39 קבלה והולכה לע_ז
קטגוריות: ש_ס / לז עבודה זרה / ע_ז עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

אור ליום ד' י' מרחשון תשס"ז

סנהדרין ד"ס:, העובד עבודה זרה אחד העובד ואחד המזבח ואחד המקטר ואחד המנסך ואחד המשתחוה וכו', ובגמ' שם, וליחשוב נמי זורק, ופירש"י, ז"ל, דבשלמא מקבל ומוליך לא קשיא לן אע"ג דעבודת פנים הם, דלא אשכחן דלהוו עבודות הנעשות לשם ע"ז כדאשכחן הנך, זביחה ויזבחו לו, קטור אשר חלב זבחימו יאכלו, ניסוך ישתו יין נסיכם, ומיהו דם אשכחן בעבודה זרה בל אסיך נסכיהם מדם, וכיון דגמרינן דכל עבודות פנים חייבין בהם אף שלא כדרכה, נתניי' נמי, עכ"ל.

וד' רש"י צ"ב, דהגם דלא אשכחן דמקבל ומוליך ליהוו עבודות הנעשות לשם ע"ז, מ"מ כיון דילפי' מקרא דחייבין על עבודות פנים, מ"ט לא יהיו חייבין עליהן, ומה טעם הוא דכיון דלא אשכחן דליהוו עבודות הנעשות לשם ע"ז אין חייב עליהן.

והנה אמנם בחי' הר"ן שם כתב ע"ד רש"י, ז"ל, ואפשר לי לומר דכי כתב רש"י הכי ה"מ מקמי דאית לן בני אב מזביחה וכו', מיהו לבתר דעבדי' בנין אב מזביחה לכל עבודות פנים, אף מולק ומקבל בכלל, דבפנים הוו וחייב, ולא גרע מניסך להעביט של מי רגלים דחייב אפי' אין דרכה בכך, כדאיתא בע"ז בפ' ר' ישמעאל, כיון דניסוך איתי' בפנים אע"פ שאין מי רגלים לא בפנים ולא בחוץ לשום ע"ז חייב, כ"ש מליקה וקבלה דאיתי' בפנים ובחוץ בשום ע"ז דחייב, כנ"ל וצ"ע, עכ"ל.

ובחי' רבינו יונה שם כתב בע"א בביאור ד' רש"י, דכונתו רק דליכא לאקשויי מ"ט לא תני להו במתני', כיון דלא אשכחן דלהוו עבודות הנעשות לשם ע"ז, אך מ"מ אי עבדינהו שלא כדרכן מיחייב, כיון דעבודות הנעשות בפנים הוא, עכ"ד.

אך פשטות ד' רש"י הם כמו שנסתפק הר"ן, דאף לפי האמת אינו חייב בשקיבל או הוליך לע"ז, וכ"ה בתוס' יומא דס"ג: ד"ה זריקת, עיי"ש, וכן מבו' בד' הרמ"ה שם, ועיי"ש דפליג על טעמא דרש"י, ופי' הטעם בזה, משום דלא קא מרבה עבודת פנים אלא דומיא דזביחה שהיא עבודת פנים ויצאת לידון בשחוטי חוץ, אף כל שחייבים עליו בחוץ, יצא המקבל והמולק והמוליך שאין חייבין עליהן בחוץ, עכ"ד, ועמש"כ בזה תוס' ביומא הנז', וצ"ב הטעם בזה, וכנ"ל.[[1]](#footnote-2)

ב] ונ' בביאור ד' רש"י, דהנה במכות דכ"א., תני תנא קמי' דרבי יוחנן וכו', על ע"ז ביד חייב בכלי פטור, והא איפכא כתיב ויתגודדו כמשפטם בחרבות וברמחים, אלא אימא ביד פטור בכלי חייב.

וכתבו התוס', ז"ל, על ע"ז ביד חייב, פי' הקונטרס חייב מיתה בכדרכה ולקי שלא כדרכה מלא תעבדם יתירא, בכלי פטור דאינו בכלל עבודה דאינו אלא ביד, עכ"ל.

ולמדנו מד' התוס' דבר חדש, דהגם דהעובד ע"ז שלא כדרכה עובר בל"ת דלא תעבדם, היינו רק היכא דאיכא ע"ז תורת עבודה, ואך דע"ז זו אין דרכה בכך, אך כל היכא דאי"ז כלל עבודה שעובדין בה לע"ז, לא לקי ע"ז משום שלא כדרכה.

והנה הרי בגמ' שם מסקי' דבכלי חייב וביד פטור, מדכתיב ויתגודדו כמשפטם בחרבות וברמחים, והיינו דכיון דמצינו בקרא שעובדין ע"ז בגדידה בכלי, ע"כ חשיבא גדידה בכלי כעבודה לע"ז, וע"כ אף היכא דע"ז זו אין דרכה בכך, ה"ה עובר בל"ת, ומשא"כ גדידה ביד שלא מצינו בקרא שעובדין ע"ז בכך, ליכא ע"ז תורת עבודה לע"ז כלל, וע"כ אף אם עשה כן לשם עבודה אין עובר בל"ת.

אשר לפ"ז נ' די"ל, דאף דמרבי' מקרא דחייבין על עבודה כעין פנים, היינו דוקא היכא דאיכא על עבודה זו תורת עבודה לע"ז, ואך דאתינן לפטרו משום דהוי זה עבודה שלא כדרכה, ובזה הוא שנתחדש דכל דהויא עבודה זו כעין פנים חייב עלי' אף דהויא עבודה שלא כדרכה, אך משא"כ היכא דאין על עבודה זו תורת עבודה לע"ז כלל, אין לחייב בזה משום הא דהויא עבודה כעין פנים, שהרי אי"ז כלל עבודה, וז"פ.

ואשר זהו מש"כ רש"י, דהגם דמרבי' מקרא דחייב על עבודה כעין פנים, מ"מ אינו חייב על קבלה והולכה, כיון דלא אשכחן להו בקרא, והיינו דכיון דלא אשכחן בקרא דהוו עבודות הנעשות לע"ז, ע"כ ליכא עלייהו כלל תורת עבודה לע"ז, ואשר ע"כ אין לחייב בזה משום הא דהוו עבודה כעין פנים, דלא מחייבי' בעבודה כעין פנים, אלא היכא דאיכא עלי' תורת עבודה לע"ז, ואך שע"ז זו אין דרכה בכך, ומשא"כ מקבל ומוליך שאין עליהם כלל תורת עבודה לע"ז, אין חייב עליהן.

ג] והנה בערול"נ כתב להוכיח דלפי האמת לא מיחייב בקבלה והולכה, ודלא כמו שנסתפק הר"ן לחייב בקבלה, מסוגיא ערוכה בחולין דל"ט., דאמרי' התם, ה"ק ומה במקום שמחשבה פוסלת במוקדשין בד' עבודות, אין הכל הולך אלא אחר העובד, מקום שאין מחשבה פוסלת בחולין אלא בב' עבודות, אינו דין שלא יהא הכל הולך אלא אחר השוחט, ע"כ, והרי להדיא דבע"ז אין מחשבה פוסלת אלא בב' עבודות, ואין פוסלת מחשבה בקבלה והולכה.

ומצאתי שכבר הוכיח כן בפסקי הרי"ד, ז"ל, אבל מקבל ומהלך אע"ג דחשיבי בפנים, בע"ז לא חשיבי עבודות, כדאמרי' בפ' השוחט שאין המחשבה פוסלת בע"ז אלא בשבתי עבודות, דהיינו בשחיטה ובזריקה, אבל בקבלה והולכה לא, עכ"ל, וצע"ג ד' הר"ן ור"י דס"ל דאף המקבל והמוליך לע"ז חייב.

ד] ונ' לישב, דהנה בביאור מש"א התם דאין מחשבה פוסלת בחולין אלא בב' עבודות, פירש"י שם, ז"ל, חולין, לענין ע"ז שאין מחשבה פוסלת בהן בד' עבודות אלא בשנים בשחיטה ובזריקה, דהני הוא דכתיבן זובח לאלהים יחרם בל אסיך נסכיהם מדם, אבל קבלה והולכה לא כתיב בהו, והקטרה אע"ג דשייכא בע"ז, מיהו לאו עבודה היא לאפסודי בהמה משום הקטר חלבה לע"ז היכא דלא נשחטה ולא נזרק דמה לע"ז, דהא אפי' בפנים לא מפסיל קרבן אם חישב על אכילת בשר בשעת הקטר חלבים, עכ"ל.

ובתוס' שם תמהו ע"ד רש"י, דבזריקה דם לע"ז לא מיתסר בשר, וכן תמהו הבעה"מ וש"ר שם, ע' בדבריהם שהוכיחו כן

ונ' די"ל, דכ"ז הוא בזריקה, דזריקה בפנים הויא עבודה בכל הקרבן, וע"כ הוא דאף זריקה לע"ז חשיבא כעבודת ע"ז בכל הבהמה ומיתסרא כל הבהמה, אך משא"כ קבלה והולכה די"ל שאינם אלא עבודות בהדם גופי' ול"ה עבודות בכל הקרבן, ע"כ ודאי דאף אם מחייבי' בקבלה והולכה לע"ז, מ"מ לא מיתסר אלא הדם, אך שאר הבהמה לא מיתסרא.

אשר לפ"ז זהו מש"א דמקום שאין מחשבה פוסלת אלא בב' עבודות, שהרי אין מחשבתו פוסלת את הבהמה כולה אלא בב' עבודות, דאילו קיבל והוליך לע"ז לא מיתסרא הבהמה כולה, וכנ"ל, וכאשר כן פירש"י דזמש"א דאין מחשבה פוסלת אלא בב' עבודות, דהגם דהקטרה שייכא בע"ז, מיהו לאו עבודה היא לאפסודי בהמה משום הקטר חלבה לע"ז, והרי דמש"א דאין מחשבה פוסלת אלא בב' עבודות היינו שאינה פוסלת לכל הבהמה.

ה] והנה בחי' הרמב"ן שם פירש, דמש"א דבקדשים מחשבה פוסלת בד' עבודות ובחולין אינה פוסלת אלא בב' עבודות, היינו דבמוקדשין מחשבה פוסלת בד' עבודות מעבודה לעבודה, שהמחשב בשחיטה לקבל להוליך לזרוק ולהקטיר חוץ לזמנו או למקומו פיגול ופסול, ובע"ז אין מחשבה פוסלת כלל אלא בב' עבודות מעבודה לעבודה, כגון במחשב בשעת שחיטה לזרוק ולהקטיר, אבל שלא בשעת שחיטה אין מחשבה פוסלת כלל בחולין, עכ"ד, וכ"ה בבעה"מ וברשב"א שם.

והנה הא דאין מחשבה פוסלת בע"ז במחשב בשעת זריקה לקבל ולהוליך, לכאו' הוא משום דקבלה והולכה ל"ה כלל עבודות לע"ז, וזה שלא כד' הר"ן והתר"י הנז'.

אמנם נ' דגם לדרך זו י"ל ד' הר"ן ותר"י, דהנה הא דהיכא דמחשב בשעת שחיטה לזרוק או להקטיר לע"ז מיתסרא, ול"ה כזורק או מקטיר לע"ז דלא מיתסרא, פשוט שהטעם בזה הוא, דטעם הא דזורק או מקטיר לע"ז לא מיתסרא, ול"ה כפיגול, דאף אם זרק במחשבת פיגול הויא פיגול, פי' הרמב"ן שם, ז"ל, והטעם לפי שבמוקדשין כל ארבע עבודות צריכין להכשיר זבח ולהתיר בשר באכילה לפיכך מחשבת פסול פוסלת בכולן אבל בחולין אין הכשרן אלא בשחיטה ומכיון שנשחטה והותרה תחזור ותאסר, עכ"ל, וכ"ה בחי' הרשב"א שם.

] וי"ל עוד ד' הר"ן ותר"י, דהנה בע"ז דכ"ט:, ביין מנלן, אמר רבה בר אבוה אמר קרא אשר חלב זבחימו יאכלו ישתו יין נסיכם מה זבח אסור בהנאה אף יין נמי אסור בהנאה, זבח גופי' מנלן דכתיב ויצמדו לבעל פעור ויאכלו זבחי מתים מה מת אסור בהנאה אף זבח נמי אסור בהנאה.

וכתבו התוס' שם, ז"ל, וא"ת ויין שנתנסך למה לי קרא מי נפיק מכלל שאר זבח, וי"ל דאה"נ דזביחה ונסוך ב' עניינים הם וכו', עכ"ל.

אשר לפ"ז נ' פשוט, דע"כ אף אי נימא דהמקבל והמוליך לע"ז חייב, הרי היינו משום דילפי' מזביחה דחייבין על כל עבודות פנים, ואף קבלה והולכה בכלל, אך משא"כ לענין איסור תקרובת, דלא ילפי' מזביחה לאסור כל תקרובת בעבודה כעין פנים, וכדחזי' דלא מיתסר יין שנתנסך אלא משום דאיתקש ניסוך לזביחה, ומה"ט נמי מיתסרא תקרובת שנעשה בה מעשה זריקה לע"ז, משום דזריקה בכלל ניסוך, וכמבו' שם בתוס' ובתוס' הרא"ש, דמה"ט הוא דבעי' זריקה המשתברת, משום דבעי' כעין ניסוך, הרי ממילא דאין לאסור תקרובת משום קבלה והולכה לע"ז, כיון דליכא קרא לאסור בזה.

אמנם צ"ע דמ"ט מיתסר דבר שהוקטר לע"ז, וכמבו' כן בד' הראשונים ר"פ ר' ישמעאל, וכ"ה בפירש"י בחולין הנז' ובראשונים שם, הרי ליכא קרא לאסור בהקטרה לע"ז, ושמא מהך קרא דאשר חלב זבחימו יאכלו ילפי' לאסור נמי בהקטרה לע"ז, שהרי חלב זבחימו היינו קיטור לע"ז, וכמו שפירש"י שהבאנו בתחילת דברינו, ואיתקש הקטרה לזביחה, אך לא מצינו בגמ' דרשא זו, וצ"ע בזה.

] והעירוני לישב עוד ד' הר"ן ותר"י, לפמש"כ התוס' בזבחים ד"ט: דדינא דמחשבין מעבודה לעבודה, הוא רק בשחישב על זריקה, אך אם חישב על קבלה והולכה לא פסל, משום דילפי' לה מפיגול, אשר אין מפגל אלא בשחישב על זריקה.

אשר לפ"ז י"ל, דמש"א התם דבקדשים מחשבה פוסלת בד' עבודות, ובע"ז אין מחשבה פוסלת אלא בב' עבודות, היינו משום דבקדשים פוסלת מחשבה בכל ד' עבודות, בששחט או קיבל או הלך או זרק במחשבת פיגול, ומשא"כ בע"ז אם קיבל או הלך או זרק לע"ז אין שאר הבהמה נאסרת, וכמש"כ הראשונים שם, ואך דמ"מ בזריקה מחשבה פוסלת, והיינו בששחט ע"מ לזרוק לע"ז, אך משא"כ בקבלה והולכה אין מחשבה פוסלת, שהרי אם חישב בשחיטה על קבלה והולכה לא פסל, וכנ"ל

ל"פ דהתם המכוון דבע"ז הרי אין עבודות שאחר השחיטה פוסלין את כל הבהמה, והא דזריקה פוסלת היינו בשחט ע"מ לזרוק, אך בקבלה שאין מחשבה ע"מ לקבל פוסלת, וכמש"כ התוס' בזבחים דאין דין מחשבין מעל"ע על קבלה, הרי ממילא דלא משכח"ל פסול אלא בב' עבודות, ודו"ק.

] ונ' דלדעת הרמב"ם יל"פ טעם אחר בהא דלא מיחייב המקבל לע"ז, דהנה כתב הרמב"ם בסהמ"צ ל"ת ה', ז"ל, והמצוה החמישית היא שהזהירנו מהשתחוות לעבודה זרה וכו', והוא אמרו יתעלה לא תשתחוה להם ולא תעבדם, ואין הכונה איסור ההשתחוי' לבדה לא זולתה, ואמנם זכר דרך אחד מדרכי העבודה רוצה לומר ההשתחוי' וכן אנו מוזהרים מהקריב להם ולנסך ולקטר, ומי שעבר על אחת מאלה והשתחוה או הקריב או נסך או קטר חייב סקילה, ולשון מכילתא זובח לאלהים יחרם, עונש שמענו אזהרה לא שמענו, ת"ל לא תשתחוה להם ולא תעבדם, זביחה בכלל היתה ויצאת ללמד, מה זביחה מיוחדת שכיוצא בה עובדים לשמים וחייבים עלי' בין שהוא עובדו בין שאינו עובדו, אף כל שכיוצא בו עובדים לשם חייב עליו בין שהוא עובדו בין שאינו עובדו, וענין זה המאמר כי אלו הד' מינין מן העבודה והם ההשתחוי' והזביחה והקטור והנסוך שבהם צוה עלינו שנעבוד הקל יתעלה, כל מי שיעבוד ע"ז באחד מהן חייב סקילה ואפילו הי' אותו הנעבד אין מדרכו שייעבד בדבר מהן, עכ"ל.

ומבו' בד' הרמב"ם, דאף הא דחייבין על השתחואה לע"ז, הוא משום דהוי זה מן העבודות שציוה עלינו שנעבוד בהן הקל יתעלה, וע"כ ס"ל להרמב"ם דאף האזהרה לעבודות פנים בע"ז היא מהך קרא דלא תשתחוה להם, דהוי זה אזהרה על כל עבודות שציוה עלינו שנעבוד בהן לקב"ה, וכ"ה משמעות הברייתא דמייתי' בסוגיין, אילו נאמר זבח יחרם וכו' ת"ל לאלהים בזובח לעבודה זרה הכתוב מדבר, אין לי אלא בזובח מקטר ומנסך מניין, ת"ל בלתי לה' לבדו ריקן העבודות כולן לשם המיוחד, לפי שיצאה זביחה לידון בעבודות פנים מניין לרבות השתחואה, ת"ל וכו', עונש שמענו אזהרה מניין תלמוד לומר כי לא תשתחוה לאל אחר, ע"כ, ומ' להדיא דמהך קרא דהשתחואה ילפי' אזהרה לכל ד' עבודות, דאל"כ מ"ט לא פירשה הברייתא אזהרה מנין בעבודות פנים.

והנה אמנם התוס' לקמן דס"א. ד"ה מנין תמהו דמנא לן אזהרה לזביחה שלא כדרכה, וכתבו דילפי' לה מקרא דולא יזבחו עוד את זבחיהם, וכ"ה בפירש"י לקמן דס"ג. אך לפ"ד הרמב"ם א"צ לזה.

ויש להוסיף, דהרמב"ם לטעמי' דס"ל דמקרא דלא תשתחוה להם יש ללמוד אזהרה לד' עבודות, ע"כ כתב בסהמ"צ שם דהך קרא דולא יזבחו עוד את זבחיהם נכפלה בו אזהרה זו דעבודה לע"ז באחד מד' עבודות, עיי"ש.

ונ' לדעת הרמב"ם, דמש"א בברייתא דלפי שיצאה זביחה לידון בעבודות פנים מנין לרבות השתחואה, ומבו' דהשתחואה אי"ז מעבודות פנים, היינו משום דהגם דהשתחואה הויא מעבודות שציוה עלינו שנעבוד בהן הקל יתעלה, אך אי"ז מעבודות פנים, דאי"ז מכלל עבודות הקרבת הקרבנות, וע"כ הוא דבעי' קרא לרבויי להשתחואה, אך אחר דרבי קרא להשתחואה, מפרשינן דהוי חד דינא עם עבודות פנים, דכל עבודות שציונו לעבוד בהן הקל יתעלה, חייבין עליהן בע"ז.

ועיקר מש"כ הרמב"ם דהשתחואה הוא מעבודות שציוה עלינו שנעבוד בהן הקל יתעלה, אולי המכוון הוא להא דכתיב בביכורים והשתחוית לפני ד' אלוקיך, ויל"פ עוד דהמכוון הוא למש"כ התוס' ביומא דהשתחואה צורך עבודה היא, וע' באר שבע רפ"ז דתמיד שתמה ע"ד התוס' מסוגיין דמבו' דהשתחואה ל"ה בכלל עבודות פנים, אך לפ"ד הרמב"ם הרי אדרבה לקושטא דמילתא אף חיובא דהשתחואה הוא משום דהויא בכלל עבודות הקב"ה, והא דבעי' קרא לזה הוא משום דאי"ז מעיקר עבודת הקרבנות, וע"כ אי"ז בכלל עבודות פנים.

ועכ"פ לפי המבו' בד' הרמב"ם דלא מרבי' מקרא עבודות שעובדין בהן בפנים, אלא מרבי' עבודות שבהם ציוה עלינו שנעבוד הקל יתעלה, י"ל דע"כ לא מרבי' קבלה והולכה, דלא מרבי' אלא עבודות דהוו הקרבה לגבוה, כשחיטה וזריקה, אך קבלה והולכה דאינם מעשה הקרבה, אלא הוו לצורך זריקה, לא מרבינן להו.

1. ובכס"מ פ"ג מע"ז כתב, דהא דמקבל לע"ז לא מיחייב, הוא משום דמקבל לאו עבודה היא אלא אם זרק דכי מקבל הדם לא מוכח מילתא דפלח לה, עכ"ל. [↑](#footnote-ref-2)