הערות בסוגיית שומר שמסר לשומר
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / שומרים - הרב יהודה אלבוים / מ_מ

**בס''ד**

**הערות בסוגיית שומר שמסר לשומר**

א. יש לעיין כיצד הדין בשומר שמסר לאדם לשמור ופטרו מלשלם בפשיעה - עי' תוס' להלן דף צ''ג ב' ד''ה אי הכי.

ב. את''ל דאף בכה''ג פטור יש לדון כיצד הדין במסר לאחר לשמור, ולא קיבל על עצמו כלל דיני שמירה, אך מסתמא ישמור - עי' נתה''מ סי' רצ''א סקכ''ב -.

הערות בדעת רש''י ותוס' דלרב שמסר לשומר פטור מכל מה שהיה נפטר, אם שמרה הוא עצמו, אבל אם פשע השני חייב הראשון.

ג. מדוע גרע מסירה לבן דעת מהנחת הפקדון בתיבה סגורה

ד. אם מסירה לבן דעת אינו כהנחת הפקדון בתיבה סגורה, א''כ צ''ע ממ''נ אם נחשב לפשיעה מסירה לבן דעת א''כ מדוע לא יתחייב כששמר השני מדין תחילתו בפשיעה וסופו באונס, ואם אינו פשיעה מדוע חייב כשהשני פשע - ולכא' אם נחשב לפשיעה יתחייב לכו''ע, כמו בהניח גדר שיכולה ליפול ברוח מצויה וחתרה, דכיון שלא שמר כלל לכא' חייב לכו''ע, עי' מש''כ המחנ''א שומרים סי' כ''ט ליישב בתרי אנפי -.

ה. אם אין השומר השני קם תחתיו, א''כ היאך נפטר ע''י שבועת השומר השני, הא השומר השני אינו שומר של הבעלים, והרי זה כאדם זר שנשבע - אף בלא טענת אנת מהימנת וכו' - ויש ליישב על פי הסוברים דיכולים הבעלים לגבות גם מהשני ורמ''ג רמ''ג, וא''כ השומר השני הוא שומר של הבעלים והוי שבועת השומרים, אלא דהניחא לדברי החזו''א (בגליונות על חרח''ה) דכשיש לבעלים ב' שומרים אחד נפטר בשבועת חבירו אך לדברי הגר''ח בפ''א מהלכ' שכירות שאין אחד נפטר בשבועת חבירו א''א ליישב כן - ועי' בדברי הקצוה''ח סי' רצ''א סק''ח - עי' ישוב לזה בדברי רעק''א במערכה אות כ''ה.

ו. מבואר בדף מ''ב דהמוסר לאמו וכו' ואמו לא הטמינה את המעות בקרקע, האם נפטרת משום שהייתה סבורה שהם של בנה ואינו רוצה שתטמנם בקרקע, והבן פטור משום שהיה סבור שאמו תטמנם בקרקע, וצ''ב לדעת רש''י שהראשון חייב כשהשני פשע, אע''פ שהיה הראשון סבור שהשני ישמור, א''כ ה''ה כאן היה לבן להתחייב אע''פ שהיה סבור שאמו תטמנם בקרקע - צ''ל דטעות נחשב אונס, משא''כ כשסמך על חבירו ולבסוף בחר לפשוע אינו אונס, כי ביד האדם לבחור שלא לשמור, משא''כ בעובדא דקרטליתא שלא בחרה שלא לשמור אלא טעתה, וכך לכא' צ''ל גם לדעת הראשונים שהשני נפטר, מדוע בעובדא דקרטליתא נפטר, הרי לא העמיד גברא בחריקאי, שהרי אין האם צריכה לשמור בקרקע -.

הערות בדעת הרמב''ן ושאר הראשונים דלדעת רב הראשון פטור אפי' כשפשע השני.

ז. בנתה''מ בסי' ע''ז סק''א ובסי' רצ''א סקכ''ד נראה דפטור משום דהוי כהניחו בתיבה מסוגרת, וצ''ע א''כ מדוע במתני' דף ל''ה ב' צריך השוכר להישבע שמתה כדרכה, די שישבע ששמר ע''י שמסר לשואל.

ח. עוד צ''ע מדברי רבא דס''ל דנפטר ע''י שמסר לבן דעת כשיש עדים שנאנס, אך כשאין עדים חייב מטעמא דאת מהימנת לי בשבועה וכו', הא יכול הראשון להישבע ששמר כדין ע''י שמסר לבן דעת.

ט. בדברי או''ש בפ'''ד מהלכ' שאלה ה''ט נראה דנפטר אע''פ שאינו נחשב כמונח בתיבה מסוגרת - מדכתב שאם מסר לעני שאין לו מה לשלם חייב, ובנתה''מ הנ''ל כתב שפטור - משום שיכול להיפטר ע''י שמעמיד לו שומר אחר שחייב לשמור ושישלם כשיפשע, וכן מבואר בדברי הגר''ח בפ''ד מהלכ' נזקי ממון הי''א עי''ש שחקר בגדר הדבר, ולפי ב' הצדדים אין הפטור משום דהוי כהניחו בתיבה מסוגרת, ולדבריהם ניחא ב' הקושיות הנ''ל, דנפטר רק כשהשני חייב לשלם או להשבע, ובשוכר שמסר לשואל שאין השואל משלם או נשבע לבעלים נשאר חיוב שבועה על השוכר, וכן ניחא טענת אנת וכו' דלכן נחשב שלא העמיד במקומו מי שישבע, אך צ''ב מדוע אין יכולים הבעלים לתבוע את השומר הראשון להשבע שמסר לשומר, והיאך דוחה את הבעלים לשני - אולי יכול לתובעו להשבע על כך, ולא על זה הנידון, אלא הנידון אם נפטר כשישבע שמסר לשומר -.

י. מבואר בראשונים שש''ש שמסר לש''ח מהני שבועת הש''ח שמתה כדרכה לפטור את הראשון, וצ''ע הרי אין מחוייב אלא להשבע שלא פשע, ושבועתו שמתה כדרכה אינה שבועת השומרים.

יא. מבואר ברמב''ן דש''ש שמסר לש''ח אין יכול המפקיד לתבוע את הראשון להשבע שלא נגנבה או אבדה לפני שתובע את השומר השני, וצ''ב הרי לא העמיד שומר שישלם על גניבה ואבידה או ישבע שנאנס, וא''כ נשאר א' מחוייב שבועה שלא נאנס ומדוע אין יכול לתובעו לפני שיתבע את השני - י''ל דכיון שאם פשע השני חייב, א''כ על צד שפשע אין הראשון מחוייב שבועה -.

יב. יש לדון כיצד הדין בש''ש שמסר לש''ח וברח הש''ח ולא ידוע אם פשע וחייב השני, או נגנב או נאבד וחייב הראשון, האם הראשון חייב לשלם - עי' ב''י בסי' רצ''א בשם שו''ת הרשב''א, ועי' חזו''א חו''מ סי' ה' סק''ה -.

יג. את''ל שפטור לשלם משום דהוי כא''י אם התחייבתי, כיצד הדין בידוע שלא פשע הראשון, והספק הוא נגנב או נאבד וחייב השני, או נאנס ופטור, האם יתחייב מדין מתוך שאינו יכול להשבע משלם.

יד. יש לדון כיצד הדין כשרואה הראשון שהשני אינו שומר, האם גם בכה''ג נפטר הראשון מלשמור ומלשלם - לדעת הנתה''מ, ולדעת החלוקים עליו -.

טו. האם בשואל שמסר לשואל גם נפטר מאונסין - הנתה''מ שם כתב שחייב, והדברי משפט בסק''ה נחלק ופטר, ואזלו לשיטתם אם פטור משום דהוי כהניחו בתיבה משומרת וזה לא שייך בשואל, או פטור משום שהעמיד אחר במקומו -.

טז. את''ל דפטור כיצד הדין המת השני, האם בכה''ג חייב הראשון לשמור ולשלם - אולי תלוי בחקירת הגר''ח בהלכ' נזקי ממון -.

יז. בגוף דברי הראשונים דהראשון נפטר, אך בידו לומר לבעלים שידון עמו ולא עם השני ולכן שוכר שהשאיל קונה, צ''ב ממ''נ אם השומר השני הוא שומר של הבעלים, א''כ יש לבעלים ב' שומרים ובודאי בכה''ג לא יקנה השוכר, ואם השומר השני הוא שומר של השני, כיצד נפטר הראשון כשהשני פשע.

יח. יש לדון בדברי הראשונים לדעת ר' יוחנן אליבא דאביי דחייב הראשון על אונסין, האם גם חייב הראשון כשהשני פשע, או דלענין פשיעה יכול לומר אוקמא גברא בחריקאי והוא ישלם לך, ורק על אונסין שפטור השני חייב הראשון - ולדברי הרשב''א שנעשה גזלן לכא' אין מקום להסתפק, ורק אי נימא דמסירתו הוי פשיעה יש להסתפק -.

הערות בסברת רבא 'את מהימנת לי בשבועה וכו'

יח. נח' הראשונים בשומר שאינו יודע אם נאנס או לא, אם הו''ל א''י אם התחייבתי ופטור, או דהו''ל א''י אם פרעתיך וחייב, ולשיטת הראשונים דהו''ל א''י אם התחייבתי צ''ע מדברי רבא מדוע חייב השומר הראשון, הא שומר שאינו יכול להשבע שנאנס משום שאינו יודע פטור - עי' ש''ך סי' רצ''א סקמ''ד וסקמ''ח.

יט. יש לעיין לשיטת הרמב''ן והרשב''א והריטב''א דלדעת רב שומר שמסר לשומר פטור הראשון כשהשני פשע, היאך הדין לרבא דאין השני נאמן בשבועה, האם כשהשני פשע וחייב, הראשון פטור כרב, או''ד דכיון דלא העמיד שומר במקומו אף לענין שבועה אין נפטר הראשון.

כ. את''ל דחייב, יש לעיין כיצד הדין במסר למי שרגיל המפקיד להפקיד אצלו, וגרעה לשמירתו, ופשע השני, האם כיון שמסרו למי שרגיל להפקיד אצלו, נכנס השני תחתיו לענין פשיעה, או''ד דכיון שלא נכנס תחתיו לענין גו''א אין נפטר הראשון כלל.

כא. יש לעיין בגרועי גרעה לשמירתו, האם הראשון חייב כשנאנס אצל השני - באונס מחמת הפשיעה, ובאונס שלא מחמת הפשיעה -.