כז - סימן ש_ט ס_ב
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

## חובת ניעור בטלטול היתר בעוד האיסור עליו

א] השו"ע בס"ב כתב דכלכלה מלאה פירות ואבן בתוכה, אם הם פירות רטובים וכו' יטול אותה כמו שהיא שאם ינער הפירות מתוכה יפסדו, ואם הם פירות שאינם נפסדים ינערם וינער גם האבן עמהם ולא יטלנה עמהם.

ובביאור הך מילתא דכל דאפשר לנער את האיסור אסור לטלטל את ההיתר בעוד האיסור עליו, וכל שא"א לנערו מותר לטלטלו, מצינו כמה דרכים, דהפסקי רי"ד בשבת קמ"ב א' כתב דהיינו משום דכל שיכול לעשות שלא יטלטל האבן למה יטלטל אותה, וכ"כ הריטב"א שם דכל זמן שיכול לעשות בענין שלא יטלטל האסור עם המותר אין לו לטלטלו, וכ"כ בפי' הר"ן שם קמ"א ב' דכל דאפשר לתקוני מתקנינן, וכ"כ המ"ב בסק"י, ולכאו' היינו דאף דביסוד הדין הותר טלטול מן הצד וטלטול איסור אגב היתר לצורך הדבר המותר, מ"מ כיון שהוא היתר שהתירו חכמים, הרי דכל דאפשר לנער ולא לטלטל את האיסור צריך לעשות כן, - והרמב"ם בפכ"ה משבת הט"ז כתב דהא דבפירות המיטנפין א"צ לנער הוא משום דבמקום הפסד לא גזרו, ומבו' דביסוד הדין אסור לטלטל את ההיתר בעוד האיסור עליו אף כשיש הפסד בניעור, ואך שהתירו לאיסור זה במקום הפסד,[[1]](#footnote-2) - והחזו"א בסימן מ"ז סק"ה כתב לפרש בד' התוס' דהוא משום דכל דאפשר לו לנער ואינו מנער חשיב כמכוין לצורך דבר המוקצה לטלטלו, וכ"כ החזו"א שם סוסקכ"ב דכל דאפשר לנער ואינו מנער מתיחס הטלטול גם אל המוקצה, ומשא"כ כשיש הפסד בניעורו דניכר שאין הטלטול משום צורך המוקצה בטלטולן אלא בע"כ הוא מטלטלן.[[2]](#footnote-3)

## אם הותר שלא לנער משום הפסד המוקצה

ב] ונפ"מ בזה הוא במה שנסתפק בגל' הגרע"א בד' יוהנסבורג בסימן ש"י בהא דשרי לטלטל את ההיתר בעוד האיסור עליו כשא"א לנער את האיסור, אם הוא רק בגונא שיופסד ההיתר בניעור כההיא דכלכלה שיש בתוכה פירות המיטנפין, אבל היכא דההפסד בניעור הוא לדבר האסור אסור לטלטל בלא ניעור, דמה שמטלטל בלא ניעור הוי כטלטול מן הצד לצורך הדבר האסור, או דבכל גוונא שיהא הפסד בניעור לא חייבו חכמים לנערו, ולכאו' תליא בהנ"ל, דאם הא דא"צ לנער במקום הפסד הוא משום דכל דאיכא לתקוני מתקנינן או משום דבמקום הפסד לא גזרו, מסתברא מילתא דאף כשיש הפסד לדבר המוקצה א"צ לנער, אך אם הא דא"צ לנער במקום הפסד הוא משום דבכה"ג אין הטלטול לצורך המוקצה, יש מקום לומר דכל דמניעת הניעור היא משום הפסד המוקצה חזינן לה כטלטול לצורך הדבר המוקצה ואסור.

ג] ובעיקר הדין בזה אם הותר שלא לנער משום הפסד המוקצה, מצאנו דברים מפורשים בד' הבה"ג בהל' שבת פכ"ג, ז"ל, מעות שע"ג המטה מותר לטלטלן בשבת "במקום שהן אובדות" וכו' ואע"ג דאיכא עליה במקום שאובדין מותר לטלטלה, עכ"ל, ולהדיא דמותר לטלטל את המטה בעוד המעות עליה במקום שהן אובדות וא"א לנערן משום שיאבדו, וכ"נ בתוס' תלמיד ר"י הזקן בשבת מ"ז א' (ד"ה דאית ביה קרטין), וכ"ה מבו' בד' המג"א בסק"ו בתו"ד דהא דהותר לטלטל כלכלה שבתוכה פירות המיטנפין הוא אף כשאין בה אלא פירות של תרומה טמאה, וכ"ה מבו' בד' הב"ח שהביא השעה"צ בסקי"ז, וכ"ה מבו' בד' הפמ"ג באש"א בסימן רע"ז סק"ח (שהביא המ"ב שם סוסקי"ח), וכ"כ הגר"ז בסימן רע"ז ס"ו, וכן האריך הבית מאיר בסימן ש"י, וכ"כ השעה"צ הכא בסקי"ט.

ד] אך בגל' הגרע"א בסימן ש"י הוכיח לאסור בזה ממש"כ התוס' בשבת קי"ז א' (ד"ה מי דמי) לפרש לסוגיית הגמ' שם דמהא דשרי להציל תיק הספר שיש בתוכו מעות וא"צ לנערן חזינן דהתירו לו טלטול מוקצה אטו שמציל הספר משום כבוד שמים, ואי נימא דאף בכה"ג דהניעור הוי פסידא לדבר האסור א"צ לנער, א"כ מה בכך דיכול לנער, הא מדינא הוי זה היתר גמור שהרי א"א לו לנער משום שיפסדו המעות בדליקה, והוכיח כן עוד ממש"כ בתשו' הרשב"א בכ"ד דהא דמצילין תיק הספר עם הספר ותיק התפילין עם התפילין אע"פ שיש בתוכן מעות, הוא מפני שהתיק תשמיש הספר והתפילין כדי שלא יתעכב בהצלתן עד שיוציא הספר והתפילין וינער את התיק ודמי לכלכלה שיש בה פירות והאבן בתוכה, שלא הותר לטלטלה בעוד האבן בתוכה אלא בפירות המיטנפין, ובד' הב"י בסימן של"ד מבו' דאיירי אף בגונא שצריך להציל גם את המעות ואפ"ה הוא צריך לנערן, ולא התירו בתיק הספר וכו' אלא כדי שלא יתעכב בהצלתן.

ה] והבית מאיר בסימן ש"י כתב לדחות דהתם שאני, דכל הא דא"צ לנער אף משום הפסד המוקצה היינו רק כשצריך בטלטולו רק לכלי או לדבר המותר ובאנו לאסור לטלטלם מחמת הדבר האסור, דבכה"ג לא החמירו עליו לנער במקום הפסד, אך התם דמונחין ההיתר והאיסור יחד במקום שיפסדו ע"י דליקה והוא רוצה לטלטל הכל כדי להציל מן ההפסד, אסור לטלטל את האיסור וצריך לנערו אף שיופסד עי"ז, דהפסד זה אינו נגרם מכח חובת הניעור אלא הוא מופסד וקאי והוא רוצה להצילו מהפסידו, ונמצא דעיקר טלטולו הוא גם לצורך הדבר האסור, ולא הותר טלטול מן הצד אלא לצורך דבר המותר אך כל שהוא גם לצורך הדבר האסור אסור, (וזה תליא בפלוגתת רבוותא אם הותר טלטול מן הצד לצורך דבר האסור ודבר המותר, ויתבאר בעזה"י בגליון 32).

ו] ולכאו' י"ל עוד בזה, דכל הא דא"צ לנער משום הפסד הדבר האסור הוא רק היכא שאם היה מניח הכל במקומו לא היה נגרם לו הפסד זה, דבכה"ג כיון שהוא צריך לדבר המותר אין לנו להצריכו לנער הדבר האסור כיון שעי"ז יגרם לו הפסד ובמקום הפסד לא גזרו להצריכו לנער, ומשא"כ בהני גווני דגם אם היה מניח הכל במקומו היה נפסד הדבר האסור ונמצא דאין הניעור לצורך טלטול הדבר המותר גורם לו הפסד, צריך לנער את האיסור, דבכה"ג הרי אין מניעת הניעור משום הפסד המוקצה אלא הוי זה לצורך הצלת המוקצה, (שהרי גם בלא הניעור היה נפסד המוקצה אם היה נשאר במקום זה, ונמצא דאין הניעור גורם הפסד, אלא להיפך מניעת הניעור מצלת את המוקצה), ובכה"ג אם אינו מנער הוי זה טלטול מן הצד לצורך דבר האסור.

וי"ל עוד עד"ז למש"כ הריטב"א בשבת מ"ד א' ובכ"ד דהא דשרי טלטול מן הצד לצורך דבר המותר היינו שהתירו טלטול מן הצד לצורך כבוד שבת, וי"ל דמכח זה התירו אף בגונא דבידו לנער אלא שע"י הניעור יפסד הדבר המוקצה, והיינו משום דאי נימא דאף בכה"ג צריך לנער ימנע מלטלטל את הדבר המותר (כיון דעי"ז יגרם לו הפסד למוקצה) וע"כ התירו לו לטלטל בלא לנער משום כבוד שבת, ומשא"כ היכא דאף אם ישאר הכל במקומו יפסד הדבר האסור ואין הניעור גורם הפסד כלל, הרי בכה"ג לא ימנע כבוד שבת ע"י חובת הניעור, וע"כ ודאי דצריך הוא לנער, ועד"ז י"ל גם למש"כ החזו"א בסימן מ"ז סוסקכ"ב, עיי"ש.

## אם דינא דכלכלה שבתוכה פירות הוא חד דינא עם אבן שע"פ החבית ומעות שעל הכר

ז] בעיקר הך דינא דאף בכלכלה שיש בה פירות ואבן דלא נעשית בסיס לדבר האסור אסור לטלטלה כשבידו לנער את האבן שבתוכה, בפשוטו הוא חד דינא עם מש"כ השו"ע בס"ד באבן שע"פ החבית ובמעות שעל הכר דכל דאפשר בניעור אסור להגביה את החבית ואת הכר בעוד האבן והמעות עליהן, והא דבפירות המיטנפין דא"א בניעור מותר לטלטלה בעוד האבן עליה הוא חד דינא עם הא דבאבן שע"פ החבית ובמעות שעל הכר כל שהיתה בין החביות וא"א לנער או דצריך למקומם מותר לטלטלן בעוד האבן והמעות עליהן.

אך בד' הריטב"א בשבת קמ"ב א' מבו' להדיא דב' דינים חלוקין הן, דכל דהוי בסיס לאיסור לחודיה, הרי דאף דבשוכח לא נעשה ההיתר בסיס לדבר האסור מ"מ בעודן עליו אסור לטלטל את ההיתר אף אם אין בידו לנער, (וזהו דפרכינן התם דתיהוי הכלכלה בסיס לדבר האסור דאף אם איירי בשוכח מ"מ אסור לטלטל את הכלכלה בעוד האבן בתוכה), אך בכלכלה מלאה פירות דהיא בסיס לדבר האסור ולדבר המותר מותר לטלטלה לגמרי "ואפי' עודן עליו", אלא דגם בכה"ג אין להתיר לטלטל כשבידו לנער את האבן דכל זמן שיכול לעשות בענין שלא יטלטל האיסור עם המותר אין לו לטלטלו, אך בפירות המיטנפין דא"א לו לעשות בענין שלא יטלטל האיסור מותר לטלטל,[[3]](#footnote-4) וכ"ה מבו' גם בד' המאירי שם קמ"א ב', עייש"ה.

ח] ולפי דבריהם צ"ל דהא דבחבית שבין החביות הותר להגביהה, הוא משום דכיון דא"א לנער בע"א והויא ההגבהה לצורך הניעור חשבינן לה כמעשה דניעור שהותר ולא חשבינן לה כמעשה טלטול, ומשא"כ כשהוא בא לטלטל את ההיתר בעוד האיסור עליו ה"ז אסור אף אם א"א בניעור, - וצ"ל דהא דבחבית ובכר מותר לטלטלן בעוד האיסור עליהן כשהוא צריך למקומם, אי"ז משום דא"א לו לנער, כמש"כ כמה מקמאי, אלא הוא משום דאף שהוא בסיס לאיסור לחודיה מ"מ מותר לטלטלו לצורך מקומו, וכאשר כן נראה להדיא בד' הריטב"א בשבת שם (בד"ה אבל לצורך מקומו),[[4]](#footnote-5) אך באבן שבכלכלה דא"צ למקומו, הרי דאף דא"א לו לנער את האבן משום הפסד הפירות, מ"מ אם היתה הכלכלה בסיס לאיסור לחודיה היה אסור לטלטלה בעוד האיסור עליה, ורק משום דהיא מלאה פירות והיא בסיס לאיסור ולהיתר, הרי דהגם דכשיכול לעשות בענין שלא יטלטל האיסור עם המותר אין לו לטלטלו מ"מ בפירות המיטנפין דא"א לו לנער משום הפסד הפירות מותר לטלטלה, וצ"ע.

ט] ואמנם בעיקר הך מילתא דכל שהוא בסיס לאיסור לחודיה אסור לטלטלו בעוד האיסור עליו אף כשא"א לו לנער, הנה בד' הרמב"ן והר"ן בשבת מ"ד ב' מפורש דלא כן וכל דא"א לו בניעור מותר לטלטלו אף בעוד האיסור עליו, וכן נקטו הפוסקים הכא.

1. החזו"א בסימן מ"ז סוסקכ"ב הק' ע"ז מהא דאם היה צריך למקום הכלכלה מטלטלה כמות שהיא אף דלי"ב הפסד, - ולכאו' צ"ל דהא דשרי לטלטל כשהאבן בתוכה כשהוא צריך למקומו, היינו משום דהותר טלטול היתר ואיסור יחד לצורך הדבר המותר, (וכמש"כ הרמב"ם שם הי"ד והט"ו), וע"כ כל שהוא צריך למקומו דטלטול האיסור הוא לצורך מקומו שהוא דבר המותר א"צ לנער, אך בכלכלה שהאבן בתוכה הרי אין טלטול האבן לצורך הדבר המותר, (שהרי אין טלטול האבן מונע טינוף הפירות, אלא דאם ינער האבן יפלו אף הפירות ויטנפו), וכל הא דשרי הוא משום לטלטל אף את האבן הוא משום דבמקום הפסד לא גזרו. [↑](#footnote-ref-2)
2. הרשב"א בביצה ב' א' כתב דהא דצריך לנער את האבן הוא משום דאף בשוכח נעשה בסיס קצת, וע"כ אסור לטלטלן אלא מנער והן נופלין מאליהן, אך בדבריו לא נתפרש טעם הא דשאני היכא דאפשר לנער מהיכא דא"א לנער, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-3)
3. ומצינו כן להדיא בד' הריטב"א בשבת קי"ז א' שפירש במה שאמרו שם דאין להתיר טלטול עור אגב בשר משום דנעשה בסיס לדבר האסור, דאע"ג דהתם הוי כשוכח מ"מ הא קי"ל דבעודם עליו אפי' בשוכח נעשה ההיתר בסיס לדבר האסור ליאסר עמו, עיי"ש, והרי דאף דהתם אין בידו להפשיט את העור מן הבשר מ"מ אסור לטלטל את העור בעוד הבשר עליו (אף דהוי כשוכח) משום דנעשה בסיס לדבר האסור ליאסר עמו, ועיי"ש שכתב דבגונא דבנעשה בסיס לדבר האסור ולדבר המותר אינו נאסר אף בעודן עליו, ואפ"ה כל שאפשר לו להשליך את האיסור צריך להשליכו. [↑](#footnote-ref-4)
4. וזהו שהוצרך הריטב"א שם לפרש דבמניח לדעת שנעשה בסיס לדבר האסור אפי' לצורך מקומו אסור לטלטלו, והיינו דכיון דהא דשרי לטלטל כשצריך למקומו אי"ז משום דבפועל א"א לו לנער אלא הוא משום דהותר טלטול ההיתר בעוד האיסור עליו לצורך מקומו, היה מקום לדון דהתירו לזה גם במניח, וזהו דקמ"ל דבמניח שנעשה בסיס לדבר האסור לא התירו לטלטלו אף לצורך מקומו. [↑](#footnote-ref-5)