שביעית שיעור 6
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / שביעית / שיעורי שביעית סדר ב

בסייעתא דשמיא, שיעורי שביעית, חשון תשפ"ב שיעור 6

**שיעור מורינו הגר"צ ובר שליט"א**

**בדין ספיחין שיצאו לשמינית**

## ספיחין בשביעית, אי מותר לעוקרן

ברמב"ם (פ"ד הי"ח) כתב, הירקות כולן שהוקשו לפני ר"ה מותר לקיימן בשביעית ואם היו רכים אסור לקיימן משום ספיחים וכו', ופי' בכס"מ דמקו"ד מהתוספתא (פ"ב) דברכים אסור לקיימן מפני מראית העין, והיינו שחששו לרואין שיאמרו שנזרעו בשביעית, והוסיף שלפי"ז צ"ל בכוונת הרמב"ם (שכתב דאסור לקיימן משום ספיחין) דה"ק דאע"פ שהיה ראוי לומר שמותר לקיימן כמו שמותר לקיים הספיחים מ"מ אסרו לקיימן מפני מראית העין שמתוך שהם רכים יבואו לומר שנזרעו בשביעית.

ובחזו"א (סי' ט' סק"ד) תמה ע"ד, ונקט דכוונת הרמב"ם כפשוטו דאם היו רכים נאסרו באיסור ספיחין וממילא אסור לקיימן, וכשם שאסור לקיים ספיחין בשדהו מפני מראית העין שיחשדוהו שדעתו לאוכלן, והוסיף (שם, סק"ו) דמ"מ אחרי שעוקרן מניחן שירקיבו במקומן ולא מאבדן בידיים, דכיון שמה"ת מותרים באכילה נמצא שמפסיד פירו"ש, אך אפשר דכיון שאסרום חכמים שוב מותר לאבדן ביד (ודמי למה שמצינו חובת ביעור מדרבנן, אף שמה"ת א"צ לבער ומפסיד הפירות, עיי"ש).

ובמתני' (פ"ה מ"ד) לוף של ערב שביעית שנכנס לשביעית וכו' בש"א עוקרין אותן במארופות של עץ ובה"א בקרדומות של מתכת (ונח' אם צריך לשנות כדי שלא יראה כעובד את הארץ), ובירושלמי (שם ה"ב) מוקי דעקרן עד שלא צמחו, והביאוהו בר"ש ורע"ב (שם) ופי' דכשהוסיף גידולין בשביעית יש בהן קדו"ש ושוב אסור לעוקרן משום הפסד הפרי, ופי' בתוי"ט (שם) דכשעוקרן בשינוי לא ימלט שיהיה הפסד לשאר הפרי, והוסיף, דלדעת הרמב"ם דכשנלקט בשביעית יש בו איסור ספיחין ניחא בפשיטות דעקירה חשיב הפסד דהא ע"י שנלקטין חל בהן איסור ספיחין ונאסרין באכילה.

ומבואר בתוי"ט שכל ספיחין אסור לעוקרם בשביעית דחשיב הפסד פירו"ש, וזה דלא כחזו"א שסובר שיש מצוה לעקור ספיחין בשביעית, ועיי"ש בחזו"א (סק"ג) שתמה על פי' התוי"ט, דאדרבה לרמב"ם (פ"ד הי"ט) כוונת הירושלמי שהעמידו בנגמרו קודם השביעית משום דבזה אין בהן איסור ספיחין (אף שיש בהן קדו"ש) אך בנגמרו בשביעית אסורין ושוב אין לו צורך בהן.

## ספיחין שיצאו למוצ"ש, למה לא עוקרן ביד

וברמב"ם (פ"ד ה"ה), ספיחין שביעית שיצאו למוצ"ש אסורין באכילה, ואין עוקרין אותן ביד אבל בהמה רועה כדרכה, ובחזו"א (שם) נתקשה לפי"ד למה אסור לעקור ספיחין שיצאו למוצ"ש ביד, ומ"ש מספיחין בשביעית שמצוה לעוקרן, ופי' דבמוצ"ש איכא למיחש שמא יבוא לאוכלו או שיחשדוהו שמלקט לצורך אכילתן, ולפיכך אסרוהו ללקט ביד אלא מניחו (ואף שאכתי יש לחוש למראית העין, וכנ"ל, מ"מ חששא דמלקט ביד חמורה טפי), ומשא"כ בשביעית עצמה דודאי לא יחשדו שמלקט לאכילה א"כ אדרבה עדיף שיעקור משישאיר בשדה ויש בו משום מראית העין.

וזהו שנקט הרמב"ם דלחרוש את השדה כדרכו מותר, דכיון דליכא חשדא בכה"ג שמלקט לאכילה שפיר מותר להפסיד את הירק ואין בו משום הפסד פירו"ש, ועיי"ש בחזו"א שנסתפק דלפי"ז כבר יהיה מחויב לחרוש ולאבד את הספיחין (ומשום מראית העין), או דשמא כיון שעתידין הנך ספיחין להיות מותרין בחנוכה או כשיעשו כיוצ"ב כבר לא חייבוהו לעקור.

וקצת צ"ב לפי' החזו"א דהיכן רימז הרמב"ם טעם גזירה זו שיחשדוהו שתולש לאכילה, ולא הוזכר בגמ' מידי מחששא זו, ובפרט שאיסור אכילה של ספיחין שנלקטו בשמינית אינו מעיקר דין ספיחין אלא מחששא בעלמא וא"כ למה נחוש בזה כ"כ לאסור אף לגרום חשד אכילה, וצ"ע.

והיה אפשר לפרש כוונת הרמב"ם באופ"א, ואיפכא, דבספיחי שביעית מותר לעוקרן רק ביד ולהניח אך לא להפסידן בידיים, ומשא"כ במוצאי שביעית שלא הצריכו לתלוש ביד דוקא אלא מותר אפי' לחרוש אף דהוי הפסד גמור, וטעם הדבר, דמשום דבמוצ"ש אין שייך קדו"ש ואין בו איסור הפסד מן הדין רק מטעם גזירה וא"כ לא החמירו בו כ"כ, ולדרך זו ה"ה דשרי ללקוט ביד ולהניחו עד לאחר חנוכה כשיהיה מותר באכילה.

## קדו"ש ואיסור ספיחין במחובר

וסיים הרמב"ם דמותר לבהמה לרעות כדרכה, ומקו"ד בתוספתא (פ"ה הט"ו), והיינו, דאף שבשביעית עצמה אסור מ"מ במוצ"ש מותר, ופי' החזו"א דבמו"ש כיון שכל האיסור הוא שמא ליקטן בשביעית, א"כ דוקא בתלוש יש לחוש לזה ולא במחובר, ולזה שפיר מותר ליתן לבהמה לרעות שם ולאכול דכיון דליכא חששא בכה"ג לא גזרו, והוסיף דלפי"ז דוקא במחובר שרי אך לתלוש וליתן לבהמה אסור, דבתלוש כבר שייך החשש וגזרו אף לבהמה.

ומטעם זה הוסיף החזו"א (שם סקי"ג) דאף שתיקנו שיש בקדו"ש בירקות מ"מ א"צ להפקירן, והיינו דכיון שבמחובר אין שייך הגזירה לאסור באיסור ספיחין שוב לא הוצרכו לתקן לנהוג בהן קדו"ש, ומ"מ נסתפק דאולי לתי' א' בר"ש (פ"ד מ"ו) דהגזירה היא משום הנגמר בשביעית שנאסר אף שנלקט רק בשמינית, וא"כ אף במחובר יש לגזור כן ויצטרך אף להפקירן, אך דלכאו' לפי"ז היה צריך לאסור לבהמה לרעות שם, ולהדיא אמרו בתוספתא דבהמה רועה כדרכה, ובע"כ שהקילו במוצ"ש דמותר לבהמה אף שיש בהן קדו"ש, ולפי"ז יתכן דאף בתלוש שרי.

## לאחר חנוכה או בכדי שיעשו

ברמב"ם (ה"ו) סיים דאיסור זה נוהג רק עד חנוכה, ובראב"ד השיג דלא מצא מקור לדין זה שבחנוכה הותרו כל הספיחין, ובמהרי"ק ציין לדברי הירושלמי (דמאי פ"ב ה"א) ולענין ספיחין מר"ה עד חנוכה אסור ספיחין מן עצרת ועד ר"ה היתר ספיחות מחנוכה ועד העצרת צריכא[[1]](#footnote-1), ופי' דכוונת הירושלמי לענין איסור ספיחין שיצאו למוצ"ש[[2]](#footnote-2).

וכ"פ התוס' בפסחים (נ"א ב') דהירושלמי איירי בספיחין שיצאו למוצ"ש, אמנם בראב"ד מבואר דלא קאי אספיחי שביעית כלל, וצ"ל שהוא מפרש דאיירי בשאר שנים ולענין איסור גזל, דלבתר חנוכה תלינן שכבר נתייאשו הבעלים מהן ואין מקפידין עליהם, ובחזו"א (סי' ד' סק"ד ד"ה ואפשר לפרש) צידד דהראב"ד מוקי כוונת הירושלמי לענין קפלוטות בית שאן שאסרו מר"ה ועד חנוכה של תחילת השביעית ומשום דלא היה מצוי מההיתר, ומחנוכה ועד עצרת כבר היה רובן היתר, עיי"ש.

## אם יש לאסור אחר חנוכה מצד נעבד

ועי' בחוט שני (עמ' קצ"ב) שיש לומר שההיתר בחנוכה הוא רק לשיטות שאין איסור נעבד, אך לשיטות שיש איסור נעבד אין להקל מחנוכה ואילך כל שלא עשה כיוצ"ב.

דדעת הרמב"ם (פ"ד הט"ו) דעבר וזרע בשביעית ויצא לשמינית וכו' אם זרעו לירק הואיל ונלקט בשמינית בין ירקו ובין זרעו מותר וכו', ובראב"ד השיג עליו דכיון שנזרע בשביעית נאסר, וכדקימ"ל הנוטע בשביעית יעקור[[3]](#footnote-3), וא"כ, הרמב"ם לשיטתו דאין איסור נעבד נקט דלאחר חנוכה דכבר אין לגזור משום איסור ספיחין שרו באכילה, אך לראשונים דאסרו נעבד שפיר יש לאסור אף לאחר חנוכה מצד שנזרע בשביעית.

והיינו, דמצד איסור נזרע יש לאסור אף כשאין בהן קדו"ש, ולפיכך יש לאסור אף בשל שמינית לאחר חנוכה שאין בהן קדו"ש, וכן מבוארת דעת החזו"א שחשש לאיסור נעבד אף כשאין בהן קדו"ש, וכמו שהובא במכתב (מכתב כ"ה) לענין בננות של שמינית דאין בהן קדו"ש אך יש לחוש בהן לאיסור נעבד בשביעית, וכן הביא בדר"א (פ"ד, צה"ל ס"ק קפ"ז) לענין מרור שהקפיד החזו"א על מרור בשמינית שלא יהיה נעבד, וכן הביא עוד (פ"ח סקפ"ו) לענין ערבות שנזרעו בשביעית שאסורים לדעת הראב"ד (וכיוצ"ב לגבי לולב), עיי"ש.

ולפי"ז יש להחמיר[[4]](#footnote-4) אף בתחילת שביעית בפירות חורף שנעבדו באיסור (כתפוזים[[5]](#footnote-5) ואבוקדו וכדו'), דאף דאזלי' בתר חנטה ואין בהן קדו"ש מ"מ יש בהן איסור נעבד.

אולם באורחות רבינו (עמ' שדמ[[6]](#footnote-6)) הביא דמסקנת הקה"י שאין לאסור נעבד בדבר שאין בו קדו"ש, ודקדק כן מהחזו"א (סי' ט' סקי"ז) שהתיר ליקח ענבים בתחילת שביעית ולא חשש לאיסור נעבד (אכן י"ל דהחזו"א סתם כן להצד דנעבד שרי, וכמו שמצינו שסתר דבריו בזה בכמה מקומות), וכן מנהג העולם להקל אחר חנוכה ולא חוששים לנעבד, וכן בתחילת שביעית אין מפקחין על הפירות כלל (ואולי הם מחלקים בין נעבד לנזרע).

## באיזה ירק הותר מיד

וספיחין שעשו כיוצ"ב קודם חנוכה, נקט הרמב"ם (שם, ה"ז) דמותרים, ואפי' שכבר נלקטו קודם שעשו כיוצ"ב, ובירק מותר ליקח מיד במוצ"ש, ומשמע שיש חילוק בין בצל ושאר פירות האדמה לירק, דבירק התירו ליקח מיד ולא גזרו בכדי שיעשו, כמו שגזרו בבצל ושאר פירות האדמה, ולפי"ז אפי' אם ידוע שהם ירק של שביעית שנלקט בשמינית ג"כ שרי.

ולפי"ז היה ניחא מש"כ הרמב"ם (הט"ו) לגבי פול המצרי (שיש בו גם ירק וגם זרע) דכשדעתו על הירק אזלי' בתר לקיטה כירק ואם נלקט בשמינית מותר, ולא הזכיר להמתין בכדי שיעשו, דפול חשיב כירק שלא גזרו עליו כלל ומותר בשמינית אף שידוע שנלקט מכאן.

אולם בחזו"א (שם, סקי"ד וסקט"ז, ועי' צה"ל סקפ"ט) צידד דאפשר שאף בירק גזרו להמתין בכדי שיעשו, ומה שהתירו ליקח מיד היינו רק בסתמא שאין ידוע דתלינן שהם של חו"ל, אך בידוע שהם של שביעית שיצא למוצ"ש גזרו אף בהן להמתין בכדי שיעשו.

ולפי"ד, כתב בדר"א (ס"ק ק"י) לגבי לוף דמש"כ הרמב"ם דכשלקטו לירק מותר היינו רק לאחר בכדי שיעשו, וצ"ע.

## מסקנת הדברים:

1. דעת החזו"א דמצוה לעקור את הספיחין משדהו בשביעית, ומותר לעוקרן אפי' ביד ואין בזה משום הפסד, וצידד דאף מותר לאבדן בידיים וא"צ דוקא להניחן לירקב מאליהן, אולם בתוי"ט מבואר דאסור לעקור ספיחי שביעית משום הפסד.
2. ספיחין שיצאו למוצ"ש, מותר לחרוש השדה ולאבדן, ולדעת החזו"א אסור ללקטן ביד שמא יבוא לאוכלן או שיחשדוהו שמלקט לאכילה, והיה מקום לפרש איפכא דבמוצאי שביעית א"צ דוקא ללקט ביד אלא מותר אף לחרוש כדרכו שלא אסרו לאבד בידיים ביוצא לשמינית.
3. לדעת הרמב"ם ספיחי מו"ש בעודן מחוברין אין שייך בהם הגזירה ומותרין, ולפיכך מותר לבהמה לרעות כדרכה מהמחובר (אך כשקדם ותלשן אסור), וכן א"צ להפקיר שדהו, ובחזו"א נסתפק לדעת הר"ש שבנגמר גידולו בשביעית יאסר אף במחובר, ומ"מ מוכח דלבהמה מותר לרעות אפי' אי יש בהן קדו"ש (ולפי"ז אף בתלוש יהיה מותר).
4. לדעת הרמב"ם לאחר חנוכה הותרו כל הספיחין, והראב"ד פליג, ומ"מ יש לדון לאסור בזה משום נעבד (והרמב"ם לשיטתו דאין איסור נעבד), והוא תלוי אם יש איסור נעבד בדבר שאין בו קדו"ש, ומנהג העולם להקל בזה.
5. התירו ליקח ירק מיד במוצ"ש, ובפשוטו משמע דהוא אפי' כשידוע שהוא נלקט כאן, אולם בחזו"א צידד דאפשר שאף ירק בכלל הגזירה להמתין בכדי שיעשו, ורק בסתמא יכול לתלות לקולא שמביאו מחו"ל, ולפי"ז לגבי לוף שליקטו לירק צריך להמתין ג"כ בכדי שיעשו.

1. לפנינו הגי' מחנוכה ועד עצרת היתר ספיחין ומעצרת ועד ר"ה צריכא, והוא תמוה דלבתר שהותר היאך יחזור ויאסר, ופי' מהרי"ק דצ"ל איפכא דמחנוכה ועד עצרת תיבעי, וכ"ה בגי' הגר"א (דמאי, שם), ובתוס' (פסחים נ"א ב') הגי' מר"ה ועד חנוכה איסור ספיחין ומחנוכה ועד ר"ה היתר ספיחין, ועיי"ש במהרי"ק דגי' התוס' ניחא טפי. [↑](#footnote-ref-1)
2. ואף שלגי' מהרי"ק בירושלמי נסתפקו בזה, מ"מ נקטינן לקולא בספיחין דרבנן, וכן נקט בחזו"א (סי' ט' סקי"ז) להקל בנלקט בשביעית שאין איסור ספיחין מטעמא דספק דרבנן, אכן לענין ספק בגבולות א"י נקט (סי' ג' סקל"א אות ד') דבספיחין שגדלו שם אין להקל מספק, וכנראה ששם חשיב כספק חסרון ידיעה דקימ"ל (יו"ד סי' צ"ח סעי' ג') לחומרא ופי' הר"ן הטעם דבדבר שא"א לעמוד עליו אי אזלינן לקולא יהיו כל האיסורים בספק וכל א' ישער במה שנראה בעיניו ולפיכך באו חכמים להשוות מדותיהן, עיי"ש, וה"נ יש לחוש שיבואו להתיר הכל. [↑](#footnote-ref-2)
3. ועיי"ש בדר"א (צה"ל ס"ק קפ"ח) שכן דעת רוב הראשונים לאסור את הנזרע בשביעית, ואף הרמב"ם גופיה (בפי' המשנה, פ"ו מ"ד) נקט מתחילה לפרש כן במתני' דלא נאכל ולא נעבד דהוא משום איסור נעבד, ואח"כ (בתשו') חזר בו דהתם משום איסור ספיחין, אך משום נעבד לא נאסר. [↑](#footnote-ref-3)
4. בחזו"א נקט דמעיקר הדין אין לאסור נזרע בשביעית, אולם לעצמו היה מחמיר, וכמש"כ בצה"ל (שם ס"ק קפ"ז). [↑](#footnote-ref-4)
5. כן נקט בחזו"א (סי' כ"א סקט"ז) דבתפוזים אזלי' בתר חנטה, ושתפוזי שנת תשי"א הנכנסין לתשי"ב אין בהן קדו"ש. [↑](#footnote-ref-5)
6. וכן הביא שם עמ' שמ דהתיר ליקח ירק לאחר חנוכה מיד, וש"מ דלא חשש לאסור משום נעבד, (ועיי"ש עוד עמ' שמא שבתחי"ד הביא דחשש הקה"י לאסור נעבד אף כשאין בהן קדו"ש, ואח"כ סיים דהורה לו להיתר). [↑](#footnote-ref-6)