8. פרק ח
קטגוריות: ש_ס / נב אהלות / אהלות עניינים - הרב מאיר קאופמן

ח' תמוז ע"א

**פרק ח**

**משנה ד'**

**בביאור הסוגין חולין קכ"ה בחילוק בין בית לעליה לעל פני המת**

א] מבואר במתניתין דבכל אלו חוצצין ולא מביאין ועיין בא"ר דבשני הראשונים זה שתי ללא ערב ובאחרונים זה שתי וערב והעיקר שאין כאן חלל טפח על טפח ומבואר כאן חידוש שחשיב אוהל לחצוץ אבל לא להביא את הטומאה

והנה בגמ' בחולין קכ"ה: מביאה בריתא ר' יוסי אומר חבילי מטה וסריגי חלונות חוצצין בין הבית והעליה שלא להכניס טומאה לצד שני פרסן על פני המת באויר הנוגע כנגד הנקב טמא שלא כנגד הנקב טהור והגמ' מעמידה או שיש כאן אוהל או כר' יוסי שטומאה טמונה לא בוקעת ובפשוטו מבואר שאם זה בין בית לעליה גם אם הטומאה מתחת זה לא בוקע כלל ללמעלה ואם זה מעל גבי המת כה"ג כנגד האויר זה בוקע אבל כנגד המקום הסתום זה לא בוקע ובביאור החילוק בפשוטו הוא כשיטת המהר"ם דבארובה פחות מפותח טפח בין בית לעליה הטומאה מתפשטת בבית ולא בוקעת לעליה והטעם או מצד חבוט רמי או מצד שקל לסתום כמו שביאר החזו"א משא"כ אם זה באויר אפילו שהמקום סתום אבל כנגד האויר זה בוקע ועולה וכמו טומאה כנגד הארובה שאין בה פותח טפח שהמאהיל כנגדה טמא אלא שצ"ע שלכאורא למאי דקי"ל כר' יוסי שאם אין כזית כנגד הטומאה זה לא בוקע א"כ כאן בכל נקב אין שיעור טומאה שלם וצ"ע ועיין בזה לקמן

והנה הרע"ב ביאר שמדובר במשנה בטומאה בין בית לעליה וכה"ג זה חוצץ והמקרה שזה לא מביא כגון שזה באויר מעל מת וכלים שזה לא מביא ממקום למקום והנה הר"ש העמיד המשנה גם בטומאה באויר וצ"ל שהכוונה שזה חוצץ כנגדו דהרי כה"ג שלא כנגד הנקב מבואר בגמ' שזה מעביר טומאה

אמנם עיין רא"ש כאן שכתב שמדובר שהטומאה בבית וכוונתו שאם הטומאה מתחתיו גם בבית זה עולה כנגד הנקב והוכיח מהגמ' בחולין שכנגדו טמא, דהינו שלמד שאין שום סברא שזה עדיף בין בית לעליה מאשר באויר ולכן ביאר שכוונת הגמ' לחלק בין אם טומאה באויר שאז הנידון תחתיו לבין אם זה בין בית לעליה שאפשר לבאר שמדובר שהטומאה בבית ובפשוטו דבר זה לשיטתו שטומאה תחת ארובה שאין בה פותח טפח היא בוקעת ועולה לעליה ומתפשטת וכן הוא בחזו"א ח' ג' ע"ש

אמנם צ"ע שלכאורא כה"ג זה גם לא מביא את הטומאה מתחת לארובה דהרי זה אינו מביא וא"כ צ"ע מה שייך לומר על זה חוצץ וכמדומה שזה כוונת החזו"א להקשות בסימן י"א א' ויש מקום לומר שהרי ללא שזה היה כאן הטומאה היתה בוקעת למעלה דהרי יש כאן פותח טפח בארובה ורק בגלל זה זה לא עולה וזה גם נחשב חוצץ אמנם יש מקום לומר דיש כאן ממ"נ דעד כמה שדנים לגבי הבאה שאין כאן אוהל א"כ תקרה העליה תביא את הטומאה ולכן כה"ג זה גם מביא הטומאה אלא שזה חוצץ בפני הטומאה וצ"ע ועיין פי"ד מ"ה מה שכתבנו לדון שם דגם לדעת הרא"ש טומאה בבית זה מביא טומאה לארובה כדין זיז העודף פחות מטפח ע"ש וגם לפ"ז א"ש שהטומאה מגיעה וזה לא חוצץ

והנה יש שדנו דלרא"ש יש עצה לבתי חולים לעשות מסכת פרוסה לפני הדלת ואז הטומאה לא תעבור לתוך החדרים אמנם לנ"ל שאם טומאה בבית הטומאה נכנסת א"כ לא יעזור דבר זה והנה למהר"מ זה וודאי לא יעזור דהרי כה"ג אמרינן חבוט רמי על מקום הנקבים וממילא כאילו שיש כאן סתום לגמרי לגבי הבאת הטומאה

**בישוב דעת הרמב"ם שלא הביא מסכת לענין בית ועליה**

ב]והנה בסוגין מבואר שהדין של מסכת פרוסה הוא גם לחצוץ בין בית לעליה או על גבי המת לגבי שלא כנגד הנקב אמנם הרמב"ם כתב דבר זה רק לענין חלון שבין שני בתים ועיין חזו"א י"א ח' שתמה על זה

ועיין חידושי הגר"ח על הש"ס שכתב לבאר שכה"ג שזה חוצץ ולא מביא גדר הדבר שזה חציצה אבל אין לזה דין אוהל וכיון שס"ל לרמב"ם שטומאה באויר הוי טומאה רצוצה א"כ אין סיבה שזה יחצוץ דרק אם יש כאן אוהל זה מפקיע ממנו שם רצוצה ולכן זה לא בוקע עכ"ד אלא דבפשוטו זה נסתר מסוגין אמנם יש לבאר דהגמ' הולכת לר' יוסי שטומאה טמונה אינה בוקעת דהינו שגם טומאה רצוצה אינה בוקעת א"כ וודאי שיעזור דין מחיצה ולכן זה לא בוקע וא"ש שהמשנה כר' יוסי והרמב"ם שפסק בזה דלא כר' יוסי לא העתיק דבר זה

והנה הגר"ח שם נקט דלענין סככות ופרעות דדעת הר"ש שזה מועיל מדאוריתא לחצוץ ולא להביא והרמב"ם חולק זה מצד דדעת הרמב"ם שטומאה באויר זה רצוצה משא"כ הר"ש אמנם הרי דעת הר"ש שטומאה באויר הוי רצוצה כמבואר בדבריו פ"י מ"ו בביאור התוספתא ולפ"ז יש לעיין בטעם הדבר שעוזר מסכת פרוסה לחצוץ האם מצד שחציצה עוזר גם על טומאה רצוצה או דס"ל שאיכא כאן דבר שיש לו שם אוהל לגבי לחצוץ ולא לגבי להביא

והנה עיין לעיל שהקשינו למה טומאה כנגד הנקב מטמא הרי זה פחות משיעור טומאה והרי ס"ל לר"י פ"י מ"ג דכנגד ארובה אם אין שם שיעור טומאה זה לא מטמא והנה ע"ש דהבאינו מהגר"ח דהטעם מצד דטומאה בתוך הבית פקע ממנה דין מאהיל כנגדה ודין בקיעה בפחות מטפח ולכן הטומאה שבארובה הרי אין בה שיעור לבקוע דהטומאה שתוך האוהל פקע ממנה דין בקיעה ולפ"ז א"ש שכאן שזה רק מחיצה ולא דין אוהל ממילא לא פקע מזה שם רצוצה וממילא כל שיש חלק באויר אין סיבה שכנגדה זה לא יטמא וכן למה שביאר הגר"ח שטומאה בתוך אוהל זה מחלק הטומאה ושלא יהיה בזה דין מהאיל במקצת כמאהיל על הכל א"כ כאן שאין לזה שם אוהל זה לא שייך [ויתכן שגם אם הגדר שזה אוהל לחצוץ אבל יתכן שהפקעת רצוצה זה באוהל המביא ולא באוהל החוצץ] אמנם עיין שם שהבאינו מהחזו"א שזה סברא כיון שקל לסתום לכן כל שאין כל שיעור הטומאה שם זה לא בוקע ולפ"ז צ"ל שכל זה במקום שמסביבו יש אוהל גמור אבל כזה אוהל שלא מפשיט הטומאה אין לו מעלה זו ולכן כאן חוזר לעיקר הדין ויתכן שבאמת כאן לא יהיה ההיתר של קדמה רגלו לטומאה וצ"ע

והנה הראב"ד כאן לא השיג על הרמב"ם שהעתיק דבר זה רק על חלון ויש מקום לדון שכיון שגם לראב"ד הרי טומאה באויר זה בוקע כלי שאינו מקבל טומאה כדמוכח במשניות ולר' יוסי זה לא בוקע וא"כ יתכן שגדר הדין המבואר בגמ' זה רק לר' יוסי ולא לרבנן ובאמת לענין סככות ופרעות דעת הראב"ד שזה רק דרבנן ולא מדאוריתא

ועיין קה"י שביאר לפי דרכו שטומאה שמתפשטת לא בוקעת ואם היא לא מתפשטת היא בוקעת ולכן לרבנן כאן שזה לא מתפשט אין סיבה שזה יבקע אמנם עיין פ"י מ"ב שהוכחנו דלא כדבריו אלא דגם טומאה שמתפשטת בוקעת ורק טומאה שבתוך אוהל לא בוקעת ע"ש

והנה לכאורא עדיין דברי הרמב"ם צ"ע למה לא העתיק הדין שאם זה בין בית לעליה שזה חוצץ וכה"ג הרי גם נגד הנקב זה חוצץ וכאן לכאורא וודאי שחשיב טומאה באוהל לא מיבעיא אם הטומאה בעליה אלא גם אם הטומאה בבית כיון שמעליו יש אוהל א"כ ממ"נ עד כמה שנוקטים שאין למחיצה כח לעצור הטומאה מלבקוע מסתבר שזה נחשב טומאה באוהל ואינו מוכרח דיתכן שכיון שיש עליו מחיצה זה לא מגדיר שזה טומאה אלא תחת המחיצה וממילא זה בוקע אמנם לכאורא הרי כה"ג איכא לחבוט רמי וזה מצטרף אם גג העליה והוי כאילו יש כאן אוהל גמור ביחס לטומאה וא"כ וודאי שזה צריך לחוץ והדרא קושיא לדוכתא אמנם אם שיטת הרמב"ם שלא אומרים חבוט רמי לפחות מטפח א"כ יתכן שביחס לנקבים זה חבוט רמי לפחות מטפח אלא שיש לדון האם זה לא סיבה שהטומאה תחשב בתוך האוהל העליון וצ"ע בכ"ז

**בדברי המאירי בחולין**

ג]עיין מאירי בחולין קכ"ה: שכתב שמסכת פרוסה באויר גם כנגד הנקב טהור וצ"ע שזה נגד דברי הגמ' ולכאורא משמע שכל הסיבה שטמא רק מצד שמאהיל כנוגע וכיון שנקט שרק תוך טפח זה נחשב כנוגע ממילא לדידן הרי תוך טפח זה רצוצה ובוקעת ועולה תמיד ולמעלה מטפח זה כבר לא כנוגע וממילא לא טמא אלא שצ"ע מה זה שונה מכל טומאה נגד ארובה שטמא ויש מקום לומר לפי מה שהקשינו לעיל הרי זה פחות מהשיעור כנגד ארובה וקי"ל שטהור ויתכן שבזה נקט שהתשובה שעד כמה שזה כנוגע לא שיך המשנה שם וממילא כל שזה יותר מטפח אין סיבה לטמאות וצ"ע בזה

**בדין עומד מרובה לענין טומאת אוהל**

ד]עיין גמ' עירובין י: דעור האסלה שיש בו עומד מרובה חשיב טפח ובתוס' ביאור שמדובר לענין טומאת אוהל והוסיפו עוד שכל זה לענין המקום הסתום אבל וודאי שזה לא מביא טומאה לענין המקום הפתוח כמבואר במשניות בארובה שיש בה פותח טפח שטומאה כנגד הארובה או טומאה בבית כנגד ארובה טהור ויש ראשונים שהעמידו לענין מדרס ויתכן שלענין אוהל לא שייך כלל דין עומד מרובה ועיין חזו"א י' א' שהקשה לשיטת התוס' למה מסכת פרוסה לא מביא טומאה נגד הסתום הרי זה עומד מרובה וכתב שצריך להעמיד דוקא במקום שאין עומד מרובה אבל אם יהיה עומד מרובה כגון שהחוט יהיה יותר מהרווח כה"ג באמת זה גם יביא טומאה ולכאורא למ"ד שעומד מרובה משני צדדים מביא טומאה מאוד דחוק בחוטי שתי שאין כאן עומד מרובה וצ"ע וע"ש שדן דלראשונים שלא עוזר עומד מרובה יתכן שכל משנתינו דוקא כשיש עומד מרובה וזה גם דוחק דבסריגות בחלונות יש עומד מרובה

**בקושית החזו"א דבסוכה כ"ב. יועיל מדין מסכת פרוסה**

ה]עיין חזו"א י' א' שהקשה דבסוכה כ"ב. מבואר שאם בקורות התחתונות יש טפח ובעליונות אין טפח לא אומרים חבוט רמי אבל שזה יועיל כמו מסכת פרוסה שזה צריך לחוץ בפני הטומאה וע"ש שכתב מכח זה לחדש שמדובר שיש שתי וערב ואין טפח שלם חצוי אבל אם יש טפח שלם אם אויר זה לא מצטרף אמנם צ"ע הרי הר"ש כתב חוטי שתי שזה ללא ערב וכן עיין בא"ר שזה כפילות המשנה ועיין טעם ודעת וברכת האוהל שכתבו לחלק בין אם זה על פני כל הבית שזה ממש שני אוהלים לבין אם בסוף יש חיבור שזה אוהל אחד אם נקב ונסתיעו לזה מהריטב"א דבסדק על פני כל הבית לא הוי קבר סתום דזה פתוח בצד אחד לגמרי