שיעור צא
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / תערובת / תנינא

[אות כ] מבואר בש"ך שספק דרבנן ויש חזקת איסור אין אומרים בזה סד"ר לקולא, ומהאי טעמא כתב שאם נתערב חד בחד אין אומרים ספק דרבנן לקולא.

ובפר"ח והפמ"ג כתבו להקשות מהלכות מקוואות [מסעי' סז עד סעי' עג] שמבואר שם בספק אם יש ג' לוגין מים שאובים להקל אף במקום שהתחזק איסורא. ולכאורה כוונתם שכיון שהאדם הטובל היה חזקתו טמא ממילא חשיב שאיתחזק איסורא. מיהו היד יהודה (אות כד) דחה שאין משם ראיה, שהמקוה הרי לא היה לו חזקת איסור ולכך כשר, ומה איכפ"ל בזה שהיה לאדם חזקת איסור הרי עתה הוא טובל במקוה כשר [ומה שאסור לטבול לכתחילה (עיי"ש ברע"א על סעי' סז שהביא כן מהרמב"ם), הוא ראיה שלכתחילה כשיכול אין להקל בסד"ר]. ורק מסעי' עג שם לכאורה יש ראיה, דשם איתא גבי שני מקוואות שאין בהם מ' סאה ונפל לאחד מהם ג' לוגין מים שאובים ואח"כ ירדו גשמים ונתמלאו לא יטבול בשום אחד מהם לכתחילה. ומבואר שדוקא לכתחילה לא יטבול בהם, אבל אם טבל עלתה לו טבילה, וקשה דהתם כיון שבאים לדון על שני המקוואות דינם כמו שני שבילין שבאו לידון בבת אחת ששניהם אסורים, וכיון שהמקוואות מצד עצמם אסורים על כרחך שהנידון הוא על האדם הטובל, ומבואר שכיון שהוא ספק אם טבל במקוה כשר או פסול ספק דרבנן לקולא, וא"כ יש ראיה מזה שאף בחזקת איסור אומרים סד"ר לקולא.

וכתב היד יהודה לדחות שבשלמא אם היו שתי מקוואות אחת פסולה מחמת ג' לוגין מים שאובין ואחת כשרה ואינו יודע באיזה מהן טבל, בזה יש לילך אחר חזקתו של האדם, אבל כאן הרי היה ספק קודם לכן על המקווה, ואין טעם להכריע ספק זה מחמת חזקת האדם, שאין טעם לומר שמחמת חזקתו ודאי באותו במקווה שטבל נפלו הג' לוגין, ועל כן יש כאן ספק גמור, וכיון שספק דרבנן לקולא לכך בדיעבד עלתה לו טבילה. נמצא דליכא ראיה משם שאומרים סד"ר לקולא במקום חזקה, אולם מ"מ איכא ראיה משם שבמקום שאיתחזק איסורא אמרינן סד"ר לקולא, דהא התם איתחזק איסורא שהרי ודאי יש כאן מקוה אחד פסול, ואעפ"כ בדיעבד אם טבל עלתה לו טבילה.

ובהמשך דבריו הביא הפמ"ג מאו"ח סי' תטו לגבי עירובין בספק אם הניח עירוב שצריך להחמיר, אף שהוא ספק דרבנן, והיינו משום שיש חזקה שלא הניח עירוב [חזקה דתחום ביתו]. חזינן שאין אומרים סד"ר לקולא במקום שיש חזקה. וכתב הפמ"ג שספק הינוח חמור יותר, והיינו שכל שצריך לעשות מעשה אין אומרים מכח הספק שנעשה המעשה, וסיים וז"ל העולה מזה כפי הנראה, דספק דרבנן היכא דאיתחזק משמע להקל, אם לא בספק הנוח וכדומה בספיקא דגוף המעשה שאז אף בדרבנן להחמיר.

והנה בסי' תטו סעי' ב מבואר שאין מערבין ערובי תחומים בין השמשות ואם עירב עירובו עירוב, כדעת הרמב"ם, אבל הרשב"א החמיר בזה, וביאר הפמ"ג שדעת הרשב"א להחמיר כיון שהעמיד על חזקת ביתו, והמחבר פסק בזה כדעת הרמב"ם כיון שספק דרבנן לקולא. ובסי' תט (סעי' ו) כתב השו"ע "ספק העירוב כשר, והוא שיהיה לו חזקת כשרות כגון זה שהניחו שם ואירע בו ספק, אבל אם לא היה לו חזקת כשרות, כגון ספק אם הונח שם אם לאו לא.

אלא שהרמב"ם ( ) פסק בספק טבל ג"כ שטהור, וצ"ב מאי שנא הרי זה ג"כ כספק הינוח שהרי יש ספק על המעשה אם טבל או לא טבל. ובמשל"מ (בכורות פ"ד) כתב לחדש שמה שאמרו ספק טבל ספק לא טבל, אין הכוונה שהוא ספק על המעשה, אלא הספק שלו אם הועילה טבילתו או לא, ולדבריו אי"ז ספק על המעשה. אלא שנשאר שם בצ"ע על מה שפסק הרמב"ם [ברכות פ"ו הט"ו, וכן פסק השו"ע או"ח סי' קס סעי' יא] שבספק נטל ידיו ספק לא נטל ספיקו טהור והא הוי ספק במעשה. ועיי"ש מה שדחק בזה שמא מיירי בגוונא שברור לו שעשה מעשה נטילה רק שהיה ספק אם היה חציצה, או שהיא קולא מיוחדת לספק נט"י לחולין, ונשאר בצ"ע. וכעי"ז יש להקשות שבסי' עו כתב המשנה ברורה לעניין מי רגליים שיש ספק אם הטילו שם רביעית מים וכתב המשנ"ב להחמיר ובשעת הדחק היקל, והתם נמי הוא ספק במעשה ואעפ"כ כתב המשנ"ב להקל בשעת הדחק.

עוד יש להעיר שכבר נתבאר שבהניח עירוב בין השמשות דעת הרשב"א להחמיר והמחבר פסק כהרמב"ם, אולם בביאור הלכה פסק להחמיר כדעת הש"ך [ועי' יד"י שתמה על מי שהחמיר בזה], וכיון שפסק להחמיר וכדעת הרשב"א, א"כ יש לנו להחמיר בכל ספק דרבנן באיתחזק איסורא, וצ"ב מאי שנא ממקוה שמבואר להקל אף כנגד איתחזק, ואמאי בעירוב חמיר יותר. ואפשר שבמקוה אינו חזקה גמורה כיון שיש ודאי מקוה אחד כשר.

עוד מצאנו מחלוקת הט"ז והש"ך (הובא בגליון מהרש"א על הש"ך כאן) בסי' סט שכתב הט"ז (ס"ק כד) ומעשה בא לידינו באשה אחת שבשלה בשר ושכחה אם מלחה אותו תחילה אם לאו והתרנו מכח זה דלא הוי אלא ספיקא דרבנן ולקולא, ועיי"ש שביאר למה לא נילך בתר חזקת הבשר שלא נמלח. אמנם הש"ך בנקוה"כ שם חולק על הט"ז משום שכל היכא שאתחזק איסורא לא אמרינן סד"ר לקולא.

אלא שהט"ז עצמו ג"כ ס"ל להדיא בסי' רא (ס"ק פו) שלא אמרינן סד"ר לקולא כנגד איתחזק. אלא שביאור דעת הט"ז בסי' ס"ט הוא דס"ל שהבשר לא חשיב כלל איתחזק איסורא כיון שהבשר היה מעולם מותר ורק היה בו דם אסור וכמו דאיתא בט"ז סי' קכז (סק"ו) שבשר שיש ספק אם ניקרוהו או לא אינו נחשב כאיתחזק איסורא כיון שהבשר מעולם היה מותר ולא היה אסור באכילה אלא משום גידים וחלב [וכתב שם דמחמת זה סומכים על ע"א בניקור]. אמנם הנקוה"כ שם פליג עליו ודימה בשר שאינו מנוקר לטבל. וא"כ ה"נ לעניין מליחת העופות דעת הט"ז שהבשר לא חשיב כאיתחזק איסורא [וביד"י סי' קה סק"ג הביא ראיה לדברי הש"ך מדין בית שחזקתו אינו בדוק ולכך אין הקטנים נאמנים והתם ג"כ הבית ממצד עצמו אינו מוחזק לאיסור וע"כ כיון שיש בו חמץ חשיב הבית עצמו לחזקת איסור.

[אות כא] כתב הש"ך לעניין התערב חד בחד ואחד מהם נאבד שצריך לאסור מה שנשאר, והפר"ח פליג דבזה אין כלל חזקה לאסור אלא הוא רק אתחזיק איסורא, ובזה ודאי יש להקל, וקיל ממקום שיש חזקה. והיד יהודה כתב ג"כ שבמקום איתחזק יש להקל. אמנם בציור זה שהיה תערובת חד בחד ס"ל שאין להקל דכיון שכבר נאסר בשעה שהיה בתערובת חד בחד שוב א"א להתירו אלא א"כ היה כאן תערובת אחרת [מלבד בדבר חשוב כשהיה רוב נגדו ונפל אחד לים הגדול, שחכמים הקילו ובאמת שם מוכח שהיא קולא מיוחדת שהרי לא התירו אלא לאכול שתים שתים ועל כרחך שאינו היתר גמור]. והביא כן מתוספתא גבי שני שבילין שאם באו בבת אחת אסורים ומבואר בתוספתא שאף אח"כ נאכל אחד מהם אין ניתר השני.

[אות כב] כתב הש"ך שבתערובת חד בתרי לא שייך דין זה שבאיסור דרבנן לא נקל משום איתחזק איסורא וביאר שאף אם נתערב מין בשאינו מינו כיון שהוא רק איסור דרבנן אין איסור, שכל מה שקיי"ל שיבש ביבש מין בשא"מ צריך ששים זהו מחמת גזירה שמא יבשלם ויתן טעם ויבא לידי איסור תורה אבל באיסור דרבנן כיון שאף אם יבשלם לא יבא לאיסור תורה אין גזירה זו ולכך מתבטל ברוב וכן מבואר בש"ך סי' קט סק"ט, אמנם היד"י ס"ל שגזירת אינו מינו אינה גזירה שמא יבשלם ויתן טעם, אלא גזרו יבש אטו לח וזה שייך אף באיסור דררבנן. וכתב שבאמת אם נתערב איסור דרבנן מין בשאינו מינו ולא היה ששים כדי לבטלו אף אם נפל אחד אין להתיר מכח סד"ר כיון שכבר נאסר קודם לכן.

מיהו אם לא נודע האיסור עד לאחר שכבר נפל אחד מהם, כתב להקל מדין סד"ר לקולא ואף בנתערב מין במינו יש להקל בזה כיון שעכ"פ יש כאן ספק שמא האיסור נפל [אמנם באיסור דאורייתא אין להקל בזה כיון שקודם שנודע האיסור לא נתבטל (כמבואר בש"ך סי' קט ס"ק יב)].