35תוחב כף חלבית לקדרה בשרית
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / בשר בחלב / שיעורים בשר בחלב כולל אור יוסף

תוחב כף חלבית לקדרה בשרית

**35**

(צד ס"א) "התוחב כף חולבת בקדרה של בשר או איפכא משערים בכל מה שנתחב ממנו בקדרה". מדייק הפלתי (סק"א, הובא במשב"ז סק"א ד"ה "ודע") – שצריך לשער כנגד כל הכף שנתחב בקדרה ולא רק כנגד מה שנתחב בתבשיל, והיינו - שגם החלק שמחוץ לרוטב מפליט לקדרה ואוסרתה. וביאורו, ע"פ שיטת הר"י (תוספות חולין צו:( - דחתיכה שמקצתה ברוטב מוליך את האיסור בכולה, ודימה הפלתי את דין הכף שמקצתו תחוב בתבשיל – לדין חתיכה שמקצתה ברוטב לשיטת ר"י, שבתרוויהו מתפשט הטעם בכולו – ומתערב עם התבשיל שבקדרה. ולא עוד, אלא שטוען הפלתי – שדין כלי עדיף מאשר דין אוכל, כדמוכח בסימן קה ס"ז – שכלי מפליט לאוכל [אף טעם כחוש] בלא רוטב ביניהם, משא"כ מאוכל לאוכל – שטעם כחוש אינו נפלט אלא ע"י רוטב שביניהם, חזינן – שיותר קל להפליט מכלי מאשר להפליט מאוכל.

אלא שלפ"ז לכאורה – אף החלק שמחוץ לקדרה יצטרף לאסור, ואילו בשו"ע מדויק - שרק מה שבקדרה מצטרף. מכריח מכאן הפלתי בשיטת הר"י – שלא סגי בזה שמקצתו ברוטב כדי שיהא התפשטות בחלק שמחוץ לרוטב, אלא בעינן גם את "הבל הקדרה" שיצטרף לעובדה שמקצתו ברוטב – וע"י זה מתפשט הטעם בכל מה שנמצא בתוך הקדרה. משא"כ החלק הנמצא מחוץ לקדרה – אין הטעם מתפשט לחלק זה, ולא מהני לחלק זה מה שמקצתו תחוב ברוטב – היות ואין שם הבל הקדרה.

פקפוק על ראית הפלתי

טוענים החוו"ד (סק"א) והפמ"ג (הנ"ל), שראית הפלתי משיטת הר"י – אינה ראיה, דיש לחלק בין דברי ר"י לנידון דידן בתרי אנפין. [וממילא לא יהא ראיה - שר"י דיבר רק על החלק שבתוך הקדרה.]

1. בדברי ר"י מדובר שכל החתיכה חמה – ולכן מתפשט בכולו. משא"כ בנידון דידן - שמדובר אף באופן שחלק הכף שמחוץ לתבשיל הוא צונן, בכה"ג אינו מתפשט בחלק זה - אף שנמצא בתוך הבל הקדרה.
2. מחלק הפמ"ג (בד"ה "הנה"), בין אוכל שהוא רך – ומשום כך ס"ל לר"י שהטעם מתפשט אף לחלק שמחוץ לתבשיל, משא"כ כלי שהוא קשה – אין הטעם מתפשט כלל לחלק שמחוץ לתבשיל. וכן הוא בדברי החוו"ד בסימן צב סוף סקי"ד.

וראית הפלתי מסימן קה, לא דמיא – לנידון דידן. דהן אמת שמוכח שם – שיותר קל להפליט מכלי מאשר להפליט מאוכל, אולם לענין שיתפשט בתוך החתיכה גופא ובתוך הכלי גופא, בזה יש סברא להיפך – שבאוכל הרך קל להתפשט בכולה יותר מאשר בכלי שהוא קשה.

ואדרבה, מצינו להדיא לענין התפשטות בתוך החפצא - שאוכל חמיר מכלי, כמבואר בדברי הפמ"ג (הנ"ל ד"ה "העולה") שבאוכל חם תתאה וכלי עליון עילאה – לא אמרינן תתאה גבר להבליע או להפליט מכל הכלי, אף שבאוכל - ודאי נאסר ואוסר בכולו. ועיין רעק"א בסימן קה (על הרמ"א בס"ג) שמביא את דברי הפמ"ג, ומוכיח זאת מסעיף דידן – "דהא אפילו בתחב כף לתוך קדרה משערים רק נגד מה שתחב כדלעיל ריש סימן צד".

להלכה

החוו"ד (סימן צד סק"א), אף שדחה את ראית הפלתי משיטת ר"י, אולם להלכה חושש לדברי הפלתי – וכותב שיש להחמיר כדבריו. אולם הבינת אדם (סימן מד) אינו מקבל כלל את דברי הפלתי, ומביא את דברי האו"ה (כלל לז דין ב') הכותב להדיא "ודווקא מה שנסתפק שתחב מן הכף לתוך התבשיל אבל מה שידוע לנו שלא נכנס בו מהכף בתוכו א"צ לבטלו".

שיטת ר"י

להנ"ל, חידש הפלתי בשיטת ר"י, שכל דבריו נאמרו – רק על חלק החתיכה שנמצא בתוך הקדרה, אולם בחלק שבולט מחוץ לקדרה – אף ר"י מודה שאין הטעם מתפשט בו, והוא משום שאין הבל הקדרה שולט שם.

והנה, בסוגיא דטיפת חלב, נחלקו הראשונים (האריך בזה הפר"ח בסימן צב סק"ג) – היאך הטעם מתפשט בכל החתיכה שמחוץ לרוטב. דעת הר"ן (מג. בדפי הרי"ף ד"ה "דתנן") והרא"ה (ב"ד ש"א ט.) - שהוא משום הבל הקדרה, שהוא דרגה אמצעית בין צלי לבישול. ולדעת הרשב"א (משמה"ב ב"ד ש"א נ: ד"ה אמר הכותב") וספר התרומה (סימן נא) ביאורו - משום שהסוגיא איירי בחָלב שנחשב כשמן, ורק משום כך מתפשט בכל החתיכה. וכן נקט המחבר – כדמוכח בדברי הדרכי משה בסימן קה אות ו' (הובא בט"ז בסימן צב סק"ג), וכן נוקט הפר"ח שם להלכה [הארכנו בפלוגתא זו בריש סימן צב].

היד יהודה (סימן צד סק"ב) מאריך בכל הנ"ל, וטוען שלשיטת הרשב"א [שקיי"ל כוותיה] – נפל כל חשבון הפלתי בבירא. שהרי לשיטה זו אין כלל סברא של "הבל הקדרה", דהא כשכולה חוץ לרוטב – בעינן דבר שמן כדי שיתפשט בכל החתיכה. וא"כ, ר"י הסובר שכשמקצתה בתוך הרוטב – אף בדבר כחוש מתפשט בכולה, ע"כ אינו משום הבל הקדרה, אלא משום שכשמקצתה בתוך הרוטב – נחשב כאילו כל החתיכה בתוך הרוטב, והוה בישול ממש. ולפ"ז, אף לחלק שבולט חוץ לקדרה – יתפשט הטעם הבלוע.

אמנם לענין כלי, מבואר בשו"ע - שוודאי אינו מתפשט לחלק שמחוץ לקדרה. וע"כ צריך לומר - שחלוק כלי מאוכל, ובאוכל - באמת מתפשט הטעם אף לחלק שמחוץ לקדרה, וכנ"ל. וכלי שאני, שאינו קל להתפשט בו – כיון שהוא קשה, ומשום כך מתפשט הטעם רק בחלק שבתוך התבשיל, וכמפורש בדברי האו"ה הנ"ל, ודלא כדיוק הפלתי [והיד יהודה שם דייק כן גם בדברי הסמ"ק (שהוא המקור לדברי השו"ע) – שנקט לשון קדרה ולשון תבשיל לחילופין, וע"כ שקדרה לאו דווקא – וכוונתו רק לחלק שבתוך התבשיל].

שיטת הפר"ח

הפר"ח (סימן קכא סקט"ו), ס"ל דכף שתחבוה לקדרה – כל הכף בולעת [ופולטת] מהתבשיל ע"י הזיעה שבקדרה, "וכבולעו כך פולטו" – וממילא אף מהני ליה הכשרה בכה"ג "וכן כף של בשר שתחבה ביורה חולבת אף על פי שלא תחבה אלא מקצתה נאסרה כולה מפני הזיעה וצריך להכשיר כולה וכן כל כיוצא בזה ומיהו מודינא ודאי שאם ההכשר הוי ממש מעין מה שנאסר דהשתא נמי איכא זיעה דמהני משום כבכ"פ".

פשטות לשונו מורה, שאף החלק שמחוץ לקדרה בולע ופולט - שהרי אף שם יש זיעה, והוא דלא כמדויק בשו"ע [כנ"ל] – שרק בחלק שבקדרה יש התפשטות הטעם. לכן מחדש הפמ"ג (סימן צד סק"א ד"ה "ודע") בשיטת הפר"ח, שוודאי ס"ל כשיטת הפלתי – שהדיון הוא רק על החלק שבקדרה, ואף שיש זיעה גם למעלה מהקדרה - "אין לאסור - דהזיעה אין יד סולדת שם". והוא חידוש במציאות, אלא שהוא מוכרח בדברי הפר"ח – כדי שדבריו לא יסתרו את דברי השו"ע . והוא נידון מצוי – שכף חולבת בלעה זיעה העולה קרוב לפתח קדרה בשרית או איפכא, ולהנ"ל יש להקל – שהרי אין היד סולדת שם.

שיטת החת"ס

החת"ס (תשובה פב, הובא בקצרה בפתחי תשובה כאן סוף סק"א) חולק על הפלתי [ועל הפר"ח], וס"ל דאין הבל הקדרה [בקדרה פתוחה] פועל על כלי – וכשיטת הבינת אדם הנ"ל. ואף שמצינו שכלי בולע יותר בקל מאשר אוכל וכנ"ל, מחלק החת"ס – בין פליטת רוטב לבין הבל, דפליטת רוטב – פועל יותר בקל על כלים [הגעלה לכלים ולא לאוכלין], אולם הבל - פועל יותר בקל על אוכלין מאשר על כלים. ועיין יד יהודה (סוף סק"ב), שאף אם נימא שהבל נבלע בכלי, אולם פשיטא שאינו מפליט ממנו חזרה [שהרי טבע ההבל לעלות ולא לרדת], ורק בסיר מכוסה שאין לזיעה להיכן לצאת – אזי הזיעה גם מפליטה מהכיסוי.

החת"ס מוכיח את שיטתו – שאין זיעה מבליעה, מדברי המהרש"ל שהובאו בש"ך בסק"א "דאם אינו ברור לו עד כמה תחב משערינן בסתם דרך לתחוב דהיינו עד ראש הכף", ומבאר רעק"א – "דהיינו כמו שהוא עגול". חזינן, שהמהרש"ל ס"ל שמשערים רק כנגד מה שנתחב בתבשיל [ומסתבר ליה – שהכניסו רק את העגול של הכף כדי להוציא מן התבשיל]. דאם כוונת המהרש"ל – לשער כנגד כל מה שנמצא בקדרה, יהא תלוי בגודל הקדרה.

וכן פשטה הוראה – לשער רק כנגד מה שנתחב בתבשיל כמבואר בפתחי תשובה הנ"ל, וע"כ קיי"ל שזיעה אינה מפליטה מכלי [כשהוא פתוח], ודלא כשיטת הפלתי והפר"ח.

שיטת האגרות משה

האגרות משה (יו"ד א' סימן ס') פוסק, שאין להכשיר ע"י אדים – אף במקום שסגי בעירוי [נידון מצוי במפעלים – אם אפשר להכשיר ע"י קיטור או קיטורן], דמנין לנו שטבע האדים להפליט כלל. ומבאר, דאף שחום האדים יותר חם מחום המים, אולם אין ראיה – שבכחו להפליט, ומביא ראיה מליבון – דשיטת הרא"ה (הובא בש"ך בסימן קכא סקי"ז) שליבון אינו מפליט אלא שורף. ולפ"ז, אף באופן שבלע ע"י אדים – לא נאמר כבולעו כך פולטו – כדי להכשירו באדים, ודלא כשיטת הפר"ח.

לשיטה זו נראה, שאף בכלי סגור שהזיעה ודאי מפליטה וכנ"ל - אין להכשירו ע"י זיעה, דמנין לנו שטבע האדים כטבע המים – להפליט את כולו.

אופן אחר בפירוש דעת הפר"ח

ביארנו את דעת הפר"ח – ע"פ הבנת הפמ"ג, אולם יש לפרש באופן אחר. דיתכן לפרש, דאף שס"ל שזיעה מפליטה מכלים – וכדעת הפלתי, אולם פליג עליה וס"ל – שאין הבלוע בכף שמחוץ לתבשיל אוסר את התבשיל, והוא משום שזיעה עולה ולא יורדת [בקדרה פתוחה]. ולפ"ז, לא נצטרך לדוחק של הפמ"ג בדעת הפר"ח - לומר שאין היד סולדת בזיעה שמחוץ לקדרה. וכן נוכל לומר בשיטת ר"י כפשטות דבריו – שאף החלק שמחוץ לקדרה נאסר.