שיעורי שביעית ד
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / שביעית / שיעורים שביעית מהדו_ק

**השיעור נמסר בביהכ"נ "בית ציון ואהל אית"ן", נוה יעקב, ירושלים**

[ניתן לשמוע בקול הלשון טל': [PHONE_REMOVED] קוד 1-3-2-2-5, ובשידור חי ביום ה' 22:30].

**נכתב ע"י ש. מ. והיה למראה עיני מו"ר שליט"א**

# שיעורי שביעית

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

##### באיזה פירות חל קדושת שביעית.

##### אם צריך להפקיר את פירותיו או שמופקר מאיליו.

##### החששות לקנות או למכור למי שאינו שומר קדו"ש (סחורה, דמי שביעית, שמור ונעבד, לפני עוור).

##### לסחור בפירות שביעית בהבלעה.

##### שיעור ד

## הזמן הקובע בירקות ופירות לענין שביעית

**באחד** בתשרי ראש השנה לשמיטה, בין לתבואה וירקות ובין לפירות האילן, ומ"מ חלוקים הם מאיזה שלב בגידולם חל בהם קדושת שביעית, דבירקות הקובע הוא הלקיטה, וכל שנלקט אחר ר"ה, אף שכל גידולו היה בשישית, הרי הוא קדוש בקדושת שביעית. ובתבואה וקטניות הקובע בהם הוא הבאת שליש, שאם הביאו שליש קודם ראש השנה, אינם קדושים בקדושת שביעית. ובפירות נחלקו הראשונים, דדעת הרמב"ם (פ"ד ה"ט) דזמנם משהגיעו לעונת המעשרות והוא הבאת שליש, ודעת תוס' (ר"ה טו. ד"ה שאין) והר"ש (פ"ב משנה ז) דהקובע הוא החנטה, והוא הזמן שנופל הפרח וניכר הפרי. ונמצא דפירות שחנטו בשישית אך הביאו שליש לאחר ראש השנה [ומצוי הדבר בפירות הדר ואבוקדו ועוד מפירות החורף], לדעת תוס' והר"ש אין בהם קדושת שביעית, ולדעת הרמב"ם יש בהם קדושת שביעית, ובחזו"א (סי' כא ס"ק טז) הכריע להקל בתפוזים דאין צריך לנהוג בהם קדושת שביעית [דאפשר דדין תפוזים כאתרוג, שעונת המעשרות שלהם גם לדעת הרמב"ם הוא בקטנותן שהוא בוסר או סמדר, ואף אם אין דינו כאתרוג אפשר להקל כדעת תו' והר"ש דאזלינן בתר החנטה].

## דין אתרוג לענין שביעית ומעשר

**ובאתרוג** דעת רוב הראשונים דדינם כפירות האילן, ואלו שחנטו או הביאו שליש קודם ר"ה, אין בהם קדושת שביעית דנחשבים לפירות שישית, אמנם דעת הרמב"ם (פ"ד הי"ב) דאזלינן אחר הלקיטה כירק, וצריך לנהוג בנלקט אחר ר"ה קדו"ש, ומ"מ דעתו דיש להחמיר לעשרו כשישית, והק' החזו"א (סי' ז' ס"ק יד) אמאי חייב במעשר הא יש לנו לפוטרם ממעשר, כיון שנוהג בהם הפקר מספק, ותי' "ולא פטרינן משום הפקר כיון שאין ההפקר אלא משום חומרא, ודיינין לי' כספק, ואע"ג שאין הוא רשאי לעכב על מי שבא לזכות דהוי ספק איסורא, מ"מ אין אחר רשאי לזכות מספק וצ"ע". ומבואר דבספק הפקר חייב במעשרות, אמנם דעת התוס' (ר"ה טו. ד"ה בשלמא) וכן דעת הרשב"א והריטב"א (שם), דספק שביעית הרי הוא פטור ממעשרות כיון שהוא הפקר מספק.

## הפקר שביעית אם הוא אפקעתא דמלכא, או שצריך להפקירו

**ואפשר** לבאר דנחלקו במה שחקר במנח"ח (מצוה פד) אם דין הפקר בשביעית תלוי בבעלים, דמצווה להפקירם ואם לא הפקיר אף שעבר אמימרא דרחמנא מ"מ אינו הפקר, וחייבים במעשרות ויש בהם משום גזל. או שמא הוא אפקעתא דמלכא ואינו צריך להפקירו בעצמו, והביא שם שכבר נחלקו בזה גדולי עולם הב"י והמבי"ט במחלוקתם הידועה בדין פירות שביעית שגדלו אצל נכרי ונגמרו ביד ישראל אם חייבים במעשרות, דדעת המבי"ט והמהרי"ט דפטורים ממעשרות, ודעת הב"י דחייבים, וביאר הבית יוסף שכל מה שפירות שביעית פטורים מהמעשות הוא מטעם שהם הפקר וכיון שהגוי לא הפקיר פירותיו חייבים במעשרות אבל דעת המבי"ט דאף הפירות שביד הגוי הפקר הם, ולא איכפת לן שהגוי לא הפקירם דהוא אפקעתא דמלכא.

**ואפש"ל** דבזה תלוי מחלוקת הראשונים בספק שביעית, דהתוס' והרשב"א והריטב"א סברי דאינו הפקר מעצמו, וכיון שיש בו ספק שביעית מחוייב להפקירו והרי הוא הפקר וודאי ופטור מן המעשרות, ודעת הרמב"ם דהוי הפקר מעצמו, וע"כ בספק שביעית הרי הוא ספק הפקר, ולכך חייב במעשרות אלא שהחזו"א הקשה דכיון שסו"ס הוא נוהג הפקר בפירות אלו אמאי לא נפטרו הפירות ממעשר ותירץ דאסור לכל אדם ליקח שמא אינו הפקר.

**אמנם** באמת דברי המנח"ח תמוהין, וכמו שהשיג עליו בחזו"א (סי' יט ס"ק כד) דוודאי שביעית הוא אפקעתא דמלכא, והוכיח כן מראיות מפורשות, ואף הב"י אפשר דלא ס"ל כן אלא בגוי אבל בישראל הוי הפקר אף שלא הפקירם בעצמו, ובאמת המעיין בשו"ת אבקת רוכל (סי' כד. ושם בסי' כב – כד הביא את תשו' המבי"ט בזה והשיג עליו) מבואר כן להדיא, דרק גבי גוי ברירא ליה דאינו הפקר, דכיון דלא מצווה להפקירו לא הוי הפקר דרחמנא, אבל בישראל דמצווה להפקירו אפשר דהוי אפקעתא דמלכא, וא"כ קשה לומר שטעמם של התוס' והרשב"א שבספק צריך להפקיר שהרי בישראל לכו"ע הוי אפקעתא דמלכא [ולהלן תתבאר מחלוקת המבי"ט והב"י].

## איסור ספיחין בירקות

**והנה** ירקות הנלקטים אחר ר"ה הרי הם קדושים בקדושת שביעית, ויש בהם איסור סחורה וע"כ אין לקנותם במקום שאין השגחה ראוייה [ואף בפירות נכרי רבים נוהגים כדעת החזו"א שהכריע שיש בהם קדושת שביעית]. אלא שחשש זה מצד איסור סחורה שייך רק במי שקונה את הפירות אבל המתארח אצל מי שאינו שומר שביעית, אין לו איסור זה, ומצד קדושת הפירות אין שום איסור לאכול, אמנם יש לחוש בו לספיחים ושמור ונעבד כדלהלן, דחז"ל אסרו את הירקות של ישראל שגדלו בשביעית באיסור 'ספיחין', וכמבואר ברמב"ם (פ"ד ה"ב) "ולמה גזרו עליהם, מפני עוברי עבירה שלא ילך ויזרע תבואה וקטניות וזרעוני גינה בתוך שדהו בסתר, וכשיצמח יאכל מהם ויאמר ספיחים הן, לפיכך אסרו כל הספיחים הצומחים בשביעית", ומהו זמן האיסור נחלקו הראשונים, דדעת הרמב"ם (פ"ד הי"ב) דגם בזה אזלינן בתר לקיטתו, ואם נלקט אחר ר"ה אסור באכילה משום ספיחין, ודעת הר"ש (פ"ט משנה א) והרמב"ן עה"ת פר' בהר (ויקרא כה, ה) דכל שהתחיל לגדול בשישית והוא כשהתחיל להוציא שורשים, נקראים ספיחי שישית ואין בהם איסור ספיחין, ואף שלענין קדושת שביעית אזלינן בתר הלקיטה, לגבי איסור ספיחין אזלינן אחר תחילת גידולו. ובחזו"א (סי' ט ס"ק יז) הכריע דאפשר לסמוך להקל כדעת הר"ש והרמב"ן [ומ"מ ברור שאסור לקנותן כדרכו, דלכו"ע קדושים בקדושת שביעית ויש בהם איסור סחורה].

## שמור ונעבד בשביעית

**וכן** בירקות שנשמרו ע"י בעל השדה, נחלקו הראשונים בסוף יבמות, אם נאסרים באכילה, וכן כשנעבד בשביעית נחלקו הרמב"ם והראב"ד אם נאסרו הפירות, ובדעת החזו"א בזה יש סתירות, ונראה דדדעתו הוא שאפשר להקל בשעת הדחק, אמנם מנהג ירושלים היה להחמיר בזה, וע"כ המתארח אצל מי שאינו שומר שביעית יש לשאול שאלת חכם אם נקרא שעת הדחק ויכול לסמוך על החזו"א שהיקל.

**ובאתרוג** אף שחוששים לדעת הרמב"ם דאזלינן בתר לקיטה, ונוהגים ללקוט את האתרוגים לפני ר"ה, מ"מ דעת החזו"א (כ"כ בדרך אמונה פ"ד הי"ב, בציון ההלכה קנה) דבדיעבד כשלקט אחר ר"ה אין צריך לנהוג בו קדו"ש, ויש להתיר אף כששמר את פרדסו ועבד בו, דאין זה אלא ספק ספיקא, דנחלקו הראשונים אם יש איסור בשמור ונעבד, וגם בעיקר הדין דהחמיר הרמב"ם דאזלינן בתר לקיטה אינו אלא משום ספק, וע"כ בוודאי יש להקל דכשר לצאת בו יד"ח, ולעניין מעשרות נראה ברור שבוודאי טעון במעשרות [ולכן אין די לו ללקוט אתרוג אחד, דהרי הוא אתרוג טבל].

## קדושת שביעית בפירות נכרי

**והנה** לעיל הובאה פלוגתת המבי"ט והב"י אם נוהג קדושת שביעית בפירות שגדלו ביד הנכרי בשביעית, דדעת הב"י דאין בפירות נכרי קדושת שביעית, ואף שבוודאי מודה דאין קנין לגוי להפקיע מקדושתו, דכן הוא דעת רוב הראשונים, וכדמוכח בגיטין (מז.) וכמו שנתבאר בחדושי הגר"ח (פ"ב מבכורים) ובחזו"א (תחילת סי' א), ובוודאי אסור לישראל לעבוד בשדה של גוי, מ"מ אין בו קדושת שביעית, וכן היה מנהג ירושלים, ודעת המבי"ט דיש בו קדושת שביעית, וכן הוכיח החזו"א דצריך לנהוג בהם קדושת שביעית.

## חיוב מעשר בפירות נכרי בשביעית

**והנה** עיקר מחלוקתם שם הוא לגבי מעשרות, דהיו נוהגים לקנות ענבים מהגויים, והיה גמר מלאכה בידם שעשו מזה יין, ודעת המבי"ט דפטורים ממעשרות מב' טעמים, א. דשנת השביעית אינה שנת המעשרות ולא חייבה בה התורה כלל במעשרות. ב. דאף פירות הגוי קדושים בקדושת שביעית, והרי הם הפקר משום אפקעתא דמלכא. ודעת הב"י דחייבים במעשרות, וחלק על המבי"ט בתרתי א. דשביעית היא שנת המעשרות. ב. דהפטור ממעשות בפירות שביעית הוא מטעם הפקר ואין בפירות של גוי קדושת שביעית, ובלא"ה אינו הפקר מעצמו. ודעת החזו"א [והאריך בזה בכמה ת מקומות] דהעיקר כדעת המבי"ט לנהוג בהם קדושת שביעית, וכתב עוד (סי' כ ס"ק ז) דאף שהרמ"א (יו"ד סי' שלא סעיף יט) פסק כדעת הב"י דחייב במעשרות, מ"מ אפשר דמודה דקדוש בקדו"ש, אלא דעתו דפירות שביעית פטורים מהמעשרות משום הפקר, ובגוי לא הוי הפקר מעצמו ולכך חייב במעשרות, אבל לעניין קדושת שביעית מודה דיש בו קדושת שביעית.

## סחורה בפירות נכרי

**ולגבי** איסור סחורה לקנותם ממי שלא נוהג בהם קדושת שביעית, הנה במבי"ט (חלק א סי' כא) כתב לדון אם יש לאסור למכור או לקנות פירות שביעית לאותם שאין נוהגם בהם קדושת שביעית, משום שאם ימכור להם הרי הוא מכשילם שלא ינהגו בהם בקדו"ש וכן אם קונה מהם הרי הוא מוסר להם דמי שביעית ולא ינהגו בהם בקדושה. והעלה שם להתיר, דכיון דהוא נוהג על פי רבו שמתיר, אין בו משום לפני עור. והנה לא דן שם לענין איסור סחורה, ולכאו' יש בזה אותו טעם להיתר דאין בו משום לפני עור דהוא סומך על רבו שמתיר, עוד כתב (חלק ג' סי' מה) דאף אין צריך לבערו, והוא ע"פ המבואר בבכורות, דבמקבל פירות מנכרי, אף שצריך להפריש תרו"מ מ"מ אין חייב ליתנו לכהן וללוי, כיון דבא מכוח גברא שפטור מזה, דכל לענין ממונות דינו כגברא שבא מכוחו, ואף לענין ביעור אין צריך לבערו.

**אולם** דעת החזו"א לאסור לקנותו כדרכו משום איסור סחורה, ויש שביארו בדעתו דס"ל כדעת המקנה (קידושין דף נב) דאיסור סחורה הוא גם על הלוקח, וא"כ עובר בעצמו על איסור סחורה. אמנם דעת הכפות תמרים (סוכה לט.) וכן משמע במאירי שם, דהאיסור הוא רק על המוכר. ובחוט שני (פ"ד הכ"ט עמו' רמא) ביאר שהחזו"א החמיר בזה משום שהוא שותף בפועל במעשה המכירה, וחמור מלפני עור [וז"ל הדרך אמונה (פ"ד הכ"ט בבה"ל ד"ה גוי) "וגיסי הגר"ש ברזם זצ"ל שאל ממרן אם מותר לקנות פירות גויים בשביעית מישראל הסוחר בהן על סמך המקילין, והשיב שאסור, ושאל הרי אין איסור דלפ"ע כאשר על ההוא יש על מי לסמוך להתיר, והשיב אין עליהם על מה לסמוך, ולאחר השיב אין להם רשות לנהוג כן]. ואף שדעת החזו"א להחמיר בזה, יש שנהגו להקל בזה, וכמבואר במבי"ט שלא החמיר לענין איסור סחורה.

## לסחור בפירות שביעית בהבלעה

**ויש** שהקילו לקנות בהבלעה ביחד עם דבר שאין בו קדושת שביעית, והוא ע"פ הר"ש (פ"ז משנה ג ד"ה ירושלמי תני) דכתב דמותר למכור את פירותיו שלו בהבלעה עם פירות חבירו, וכמו דהתירו בסוכה (לט.) להבליע דמי אתרוג בלולב. ופשטות דברי הר"ש משמע דאף באופן שהתשלום על שניהם שרי, אמנם ברש"י בסוכה שם מבואר דהתשלום רק על הלולב והאתרוג נותן לו במתנה, ומשמע דאם התשלום על שניהם אין להתיר, וכן ידוע דעת החזו"א דלא התיר למכור בהבלעה, אלא לענין מסירת דמי שביעית לעם הארץ, ולא לגבי איסור סחורה.

**וברידב"ז** (בקונ' משמרת הבית בסוף ספר פאת השולחן, מכתב שני עמו' כג, בהערה מהרידב"ז) כתב להתיר לקנות בהבלעה, והוכיח כן מהירושלמי (פ"ז הלכה א) דחנווני שמבשל ירקות שביעית אפשר לשלם לו על היין והשמן ועל טרחתו, וכן התיר שם רבי למכור חליטות ממיני קמח שמטוגנים בשמן של שביעית, ולשלם על הקמח שאינו של שביעית ולא יחשבו שכרן על השמן, הרי דכל שמחשב לשלם על מה שאינו קדוש שרי. וכן ידוע דהורה המהרי"ל דיסקין דמותר לקנות בהבלעה. אמנם חילק בחוט שני (פ"ו ה"א עמו' שיז) דבירושלמי מדובר שמפרש להדיא שהתשלום על מה שאינו קדוש, והשאר במתנה, אבל בסתמא שלא מפרש אסור.

**ולפ"ז** יש להתיר להזמין אוכל מקייטרינג בשביעית, אף שחלק מהאוכל קדוש בקדושת שביעית [סלטים וכדו'] כל שמפרש להדיא שמשלם על המנה העיקרית והירקות ניתנים במתנה, אך דוקא כשאינו הערמה שאם מסיבה כל שהיא לא סיפק את הסלטים והירקות, פשוט דחייב לשלם לו הכל וכמו שסיכמו שזה במתנה [ובמקום שמוצאים חשבונית מפורטת בוודאי לא מהני לסכם שמשלם על מה שלא קדוש, כיון שהוא מפרש להדיא על מה משלם]. עוד כתב בחוט שני, דצריך להיות הבלעה שמסתברת, ולכן בירושלמי במעשה דרבי שהתיר למכור קמח מטוגן בשמן של שביעית, לא הצריך להזכיר שמבליע בדמי טירחתו, דהעיקר הוא השמן, משא"כ בבישל לו ירקות בשמן שאינו קדוש, הזכיר גם את דמי טירחתו, דשם העיקר הוא הירקות ולא סגי בהבלעת השמן. וכן בהזמנת אירוע מקייטרינג, בוודאי יכול להבליע את הסלטים במנה העיקרית, דבאמת ע"ז הוא עיקר התשלום.

**דינים העולים:**

1. אחד בתשרי הוא ר"ה לשמיטה, ובתבואה וקטניות הולכים אחר הבאת שליש, ובירקות אחר לקיטה, וכל שנלקטו אחר ר"ה הרי הם קדושים בקדושת שביעית. ובפירות נחלקו הראשונים, דעת הרמב"ם דהולכים אחר הבאת שליש שהוא עונת המעשרות שלהם, ודעת תוס' והר"ש דהולכים אחר החנטה, שהוא נפילת הפרח ויציאת הפרי, ודעת החזו"א להקל בתפוזים ופירות הדר דכל שחנטו קודם ר"ה אין בהם קדושת שביעית, ודוקא בזה שיש צירוף עוד סברות להקל אבל בשאר פירות יש לחוש לרמב"ם.
2. אתרוג. דעת רוב הראשונים שהולכים אחר חנטה כשאר פירות, ודעת הרמב"ם להחמיר לילך בתר לקיטה כירק, ומ"מ צריך גם לעשר, ואף שהוא ספק הפקר ואינו יכול למנוע מאחרים לקחת, מ"מ הם אינם רשאים ליקח מספק [חזו"א]. אמנם דעת תו' והרשב"א והריטב"א דספק שביעית הוא הפקר מספק ופטור ממעשרות, אמנם לעניין אתרוג שיטתם דאזלינן בתר חנטה.
3. ירקות שגדלו בשביעית אסורים באכילה משום איסור ספיחים, ודעת הרמב"ם דאף בזה הולכים אחר לקיטה, וכל שנלקט אחר ר"ה אסורים באכילה, ודעת הר"ש והרמב"ן דהולכים אחר תחילת הגידול, ואם התחילו להוציא שורשים קודם ר"ה מותרים באכילה, וכן דעת החזו"א להקל בזה.
4. נחלקו הראשונים אם שמור ונעבד בשביעית מותר באכילה, ומנהג ירושלים להחמיר בזה, וכנראה דהחזו"א היקל בזה בשעת הדחק, וע"כ המתארח אצל מי שאינו שומר שביעית, יש לו לשאול מורה, אם חשיב שעת הדחק להתיר באכילה.
5. נחלקו המבי"ט והב"י אם יש קדושת שביעית בפירות שגדלו אצל הנכרי בשביעית, דעת הב"י שאינם קדושים בקדושת שביעית [וכן היה מנהג ירושלים], ואם נגמרו ביד ישראל חייבים במעשר, ודעת המבי"ט דקדושים בקדושת שביעית ופטורים ממעשר. והכריע החזו"א כדעת המבי"ט שיש בהם קדושת שביעית, ומ"מ לענין מעשר יש להחמיר וכמו שפסק הרמ"א שחייבים במעשרות, משום שאינם הפקר ביד הגוי.
6. דעת המבי"ט דמותר למכור ולקנות 'פירות נכרי' מיד מי שאינו נוהג בהם קדושת שביעית, ואין בו משום לפני עור כיון שסומך על המתירים. ודעת החזו"א לאסור, ואפשר דס"ל דאף הקונה עובר באיסור סחורה, או דס"ל דגרע מלפני עור כיון שהקונה הוא שותף באיסור סחורה [חוט שני].
7. יש שהתירו לקנות בהבלעה ביחד עם דבר אחר שאינו קדוש בקדושת שביעית, וסמכו על דעת הר"ש, וכן הורה המהרי"ל דיסקין, וכן הוכיח הרידב"ז מהירושלמי, והחזו"א אוסר. וכתב החוט שני, דאם מפרש להדיא שהתשלום על מוצר אחד והשני במתנה, מותר, ומ"מ צריך להיות דבר שמסתבר כן, ונראה דמותר להזמין אירוע מקייטרינג ולהבליע באופן זה שמפרש שהסלטים במתנה, דעיקר התשלום הוא על המנה העיקרית, ובאמת אם מסיבה כל שהיא, לא סיפק את הסלטים, ישלם כמסוכם ביניהם, ואז אינו הערמה אלא באמת זה מתנה.

**השיעור נמסר בביהכ"נ "בית ציון ואהל אית"ן", נוה יעקב, ירושלים.**

ניתן לשמוע בקול הלשון [טל': [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED], קוד 1-3-2-2-2, ובשידור חי ביום ה' 22:30].

**נכתב ע"י א. ה. והיה למראה עיני מו"ר שליט"א**