באיסור ביצת איסור
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב מאיר קאופמן / עניינים

בס"ד כ"ו אדר תש"ע

**בענין ביצת איסור**

**א]בטעם דבעינן ילפותא לאסור ביצת טמאים**

**ב]בהא דביצת השרץ רק בריקמה חייבים**

**ג]בגדר איסור הנלמד מבת היענה**

**ד]בקושית תוס' מביצת טריפה על יוצא**

**ה]האם איכא איסור יוצא מהחי בטהור**

**ו]בדברי הרמב"ן שדן למקור להתיר ביצה מהיתר האפרוח**

**ז]בדין יוצא מדבר שהוא לא בעל חי**

**ח]בהא דמשמע בראשונים דביצה גם בריקמה יש איסור יוצא ולא הוי עפרא בעלמא**

**ט]באיסור ביצת השרץ שריקמה ובביצת עוף וביצת טהור שריקמו**

**בטעם דבעינן ילפותא לאסור ביצת טמאים**

א]מבואר חולין ס"ד: אמר חזקיה מנין לביצת טריפה שהיא אסורה מן התורה שנאמר את בת היענה וכי בת יש לה ליענה אלא איזו זו ביצה ע"כ והקשו הראשונים למה לן קרא הרי קי"ל שהטמאים לרבות צירן ורוטבן ומבואר בגמ' בבכורות שזה גם מקור לאסור יוצא מן הטמא וא"כ שזה יאסר מצד יוצא מן הטמא ונאמרו בזה כמה ישובים בראשונים

א. התוס' הביאו מהבה"ג דמסברא צריך לאסור כל ביצה מצד שזה יוצא מן החי ולכן צריך פסוק לאסור בטמאה ומזה נשמע דבטהורה מותר והתוס' הקשו על זה שלשון הגמ' מנין לביצת טמא שאסורה משמע שצריך פסוק לאסור בטמאה

ב. ע"ש שביארו שיש פסוק להתיר ביצת טהורה דמסברא זה אסור מצד יוצא מן החי וממילא היינו אומרים שיש כאן חידוש בביצה וזה סברא להתיר גם בטמאה ולכן צריך פסוק לאסור

ג.ברמב"ם כתב שהמקור של איסור יוצא זה מבת היענה ועיין מנחת ברוך שבזה מיושב קושית הראשונים אמנם קשה שהגמ' בבכורות אומרת שלומדים מהפסוק של והטמאים ותירץ שלאחר שילפינן כאן שזה אסור עדין ברגע שזה בצורה של משקה זה צריך להיות מותר ולכן צריך פסוק של והטמאים שגם בצורה של משקה זה אסור ע"ש

ד. הרמב"ן כתב שבכל יוצא אין מלקות וכמבואר ברמב"ם וכאן יש ילפותא שזה לאו גמור ויש מלקות והנה ברמב"ם מבואר שהמקור של יוצא זה מכאן ולפ"ז מבואר שגם כאן אין בזה מלקות אמנם הרמב"ן ס"ל שהמקור של יוצא הוא מהטמאים ולכן זה לא סיבה למלקות וכאן יש לימוד מיוחד שיש בזה מלקות

ה.עיין יראים שכתב שהיינו אומרים שזה פירשא בעלמא ולכן צריך פסוק לאסור דבר זה וצ"ב כוונתו שהרי מצאנו הסברא של פירשא בחלב קיבה והוא מצד שזה לא ראוי לאכילה וכאן הרי הביצה ראויה לאכילה ובגמ' בב"ק מבואר שתרנגולת שהזיקה אינו גובה מביצתה כי זה פירשא בעלמא ושם הכוונה כמו שביארו הראשונים שאם זה ביצה גמורה אין זה כחלק מהתרנגולת אמנם עיקר יצירתו וודאי שזה יוצא מן האיסור וצ"ב כוונתו

ו.עיין חוות דעת שכתב שכל הדין יוצא זה רק בחלב או שאר משקין אבל בגוף עצמו לא שייך לאסור מצד יוצא ולכן צריך להגיע לפסוק מיוחד אמנם דבריו נגד כל הראשונים כאן ועוד שמעתי להקשות דביצת טריפה הרי מבואר בגמ' שזה אסור מצד יוצא ולכן הגמ' דנה שיהיה בזה דין זה וזה גורם וצ"ע

ז.עיין תוס' חולין ס"ד ד"ה שאם, שכתבו לישב עוד שמסברא ביצה כיון שזה נוצר מזרע האב והוא הרי עפרא בעלמא כמבואר בגמ' א"כ גם כשזה גודל אין בזה סיבה לאסור ולכן צריך פסוק לאסור ודבריהם צ"ע שהרי כל וולד אסור מצד שגודל מהאם ולא אומרים סברא זו ואולי כוונתן מצד הדין זה וזה גורם מותר אמנם צ"ע שהקשו למה ביצת טריפה אסורה והרי ממ"נ אם למ"ד שבעיברו ולבסוף נטרפו א"כ הטריפה כי היא עצמה נטרפה ואם בנטרפו ולבסוף נרבעו א"כ למאן דאמר זה וזה גורם באמת מותר ואם בנולדה מזכר טריפה מנ"ל לתוס' דין זה וצ"ב כוונתם ובראשונים אחרים לא הוזכר דין התוס'

**בהא דביצת השרץ רק בריקמה חייבים**

ב]והנה הגמ' בע"א חלמון וחלבון מעורבים זה בזה בידוע שזה ביצת השרץ והגמ' מבארת שנפק"מ שאם ריקמה ואכלה לוקה עליה משום שרץ השורץ על הארץ והקשו הראשונים למה דוקא בריקמה הרי גם ללא זה זה אסור מצד יוצא ונאמרו בזה כמה תירוצים בראשונים

א. הרשב"א ורמב"ן תירצו דביוצא בעלמא אין מלקות וכנ"ל וכאן יש מלקות וכן הוא ברש"י שם וזה על דרך הרמב"ם וכנ"ל

ב.בתוס' תירצו כיון שביצה הרי זה חידוש א"כ מסברא צריך להתיר הכל וכנ"ל אלא שיש פסוק לאסור ביצת טמא אבל על ביצת שרץ אין פסוק ולכן רק אם ריקמה זה אסור מצד שאז זה שרץ הארץ ובפוסקים כתבו שבכל אופן זה אסור מדרבנן ועיין חידושי הר"ן שהקשה שמסתבר שהילפותא בביצה זה שכן יש בזה דין יוצא ולענין אבר מן החי זה היתר מיוחד וא"כ גם ביצת השרץ צריך להיות אסור ועיין לקמן

ג.עיין תוס' שתירצו עוד על פי דרכם לעיל שכיון שזה נוצר מזרע האב וזה הרי עפרא בעלמא לכן זה היה צריך להיות מותר ויש פסוק בבת היענה לאסור אבל זה לא מקור על שרץ לאסור

**בגדר איסור הנלמד מבת היענה**

ג]והנה יש לחקור באיסור זה דנלמד מהפסוק של בת היענה האם זה גילוי שיש כאן איסור יוצא רגיל או שזה איסור חדש דחשיב מין טמא בעצם ונפק"מ בנוצרה מאב טהור לדעת הגר"ח דבדין חוששין לזרע האב אין זה קשור לדין זה וזה גורם דאם האיסור כאן רק מדין יוצא זה יהיה מותר משא"כ אם יש כאן איסור חדש דהינו שחשיב מין של איסור א"כ לכאורא זה תליא בדין חוששין לזרע האב ולא בדין זה וזה גורם והנה ברמב"ם דמבואר שזה המקור של יוצא א"כ חזינן וודאי שזה לא איסור חדש אמנם לדעת הרמב"ן דכל יוצא אין מלקות וכאן יש מלקות יש מקום לומר שהטעם כי כאן האיסור לא בגלל יוצא וכן לתוס' שנקטו שיש חידוש בביצה שאין בזה איסור יוצא ולכן בביצת שרץ מותר יתכן שמה שביצת טמא זה אסור הוא מצד שיש כאן איסור חדש

ועיין רשב"א במשמרת הבית בית ב' שער ד' שכתב מפורש וז"ל ואפילו ביצת עוף טמא אני אומר כן דמסתברא שאינו לוקה עליה דבר תורה בשריקמה ואכלה משום שרץ העוף וכו' אלא שהיא אסורה משום שכל היוצא מהטמא טמא ואי נמי אסורה משום בת היענה ואף משום זה נראה לי דלא לקי דכל שריקמה יצאה מתורת ביצה וכו' עכ"ל ומבואר שלדעת הרמב"ן שכאן יש מלקות זה לא איסור יוצא אלא זה איסור חדש

והנה הבאינו לעיל דהר"ן הקשה על תוס' דביצת השרץ מותר הרי כיון שנתגלה בבת היענה שיש בזה איסור יוצא א"כ זה גילוי לתמיד ולנ"ל א"ש דבאמת זה לא גילוי שזה יוצא אלא שיש כאן איסור חדש של מין ביצת טמא ואין ללמוד מזה לשרצים

**בקושית תוס' מביצת טריפה על יוצא**

ד]והנה התוס' הקשו למה ביצת טריפה אסורה הרי כמו שביצת השרץ מותר כך שזה יהיה מותר ותירצו שמסתבר לדמות לביצת טמא ולא לביצת השרץ ושמעתי להקשות דהרי קי"ל שטריפה אינה יולדת ולפ"ז צריך לומר שמדובר בנתעברו ולבסוף נטרפו והטעם שהיא טריפה כי נחשב שהיא עצמה נטרפה ולנ"ל לא מובן מה שייך ללמוד מביצת טריפה דיסוד האיסור דנתחדש כאן שזה מין טמא אמנם גם לולי זה קשה דהרי כל סברת התוס' שכאן אין דין יוצא אבל עד כמה שכאן זה אסור כי היא עצמה נטרפה א"כ מה זה קשור ליוצא וצריך לדחוק שתוס' הולכים למאן דאמר שטריפה יולדת והנידון בנטרפה ולבסוף נרבעה שסיבת האיסור מצד יוצא ולפ"ז בהכרח שהגדר בבת היענה שיש כאן איסור יוצא אמנם יתכן שנידון התוס' שזה לא בשר ולכן אין על זה איסור טריפה גם מצד שזה נטרף ובזה לומדים שכמו שיש בזה איסור עוף ביצת טמא דהינו שזה כבשר לענין איסורי מאכלות ה"ה לענין איסור טריפה וצ"ע

והנה ברמב"ם מבואר שביצת טריפה אסורה מצד יוצא והקשה הגרי"ז הרי קי"ל שטריפה לא יולדת ובהכרח מדובר בנתעברו ולבסוף נטרפה א"כ מה זה ענין ליוצא ותירץ שבאמת כשזה נולד צריך להיפקע מזה הדין ירך אמו כיון שזה עכשיו מפסיק להיות עובר ירך אמו וכל טריפתו הוא אגב אמו ורק שזה נאסר מצד שזה יוצא מהביצה של אתמול שהיתה טריפה ולפ"ז תמיד צריך להגיע ליוצא וא"ש קושית התוס' גם לדידן ודו"ק

**האם איכא איסור יוצא מהחי בטהור**

ה]והנה מבואר בגמ' לענין בשר בחלב דמי חלב אינו כחלב ושיטת היראים דממילא זה גם אסור מצד יוצא מן החי דהרי לא מצאנו היתר אלא על חלב אמנם שאר ראשונים נקטו שזה מותר וביאר הרא"ש הטעם דרק לענין בשר בחלב זה לא חלב אבל לענין שאר דיני התורה זה כחלב אמנם בספר הישר לר"ת וכן כתב הש"ך ליישב שלאחר שנתרבה שחלב מותר זה ילפותא שאין איסור יוצא באבר מן החי וממילא כל היוצאים מן החי של טהורים מותר

ולכאורא מדברי הראשונים בסוגין שדנו כולם בדברי התוס' שביצה זה יוצא מן החי והוא חידוש וכיון שזה הותר זה סברא להתיר גם בטמא חזינן שזה לא גילוי מיוחד על איסור יוצא מן החי והנה תוס' כתבו דהיה מקום לומר שאחרי שגם חלב הותר וגם ביצים א"כ זה לא חידוש והיה מקום לומר שזה כוונתם שמסתבר שהגדר שאין איסור יוצא מן החי אמנם זה אינו דהרי המשיכו דמצאנו בגמ' לענין דבש שהגמ' דנה לאסור ואם דנו סברא מיוחדת מצד איסור יוצא מן החי א"כ מה זה שייך לשם שהנידון מצד יוצא מהטמא אלא בהכרח שאין זה כוונתם ועיין סוגיא דיוצא דהארכנו להוכיח מהראשונים מכמה דוכתי שנקטו שזה לא גילוי שאין איסור יוצא מן החי

ועיין פ"ק דהראשונים הביאו מרבותיו של רש"י שיש חיוב לבדוק את הריאה מדאוריתא ואם נאבדה הריאה הבשר אסור והקשה על זה רש"י א"כ איך מותר לשתות החלב ועיין ברשב"א שהביא מרבותיו שישבו שחלב חידוש הוא כמבואר בגמ' שזה היה צריך להיות יוצא מן החי והקשה הרשב"א אבל מנ"ל שיש כאן היתר גם לאיסור טריפה הרי אולי הכונה שחלבו ושחטו וראו שהיא לא טריפה והנה אם נימא שהחידוש שאין כאן איסור יוצא מן החי א"כ אין כאן שום חידוש ומשמע מדבריהם שזה נשאר שיש כאן חידוש ולא שזה דין כללי

ועיין סוף פרקין דמבואר דתולעים שנוצרים מבשר בהמה בחייה זה אסור כיון שיש על הבהמה איסור אבר מן החי ולכאורא הכוונה מדין יוצא ומבואר שיש איסור יוצא מן החי אמנם לשונות הראשונים משמע שם שזה ממש אבר מן החי כיון שהבהמה עצמה שהיא חי הפכה לתולעת ולפ"ז יתכן שמצד יוצא מן החי אין מקום לאסור אמנם לכאורא זה לא בשר גידים ועצמות וצ"ל שהכוונה שזה בשר מהחי

**בדברי הרמב"ן שדן למקור להתיר ביצה מהיתר האפרוח**

ו]בעיקר מה דמבואר בראשונים דמסברא היה צריך לאסור הביצה מצד יוצא מהחי אלא שיש פסוק להתיר והבאינו לעיל מהראשונים כמה מקורות להיתר ועיין רמב"ן שדן שלכאורא יש מקור להתיר מהא דכל אפרוח הוא מותר דאם נימא דהביצה אסורה מצד יוצא האפרוח צריך להיות יוצא מן האסור ודחה שהגמ' אומרת שאפרוח שיצא מהטריפה מותר בגלל שזה מסרח וזה עפרא בעלמא דהיינו שפוקע מזה האיסור כשזה נהיה נבילה שאינה ראויה לגר א"כ זה לא יוצא מהטמא עכ"ד ולכאורא צ"ע כמו שהקשה הק"ש ובאמרי משה ובאבי עזרי ועוד הרי כל האיסור שיהיה עליו זה אבר מן החי א"כ שיועיל עליו שחיטה דהרי תמיד איסור אבר מן החי הוא ניתר בשחיטה וכן הוא ברא"ה כאן

ובדעת הרמב"ן מבואר דשחיטה מועיל לאבר מן החי עצמו אבל ליוצא מן החי זה לא מועיל וצ"ב הטעם ויש שביארו שאיסור יוצא אין הכוונה שחל על זה האיסור של האב אלא זה חלות איסור מחודש וא"כ יתכן שעל איסור זה לא מועיל היתר שחיטה ובשם הגרי"ג אידלשטין שמעתי שביאר שתמיד אין הגדר ששחיטה זה מתיר לאיסור אבר מן החי אלא שהשחיטה עושה אותה למתה וממילא אין איסור אבר מן החי וכמו בנבילה שאין בזה איסור אבר מן החי ולפ"ז כל זה שייך בבהמה עצמה אבל ביוצא שהוא לא אסור כי הוא חי אלא כי הוא יוצא מהחי ואפילו שזה ביצה והיא לא חיה א"כ אין סיבה שיועיל על זה שחיטה להתיר איסורו והנה מבואר בגמ' שמפרכסת היא כחיה לכל דבריה אבל אם שחטו אותה אין איסור אבר מן החי ולנ"ל הביאור שכיון שחשיבה כשחוטה ממילא אין כאן סיבה לאיסור אבר מן החי אמנם יש שביארו שהכונה שמעשה שחיטה זה מתיר לאיסור אבר מן החי ולכן אין בזה איסור אבר מן החי דנעשה בה מעשה שחיטה ויש לדון בזה מכמה דוכתי

והנה הקשו האחרונים דהרי בהכרח דלמבואר ברמב"ן שעד כמה שיש איסור יוצא זה סיבה שלא יועיל לשוחטו והוא ישאר אסור א"כ מכל וולד של בהמה שמועיל לשוחטו מוכח שאין איסור יוצא מן החי לענין זה ובהכרח צ"ל דזה וודאי דבולד רגיל ששיך בו שחיטה ממילא מדין יוצא הוא לא נאסר ורק בביצה שהיא עצמה לא היה שייך בה שחיטה ממילא זה סברא שהיוצא ממנה גם לא יועיל שחיטה להתיר את איסורו אמנם לפ"ז אין הביאור כסברות הנ"ל וצ"ע

ושמעתי דהגר"מ אריק הקשה להגר"ש קלוגר דהגמ' מחפסת מקור דחלב בהמה מותר והרי הרמ"א כתב שבהמה שנתפטמה מאיסור אסורה וא"כ כל וולד בן שמונה ימים הרי הוא ניזון רק מחלב אמו ואם יש על זה איסור יוצא מן החי א"כ הוולד אסור ותירץ הגרש"ק דכיון שהיה עליו איסור אבר מן החי ועל זה הרי מועיל שחיטה והנ"ל הקשה עליו מדברי הרמב"ן דחזינן דעד כמה שחל האיסור על דבר שלא שייך בו שחיטה ממילא לא יועיל שחיטה להתיר איסורו

**בדין יוצא מדבר שהוא לא בעל חי**

ז]והנה בלשון הרמב"ן והר"ן מבואר שדנו שאם הביצה היתה אסורה ממילא האפרוח היוצא ממנה היה אסור מצד יוצא מהטמא ולכאורא הדברים מחודשים שלא מצאנו דין יוצא הנלמד מהטמאים אלא בבעלי חיים שהנוצר מהם הוא כמותם אבל לא בכל איסור שיצא ממנו דבר או שהוא נתהפך לדבר אחר ובפשוטו משקים של תרומה מותרים ואין בזה איסור יוצא אם לא דנימא ששם זה חשיב יצירה עצמית ולכן זה מותר אמנם בדברי הרמב"ן כאן מבואר שדין יוצא זה בכל דבר איסור

ויש שרצו להוכיח מכל ביצת טריפה שלולי שזה עפרא בעלמא הגמ' דנה שביצתה תאסר והרי ביצה זה לא בעל חי אמנם יתכן שהכונה שדנים שזה יוצא מהבהמת טריפה וגם למאן דאמר שזה רק בנתעברה ולבסוף נטרפה אבל הרי חל עליה טרפות כי היתה כחלק מאמה וחשיבה בעל חי וצ"ע בזה

**בהא דמשמע בראשונים דביצה גם בריקמה יש איסור יוצא ולא הוי עפרא בעלמא**

ח]עיין לשון תוס' שהקשו למה רק בריקמה זה אסור הרי גם לפני זה זה אסור מצד יוצא ומשמע שגם לאחר שזה ריקמה אפשר לאסור משום יוצא וצ"ע הרי הגמ' אומרת לגבי אפרוח שזה עפרא בעלמא ואין בזה איסור יוצא ולכאורא בריקמה זה לאחר שזה היה עפרא בעלמא וכן צ"ע על המשמרת הבית שביאר שביצת עוף טמא שאסורה זה מצד יוצא הרי זה היה עפרא בעלמא ואיך יחול עליו איסור ומשמע שביארו הסברא עפרא בעלמא שזה סברא מיוחדת ביחס לאיסור טריפה אבל זה לא קשור לשאר איסורים אמנם עיין תוס' נדה נ: שכתבו גם לענין ביצת עוף טמא או עוף טהור שיש בזה הסברא של עפרא בעלמא וצ"ע הגדרים בזה

**באיסור ביצת השרץ שריקמה ובביצת עוף וביצת טהור שריקמו**

ט]מבואר בגמ' שביצת שרץ שריקמה אסורה ועיין רש"י וכן ברמב"ם דמבואר שאם זה לא היה משרץ אלא מעוף טמא היה בזה איסור שרץ העוף וכן הוא ברא"ה וברשב"א הביא מספר התרומה שהיה בזה איסור שרץ הארץ אמנם הרשב"א כתב שאין בזה אלא איסור יוצא כיון שהוא לא יכול לעוף אין עליו איסור שרץ הארץ

והנה בגמ' מבואר שאפרוח שלא נפקחו עיניו לראב"י יש בו איסור שרץ הארץ ולרבנן מותר ובגמ' מבואר שזה רק אסמכתא ויש שגרסו כאן בגמ' וכן הוא בגמ' ביצה ד. דעד כאן לא נחלקו אלא לאחר שיצא אבל קודם שיצא לכו"ע זה אסור ועיין רשב"א בתורת הבית שהביא מספר התרומה שיש בזה גם איסור נבילה כמו נפל של בהמה והנה הרשב"א הבין כוונתו אפילו באפרוח שנולד ולא נפקחו עיניו ותמה עליו הרי בגמ' מבואר שלרבנן אפשר לאוכלו אמנם במשמרת הבית נראה שהבין הכונה שרק לראב"י שיש עליו איסור שרץ הארץ ממילא זה גם נבילה אמנם עיין פר"ח שהאריך שוודאי שגם הספר התרומה מודה שלאחר שהוא יצא אם ישחטו אותו אין בו איסור נבילה ורק איסור שרץ הארץ ולמסקנה רק מדרבנן וכל דבריו קודם שיצא דהינו לכאורא שמת בתוך הביצה או אפילו אם יצא חי אבל בצורה שהוא לא גמור והוא כמו נפל שלא יכול לחיות ובזה כתב שכיון שכבר נוצר כאן אפרוח יש בזה איסור נבילה כמו נפל של בהמה

והנה הספר התרומה הקשה א"כ מה הגמ' צריכה לומר שזה איסור דרבנן הרי יש בזה איסור דאוריתא של נבילה והנה אם כוונתו על קודם שיצא צ"ב כוונתו וביאר הפר"ח דהגמק' אומרת שקודם שיצא הם מודים שזה אסור ומשמע שזה רק איסור דרבנן כמו ביצא לראב"י ולזה הקשה הרי מה צריך כאן לאיסור דרבנן הרי יש כאן איסור דאוריתא ועיין רא"ה שבאמת להו"א שיש איסור דאוריתא לראב"י א"כ ממילא גם לרבנן קודם שיצא אבל למסקנא לרבנן באמת אין סיבה לאיסור דרבנן ויש רק איסור דאוריתא

ועיין פר"ח שכתב שכל האיסור נבילה דמבואר בראשונים זה רק אם כבר היה ריקום גמור אבל בתחילת הריקום וודאי שזה לא באיסור נבילה ולפ"ז מה דמבואר בגמ' דאם יש דם בביצה בקשר וזה מתפשט שזה אוסר את כל הביצה ומבואר ברשב"א שזה איסור דאוריתא באמת הכוונה שרק הדם הוא אסור מדאוריתא דזה דם שעומד להיות חלק מהבשר אבל שאר הביצה אסורה רק מדרבנן וכן הוא לשון הרשב"א שזה אסור מצד דם ולא מצד נבילה וכן בב"י הביא משו"ת הרשב"א שזה רק אסור מצד שרץ הארץ ולשיטתו זה מוכרח אמנם לכאורא מדברי הרא"ה שכתב שלמסקנא אין נפק"מ באיסור דרבנן לרבנן מצד שרץ הארץ מבואר לא כך דאל"כ לא קשה דהגמ' אמרה איסור דרבנן כדי לאסור בתחילת הריקום אמנם יתכן דס"ל לרא"ה שאפילו אם בתחילת הריקום אין בזה איסור דאוריתא אבל יש בזה איסור דרבנן של נבילה ולא צריך להגיע לאיסור חדש של שרץ השורץ על הארץ וצ"ע

והנה בדברי הרמב"ם והרא"ה מבואר שבשרץ טמא יש בזה איסור דשרץ העוף אפילו שכשהוא יצא הוא יהיה עוף טמא אבל ס"ל שעכשיו זה לא עוף ולדעת הרמב"ם גם אין איסור נבילה ולרא"ה לשם נבילה לא צריך שם עוף אלא כל בשר שנוצר ולא היה עליו שחיטה אמנם צ"ב אם יש איסור שרץ העוף על טמא למה על טהור לא יהיה איסור זה ומה עוזר שהוא עומד להיות מין עוף טהור ועיין רא"ה ופר"ח שכתבו שמין טהור לא יכול להיות שרץ העוף וצ"ל שהמין טהרה זה הפקעה מהאיסור שרץ וצ"ב ועיין בסוגיא דשרצים שהארכנו בסוגיא זו בס"ד