5 בענין חלונות יום ג_ פ_ כי תשא
קטגוריות: ש_ס / לג בבא בתרא / גרמי ולא יחפור - הרב יהודה אלבוים / חבורות

**בס''ד**

**בענין פתיחת חלון לרשות חבירו**

א. האחרונים הוכיחו מהגמ' נט. דהפותח חלון נחשב למשתמש של חבירו, מהא דלמעלה מד''א רשאי לפתוח משום דכופין על מדת סדום, ומבואר דיש סיבה לאסור לפתוח חלון ורק משום שהוא מדת סדום שרי, וע''כ דפתיחת חלון נחשב ללוקח מחבירו, דמשתמש בחלל חצירו, דדרך חצירו עובר אור ואויר – אך לכא' מה שיכול לראות מהחלון לא נחשב משתמש בשל חבירו, שהרי אין נצרך רשות חבירו כדי שיוכל לראות – וכך נקטו הקצוה''ח סי' קנ''ד סק''א וסק''ג, והנתה''מ סי' קנ''ד סק''י וסקי''ז, ורעק''א בקונ' ד''ה והנה בדעת הרא''ש וד''ה ולזה, והחזו''א בכמה דוכתי.

ב. וצ''ב אם נחשב למשתמש בשל חבירו הרי כתבו תוס' דאין כופין על מדת סדום לכתחילה, אלא רק אם דר א''צ לשלם, ומדוע כאן כופין אף לכתחילה ועי' מש''כ לישב בשיעורי ר' שמואל ח''א עמ' ע''ג.

ג. עי' אבי עזרי בקונ' דתמה טובא על סברא זו דנחשב למשתמש בשל חבירו, הרי אינו לוקח מידי מרשות חבירו אלא עובר דרכו אויר ואור, וכי יש לאדם זכות על כך למנוע זאת מחבירו, ולכן כתב דאע''פ שאין נחשב למשתמש בשל חבירו, בכ''ז תקנו חז''ל שאסור לפתוח חלון ולא פלוג ואסרו גם כשאין הזק ראיה, ולכן נצרך כפיה על מדת סדום, וכעין זה במשנת ר' אהרן עמ' צ''ח עי''ש.

ד. בשו''ת הרא''ש – הובא בטור סעי' כ''ב – דן כשהיה בית בין חלונו לחצר חבירו, ונפל הבית וכעת רואה לשל חבירו אם צריך לסותמו או לא ודן מכח סוגיית חרדל, וצ''ב אם חלון נחשב למשתמש בשל חבירו ודאי חייב לסותמו כי אינו מדת סדום, ועי' רמ''א סי' קנ''ד סוף סעי' ט''ז דיש חולקים על הרא''ש וס''ל דבנפל כותל ויש הזק ראיה א''צ לסתום חלונו, דהוי הזק דממילא עי''ש, וצ''ב הא אינו מדת סדום, ומוכח לכא' שאין נחשב למשתמש בשל חבירו.

ה. הרמב''ן בדף יח דימה פתיחת חלון לחורבת חבירו לגפת וכד' וכתב שתלוי במח' רש''י וש''ר אם למסקנא רבא מודה לאביי, וכן הרשב''א בחי' דף יח ובשו''ת ח''א סי' אלף קמ''ד כתב שאסור לפתוח חלון אף כשכעת אין הזק ראיה, כי קי''ל כרבא דאינו סומך, ואינו מדת סדום כבדף נ''ט. כי יכול לטעון שמחר יבנה ויוזק, ואינו רוצה להתעצם עמו בדין משא''כ בדף נט. שלעולם לא יוזק, וכ''כ ר' יונה והנמוק''י, והוסיף הנמוק''י דאפי' לר' יוסי אסור כי למחר יזיק בראיה והוי גיריה דידיה, ולכא' מפורש בדבריהם – כ''כ במשנת ר' אהרן עמ' צ''ז - שאין יכול לעכב ממנו מצד שמשתמש בשלו, דא''כ אין צריך לומר דמשום דקי''ל כרבא אסור, ואין צריך לומר שנחשב גיריה, דאין איסורו מצד הרחקת נזקין אלא משום שאינו רשאי להשתמש בשלו כמוש''כ רעק''א, - ואולי י''ל דאמרו כן כדי לאסור אף בכונס ד''א בתוך שלו עי' חזו''א סי' י' סקי''ד וסי' י''ב סק''ב -

ו. הטור והשו''ע סי' קנ''ד סעי' ט''ז הביאו שהרא''ש ס''ל דרשאי לפתוח חלון לחורבת חבירו, ואין יכול לטעון שמא יתעצם עמו בדין, וכתבו שהראשונים נח' וכנ''ל, וברעק''א בקונ' נראה שפי' דעת הרא''ש משום שגרס כר''ח ור''ת דלמסקנא שרי לסמוך גפת וכו' ולכן שרי גם לסמוך חלון, ולכא' צ''ב הרי בחלון יש סברא אחרת שיכול למונעו כי משתמש בשלו.

ז. כתב הרשב''א בשו''ת ח''ג סי' ק''ס – הובא בב''י בסי' קנ''ד סעי' כ''ט – בפתח חלון על גוי ובדיניהם רשאי לפתוח, ומכר הגוי לישראל ויש לו הזק ראיה כופהו לסתום דלא זכה במידי, והזק ראיה גיריה הוא, וצ''ב מדוע הוזקק לומר דהזק ראיה גירי הוא הרי משתמש בשל חבירו, ואינו מדת סדום, עוד יש לעיין מדברי הרשב''א בשו''ת ח''ג סי' קנ''ג דאף באופן שאין רשאי לפתוח חלון, כשלא פשע בפתיחתו אין חייב לסותמו כל שאין עדיין הזק ראיה, ואם נחשב למשתמש בשל חבירו ואינו מדת סדום צ''ע.

ח. ר' יונה כתב וז''ל ויש לבעל הדין לחלוק ולומר שהבא לפתוח חלון לחורבתו של חבירו רשאי שלא אמרו להרחיק בור מן המיצר או גפת ... מפני שזה חופר הבור מזיק הוא אילו היה לחבירו בור סמוך למיצר וכן הגפת ... הילכך גם עכשיו שאין שם בור מונעים אותו שמא יעשה זה בור וכותל אבל הפותח חלון אינו מזיק ... אין החלון נקרא מזיק ... אלא בני אדם שדרין בבית הם המזיקין בראייתם, הלכך כיון שתלוי ההיזק בראייתם כל זמן שאין שם היזק ראיה אין למנוע פתיחת החלון, וכיון שאינו יכול למחות אע''פ שהחזיק ג' שנים לא הויא חזקה עכ''ל, ולכא' מוכח בדבריו שאין נחשב למשתמש בשל חבירו, דא''כ מהאי טעמא יש לאסור.

ט. עי' בדברי הרשב''א בדף כב. דחילק בין לבנות כותל שרשאי, ואין אידך יכול לעכב בטענת שמא תחזיק עלי, לפותח חלון שיכול לעכב בטענת שמא תחזיק עלי, דבחלון ''משתמש הוא באויר של חבירו, ולולי אוירו של חבירו חלון זה לא מהני ולא מידי ... והילכך אינו בדין שישתמש זה באוירו של זה ויהיה צריך להזהר ולמחות בסוף כל שלש ושלש'' משא''כ כותל אינו לוקח ומשתמש בשל חבירו עכ''ד, ואם כוונתו כפשוטו שאסור להשתמש בשל חבירו וכאן אינו מדת סדום היה לרשב''א לכתוב שאינו מדת סדום, וכתב שאינו בדין וכו', ועוד יש להקשות ממה שכתב בתוך דבריו שיש שימוש בכותל גם בלא דוושא, ולכן חלוק מחלון, ומשמע שאם היה הכותל נופל מיד בלא הדוושא היה זה כחלון, וצ''ע וכי שייך גם בזה לומר שאסור לבנות כותל כי משתמש בשל חבירו.

י. עוד צ''ב מדברי הרשב''א בשו''ת הרשב''א ח''א סי' אלף קל''ב, - הובא בב''י סי' קנ''ה מחו' א' ובסמ''ע סי' קנ''ד סקל''ח - דביאר מדוע רשאי לעשות אוצר ואין חבירו רשאי לפתוח חנות של נחתומים, ומאי שנא מפתיחת חלון שרשאי חבירו להאפיל עליו, וכתב וז''ל ותשובת הענין הזה מפני שחלון זה לוקח מאויר חצירו של זה ומשתמש בו **ואינו רשאי להשתמש בשל זה שלא מדעתו** משא''כ באוצר שאינו משתמש בשל בעל הבית כלל, עכ''ל ועי''ש שכתב שבפתח לרה''ר שמשתמש בשל הפקר, אסור לאידך לפתוח חלון ולהזיקו בראיה, ואפי' כשאין ד''א ביניהם, אך לבנות בשלו ולהאפיל עליו רשאי וז''ל לפי שזה אומר לו כל מה שאתה משתמש באויר רשותי שלא מדעתי אינך רשאי עכ''ל ובכל זאת אף כשאין ד' אמות אינו יכול למחות בו, והקשו הנתה''מ סי' קנ''ד סקי''ט, והחזו''א סי' י''א סק''ט וסי' י''ב סק''א מדוע אין יכול למחות כל שאין ד''א הרי כל שאין ד''א משתמש בשל חבירו, עי''ש מה שכתבו ליישב.

יא. ואולי יש ליישב על דרך האבי עזרי שאינו אסור משום שתשתמש בשל חבירו, אך ודאי שאינו נחשב למשתמש בשלו, דהיינו דלימדונו רבותינו דאין דין מזיק דב''ק בפירקין משום שעושה בתוך שלו - הגר''ח כתב שאין דין מזיק של ב''ק בעושה בשלו, והנתה''מ כתב שא''צ לבטל **בתוך שלו** את שימושיו כדי לא להזיק – וחלון אין נחשב לעושה בתוך שלו דאין לו ברשותו אפשרות שימוש של חלון וצריך את רשות חבירו, ובזה שונה חלון משאר דברים, וכך יש לפרש את דברי הרשב''א שאינו בדין וכו' דסברת שמא תחזיק אינו סיבה לבטל אדם מלהשתמש בתוך שלו, דאמנם יש סברא בדיני שכנים של שמא תחזיק אך אין בכח זה להזיק את השני ולבטל את שימושו שעושה בתוך שלו, משא''כ כשמשתמש בשל חבירו אע''פ שאינו יכול למונעו מדין גזל, אך מדיני שכנים יכול למונעו מחשש שמא יחזיק.

יב. ואולי כך יש לפרש את דברי הגמ' בדף נט. דשרי לפתוח רק משום מדת סדום, על פי מש''כ הריטב''א שם דלכו''ע יש חשש דזימנין דמותיב שרשיפא ונח' אם בכ''ז הוי מדת סדום לחוש לכך עי''ש, וי''ל דמחשש דזימנין וכו' יכול למונעו מדין מזיק דב''ק שלא יזיקנו בראיה דדרך האדם שפעמים עולה על שרשיפא כדי להשתמש בשלו ולא ימלט שלא יראה לתוך של חבירו, ולכן חייב לסתום חלונו כדי שלא יזיק בראיה, ורק משום שאינו נחשב לעושה בתוך שלו שייך חיוב מדין מזיק דב''ק, ובכל זאת יש דין כפיה על מדת סדום שלא ימנענט מלפתוח חלון משום שפעמים רחוקות יזיקנו בראיה, ומדת סדום הוא שלא לוותר על כך, וניחא דכופין אף לכתחילה, דאינו משתמש בשל חבירו, ורק במשתמש בשל חבירו אין כופין לכתחילה – עי' בדברי הגרשש''ק שביאר דאינו מדת סדום שלא יהיה לו שליטה על שלו וזה לא שייך כאן –

יג. וניחא מאד דברי הרשב''א שא''צ ד''א ברה''ר, משום שיש לו גם חלון בשלו דהקודם בשל רה''ר זכה, ואמנם שימוש ראוי של חלון צריך ד''א, אך ודאי שיש גם שימוש בפחות, ולכן מוגדר למשתמש בשלו ואין מזיק של ב''ק, ולכן אין יכול למונעו מכח דין מזיק של ב''ק, או מכח שמא יחזיק, דהתבאר ששמא יחזיק אינו טענה כשמשתמש בשלו. משא''כ אי הוי גזל א''כ כשאין ד''א הרי גוזל ומדוע אין יכול למונעו,

יד. וניחא דברי הראשונים שדימו פתיחת חלון לשאר המזיקין לגבי סמיכת מזיק כשאין עדיין ניזק, וצ''ב הרי כאן יש סיבה אחרת דאינו מדת סדום אם יש חשש התעצמות או חשש שיחזיק, וממילא יכול למונעו כי משתמש בשלו, ולהנ''ל ניחא דמצד חשש שרשיפא הוי מדת סדום, וא''כ אין סיבה לאסור מלבד איסור סמיכה.

טו. והיה מקום על פי זה ליישב דכיון שאינו עושה בשלו לכן יש יותר סיבה גם בדיני שכנים למונעו כשיש הפסד לחבירו וכנ''ל, ולכן ניחא תי' הנתה''מ דאע''פ שלמסקנא אין צריך להרחיק מחשש התעצמות, בחלון צריך משום שחשש התעצמות הוא סברא בפני עצמה להרחיק אך לא למנוע את המשתמש בתוך שלו, וכך י''ל בריטב''א שכתב להדיא כן שחלון חמור משאר המזיקים, אך עדיין צריך לבאר מהו המקור לדין זה, דלדברי האחרונים ניחא דהוא סברא שאינו מדת סדום, אך אם זהו מדין שכנים צריך מקור, אך עי' בדברי רעק''א בקונ' שכתב בתו''ד צד שצריך מקור שאין למסקנא טענת התעצמות, ובלא מקור י''ל שלמסקנא שרי לסמוך משום שאח''כ א''צ להסיר, אך אילו היה הדין שבגירי המתחדש היה צריך להסיר אח''כ י''ל שיש גם דין לא לסמוך מחשש התעצמות אע''פ שאין לזה שום מקור, וע''כ דסברא הוא, ויש לבעל דין לחלוק על זה ולומר שהתביעה בחלון אינו על החלון אלא על הבני אדם, וא''כ תביעתו אל תשתמש, אלא שיש לו עצה לסתום חלונו ולהשתמש, אך אין יכול לתובעו לסתום חלומו כי אין החלון מזיק כמו שכתב ר' יונה, וא''כ אומר לו להשתמש בשלו ולכן צריך פרשת שכנים

טז. ועי' במרדכי שכתב בשם מורו - הובא בב''י סי' קנ''ד מחו' כ''ט - דכשכונס ד''א בתוך שלו - שזה השיעור של שימוש חלון כמבואר בדף כב: - יכול לפתוח חלון אף כשיש הזק ראיה, ומשמע שאין כלל איסור פתיחת חלון מצד הזק ראיה - ואולי משום דס''ל דהחלון מזיק ולא הבני אדם כמבואר ברא''ש בתש' ואכהמ''ל – אלא רק מצד משתמש בשל חבירו, ולא ככל הנ''ל וניחא שהצריך ד''א ולא כהרשב''א דדי בפחות מד''א משום דס''ל דהוי גזל ולכן לא יעזור שגם משתמש בשלו.

יז. ועי' בתש' הרשב''א ח''א סי' אלף פ''ה ואלף קל''ב ואלף קמ''ד וח''ב סי שע''ה, דאע''פ שאסור לפתוח חלון לחורבת חבירו, במפסיק רה''ר רשאי, וצ''ב מאי שנא משאר סמיכת מזיק דאסור לסמוך כרבא, והרשב''א הוא מהסוברים שרבא לא חזר בו, וכ''כ בביאור הגר''א סי' קנ''ד סקס''ו דשרי אף לשיטת רש''י והרי''ף, וצ''ל דבכל סמיכת מזיק ינזק הניזק במה שעושה בתוך שלו, משא''כ כאן שינזק כשיפתח חלון, והחלון שיפתח הוא לא שימוש בשלו, ויאמר לו תסתום חלונך ולא תינזק, וסתימת חלונו אינו ביטול שימוש בשלו, ולפי''ז רק באופן שהחשש שיבנה השני ויפתח חלון שרי, אך אם יש חשש שישתמש שם באופן של חצר וינזק בראיה אסור לסמוך, כי בזה משתמש בשלו ורק בחלון לא נחשב למשתמש בשלו, ולפי''ז סברא זו שאין חלון שימוש בשלו גורם חומרא בבא לפתוח לחורבת חבירו, דאף לסוברים שרבא חזר בו חלון שאני כי משתמש בשל חבירו כמוש''כ הריטב''א והנתה''מ, וגורם קולא בבא לפתוח חלון ומפסיק רה''ר דשרי אף לסוברים שרבא לא חזר בו.