מראה מקומות מב
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב משה יפהן / שהייה חזרה ובישול ומעשה שבת

**מראה מקומות מב. 22**

**והאמר שמואל מכבין גחלת של מתכת ברה"ר וכו' עיין** בחי' הר"י מלוניל שכתב דהתר זה דווקא באופן שאינו יכול להזיזה לצד הדרך וכדומה וכן פסק המ"ב סי' של"ד ס"ק פב'. ועין בחי' רבינו פרחיה דמבואר מדבריו שאם יכול להעבירה פחות מד"א ד"א לצידי רשות הרבים עדיף. ומבואר דאע"ד דשניהם מלאכות דרבנן מכל מקום מלאכה דרבנן שיש לה יסוד דאוריתא כגון מכבה חמורה יותר.

**שם.** מבואר בסוגייא דההתר הוא לצורך רבים והנה יש דברים שהתירו גם לצורך צער דיחיד במלאכה שאינה צריכה לגופא כגון מפיס מורסא להוציא ממנה ליחה עיין מ"ב סי' שכ"ח ס"ק צ'. וצ"ע היכן הותר דווקא לרבים והיכן הותר אפילו לצורך יחיד.

**שם.** הראשונים הקשו הרי גם גחלת של מתכת יש בה מלאכה דיש בה מצרף כשישפוך עליה מים לכבותה. עיין רמב"ן ורשב"א ועיין שם שהביא פי' הגאונים לחלק בין גחלת של מתכת לגחלת של עץ שבעץ נראה בה אדמומיות וידעו ליזהר ממנה מה שא"כ בגחלת של מתכת ולכן דווקא שם התירו לכבות. והרמב"ן והר"ן דייקו דהם סברו דמתכת יש בה מלאכה דאוריתא של צירוף ובכל אופן התירו. משום דהוי סכנת נפשות של רבים. [ולפי"ז ברור מדוע ההתר הוא דווקא רבים והשאלה דלעיל היא דווקא לשיטת שאר הראשונים ועיין ר"ן. ועיין רשב"א שביאר דברי הגאונים באופן אחר.]

**ואי ס"ד סבר לה כר"ש אפילו של עץ נמי** עיין רש"ש.

**תוד"ה אפילו.** התוס' הקשו מאי סד"א לתלות שני הנידונים להדדי מלאשאצל"ג ודבר שאין מתכוון. ועיין תוס' ראש ותוס' זבחים צב. ד"ה אבל. ועיין בריטב"א ורשב"א. ועדיין יש להעיר על דברי הריטב"א הרי לכאורה אינו מתכוון הוא דין בכל התורה כולה ולא רק בשבת ושם אין הפטור משום מלאכת מחשבת. ועיין בזה. ועיין פנ"י.

**שם.** טעם הפטור במלאכה שאצל"ג נראה דנחלקו בזה הראשונים דעת רש"י להלן במתני' צג: משום דברצונו לא באה לו ומשמע דהוי פטור של מלאכת מחשבת אמנם התוס' צד. ד"ה ר"ש נראה שטעם הפטור הוא משום דלא הוי דומיא דמשכן עיי"ש.

**אמר רבינא הלכך קוץ ברה"ר מוליכו בפחות מד"א**. יש להקשות מדוע התיר רבינא לטלטל את הקוץ רק פחות מד"א הרי טלטול הקוץ נחשב מלאכה שאצל"ג. עיין מאירי. ועיין במ"ב סימן ס"ח ס"ק עו עז.

**ת"ר נותן אדם חמין לתוך הצונן.** הראשונים דנו בטעם ההתר רש"י ור"י מלוניל פי' דתתאה גבר פי' דהכח של המים ששופכים אליהם גבוה מהמים העליונים שהם מעורים לתוך הכלי התחתון ובאופן שהם צוננים הם יפשירו את המים העליונים. ובאופן שהם חמים הם יבשלו את המים הקרים ועיין בזה בפסחים עו. הלכות אחרות הנובעות מכלל זה. של תתאה גבר. וכן פסק הטור בסי' שיח' ועיין בתוס' שהקשו על רש"י שתי קושיות ודחו פי' ועיין מה שפי' ועיין רשב"א שהשיג על פי' התוס' וכן הוא בר"ן. ועיין שם מה שפי' והאחרונים דנו על פי' האם דינם הוא רק בתערובת מים במים או גם בדבר גוש חם שנתערב בצונן אומרים את סברא זו. ולענין הלכה עיין בביאור הלכה סי' שי"ח סעיף ב' ד"ה והוא שלא.

**בביאור סברת ב"ש.** עיין תוס' וכן הוא ברן שב"ש גזרו כלי שני אטו כלי ראשון וב"ה סברי דאין מקום לגזור. אמנם עיין לשון רש"י ד"ה ולא צונן. ועיין ריטב"א שפי' באופן אחר.

עיין בתוס' רא"ש שכתב שאם שופך מים צוננין בשפע הותר. כמבואר לעיל מא: גבי מיחם שפינהו שהותר מים מרובים וכן הוא לכאורה להתוס' דביאר דהאיסור הוא דווקא מעט צונן לחמים מרובים. ועיין ברמ"א סי' שי"ח סעיף יב. בשם הטור ועיין שם במ"ב סקפ"ג. ועיין ר"ן דכתב דבאמבטי אפילו צוננין מרובים אסורין והר"ן נקט דאמבטי היא כלי ראשון. אמנם מתוד"ה אבל מבואר דהיא כלי שני ואסרו בה משום שחומה מרובה. ועיין במ,ב סי' שיח סעיף קטן עז. ובאמת דבר זה מחלוקת גדולה בראשונים בסוגיין. עיין פי' רש"י ד"ה ספל. ועיין שער הציון סי' שי"ח סקק"ה ועיין בפנ"י שסבר דאין זה מכורח ועיין תוס' ראש בפי' השני והק"נ נקט כן בדעת הרא"ש אות צ'. וכן הוא דעת הר"ן. והגהות מרדכי בשם ראבי"ה דן דאמבטי נאסרה דווקא על האש. ועיין תוס' ד"ה אבל. ובתוס' רא"ש בפי' הראשון ועיין רשב"א ועיין בטור סי' שי"ח סעיף יב ובבית יוסף שם. ועיין ברמב"ם סי' כ"ב סעיף ה' ובמגיד משנה ובכסף משנה שם. ועיין ב"ח ועיין ט"ז ועיין בביאור הגר"א סי' שי"ח אות לז.