שמצד א' הוא פחות משתות ומצד א' הוא יתר משתות, ל"ה מחילה, וגם ל"ה מק"ט, וע"כ אית בי' לדין חזרת אונאה, וז"פ.

ב] וע"ד יסוד הדברים, מצינו בד' הרי"ד בפסקיו לקמן דנ"ח: שכתב לחדש, דכ"ש אינו חשוב להכריע, שאם הי' המקח מנ' זוזים ומכרו בס', אין הפרוטה מכרעת לא לביטול מקח ולא למחילה, שכיון שבדינרים מכר בדינרים משערין, שאם היתה האונאה י' זוזים הויא אונאה, ואם היתה י"א דינרים הוי ביטול מקח, ואם היתה ט' דינרים הויא מחילה, אבל אם היתה י' דינר וחצי לא חשיב ההוא חצי דינר לשויי' ביטול מקח או אם היתה ט' וחצי לא חשיב ההוא חצי דינר לשויי' מחילה, עד שיותיר או יחסיר דינר שלם, ומט' ועד י"א תושת ההונאה עד שיהיו ט' או י"א וכו', עכ"ל.

ונ' דהיינו, דהגם דכשהיתה האונאה י' ומחצה או ט' ומחצה, אי"ז אונאת שתות, מ"מ כיון שאינה יתירה על שתות דינר ל"ה ביטול מקח, וכיון שאינה חסירה משתות דינר ל"ה מחילה, וע"כ ממילא דיש בה דין חזרת אונאה, וז"פ.

ג] ובקונט' הראיות להריא"ז כתב ע"ד הרי"ד, ז"ל, ונ"ל דא"צ לכ"ז הדוחק, דאפי' ביותר פרוטה או חסר פרוטה הוי ביטול מקח או מחילה, מיהו כשבא התגר לשום החפץ, דבר הנמכר בדמים יקרים אין מקפידין בשומתו על דבר מועט, שהדבר הנמכר באלף זוז זוז א' לא מעלה ולא מוריד, ואין ראוי לומר זה שוה זוז א' יתר או זוז א' פחות, שאין דרך המוכרים והלוקחים להקפיד על זוז א' בדבר הנמכר באלף, וגם אותם שבאים לשום אין מדקדקין בשומתו כ"כ, ובקפידא תליא מילתא כפי מה שבנ"א מקפידין במקחם וכפי מה שדרך בנ"א לדקדק בשומתן, עכ"ל, ונ' כונתו, דכיון שאין בנ"א מקפידין בשומא כ"כ, הרי דכל שאי"ז יותר משתות לפי השומא המרובה ואי"ז פחות משתות לפי השומא המועטת, הו"ל בכלל שתות דקנה ומחזיר אונאה.

וג"ז מתפרש ע"פ הנ"ל, דכיון דאי"ז יתר משתות לגמרי, שהרי לפי השומא המרובה אי"ז יתר משתות, אי"ז ביטול מקח, ומאידך כיון דאי"ז פחות משתות לגמרי, שהרי לפי השומא המועטת אי"ז פחות משתות, אי"ז מחילה, וממילא הדר דינא דקנה ומחזיר אונאה.

ובזה מתפרש גם המבו' בד' הריא"ז, דלא חשיב כפחות משתות אלא כשהוא פחות פרוטה, אך כשהוא פחות משתות חצי פרוטה, חשיב כשתות, וכ"נ גם בל' הרי"ד, דכל שאינו פחות פרוטה, פשיטא דלא חשיב כפחות משתות, עיי"ש, וכן מ' קצת בל' הרמב"ם ושו"ע, (אך יש לדחות דאורחא דמילתא נקטו), וצ"ב, דהרי אי"ז שתות, וי"ל עפי"ד התוס' בשבועות ד"מ. דב' כסף פחות חצי פרוטה חשיב כב' כסף, ולהנ"ל ניחא, דליכא כלל דינא דשתות, אלא עיקר הדין הוא דפחות משתות הוי מחילה, וכל שאינו בכלל פחות משתות, הדר דינא דקנה ומחזיר אונאה, וע"כ כל שאינו פחות משתות פרוטה, לא חשיב כפחות משתות ול"ה מחילה, וע"כ הוי דינו דמחזיר אונאה.

אך נראה בד' הרי"ד והריא"ז דבדין אונאה שבין שתות מקח לשתות מעות, ס"ל דאזלינן בתר מקח, דאל"כ אלא כל דבין שתות מקח לשתות מעות מחזיר אונאה, הרי שפיר משכח"ל אונאה שתות ומאי קשיא להו, ואין נראה דכל קושייתם היא לדעת רב, וצ"ע דלכאו' מסברא הדברים סותרים זל"ז.

ד] והנה הריטב"א שם כתב, ז"ל, והנכון יותר דאזלינן בתר מקח דהא בין לרב בין לשמואל אונאת מקח הוא עיקר ובאונאת מעות הוא דאיפליגו, ועדיין הדבר צ"ע, עכ"ל, וכ"ה במרדכי סימן ד"ש, משם רבינו משה כהן מצאתי, מכר שוה נ"א בס' או שוה ס' בנ"א דהשתא ליכא לא שתות מקח ולא שתות מעות אלא לגבי חד הוי ביטול מקח ולגבי אידך הוי מחילה, לעולם אזלינן בתר מקח הן לענין מחילה הן לענין ביטול מקח, דטעו אינשי בדמי מקח ולא טעו במעות, עכ"ל.

וכ"ה פשטות ד' הרמב"ם פי"ב ממכירה ה"ג, ז"ל, היתה ההונייה פחות מזה בכל שהוא, כגון שמכר שוה ששים דינר בחמשים ופרוטה אינו חייב להחזיר כלום, שכל פחות משתות דרך הכל למחול בו, עכ"ל, והנה הרי בכה"ג הויא האונאה יתר על שתות מעות, ואפ"ה כיון דהויא פחות משתות מקח הויא מחילה.

ה] אמנם כבר תמה ע"ז המ"מ שם, ז"ל, ואני תמה בזה אחר שהוא פסק דשוה ז' בו' היא אונאה וכו', הוא היאך פסק דשוה ס' בנ' ופרוטה הויא מחילה, והלא נתאנה יותר מוכר בזה משאם מכר שוה ז' בו', שהרי כשתעשה ז' חלקים מס' יהיה החלק ח' וחצי ועוד וחמשים ופרוטה אינם ו' חלקים מס', ואנו בפירוש שנינו בגמרא ובהלכות דאליבא דשמואל כי אמרינן מחילה דוקא היכא דליכא שתות לא שתות מקח ולא שתות מעות היכי דמי כגון דזבין שוה תמניא בז' או שוה ז' בתמניא ז"ל הגמ', והתם נמי אמרינן וביטול מקח היכי דמי כגון דזבין שוה ה' בד' או שוה ד' בה' וכל היכא דאיכא שתות מצד אחד אונאה היא פירוש מצד אחד או מן שווי המקח או מן המעות, והעולה מזה הוא דכל היכא שהאונאה היא משוה שש בחמש עד שוה ז' בו' הויא אונאה למוכר וכן היכא שהיא משוה ה' בו' עד שוה ו' בז' הויא אונאה ללוקח פחות מכל הצדדין הויא מחילה יותר על כל הצדדין בטל מקח, עכ"ל, ועיי"ש מש"כ בזה.

ו] אך לכאו' הישוב לזה מתבאר מד' הריטב"א גופי', שהק' ע"ד התוס' דהיכי עבדינן אונאה וליכא שתות משום צד, ונת' לעיל דטעמא דהתוס' הוא דדין חזרת אונאה ביסודו הוא בכל אונאה, ואך דבפחות משתות הוי מחילה וביותר משתות הוי ביטול מקח, אך כל דליכא פחות משתות מב' צדדין דל"ה מחילה, וליכא יתר משתות מב' צדדין דל"ה מק"ט, הדר דינא דמחזיר אונאה.

אך מד' הריטב"א שתמה כן, מבו' להדיא דכל עיקר דינא דמחזיר אונאה הוא רק באונאה שתות, אך באונאה פחות משתות או יתר על שתות ליכא לעיקר דין חזרת אונאה.?

ז] ולפ"ז מבואר היטב ?

ח] אמנם כ"ז אינו מתישב בל' הרמב"ם שכתב, ז"ל, היתה ההונאה פחות מזה בכ"ש וכו' אינו חייב להחזיר כלום, שכל פחות משתות דרך הכל למחול בו, עכ"ל, והרי להדיא דהא דבאונאה פחות משתות ליכא לדין חזרת אונאה, הוא משום שדרך הכל למחול בו, ולפ"ז הדק"ל, דכיון שבמכר שוה ס' בנ"א וג' שביעיות דהוי זה שתות מעות ה"ה מחזיר אונאה, והרי דהגם דהוי זה פחות משתות מקח מ"מ כיון דהוי זה שתות מעות לא מחיל, א"כ כ"ש דבמכר שוה ס' בנ' ופרוטה לא מחיל, ומ"ט אינו מחזיר האונאה.

וצ"ל דמ"מ כיון שאם יבא לתבוע מצד אונאת המעות, יהא דינו דבטל מקח, דאונאה יתר משתות כל שהוא מקפיד עלי' ה"ה מבטלת את המקח, ואין בידו לומר שיהא המקח קיים ויהא דין חזרת אונאה, וזה לא ניח"ל, דכיון דעיקר הטעות היא במקח, אינו מבטל המקח משום האונאה שבמעות, וע"כ בכה"ג בע"כ עליו לדון משום אונאת המקח, ואונאת המקח הויא מחילה, ודו"ק.

אמנם לדעת הריב"ם דגם באונאה יתר משתות מצי לתבוע את החזרת האונאה, לא א"ש.?

והאמנם י"ל דהריב"ם לא ס"ל כן, אך תיקשי בדעת הרמ"ך, דמחד גיסא ס"ל כן, ומאידך כתב בשטמ"ק בשם הרמ"ך דגם ביותר משתות מצי לתבוע את אונאתו, עיי"ש, ואולי תרי רמ"ך הוו.

ואם נבא לישב דין זה לדעתו צ"ל להיפך, דכל שמצד המקח הוא יתר משתות ומצד המעות הוא שתות, אמרינן שאינו מבטל המקח כיון שמצד המעות לי"ב משום ביטול מקח, אך כל שמצד המעות הוא פחות משתות, הרי שאם לא יקפיד על אונאת המקח אלא על אונאת המעות, יהא הדין דהוי מחילה, והוא אינו מתרצה לכך, וע"כ בע"כ עליו להקפיד על אונאת המקח, וכל שהוא מקפיד על אונאת המקח הו"ל מק"ט.

אך אכתי יל"ע, דמ"מ כיון שאונאת המעות היא פחותה, א"כ ימחול על דין ביטול מקח דיותר משתות, ויקפיד על דין חזרת אונאה דיותר משתות, דכ"ה דאם הוי אונאת המעות שתות אמרינן שאינו מקפיד על אונאת המקח, ה"נ הכא דכוותה, וי"ל.

ט] ויש להוסיף, דדרכים אלו מתישבות רק לפי המבו' בל' התוס', דהא דשתות מעות נמי שנינו, היינו משום שמצינו להעמיד האונאה כלפי המעות, והיינו דהמתאנה זכאי לתבוע את אונאת המקח והוא זכאי לתבוע את אונאת המעות, וכ"ה להדיא בד' הב"ח, דהא דביתר משתות מקח ושתות מעות הוי אונאה, הוא משום דתולין האונאה במעות, (ואך שבדבריו משמע דהיינו דכה"ג תולין את סיבת הטעות במעות, וזה חידוש, שהרי בפשוטו ודאי אין סיבת הטעות במעות), והוי זה כב' סיבות לדון בזה דין אונאה, וביד המתאנה לתבוע אונאתו מכח אחת מהן, וע"כ שפיר י"ל, דהיכא דהוי או שתות מקח או שתות מעות, דעתא דאינשי לתבוע את האונאה שתות, אך כל דהוי פחות משתות מקח ויתר משתות מעות, כיון שאם יתבע את אונאת המעות יהא ביטול מקח, אינו תובע אלא את אונאת המקח, ומאידך כל דהוי יתר משתות מקח ופחות משתות מעות, כיון שאם ימחול על אונאת המקח ויתבע את אונאת המעות יהא מחילה, אינו מוחל על אונאת המקח.