שיעור יג קסח ו
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן קסו עד סימן רא - ברכות

![](data:image/gif;base64...)![](data:image/gif;base64...)

**שיעורי הלכה**

**שיעורים מפי מו"ר**

**הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**הלכות ברכות**

**שיעור יג**

**~ סימן קסח סעיף ו ~**

## [המשך סעיף ו] ואם אכל שיעור שאחרים אין קובעים עליו, אף על פי שהוא קובע עליו, אינו מברך אלא בורא מיני מזונות וברכה אחת מעין שלש, דבטלה דעתו אצל כל אדם.

### קבע סעודתו על פת הבאה בכיסנין

בבית יוסף הביא את לשון הרא"ש בברכות (פרק ו סימן ל) וז"ל 'וכתב רבינו משה ז"ל דאם אחרים אינם קובעין אפילו כשהוא קובע אינו מברך דבתר רוב אזלינן ובטלה דעתו אצל כל אדם, והראב"ד ז"ל כתב ואם היה קובע עליו אפילו משהו מברך עליו בתחילה המוציא ולבסוף שלש ברכות ונראין דברי רבינו משה ז"ל' עכ"ל.

ומבואר שנחלקו הראשונים אם קבע סעודתו על פת הבאה בכיסנין מה מברך עליו דדעת רבינו משה שבטלה דעתו אצל כל אדם, אך דעת הראב"ד שיש לחוש שנקרא קביעות סעודה. והשו"ע פסק כדברי רבינו משה וכמש"כ הרא"ש. [ומה שהביא כן הרא"ש בשם 'רבינו משה' דלכאורה כוונתו לדברי רמב"ם, וכבר העיר הפמ"ג דלא מצינו כן ברמב"ם, ואדרבה לפנינו ברמב"ם (פרק ג מהלכות ברכות הלכה ט) משמע שאינו תלוי בדעת אחרים, דכתב שאם קבע סעודתו עליה מברך המוציא, ולא הזכיר דתלי במה שאחרים קובעים עליו סעודה. אמנם מצינו שכן הובא בארחות חיים (הלכות סעודה אות כז) בשם הרמב"ם ז"ל, וכן הוא בשו"ת הרשב"א (חלק ז סימן תקלג)].

### קבע סעודתו ויש ספק אם הוא פהב"כ

והנה הפמ"ג הסתפק לדידן דיש ספק מהו פת הבאה בכיסנין וכמו שהובא בשו"ע בסמוך (סעיף ו) ג' שיטות בזה, א"כ אם אכל פת שיש ספק אם היא פת הבאה בכיסנין יש להסתפק שצריך לברך עליה המוציא וברכת המזון, כיון שיש ספק ספיקא לחייבו, דאף שפסק השו"ע לדינא שאם קבע סעודה על פת הבאה בכיסנין דבטלה דעתו ודלא כהראב"ד, הכא יש לחוש שמא מה שהוא אוכל הוא פת גמור, והניח שם בצ"ע. והאליה רבה (ס"ק טז) פסק לברך המוציא וברכת המזון משום ס"ס וכנ"ל [והוכיח דבריו מדברי הבית יוסף וכמו שיבואר בסמוך ע"ש]. אמנם במאמר מרדכי (ס"ק טז) פסק שאף אם קבע סעודתו יברך במ"מ וברכה מעין ג'.

ולעניין הלכה נראה דדעת המשנ"ב כהמאמר מרדכי הנ"ל שאף אם קבע על דבר שיש ספק אם הוא פת הבאה בכיסנין מברך ברכת מעין ג', מהא דהשמיט דין זה שאם קובע מברך עליו המוציא וברכת המזון.

אמנם לגבי זקן או נער מבואר בביאור הלכה שיש לחוש שאם הוא קובע סעודה צריך לברך המוציא וברכת המזון, אף אם אחרים קובעים על שיעור זה, כיון שזה נקבע לפי בני מינו ע"ש.

### ביאור דברי הבית יוסף שאם קבע מברך המוציא

והנה כתב הב"י וז"ל 'דעל כל אלו פת כיסנין אין מברך עליהם המוציא וג' ברכות אלא א"כ קבע עליו או שאכל שיעור שאחרים קובעים' עכ"ל, ומבואר שאם הוא קובע סעודתו מברך המוציא וברכת המזון, והאחרונים הקשו שהוא סותר דבריו שהרי כתב הבית יוסף להדיא דהעיקר כדעת רבינו משה שאם הוא קובע סעודתו ואחרים אינם קובעים סעודתם דבטלה דעתו אצל כל אדם, וכמו שנפסק בשו"ע כאן. ותירץ האליה רבה (ס"ק טז) שכוונת הבית יוסף דהיכא שיש ספק אם הוא פת הבאה בכיסנין או פת גמורה, הוי ספק ספיקא דמצרפין דעת הראב"ד (שהובאה לעיל) דס"ל שאם קובע עליו מברך המוציא וברכת המזון. אך המאמר מרדכי (שם) פירש דכוונתו דכן הדין לפי דעת הראב"ד, אך לדידן אף אם קבע על פהב"כ מברך מזונות, אא"כ אחרים קובעים על זה.

### ביאורו של ה'אבן העוזר'

ובאבן העוזר כתב ביאור חדש בדברי הבית יוסף, וביאר דהנה עיקר הדין שגם פת הבאה בכיסנין נחשבת כפת גמורה וחייבת בחלה כמו פת וכן לשאר דיני התורה, אלא שחז"ל תיקנו דעל פת שהדרך לקבוע עליה סעודה מברך המוציא וברכת המזון, ועל פת הבאה בכיסנין שאין דרך לקבוע עליה סעודה מברך בורא מיני מזונות וברכה מעין ג'. ובאמת אם מברך ברכת המזון על פת הבאה בכיסנין, וכן אם מברך ברכת מעין ג' על לחם גמור יצא בדיעבד ידי חובתו, אלא שרבנן תיקנו דבדבר שהרגילות היא שקובע את עצמו לאכול כדי שביעה מברך עליה ברכת המזון, כיון שבעלמא אם הוא שבע מהפת צריך לברך עליה ברכהמ"ז דאורייתא.

והוסיף שם לבאר דהנה בפת שיש ספק אם היא פת הבאה בכיסנין או שהיא פת גמורה, מברך מספק במ"מ ומעין ג', והטעם דכיון דהוי ספק דרבנן אם מטבע הברכה צריך להיות מעין ג' או ברכהמ"ז גמורה אמרינן דסב"ל ומברך רק מעין ג'. אלא שכל זה הוא רק באופן שאכל ולא שבע, אך אם אכל פת ושבע ממנה ויש ספק אם היא פת גמורה או פת הבאה בכיסנין, הרי זה ספק דאורייתא ובזה אזלינן לחומרא ומברך ברכת המזון. ובזה מבוארים דברי הבית יוסף דכתב שאם שבע צריך לברך ברכת המזון, דכיון ששבע הוי ספק דאורייתא וצריך לברך את כל הג' ברכות.

ובהגהות הרעק"א הקשה על דבריו שהרי כשאוכל פת שהיא לכו"ע פת הבאה בכיסנין, אז אפילו אם הוא שבע ממנה מברך בורא מיני מזונות, ואף ששבע מדבר שלכל דיני התורה יש עליו דין פת גמורה, ועל כרחך צריך לומר אחד משני אופנים או דנימא דמן התורה אין חיוב ברכת המזון אלא באופן שאחרים שבעים מהפת, ולכן אם הוא עצמו שבע ואחרים אינם שבעים אז אין צד חיוב דאורייתא לברך ולכן יכול לברך ברכה מעין ג' דאמרינן בטלה דעתו אצל כל אדם, או דנימא שאף אם הוא שבע ונתחייב בברכת המזון דאורייתא יכול לצאת ידי חובת ברכה דאורייתא בברכת מעין ג'. וא"כ הדר דינא שאף אם יש ספק אם אכל פת גמורה הרי הוא רק ספק דרבנן אם הוא צריך לברך ג' ברכות או ברכה מעין ג', וסגי שיברך רק ברכה מעין ג' דספק ברכות להקל. וע"ש שהוסיף שאף שאם נסתפק אם בירך ברכת המזון קיי"ל (סימן קפד סעיף ד) שצריך לברך ברכת המזון ולא אמרו לו שיברך ברכת מעין ג' אף שיוצא בזה ידי חובתו, היינו טעמא דכיון שנתחייב משום ספק דאורייתא לחומרא אז חייב לברך את כל הג' ברכות, אך כאן שכל הספק הוא אם לברך ברכת המזון או מעין ג', ובשניהם יוצא יד"ח ברכהמ"ז דאורייתא מספק, ראוי שיברך רק מעין ג' דהוי ספק דרבנן ולהקל.

### ספק ברכהמ"ז אם סגי שמברך מעין ג'

ונראה להוכיח מדברי המשנ"ב דלא ס"ל כדברי הרעק"א דהנה השו"ע לקמן (סעיף יג) הביא שתי דעות לגבי עיסה שעשאה בתחילה בבלילה עבה, ולבסוף נמלך ובשלה או טגנה, דיש אומרים שמברכים עליה בורא מיני מזונות כיון שבשעת האפיה לא היה עליה שם חלה, ויש חולקין דכיון שמלכתחילה עשה את העיסה עבה הרי היא נחשבת כפת גמורה וברכתה המוציא, וכתב שם הרמ"א שנהגו להקל ולברך בורא מיני מזונות [וה"ה שאחריה יברכו ברכה מעין ג' דתלי זה בזה].

אך כתב המשנ"ב שם (ס"ק עה) דזהו דווקא כשלא אכל כדי שיעור שביעה, אך אם אוכל כדי שיעור שביעה צריך לברך עליה המוציא וברכת המזון כיון שיש ספק איך לקיים מצווה דאורייתא שנתחייב בברכת המזון. וביאר בשעה"צ שם (ס"ק עא) דאף שמסתבר שיוצא מן התורה בברכת מעין ג' במקום ברכת המזון, מכל מקום כיון שיש בזה דין דספק דאורייתא לחומרא צריך לברך את ג' הברכות כתיקונם. וכתב שם דמצינו כעין זה בסימן סז לגבי מי שנסתפק אם קרא ק"ש שמספק צריך לחזור ולקרות, וקיי"ל דצריך לחזור ולקרוא אותה אם ברכותיה דכשנפסק דספק דאורייתא לחומרא צריך לחזור ולקרותה כתיקונה.

ומוכח מדברי המשנ"ב דכשיש ספק לא אמרינן שיברך מספק ברכה מעין ג' אלא מברך ברכת המזון, וזה דלא כדברי הרעק"א הנ"ל דס"ל שאין להחמיר בספק פת הבאה בכיסנין משום דבדיעבד מהני גם ברכה מעין ג' לפת, דהכא מוכח דאף מספק יש להחמיר ולברך ברכת המזון.

וכמה מהלומדים שליט"א רצו לדחות את הראיה מדברי השעה"צ משום דלקמן מיירי בעיסה שתחילתה עבה ושם הספק הוא האם הוא חייב בכלל בברכה שלאחריה מדאורייתא או לא, דאם נימא שנחשב כמו תבשיל הרי אין על זה שם 'פת' כלל, ואין על זה חיוב ברכה שלאחריה כלל אף אם שבע ממנה, ועל זה כתב דכיון שההכרעה שהוא מחוייב בברכה מספיקא דאורייתא לכן הוא חייב לברך ג' ברכות, משא"כ הכא דהוא ודאי חייב בברכה דאורייתא לאחריה [שהרי גם על פת הבאה בכיסנין מברך לאחריה מדאורייתא כששבע], ויש רק ספק איזה נוסח ברכה עליו לברך, וא"כ בזה מנא לן שנחמיר עליו לברך ג' ברכות, הרי ספק זה הוא רק ספק דרבנן.

אך נראה דמוכח בדברי השעה"צ שבכל ספק אמרינן שצריך להחמיר ולברך ג' ברכות, דהנה השעה"צ שם הוכיח דבריו מברכות (לז, א) שקפץ רבי עקיבא ובירך על פרי משבעת המינים מעין ג', אמר ליה רבן גמליאל, עד מתי אתה מכניס ראשך בין המחלוקת [פירוש, דרבן גמליאל סבר דצריך לברך על שבעת המינים ג' ברכות], אמר ליה, למדתנו רבנו יחיד ורבים הלכה כרבים, והקשה השעה"צ מה היה דעתו של רבן גמליאל בשאלתו, הלא על כל פנים מחלוקת הוא ובכלל ספק הוא, ואם כן יותר טוב לברך ברכה אחת מעין ג' מלהרבות בברכות, ותירץ דמיירי כשאכל כדי שביעה דמחוייב מן התורה לרבן גמליאל לברך ברכת המזון, ועל כן היה לו לרבי עקיבא להחמיר בספקו ולברך ג' ברכות, ועל זה השיב לו רבי עקיבא, דאין זה בכלל ספק, דהלכה כרבים. ומשם מוכיח דהיכא דיש ספק בכדי שביעה אם לברך ג' ברכות או מעין ג' צריך לברך ג' ברכות, אף שמן התורה יוצא במעין ג' במקום ג'.

וע"ש בשעה"צ דמיירי באופן שאכל כדי שביעה ולדעת רבן גמליאל חייב בג' ברכות מדאורייתא, ופשטות הסוגיא שאין מחלוקת בין ר"ג לחכמים אם ברכת שבעת המינים אי מן התורה, אלא שבשעה"צ כאן נקט שברכת מעין ג' היא מדאורייתא [ועיין במשנ"ב לקמן (סימן רט ס"ק י) שהביא שנחלקו הראשונים בדבר זה אי ברכה אחרונה על ז' מינים הוא מן התורה]. ולפי זה כיון שהוא ודאי חייב בברכה מן התורה א"כ הוא רק ספק דרבנן האם הנוסח שעליו לברך הוא ברכת מעין ג' או ג' ברכות, ומוכח דדעת המשנ"ב דאף במקום שהוא ודאי חייב בברכה מדאורייתא והספק הוא רק איזו ברכה לברך צריך לברך אץ כל הג' ברכות כתיקונם ודלא כמש"כ הרעק"א.

ואף שמסתימת דברי המשנ"ב משמע דלא כדברי האבן העוזר אלא שאף אם שבע מברך רק ברכה מעין ג', וצ"ל דס"ל כטענה השניה שכתב הרעק"א שאין חיוב ברכת המזון דאורייתא אלא כשאוכל מדבר שאחרים קובעים עליו וכמו שנתבאר לעיל. {א.ה. אלא דיל"ע דלפי"ז אם הוא שבע ממאכלים אחרים לא יחשב כשבע מדאורייתא, ובביאור הלכה משמע שחייב מדאורייתא כיון שהוא עצמו שבע בכך ואכמ"ל]

### האם יוצא יד"ח אם בירך על הפת ברכה מעין ג'

ובעיקר מה שנתבאר בדברי האבן העוזר שאם בדיעבד בירך על הפת ברכת מעין ג' שיצא ידי חובתו, נראה דכוונתו רק שיוצא ידי חובת ברכת המזון דאורייתא אך ידי חובת ברכת המזון מדרבנן אינו יוצא, ואף אם בירך בדיעבד ברכת מעין ג' על הפת צריך לחזור ולברך ברכת המזון לצאת ידי חובת ברכה כתיקונה. וכן מצינו בב"ח (בסימן זה) והביאו המג"א (ס"ק יח).

### הברכה על ספק פת הבאה בכיסנין

ומעתה יש להסתפק דהנה הובא בשו"ע ג' דעות מהו פת הבאה בכיסנין, ומספק מברכים על כל אחד מאותם ג' מיני פת ברכת מעין ג', ולכאורה צ"ע דאיך סגי שיברך ברכה מעין ג' הרי יש ספק שמא הוא מחוייב בברכת המזון וא"כ ברכת המעין ג' היא ספק ברכה לבטלה.

ואין לומר דכיון שיוצא ידי חובת הברכה דמדאורייתא במה שמברך ברכה מעין ג' לכן אין חשש ברכה לבטלה בברכה זו, דהנה מצינו כעין זה לגבי קידוש במקום סעודה דקיימא לן שאין קידוש אלא במקום סעודה, והוא דין מדרבנן, והנה כתב הרא"ש בפסחים (פרק י סימן ה) בשם הרבינו יונה שאפשר לעשות קידוש בבית הכנסת בשביל האורחים ואע"פ שהקידוש אינו במקום סעודה, כדי שיצאו ידי חובת קידוש דאורייתא, אך הרא"ש שם הקשה על דבריו דכיון שחז"ל תיקנו שאין קידוש אלא במקום סעודה אם כן אם עושה קידוש שלא במקום סעודה הוי כמו שלא קידש כלל. ובפרי מגדים (משבצו"ז סימן רסט ס"ק א) כתב שחז"ל תיקנו שלא יוצא ידי חובתו אפילו רק מן התורה אלא במקום סעודה. וע"ע בתוס' בסוכה (ג, א ד"ה אמר) דמצינו כהאי גוונא שיש כח לרבנן לתקן שלא יקיים את המצוה דאורייתא כלל. וה"נ שרבנן תיקנו שיקדש דווקא במקום סעודה אם מקדש בלא זה הוי ברכה לבטלה. והכא נמי אינו יכול לברך ברכת מעין ג' אף שיוצא בזה ידי חובת הברכה דאורייתא דברכתו נחשבת כברכה לבטלה. [ובאמת לדעת האבן העוזר במקום ששבע מברך ברכת המזון, אך גם לדבריו צ"ע דבאופן שלא שבע לכו"ע אינו מברך אלא ברכת מעין ג', וצ"ע מדוע לא חש לברכה לבטלה].

ובאמת במאמר מרדכי (ס"ק טז) עמד בקושיא זו ותירץ דכיון שיש ספק אם לברך ג' ברכות או ברכה מעין ג' עדיף שיברך ברכה אחת שיש חשש שהיא תהיה לבטלה, מאשר שיברך ג' ברכות שיש לחוש שיהיו לו ג' ברכות לבטלה. וצ"ע.

**הדינים העולים:**

1. אם קבע סעודתו על פהב"כ שאחרים לא קובעים עליה נח' הראשונים וקיי"ל דבטלה דעתו ומברך עליה במ"מ ומעין ג'.
2. אם קבע על פת שהיא ספק פהב"כ יש אומרים שמברך עליה ברכהמ"ז, לדעת הא"ר משום דהוי ס"ס, ולדעת האבן העוזר כיון שיש ספק דאורייתא ולחומרא דצריך ברכה כתיקונה. ולדעת המאמ"ר מברך אף בזה ברכת מעין ג' וכ"נ מסתימת דברי המשנ"ב.
3. זקן או קטן שקבעו סעודה על פת הבאה בכיסנין אף שאחרים לא קובעים עליה יש לחוש דחשיב קביעות לפי בני מינם וחייב בהמוציא וברכת המזון.
4. אם נסתפק אם בירך ברכת המזון לא סגי שיברך מעין ג' וצריך לברך כל ג' ברכות.
5. בירך על הפת ברכה מעין ג' לא יצא יד"ח.