כהנים ולויים במתנות
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב וורצל / הזרוע והלחיים

חולין קלא. כהנים ולויים במתנות

**א. דין לויים-**

ההוא ליואה דחטף מתנתא וכו' אי מיקרי עם משקל נמי לשקול מינייהו אי לא מיקרי עם רחמנא פטרינהו [ולמה אמר רב שנמנעים מלכופו לתת מתנות], ומסקינן דמספק"ל לרב אי הוו בכלל עם וכתיב בקרא וזה יהיה משפט הכהנים מאת העם וכו' ואם אינו בכלל עם פטור מלתת מתנו"כ לכהן.

כתב הב"ח סא-יז דאף מועלת תפיסת הלוי במתנו"כ מישראל שהרי מספק"ל דלמא לא מיקרי עם והוי ככהן א"כ יכול לטעון קים לי כן דלוי לא מיקרי עם, וכמו שפסקו הר"מ והרשב"א דכהן יכול לתפוס מלוי מספק.

מבואר בד' הב"ח שאם אינו בכלל עם לא רק שאינו חייב לתת מתנו"כ אלא שגם יכול לקבל מתנו"כ מישראל.

ובפמ"ג שפ"ד סא-יב הביא שכ"מ בלשון הרא"ה בבד"ה (סח:) [והוא הוספה של הרא"ה על לשון הרשב"א בתוה"ב] בזה"ל:"מספקא ליה אי מיקרו עם וכו' הלכך לא יהבינן להו ולא שקלינן מינייהו", משמע דאי לא מיקרי עם אף נותנים להם מתנו"כ.

ובחת"ס הביא בה"ג הל' בכורות ז"ל:"דבן לוי לא יהבינן ליה מספק ולא שקלינן מיניה מספק", ועיי"ש עוד מש"כ ברש"י שבת נו. ד"ה מתנות.

אבל בש"ך סא-יב ופר"ח סא-לג ומל"מ בכורים ט-ח חלקו ע"ז דאף דלא מיקרי עם היינו שאינו בכלל מאת העם דכתיב בקרא ואי"צ לתת מתנו"כ, אבל וודאי א"י ליטול מתנו"כ שהרי כתיב זה יהיה משפט הכהנים וכו' ונתן לכהן היינו דוקא כהן, ועפי"ז פסקו דאף אם תפס הלוי מישראל מפקינן מיניה.

ובפר"ח הוכיח כן מדמקשי בגמ' אי לא מיקרי עם רחמנא פטרינהו ולא מקשינן טפי דאף ניתן לו מתנו"כ, וכ"כ הש"ך ומל"מ דכ"מ בגמ' כנראה כוונתם לזה [מיהו כד' הב"ח משמע בגמ' קלא: אין מוציאין מכהן לכהן ומלוי ללוי וכו' משמע שיש נידון לתת ללוי אלא שהכהן ולוי עצמם פטורים משום שיכול ליקח לעצמו].

ביאור דעת הב"ח יש מקום לבאר דלעולם אף בבהמת כהן יש חלות דין מתנו"כ אלא שיכול לזכות לעצמו כיון שאין לו חיוב נתינה, ואם לוי אינו חייב לתת ע"כ גדר הדבר שהוא ככהן שיכול לזכות בעצמו וכנותן לעצמו דמי וחזינן מיניה שגם יכול לקבל מתנו"כ.

וקצת מקור לזה מתוס' לז: גבי יחזקאל שהק' למ"ד שהמתנות טובלות מאי רבותיה שהיה מפריש מתנות, ואף שהיה כהן היה צריך להפריש, הרי מבואר בדבריהם דלכה"פ למ"ד מתנות טובלות גם בכהן יש דין מתנות אלא שנפטר מן הנתינה.

אלא דבפשוטו הוא דוקא למ"ד מתנות טובלות שהוא דין איסור כתרומה ולכך צריך הכהן להפריש, אבל לדידן שהוא דין ממון ליכא דין זה בכהן כלל, אבל יתכן לחדש בדעת הב"ח דאף לדידן הוא כן דחייל חפצא דמתנות אלא שחסר בחיוב הנתינה לכך יכול ליטלם לעצמו.

אבל באחרונים הוכיחו מכ"ד דבהמת כהן יש בה פטור ואינו משום שזוכה בעצמו, עיין משי"ת לקמן, וגם אכתי צ"ע ליישב לישנא דקרא דכהנים כתיב.

ע"ע בפר"ח מש"כ דבתוס' ב"מ ו: יל"פ כד' הב"ח וכ"כ בחי' חת"ס קלא., אבל בפר"ח מסיק לבאר כוונתם באופ"א והבאנו הדברים במקו"א.

**ב. כהנת-**

קלא: בדין כהנת פליגי בזה תנאי ואמוראי, וטעם הסוברים שיש לתת מתנו"כ לכהנת לחד מ"ד הוא משום דכהן ואפי' כהנת משמע, ולחד מ"ד משום דכהן ולא כהנת אלא שאין מיעוט אחר מיעוט אלא לרבות.

עיין רעק"א סא-א דגבי שאר מתנו"כ תלי בשתי הטעמים דלמ"ד משום מיעוט אחר מיעוט אינו אלא בזלו"ק אבל לא בשאר מתנו"כ.

ועפי"ז רצה לפרש ד' רש"י קלב. שכתב דר"כ נטל בשביל אשתו משום דס"ל כהן ואפי' כהנת, ולמה לא פי' משום מיעוט אחר מיעוט, וכתב רעק"א דמבואר קידושין ח. לפי' התוס' שם דאף פדיוה"ב היה נוטל בשביל אשתו, וע"ז נתקשה רש"י דהא ל"ש מיעוט אחר מיעוט גבי פדיוה"ב וע"כ משום דדריש כהן ואפי' כהנת.

מיהו כתב רעק"א דלענין פדיוה"ב דעת רו"ר דבלא"ה אין כהנת נוטלת משום דכתיב בני אהרן, עיי"ש ורק דעת התוס' קידושין שאפשר לתת לכהנת.

**ג. בעל כהנת-**

מבואר בגמ' דבעל כהנת נוטל עבור אשתו, ויסוד הדבר עיין דר"א ביכורים ט-כ שיל"פ בשני אופנים, חדא בפשוטו שהוא זוכה לאשה ואח"כ נוטל ממנה, אבל בר"ן מבואר באופ"א דידו כידה של אשתו והוי כיד של כהן ממש.

ועיין בפר"ח מש"כ שאם האשה מוחה א"א לתת לה המתנות, ועיין יד אפרים בשם הפר"ת שחולק בזה [ועיי"ש עוד ביד אפרים מש" שאם הוא ממכירי כהונה א"א לה למחות שהרי כבר זכה].

ובדר"א כתב דלפי"ד הר"ן וודאי א"י למחות, ודעת הפר"ח בע"כ דהוי כאילו מזכה לה ואח"כ נוטל ממנה [מיהו צ"ע לומר שצריך באמת לכוין לזכות עבורה], ומסתבר דאף לפי"ד הר"ן הוא כן שהרי כל שאיננה רוצה שיתנו לו לא חשיב כידה.

ועיין בדר"א ביכורים י-יד בביאוה"ל ה שהביא לדון בשם המרחשת בישראל בעל כהנת והוא שותף עם ישראל אחר בבהמה אם פוטר ממתנות גם את חלק הישראל, ובפשוטו גם להר"ן וודאי אינו פוטר דלאו כהן הוא ממש רק ידו כיד אשתו, ועיין בדר"א דעתו דלפי הר"ן יתכן שפוטר, עיי"ש, וצ"ע.

ע"ע בדר"א פ"ט שם מה שהביא מערוה"ש דישראלית אשת כהן אין לתת לה מתנות ותמה עליו טובא דהא אפי' תרו"מ נותנים לה וכ"ש מתנות.

**ד.** **פטור כהנים-**

ילפינן קלב: מאת העם למעוטי כהנים דלא איקרו עם, והק' רעק"א-רג ל"ל ילפותא לפטור כהן תיפו"ל שהוא זוכה כמו ישראל בעל כהנת דפטור שזוכה במתנות?

ומזה למד שא"א לומר ק"ו כה"ג שהרי מצאנו לענין מעשר עני שחייב לתת אף שיכול לקבל מאחרים.

אלא שנתקשה ממש"כ הרשב"א בתוה"ב דבעל כהנת פטור מלתת מתנו"כ דכ"ש אם הוא מקבל מאחרים כ"ש שיכול לתת, וכתב דכל הק"ו בזה הוא רק כלפי הנתינה דע"י שיכול לקבל וחשיב כקבלת אשתו כ"ש שלא יצטרך לתת משלו דהוי כמו שקיבל עבור אשתו, וכנראה כוונתו דבכהן עצמו א"א להחשיבו כקיבל עבור עצמו [וע"ע בהגר"א מש"כ המקור לק"ו זה מגמ קלא. גבי לוי], וכנראה דבריו הם גם לפי"ד הר"ן שהבאנו לעיל.

ועפי"ז כתב הפר"ח סקל"ג דבעל של לויה חייב במתנות כיון שגם אם לוי אינו בכלל עם מ"מ א"י לקבל מתנו"כ א"כ הבעל אינו נפטר עי"ז שכל פטורו הוא משום כאילו קיבלה האשה [אבל לדעת הב"ח דלצד דלוי אינו בכלל עם יכול גם ליטול מתנו"כ ה"נ גם הבעל ייפטר מספק].

ועפי"ז דן רעק"א דאף לשיטת התוס' קידושין ח. שאפשר לתת פדיוה"ב לבעל כהנת מ"מ הבעל עצמו אינו נפטר מלתת כמו שפטור מלתת מתנות.

ובאר הסברא, דכל הק"ו דבעל נפטר מלתת מתנות הוא רק כלפי הנתינה דהוי כאילו נותן לעצמו, אבל אינו פטור מעיקר הנתינה, וכלפי פדיוה"ב שאינו ממון בעין רק מעות מעלמא נותן לו הרי לא חל עליהם שם פדיוה"ב עד שיעשה בו נתינה ממש, ועפי"ז יישב הסוגיא בכורות מז., עיי"ש.

אבל באחרונים דנו ע"ד רעק"א דלעולם וודאי איכא ק"ו דכל שמקבל אי"צ לתת, עיין במרחשת ב-כז הוכיח כן מכ"ד דאמרינן ק"ו זה וכן ממה שנוטל לעצמו את התרו"מ שלו, ואין להוכיח ממעשר עני דהתם גזיה"כ הוא להזהיר עני על שלו כדילפינן קלא:.

ומשה"ק רעק"א א"כ ל"ל פטור לכהנים, כתבו האחרונים כמה נפק"מ:

א.כתב המרחשת נפק"מ דשותפות כהן פוטרת את חלק הישראל, וזה רק אם יש פטור של כהנים אבל אם חל דין מתנות אלא שזוכה בהם הכהן היאך ייפטר חלקו של ישראל, והרי כבר כתב המנח"ח גבי בהמת חש"ו דאף אם אי"צ לתת מתנות מ"מ אינו פוטר חלקו של הישראל.

אלא דעיין מש"כ לדון במקו"א בדין בהמת חש"ו בפלוגתת הראשונים בגדר הפטור בשותפות, מיהו בפשוטו לפי שני הצדדים שם הכל הוא דוקא אם לא חל חיוב נתינה אבל אם יש בו חיוב אלא שזוכה וודאי לא יפטר חלקו של ישראל.

ב. עוד כתב נפק"מ למה שנסתפק בפמ"ג בכהן חלל אם הוי בכלל עם, והרי א"י לזכות במתנות א"כ כל פטורו הוא מגזיה"כ דלא מיקרי עם.

ג. עוד כתבו שאם יש דין מתנות בכהן אלא שזוכה בהם הרי יש דין למשחה וגדולה באכילתן וחל בהו קדושה זו.

ד. וכן נפק"מ דכהנת גם למ"ד שאין נותנים לה מתנות דכהן ולא כהנת מ"מ אי"צ לתת דלאו בכלל עם היא.

עפי"ז תי' המרחשת שיטת רש"י קלב: דכל ששוחט הכהן למוכרו אין בו פטור ורק אם שוחט לעצמו יש בו פטור, ובתוס' א"כ מה שייך לחלק בג' שבועות?

וכתב המרחשת דאף שאין בו פטור של כהן מ"מ יכול לזכות לעצמו אלא עד ג' שבועות אבל אח"כ תקנו חז"ל דכיון שחל בו דין מתנות לא יוכל לזכות [אבל אם היה כאן פטו מעיקר פרשת מתנות לא היה חז"ל מתקנים חיוב מתנות חדש], ועי' בשלמי יוסף.

עוד נראה דאף דילפינן הדין עם הטבח וכהן טבח חייב ג"כ בשוחט בהמת ישראל כמבואר קלב: מ"מ יכול לזכות לעצמו במתנות אלו ואי"צ לתתם לאחר, וזה פשוט, ועיין מרחשת.

**ה. נתינה במכירי כהונה-**

קלג. אמר רב יוסף האי כהנא דאית ליה צורבא מרבנן במתא ודחיקא ליה מילתא ליזכי ליה מתנתא ואע"ג דלא אתא לידיה במכירי כהונה.

הנה יל"ע במכירי כהונה אימת מתקיימת המצוה, ובפשוטו וודאי לא סגי לקיים המצוה במה שהוא נקנה למכירי כהונה בלא נתינה ממש שהרי מבואר בתוס' ב"ב קכג: שעדיין יכולים הבעלים לחזור בהם, וצ"ב א"כ היאך מבואר בסוגיין שיכול להקנותו הכהן לישראל א"כ כשיתן הבעלים לישראל לא יקיים מצות נתינה?

א. כתב רעק"א-רג שהמצוה מתקיימת במה שנותן לישראל בצווי הכהן ומכוחו, שאי"צ נתינה לכהן דוקא ומתקיים המצוה במה שעושה עם הממון רצון הכהן ואולי הוא כעין דין ערב קידושין ז., דחשיב קבלה דידיה.

ולפי"ז צ"ע ל"ל בסוגיא שיהיה מכירי כהונה דוקא ולמה לא סגי במה שמצווה על בעה"ב לתת לאחר?

וכנראה דוקא היכא שיש לו הזכות לקבל את המתנות מהני אמירתו לתת לאחר לקיים המצוה שהאחר עומד במקומו לקבלם, וצ"ב.

או דמיירי הכא שהכהן מקנה ממש את מתנותיו לאחר, ופרט זה א"א לעשות אלא במכירי כהונה אבל גם בל"ז יוכל לומר לבעה"ב לתת לו את המתנות ויתקיים בזה דין מתנו"כ.

ב. אבל עיין בחזו"א יו"ד ז-ד משמע מדבריו שנתקיים מצות נתינה במכירי כהונה גם בלא נתינה ממש, ודלא כרעק"א, ומה"ט א"ש היטיב דבעי בסוגיין מכירי כהונה דוקא דאל"כ לא יתקיים מצות נתינה [וכ"כ החזו"א שם בתחילת דבריו וכנראה זהו כוונתו].

בפשוטו כ"ז במכירי כהונה אבל במקנה קנין גמור לכהן דעלמא קיים בזה מצות נתינה לכו"ע, אבל בתשובת הריק"ו (נדפסה בר"מ פרנקל פ"ט בכורים) כתב שא"א לקיים בזה אלא בנתינה ממש [ולפי"ד כ"ש דמכירי כהונה לא נתקיימה המצוה ושלא כהחזו"א ורק ע"י הישראל מקבל עבור הכהן מהני כד' רעק"א וכ"מ שם בתשובה].

ובעיקר הסוגיא צ"ע אם יכול הכהן להקנות המתנות גם קודם שנשחטה הבהמה, ועיין בדר"א ביכורים ט-קפו שהביא מהדרכ"ת סקפ"ו דל"מ אלא אחר שחיטה [מיהו לפי"ד רעק"א דע"י שנותן לאחר בצוויו מהני יתכן דסגי מה שאומר לו גם קודם שחיטה כיון שהוא כבר מכירי שלו ומיד אחר השחיטה יהיה שלו, וצ"ע].