מראי מקומות קמד 3
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב משה יפהן / דש סחיטה פרק חבית וליבון

**מראי מקומות קמד: 3**

**מידי איריא ערבא אתרא הוא וכו'**. מדברי רבא עולא דאם יש עיר שלמה שאנשיו נוהגין לסחוט פרי מסוים לשם סחיטת המשקין אסור לסחוט פרי זה בשבת באותו מקום לדעת חכמים ולדעת ר"א דבר זה נאסר בכל העולם ועיין. תוספות לעיל צב: ד"ה ואת"ל וברמ"א סי' ש"כ ס"א ובמג"א ובביאור הגר"א שם. ועיין שם במ"ב ס"ח ובביאור הלכה ס"א ד"ה ובמקום.

**תרדין שסחטן ונתנן במקוה פוסלין את המקוה וכו' תנן התם נפל לתוכו יין ושמן וכו'.** מבואר כאן שמשקין פוסלין את המקוה. ונחלקו אמוראים בטעם הפסול האם פסול משום שיש להם שם משקה או דאפילו שינוי מראה על ידי דבר שאין לו שם משקה פוסל את המקוה. והנה לגבי פסול מקוה מבואר דהשם משקה אינו תלוי בשם שבעה משקים כמו שתלוי לגבי טומאה דהרי מי פירות אינם מז' משקים אלא דבר שעומד לשתיה לגבי מקוה יש לו שם משקה. והנה דין זה שהמקוה נפסל בשינוי מראה נחלקו בו הראשונים האם דין זה הוא מדאורייתא או מדרבנן. בבעלי הנפש לראב"ד שער המים. סבר שדין זה הוי רק פסול מדרבנן. גזריה שמא יבואו לעשות מקוה שכולו משקין. ואע"פ שבתו"כ ילפינן מקרא לא הוי אלא אסמכתא בעלמא. אמנם בשיטה מקובצת זבחים עח: בהשמטות ועיין חזו"א מקוואות קמא ח, ח. שנקטו דהוי פסול דאוירתא דאין לזה שם מקוה של מים אלא מקוה מזוג וזהו פסול וזה נעשה או על ידי משקין כדעת רב חסדא או על ידי כל שינוי מראה בדבר שאין עושין ממנו מקוה לכתחילה לדעת רב פפא.

**רש"י ד"ה כרב חסדא.** **וכו' וכיון דאיהו מחשב ליה הוי ליה משקה ומחייב.** מדברי רש"י מבואר שיש חיוב בסחיטת כל המשקין היכן דאחשביה. ויל"ע דלהלן קמה. מבואר בשם רב דאין חייבים מהתורה אלא על סחיטת ענבים וזיתים. יתכן דאחשביה הופך את זה לדרך עיין במה שכתבנו במראי מקומות לעיל. ויתכן דהסוגיא כאן חולקת על הגמ' להלן וסוברת דבכל המשקין היכן שסוחט למשקה חשיב סחיטה דאוריתא עיין בפמ"ג משב"ז שכ ס"א. ועיין במראי מקומות הקודם דהבאנו דרוב ראשונים פליגי על רש"י ותוס'.

**רב פפא אמר משום דהוי דבר שאין עושין ממנו מקוה לכתחילה.** כסברת רב פפא כן סובר רבא להלן. [ובאמת לא מבואר בדברי רב חסדא דפליג על רב פפא ויתכן לבאר את רב חסדא עצמו כרב פפא.] וכתבו הראשונים. רשב"א ריטב"א וחי' הר"ן. דהלכה כרבא ורב פפא. ומכל מקום לא אתו לאפלוגי על רב נחמן ומודים דיש סברא של אחשביה לגביה שבת וחייבים על סחיטתו ומכל מקום במקווה. לא בעינן שם משקה אלא כל דבר שאין עושין מקוה לכתחילה ועיין בב"י. בסי' ש"כ סעיף א. שכתב דלרבא ורב פפא ליתא לסברת אחשיבנהו. ובוודאי פוסקים כרב נחמן אלא ומהדרינן לסברא קמייתא ובית מנשיא לאו דווקא אלא אינשי טובא דרכן לסחוט רימונים. ופי' בזה דעת הפוסקים דאסרי לסחוט לכתחילה שאר פירות. ובי' דגם לרש"י ותוס' למסקנא מותר לסחוט שאר פירות. ועיין בב"ח שם שפליג. ועיין בספר ההשלמה שנראה כהב"י [ועיין באגלי טל. דש סי' כט,ג]

**אר"י אמר שמואל סוחט אדם אשכול ענבים לתוך הקדרה אבל לא לתוך הקערה.** בפי' ר"ח הביא שיטה שהעמידה את ההתר לסחוט לתוך הקדירה דווקא ביו"ט אבל לא בשבת. ועיין ברי"ף וברא"ש בסי' ג'. וכן הובאה שי' זה בתשובת הגאון הנדפסת בסוף השי' לר"ן. וטעמם הוא משום שהרי מבואר בברייתא לכאורה דאסור לסחוט זיתים וענבים אפילו אם הכניסם לאוכל. שהרי אפילו הכניסם לאוכל היוצא מהן אסור. אמנם כל הראשונים פליגי על שי' זהו. עיין בר"ח וברי"ף וברא"ש. ועיין בתוס' כאן ולהלן קמה. ד"ה ורבי יוחנן וכן ברשב"א ובריטב"א ובמאירי. וכן פסק הרמב"ם פ"ח ה"י ובשו"ע. ובי' הראשונים דהמשנה לעיל אייר בסוחט לקערה אבל לקדירה זה נחשב כמפרק אוכל מאוכל. ושרי לכתחילה.

**נחלקו הראשונים** האם היתר זה הוא דווקא היכן שהמשקה נבלע בקדירה שיש בה חתיכות קטנות אבל אם יש חתיכות גדולות אין התר. עיין בשיטה לר"ן בשם הסמ"ג שכתב כן. אמנם השו"ע סי' תק"ה ס"א. כתב דהיכן שבא לתקן את הקדירה לא בעינן שיבלע בתוכו וכן כתב בשו"ת הריב"א סי' קכא.

מ**פי' רש"י משמע דלתוך הקערה אסור אפילו יש בה תבשיל**. משום דלא מוכחא מילתא. וכן דייק המאירי להלן קמה. ד"ה ממה מדברי רש"י. עיי"ש. מיהו לשונו של רש"י ואיכא איסור משמע דמעיקר הדין אין לזה שם של מפרק אלא שיש לזה איסור של מראית העין. והאגלי טל דש סקי"ח. הביא כן משות הרדב"ז שדייק ברש"י כן. ועיין במ"ב סי' ש"כ סי"ח שהביא בשם הדרישה דאם אין אוכל בקערה הוי איסור דאוריתא אפילו אם דעתו ליתן אח"כ לתבשיל. ועיין בשעה"צ שם אות כגד ציין לשיטות דהוי רק איסור דרבנן. והתורי"ד והמאירי פליגי על רש"י. ועיין בביאור הלכה סי' ש"כ ד"ה לתוך הקדירה. שבכל הפוסקים משמע שאין חילוק בין הכלים.

**הפוסקים נחלקו** האם מותר לסחוט אשכול עניבים שעומד למשקה לתוך האוכל עיין בב"י סי' ש"כ ס"ד שהביא השיטות בזה. **אמר רב חסדא מדברי רבינו נלמד חולב אדם עז.** בטעם איסור חליבה נאמרו כמה דרכים בראשונים. ועיין במה שהבאנו במראה מקומות 1 בתחילת דברינו שם. ולפי שיטת רש"י ורוב ראשונים דהאיסור הוא משום מפרק תולדת דש ניחא דמותר לחלוב לתוך האוכל דחשיב אוכלא דאיפרת. [ ויש ראשונים שההתר הוא משום אוכל נפש כדלהלן] אמנם לשי' ר"ת דהאיסור הוא משום ממחק דד. או לאית דאמרי ברש"י צה. ד"ה מפרק דהחיוב משום קוצר יל"ע מהו ההתר לעשות כן לתוך האוכל. וכן לראשונים שפי' שחיבוו משום גוזז או טוחן צ"ע כנ"ל. ועיין בתוס' כאן ד"ה חולב דר"ת נקט דהאיסור הוא משום דש ועיין הגהות הר"ש מדעסוי ובנשמת אדם. כלל יד אות ג' דנקטו דחזר בו. ועיין לעיל עג: תוד"ה מפרק וכן התוס' יבמות קיד. ד"ה קסבר והרשב"א לעיל צה. שעמדו בשאלה זו עיי"ש.

**שם. נחלקו הראשונים האם ההתר של רב חסדא נאמר דווקא ביו"ט או גם בשבת.**  עיין בר"ח ברי"ף וברא"ש ובתוס' ד"ה חולב ובטור בסי' ש"כ ס"ד דההתר הוא רק ביו"ט דרק ביו"ט הבהמה ראויה לישחט ולאכול. אבל בשבת אסור ובסברת ההתר ביו"ט מצינו מחלוקת. ר"ת בתוס' פי' דההתר הוא משום שהבהמה עצמה חשיב אוכל וחשיב מפרק אוכל מאוכל. ואין זה מפרק. וזה רק ביו"ט דניתן לשחוט את הבהמה אמנם עיין במלחמות שהביא את שו"ת הרי"ף סי' שי"ב וכן בשו"ת הגאון שהובאה בסוף השי' לר"ן. שנקט דחולב הוי מלאכת מפרק גמורה והותרה רק ביו"ט משום אוכל נפש. ולדבריהם יש לעיין מדוע התירו דווקא לתוך הקערה. עיין ברמב"ן ובתשובת הגאון הנ"ל מה שביארו בזה. ובאבני נזר סי' כ"ב כתב דהנפק"מ בין שני הפי' האם מותר לחלוב עז שלא עומדת לאכילה. ויל"ע בזה. ולדעת ר"ת בשבת אסור או משום בורר שהרי הוא בורר אוכל מתוך פסולת [עיין ר"ן ובטור ועיין ברשב"א. ועיין שבת של מי שגרס כן בתוס'] או משום דש[ כן נקט האו"ז ח"ב סי' נח בשם ר"ת, והביאור הוא דמשום שהוא חשיב פסולת הרי זה נחשב שמפרק שני מינים אחד מהשני ולא חשיב פירוק אוכל מאוכל. עיין בתוד"ה חולב. ועיין בביאור הלכה סי' ש"ב ס"ה ד"ה לאכול. ובביאור הלכה סי' שי"ט ס"ד ד"ה הבורר. ועיין מ"ב סי' ש"כ סק"כ ועיין בט"ז סק"ד שביאר את הנפק"מ בין הטעמים ועיין במג"א ס"ז שפליג עליו.

הקשו הראשונים כיון דהבהמה היא מוקצה מדוע החלב שבא ממנה אינו נחשב מוקצה.עיין ברמב"ן כאן ובמלחמות מה שתי' בזה.ועיין ב"י תקה