מראה מקומות יח 8
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב משה יפהן / שהייה חזרה ובישול ומעשה שבת

**מראה מקומות יח 8**

**עיין במשנה יז: ב"ש אומרים אין שורין וכו'.** ומבואר בגמ' דנחלקו בית שמאי ובית הלל דלבית שמאי אין עושין מלאכות בע"ש אלא אם כן יגמרו בשבת ולבית הלל אין עיכוב גם אם תוצאת המלאכה תעשה בשבת. וכן מצינו דנחלקו בנתינת עורות לנכרי שיעבדם בשבת וכדו'. ומבואר בברייתא בגמ' שאין נותנין חיטין לתוך ריחיים של מים אלא בכדי שיטחנו בעוד יום. ונחלקו בזה אמוראים. דרבה ביאר משום שמשמעת קול וביאר רש"י דאוושא מילתא והיא זילותא של השבת. ולעומת זאת רב יוסף ביאר דין זה משום שביתת כלים. ובתחילה ביארה הגמ' דגם בית הלל סוברים איסור של שביתת כלים דומיא דשביתת בהמתו אלא נאסר רק באופן שעושה הכלי מעשה כגון ריחיים של יד. ולבית שמאי נאסרה שביתת כלים בכל גוונא. אמנם הביאה הגמ' את דברי ר' אושעיה שביאר דשביתת כלים היא רק לב"ש וב"ה אינם סוברים כלל את האיסור של שביתת כלים. ועיין תוד"ה לימא דביאר דנחלקו רבה ורב יוסף בביאור מחלוקתם של ב"ש וב"ה דלרבה ב"ש סוברים איסור שביתת כלים רק היכן שעושה הכלי מעשה. ובשאר האופנים שאסרו בית שמאי טעמם שאסרו בע"ש היכן שתוצאת המלאכה בשבת היא משום גזירה שמא יבוא לעשות את המלאכה בשבת. לעומת זאת רב יוסף סבר דלבית שמאי נאסרה שביתת כלים בכל גוונא שהכלים נעשה בהם מלאכה אפי' באופן שאינם עושים מעשה ומבואר בתוס' יח: ד"ה ולב"ש דבאופן שאין המלאכה בכלים אלא האדם עושה את המלאכה לא נאסר לב"ש אלא משום שהוא נראה כשלוחו. והרשב"א גם נקט לדעת רבה דאיסורו משום גזירה ולא משום שביתת כלים. אמנם הריטב"א להלן יט. נקט דטעמם דב"ש אפי' לרבה לעולם הוא משום שביתת כלים ולא משום גזירה.

**מאן תנא להא דת"ר וכו'** **לימא ב"ש ולא ב"ה אפי' תימא ב"ה גזירה שמא יחתה בגחלים.** הנה יש לעיין, מה החידוש בדין זה הרי נאסרה שהייה בתנור כמבואר להלן במתני לח: ומדוע סברה הגמרא דבית הלל לא יודו הרי זה גזירת שהייה הרגילה. ובאמת לפי המבואר שם בתוס' ד"ה תנור. מבואר דלמ"ד להחזיר תנן הותרה השהייה בתנור שאינו גרוף וקטום. ומכל מקום מבואר דנאסרה השהייה בעססיות ולזה הקשתה הגמ' דב"ש היא ולא ב"ה ותירצה הגמ' דחיישינן שמא יחתה בגחלים. והנה באמת צ"ב מדוע יש חשש חיתוי בגחלים באופן זה יותר משאר השהיות. ועיין רש"י שביאר שצריכין בישול רב ובזה יש יותר חשש שמא יחתה ועיין ברש"י ד"ה האי וברא"ש סי' לד ובתפארת שמואל אות לט'. וכן נקטו רשב"א ריטב"א ר"ן ומאירי. וכן נקט הטור סי' רנ"ד. אמנם עיין רמב"ם פ"ג הי"ב פירש להפך ועיין רשב"א ובביאור הגר"א רנד אות לו מה שביארו בדבריו ומה הכריחו לפרש כן. ועיין הגהות הרמך ובביאור הלכה רנ"ג סעיף א' ד"ה מסיח. ועיין קרבן נתנאל אות א'. **לא ימלא אדם נחתום וכו'.**  הנה מים לכו"ע ברור דהם מתחממים מהר. ועיין תוד"ה לא ימלא נחתום דביאר דמשום שהרגילות היא לחמם על אש רפה מתוך שהם מתחממים מהר ובזה יש יותר חשש של חיתוי. ועיין רא"ש ורשב"א שביארו דשמא הוא צריך את המים למוצאי שבת ללוש את הפת מיד במוצאי שבת ומשום כן יש חשש שיחתה משא"כ בסתם תבשיל אינו טרוד בד"כ שישאר חם עד מוצאי שבת. עיין להלן מח. תוד"ה דזיתים שכתבו שכל מה שנאכל חי הותר יותר מתבשיל שנתבשל בשיעור מאב"ד ואם כן מים נאכלין כמות שהן חיין. ועיין במג"א רנ"ד אות כו שעמד בקו' זו. **ואם נתנן למוצאי שבת אסורין בכדי שיעשו** עיין רש"י ועיין גליון הש"ס שציין לתוס' בעירובין לט: ועיין תוס' ביצה כד: . ועיין ביאור הלכה תקט"ו סעיף א ד"ה ויש. **תוד"ה גזירה. וכו'** וי"ל דהתם ידע שפיר וכו.' עיין מהרש"א ורש"ש. ועיין תורא"ש. ועיין קושיית גלהש"ס ועיין פנ"י והגהות ראמ"ה. **צמר ליורה לגזור וכו'** אמר שמואל ביורה עקורה וכו' פי' שהעבירה מן האש. ואעפ"כ אסרי ב"ש צמר ליורה ואפי' שהיורה אינה על האש. אמנם הביאור דכלי שהיה על האש אע"פ שסולק מן האש הוא נחשב שהוא מבשל או מדאוריתא או מדרבנן עיין להלן מב. משום כן אסרי ב"ש או משום שביתת כלים לדעת רב יוסף או משום גזירה לדעת רבה.

**וניחוש דלמא מגיס בה וכו'.** ונחלקו הראשונים בטעם האיסור של 'מגיס' עיין רש"י ובתוד"ה דילמא. ועיין מהרש"ל ובב"ח רנ"ב אות ג' שביארו שכוונת רש"י היא דכיוון שבמבשל נחשב בישול כאן נחשב צובע ולפי"ז לא מוכח דפליג רש"י על התוס'. אמנם עיין רא"ש פ"ג סי' יא. ועיין במהרש"א על התוס'. והנה יש לעיין הרי כיוון דהוא כבר מבושל כמאב"ד מדוע הגסה תחשב בישול הרי אין בישול אחר בישול ואפי' אם בנצטנן יש בישול אבל כאן זה רותח. והנה עיי"ש ברא"ש בסי' י וסי' יא. דביאר דסממנין שונין שצריכין בישול רב ומשום כן יש בהן בישול אחר בישול הגם שזה רותח. עיי"ש. ועיין בפמ"ג משב"ז רנ"ב אות ו. ועיין בביאור הגר"א. **שם.** יסוד איסור מגיס הוזכר בביצה לד. ולמעשה נחלקו הראשונים אם באופן שהוא מבושל כמאב"ד יש בו איסור מגיס לשיטות הרשב"א והרא"ש שבמושל כמאב"ד אין בישול אחר בישול ולדעת הרמב"ם הנידון הוא היכן שהוא מבושל כל צרכו.. ודבר זה נוגע להלכה האם מותר להוציא כף וכן להגיס בכלי שעל האש או בכלי ראשון שהוא גם מבשל. השו"ע פסק כהרמב"ם שיח הלכה ד' דכל שאינו מבושל כל צרכו שייך בו בישול אחר בישול. אמנם לגבי הגסה פסק השו"ע שיח סעיף יח דאם הוא מבושל כל צרכו מותר להגיס ולהכניס ולהוציא כף. והרמ"א כתב דלכתחילה יש להזהר בכל ענין. ועיין שם במ"ב סקקי"ז ובביאור הלכה ד"ה אף בקדירה. ועיין במ"ב שם סעיף קי"ג. ועיין חזו"א לז אות טו. ומצינו דעת הכלבו לב אות א. דהמג"א נקט דאסר הגסה אפי' בקדירה מבושלת כל צרכה. והאליהו רבה סבר דדיבר רק באופן שאינה מבושלת כל צרכה ועיין שעה"צ אות קלו. וביאר הפמ"ג סי' רנ"ב במשב"ז סק"א. דאע"ג דאין בישול אחר בישול מכל מקום הגסה פועלת בתבשיל יותר מאשר בישול נוסף. ועיין בחזו"א שהובא לעיל. ועיין שער הציון קמ"ח.

**ובענין הגסה של צמר ליורה** עיין רמב"ן רשב"א ובר"ן. ועיין שעה"צ שי"ח אות קלח. והנה הקשו הראשונים אמאי בעססיות ותורמסין לא חוששין להגסה וכן איך משהין ע"ג כירה גרופה וקטומה ולא חושיים להגסה וכן לחנניה איך משהין על כירה שאינה גו"ק ולא חוששין להגסה. ועיין רמב"ן רשב"א. ריטב"א. ועיין במגיד משנה פ"ט ה"ג. ובחזו"א בסי' לז אות טו. והבאנו בזה את הגהות רע"א לשו"ע בסי' רנ"ג סעיף א' שהעיר איך מותר להשהות לדעת השו"ע בגו"ק פחות משיעור מאב"ד. והקשה דמכל מקום יהא חשש הגסה היכן דהוא מבושל פחות ממאב"ד. עיין בהגהות רע"א ריש סי' שיח שהביא הריטב"א משבועות יז: שנסתפק בקדירה המונחת על גבי האש וצריכה להתבשל בב' שעות והפך הגחלים וקירב זמן הבישול האם חייב משום מבשל. ועיין אגלי טל זורע סקכ"ב שהקשה מאי שנא ממגיס שחייב**.**

**האי קדירה חייתא וכו'.** באיזה שיעור נחשבת הקדירה לחייתא עיין ב"ח סי' רנ"ג סוס"ק ה' ועיין ט"ז סק"ח ובשעה"צ אות יג. ומה הדין בהוחמה מעט קודם בין השמשות עיין רשב"א בשם ר"ה גאון. ועיין משנ"ב רנ"ג אות יא ובשע"צ אות יב. ועיין חזו"א לז ב'. ועיין במ"ב שם ס"קט. ועיין ביאור הלכה סוף סי' רנ"ד ד"ה עססיות. ועיין בפי' המשנה לרמב"ם ריש פרק כירה. ועיין ט"ז סק"ב. נחלקו הראשונים האם היתר דקדירה חייתא היא רק בתנור שחומו רב ובלא חיתוי יתבשל עד למחר או גם בכירה. עיין להלן לח. תוד"ה שכח וכן לח: תוד"ה תנור דמשמע דלא גרסו כאן בגמ' תנורא. ועיין שם בריטב"א דפליג ועיין טור ריש סי' רנ"ג ובב"י שם. ובב"ח שם ובט"ז שם סעיף ג. ועין שו"ע.