ט - ביאור האופן דחשיב כרואין אלו את אלו
קטגוריות: ש_ס / א ברכות / ברכות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / צירוף לציבור בב_ מקומות, וע_י רואין אלו את אלו, והמסתעף

סימן ט

ביאור האופן דחשיב כרואין אלו את אלו

**א**

א] ברכות נ' א' ב' חבורות שהיו אוכלות בבית אחד, בזמן שמקצתן רואין אלו את אלו הרי אלו מצטרפין לזמון, ואם לאו אלו מזמנין לעצמן ואלו מזמנין לעצמן.

ויש להסתפק בגונא שהן יושבין במקום שהם ראויין לראות זא"ז, אלא שהפכו פניהם ומכח זה אינם רואין זא"ז, אם סגי במה שהן ראויין לראות זא"ז ממקום זה, או דכל שאינם רואין בפועל זא"ז ל"מ.

ב] ונראה דיש ללמוד לזה ממש"כ בפירש"י לקמן בע"ב במה שאמרו דאם יש שמש ביניהם שמש מצרפן, ז"ל, שמש מצרפן אע"פ שאין אלו רואין את אלו כגון יריעה פרוסה ביניהם, עכ"ל, וכ"כ הפסקי רי"ד שם.

וממה שהוצרכו לפרש דהאופן דאין רואין זא"ז אף שהן בבית אחד, הוא כשיריעה פרוסה ביניהם, ולא פירשוה דהוא כשאחוריהם של אלו כנגד אחוריהם של אלו ואינם רואין זא"ז, משמע דס"ל דבכה"ג חשיבי שפיר כרואין זא"ז, כיון שבידם לראות זא"ז ע"י הפיכת פניהם.[[1]](#footnote-2)

ג] וכ"נ גם ממש"כ הראבי"ה בסימן קל"ד דמה שהורגלו שהש"צ עומד לבדו על המגדל ואומר קדיש, הוא משום דרואין זא"ז, וכ"כ בתשו' הרשב"א ח"א סו"ס צ"ו די"ל דהא דהש"צ העומד על התיבה מוציא את הרבים, הוא משום דרואין זא"ז.

והנה אי נימא דלדין רואין זא"ז לא סגי במה שאחד מהם רואה את חבירו, ובעינן ששניהם יראו זא"ז, ונתבאר להלן ענף ב', תיקשי דמ"ט חשבינן לה בכל גוונא כרואים זא"ז, הרי אם כל הציבור עומדים מאחורי התיבה אין העומד ע"ג התיבה רואה אותם, ואם כל הציבור עומדים קודם התיבה אינם רואים את העומד ע"ג התיבה, ובע"כ מזה דסגי במה שבידם לראות זא"ז ע"י הפיכת פניהם,[[2]](#footnote-3) אך אי נימא דסגי במה שאחד מהם רואה את חבירו, אין להביא מזה.[[3]](#footnote-4)

ד] ויש ללמוד לזה גם ממש"כ המג"א בסימן קצ"ה סק"ג בהא דהמברך היושב על מפתן הבית מצרף את היושבים בבית והיושבים חוץ לבית, ז"ל, דהוא רואה אלו ואלו וה"ל כמקצתן רואין זא"ז, עכ"ל, והנה הרי באופן הרגיל בכה"ג אינו רואה בפועל את ב' החבורות, דאם פניו לצד הבית אינו רואה אלא את אותם שבבית, ואם פניו לחוץ אינו רואה אלא את אותם שבחוץ, ואפ"ה חשבינן לה כרואה את אלו ואת אלו.

וכ"ה להדיא בד' הגר"ז שם ס"ג, ז"ל, אם המברך יושב על המפתן הוא מצרפן, לפי שהוא "יכול לראות אלו ואלו בהפיכת פניו לכאן ולכאן", וה"ז כמקצתן רואים אלו את אלו, עכ"ל.

ועד"ז כתב בס' א"א מבוטשאטש שם, ז"ל, י"ל דא"צ לראות זא"ז בפועל וכו', כיון שהי' אפשר להם לראות זא"ז מצטרפין, וגם כשממקום שסועד שם אינו רואה, רק יכול לנטות משם ראשו ועיניו ואז יוכל לראות ממקום סעודתו, ג"כ מצטרפין, ונראה שגם סגי נהור שא"א לראות כלל, יש לו ג"כ הצטרפות ע"י מה שיכולים לראות זא"ז אילו היו עינים רואות להם, עכ"ל.[[4]](#footnote-5)

ה] ועיקר הך מילתא דלא תלי במה שבפועל הן רואין אלו את אלו, וסגי במה שראוי לראות ממקום זה, נראה דהוא מתפרש למש"נ בסימן ה' סק"ו מד' רב שר שלום ודעימי' דהא דמהני רואין זא"ז הוא משום דעי"ז חשבינן להו כמו שהן במקום אחד, וע"כ תליא במה שראויין לראות זא"ז ממקום זה, ועי"ז חשבינן לה כמקום אחד.[[5]](#footnote-6)

**ב**

ו] יש להסתפק בדינא דרואין זא"ז, אם סגי במה שמקצת מחבורה זו רואה את החבורה השני', אף שהחבורה השני' אינה רואה כלל את החבורה הראשונה, או דבעינן שיהיו ב' החבורות רואין זא"ז.

והנה במכות ו' ב' תנן בב' כתי עדים דבזמן שמקצתן רואין אלו את אלו הרי אלו עדות אחת, ובד' כמה מן האחרונים מבו' דדמי דינא דהתם, לדינא דמקצתן רואין אלו את אלו לצירוף לזימון, כ"ה בתשו' הלק"ט סימן קמ"ח, וכ"כ הערול"נ והרש"ש במכות שם, והאו"ש בפ"ה מברכות הי"ב.[[6]](#footnote-7)

והנה בגמ' שם אמרינן בצירוף דעדים, דאם היו רואין את המתרה או המתרה רואה אותן מצטרפין, כ"ה הגירסא לפנינו, וכן גירסת התוס' שם, ומבו' דסגי במה שרואין הן המתרה או שהמתרה רואה אותן, ולכאו' ה"נ הוא בהא דבזמן שמקצתן רואין אלו את אלו הרי אלו עדות אחת, דסגי במה שמקצת מן הכת הראשונה רואה מקצת מן הכת השני', אף דהכת השני' אינה רואה כלל את הכת הראשונה, וכמבו' בד' התוס' בד"ה אמר רבא, דהא דהמתרה מצרפן, הוא חד דינא עם דינא דמקצתן רואין אלו את אלו, וכ"ה מבו' להדיא בד' התוס' שם בד"ה הוא והן נהרגין דלדינא דמקצתן רואין אלו את אלו, סגי במה שמקצת מכת אחת רואה מקצת מן הכת השני', עיי"ש.

אך גירסת הרמב"ם בפ"ד מעדות ה"א דאינם מצטרפין אלא כשהן רואין המתרה והמתרה רואה אותן, ובפשוטו לפ"ז ה"נ הוא בהא דמקצתן רואין אלו את אלו, דבעינן שיהיו מקצת מב' הכתות רואין אלו את אלו, ולא סגי במה שמקצת מכת אחת רואה מקצת מן הכת השני'.

והנה לפ"ד הרי רבוותא דמדמו דינא דהתם לדין הצירוף דרואין אלו את אלו בזימון, הרי דנידו"ז אם הכא סגי במה שמקצת מחבורה זו רואה מקצת מהחבורה השני', או דבעינן שיהיו ב' החבורות רואות זא"ז, תליא בפלוגתת התוס' והרמב"ם, וכ"כ הערול"נ והרש"ש שם דדינא דהכא תליא בדינא דהתם, עיי"ש.

ז] אך בעיקר מש"כ האחרונים לדמות הדינים זל"ז, יש לדון בזה, שהרי לענין צירוף לזימון פליגי רבוותא אם הם מצטרפין אף בב' בתים, ולענין עדות ודאי דהן מצטרפין אף בב' בתים, ובפשוטו הם מצטרפין אף כשדרך רה"ר מפסקת ביניהם, וכמו שעמד ע"ז ההלק"ט שם, והיינו משום דלענין זימון בעינן שיהיו במקום אחד, וע"כ י"ל דאינם מצטרפין אלא כשהם בבית אחד, ואף אם הן מצטרפין אף בב' בתים, היינו משום דכשרואין זא"ז חשבינן לה כמו שהן במקום אחד, וע"כ כל שמפסקת דרך רה"ר ביניהם וא"א לחשבן כמקום אחד אין מצטרפין, ומשא"כ לענין עדות דל"ב כלל שיהיו במקום אחד, אלא שיהיו רואין זא"ז, - ולפ"ז יש מקום לחלק ביניהם גם בעיקר הא דבעינן רואין זא"ז.[[7]](#footnote-8)

ואמנם אכתי נראה, דכיון דהכא ובמכות תנן חד לישנא דמקצתן רואין אלו את אלו, הרי דלדעת הסוברים דהתם מתפרש הך לישנא דסגי במה שמקצת מכת זו רואה את הכת השני', ה"נ הכא מתפרש הך לישנא דסגי במה שמקצת מחבורה זו רואה את החבורה השני', ולדעת הסוברים דהתם מתפרש הך לישנא דמקצת מב' הכתות רואין אלו את אלו, ה"נ הכא מתפרש הך לישנא כשמקצת מב' החבורות רואין אלו את אלו.

**ג**

ח] דעת הראבי"ה בסימן קל"ד והרשב"א בח"א סו"ס צ"ו דכ"ה דכל שרואין זא"ז מצטרפין לזימון, ה"נ הם מצטרפין לציבור לענין תפילה, ונתבאר בסימן ג'.

ולא נתפרש בדבריהם אם גם לענין צירוף ציבור לתפילה סגי במה שמקצתן רואין אלו את אלו, דומיא דהא דלענין זימון סגי בהכי, או דבעינן שיהיו כולן רואין אלו את אלו.

ובד' המ"ב בסימן נ"ה סקנ"ד מבו' דסגי במה שמקצתן רואין אלו את אלו, ול"ב שיהיו כולן רואין אלו את אלו, עיי"ש, והיינו משום דהא דכל שרואין אלו את אלו מצטרפין, נלמד מהא דלענין זימון הן מצטרפין בכה"ג, וע"כ כ"ה דלענין זימון סגי במה שמקצתן רואין אלו את אלו, ה"נ לענין צירוף לתפילה סגי בהכי.

ט] אמנם כמדומה דיש מקום לדון בזה, דהנה נתבאר בכ"ד דהא דמהני רואין אלו את אלו אף בב' בתים הוא משום דעי"ז הו"ל כמו שהן במקום אחד, ובפשוטו לפ"ז צ"ל בהא דמהני מקצתן רואין אלו את אלו, היינו דע"י דמקצתן רואין אלו את אלו, חשיב כל חזינן לכל היושב במקום דחבורה זו כשייך להמקום דהחבורה השני', וע"כ הן מצטרפין זל"ז.

אך יש מקום לפרש בזה בע"א, דלעולם רק המקום של המקצת הרואין שייך למקום החבורה השני', ואפ"ה סגי בזה שיצטרפו כולן זע"ז, דכיון דמקצת ממקום חבורה זו אינו חלוק ממקום החבורה השני', סגי בזה לחשבן כחבורה אחת.

ולפ"ז י"ל דכ"ז הוא לענין צירוף לזימון, אך לענין צירוף ציבור לתפילה, בעינן שיהיו כל העשרה במקום אחד, וכל שאין כולן רואין אלו את אלו, אין אותם שאין רואין מצטרפין, כיון שהמקום שהם עומדים בו הוא מקום חלוק ממקומם של העומדים בבית השני, וצ"ע בזה.

1. אך הנה האו"ש בפ"ה מברכות הי"ב נקט בפשיטות דכל שהן הופכין פניהן ואין רואין זא"ז אין מצטרפין, עיי"ש, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-2)
2. ויותר יש להוכיח כן, למשמעות ד' הרמב"ן בפסחים פ"ה ב' והאו"ז בהל' קר"ש סימן ה' דאף כשהם בבית אחד אינם מצטרפין לציבור אלא כשהם רואין זא"ז, ונתבאר בסימן א' ענף ג', ואי נימא דבעינן שיראו בפועל אלו את אלו, נמצא דבכל גוונא דמקצת מן הציבור הופכין פניהם, אינם מצטרפין, אי נימא דלדין רואין את אלו בעינן שיהיו שניהם רואין זא"ז. [↑](#footnote-ref-3)
3. וכ"נ גם ממשה"ק האחרונים בהא דט' בקטנה וא' בגדולה אין מצטרפין, ובהא דהעומד באגף אינו מצטרף, דסתמא דמילתא הן רואין זא"ז, ולא העמידוה כשהן הופכין פניהם ואינם רואין זא"ז.

   אך מצאתי בד' החקרי לב בח"א סימן כ"ז ד"ה ומיהו יש להכריע שנקט דהעומד בעובי הפתח שנכנס דרך אחוריו, לא חשיב כרואין זא"ז, ומשמע שלמד לזה ממש"כ השו"ע בסימן נ"ה סי"ד דכל שמראה להם פניו מצטרף לעשרה, והרי דבעינן שיהא מראה להם פניו, ולא סגי כשמכניס ראשו ואינו מראה פניו, - אך מבו' בדבריו שם דאי"ז משום דכשנכנס דרך אחוריו אינו רואה אותם, אלא הוא משום שהם אינם רואין את פניו אלא רואין את אחוריו, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-4)
4. וכ"נ גם בד' החיי אדם בכלל נ"ט ס"ו בדין שינוי מקום, דכל דרואה מקומו הראשון ל"ה שינוי מקום, וכתב בזה, ז"ל, אפי' אינו רואה אלא מקצת מקומו וכו', ונ"ל ראי' לדבריו מזבחים קי"ח ע"ב על מתני' ובשילה בכל הרואה אר"פ רואה שאמרו לא רואה כולו אלא רואה מקצתו. בעי ר"פ, עומד ורואה, יושב ואינו רואה, מאי כו' ע"ש, ונראה לי דלענין זה מקרי רואה, עכ"ל, ולכאו' מכוון דבריו דאף דעכשיו כשהוא יושב אינו רואה, מ"מ כיון שאם יעמוד יהא רואה את מקומו, סגי בהכי. [↑](#footnote-ref-5)
5. שוב נתבוננתי דלא סגי בזה, דהך מילתא דהא דמהני רואין זא"ז הוא משום דעי"ז חשבינן להו כמו שהן במקום אחד, הוא בהא דמהני רואין זא"ז אף בב' בתים, אך עיקר הא דמהני רואין זא"ז בב' חבורות שבבית אחד, אינו שייך לזה, ודו"ק. [↑](#footnote-ref-6)
6. אמנם הנה בס' ישועות ישראל סימן ל"ו סק"א כתב דהא דלענין עדות בעינן שיהיו רואין זא"ז, לאו בחילוק רשויות תליא מילתא, דאטו נזכר בקרא חילוק מחיצות שיהיו ב' עומדין במקום א', אלא היינו דבעדות נפשות בעינן שיהיו ב' העדים מסייעים כ"א לחבירו שיעיד שגם אחר הי' עמו, וע"כ כשא' ראה את חבירו והשני ראה אותו שפיר מצטרף, שהרי יש ב' עדים שמעיד על עצמו ועל חבירו, ומצאתי סמך לדבריו בס' יחוסי תנו"א (ע' מר זוטרא בר טוביא), ז"ל, הלכך כיון דתנינן עד דחזו תרוייהו כחד, אימא "עד דידעי דכל חד וחד חזא בי' עדות" ותרוייהו ידעי, קמ"ל וכו' אבל בדיני ממונות מקיימינן לתרוייהו וכו' אע"ג דלא ידעי חד בחברי', עכ"ל, והרי דדינא דרואין זא"ז, הוא דבעינן דתרוייהו ידעי זב"ז, ולפי דבריו אי"ז ענין כלל לדינא דרואין זא"ז דהכא, אך עיקר דבריו לכאו' אינם מתישבים לדעת התוס' דסגי במה שמקצת מכת אחת רואה מקצת מהכת השני', ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-7)
7. אך אין הדבר מוכרע כלל, שהרי בזימון בעינן שיהיו רואין זא"ז אף כשהם בבית אחד, וי"ל דהך דינא הוא חד דינא עם דינא דרואין זא"ז בצירוף עדים, ואך דבזימון איכא מלבד זה דין נוסף דבעינן שיהיו במקום אחד, ובעדות ל"ב לזה, ובזימון דבעינן לזה נחלקו אם מהני הא דרואין זא"ז לחשבן כמו שהן כמקום אחד, ואף אם מהני לחשבן כמקום אחד, היינו רק כשאין רה"ר מפסקת ביניהם דמצינו לחשבן כמקום אחד, - ואמנם י"ל דאף דבעיקר דין הצירוף דרואין זא"ז סגי במה שמקצת מחבורה זו רואה את החבורה השני', מ"מ בהא דמהני רואין זא"ז לחשבן כמו שהן במקום אחד, בעינן שיהיו ב' החבורות רואות זא"ז, ודו"ק. [↑](#footnote-ref-8)