לב בדינא דרב דכל שהחצירות פתוחות זל_ז אין ניתר המבוי בלחי וקורה
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / עירובי חצירות - חוברת

**לב**

**בדינא דרב דכל שהחצירות פתוחות זו לזו אין ניתר המבוי בלחי וקורה**

א] **עירובין** דע"ג:, אלא טעמא דרב דקא סבר אין מבוי ניתר בלחי וקורה עד שיהו בתים וחצירות פתוחים לתוכו.[[1]](#footnote-2)

**והנה** בטעמא דרב דס"ל דאם החצירות פתוחות זו לזו אין המבוי ניתר בלחי וקורה, דחשיב דאין חצירות פתוחות לתוכו, נ' שנחלקו בזה הראשונים.

**דהנה** בד' התוס' בסוגיין מבו' דהיינו משום דכיון שהחצירות ראויות להתערב יחד דרך פתחים, חשיבי ב' החצירות כחדא חצר, ומבו' בד' התוס' דלא פסיקא להו אם דין זה הוא רק היכא שנתערבו דהעירוב משוי להו כחדא, או אף היכא שלא נתערבו נמי כיון שהן ראויות להתערב חשיבי כחדא, ובתוס' דע"ד: סוד"ה הו"א הביאו דעת ר"ת דרק היכא שנתערבו חשיבי כחדא, ועמש"נ בזה להלן סק"ד.

**אמנם** בפירש"י נ' דהא דפתוחות זו לזו ל"מ, הוא משום דאין המבוי ניתר בלחי וקורה אא"כ יש בתים וחצירות "שצריכין להשתתף זע"ז", וע"כ כל שפתוחין זל"ז ומצי לערב בלא שיתוף ל"מ לחי וקורה, ומה"ט ס"ל לרש"י דאף בשלא עירבו, מ"מ כל שאין צריכין שיתוף אין ניתר המבוי בלחי וקורה, ואילו התוס' דנו בזה, דלדעתם י"ל דרק היכא שעירבו חשיבי החצירות כחצר אחת, וכנ"ל.[[2]](#footnote-3)

**ומה"ט** דעת רש"י דלרב ל"מ ב' חצירות של אב ובנו כיון דל"ב שיתוף, והתוס' פליגי ע"ז, והיינו משום דלדעת התוס' דיסוד דינא דרב הוא דכל היכא שפתוחות החצירות זו לזו חשיבי כחדא, הרי דבחצירות של אב ובנו שאין פתוחות זו לזו אלא דרך המבוי, ל"מ מה שהן של אב ובנו לחשבן כחדא טפי מהיכא שנשתתפו, אך לדעת רש"י דיסוד דינא דרב הוא דל"מ ב' חצירות אלא היכא דבעי שיתוף, הרי דמה"ט בחצירות של אב ובנו דל"ב שיתוף אין ניתר המבוי בלחי וקורה.

**והתוס'** פירשו בתו"ד מ"ט היכא דנשתתפו ב' החצירות לא משוי להו השיתוף חדא, והוצרכו לכ"ז לטעמייהו, אך לדעת רש"י אין מקום לדון בזה, שהרי כל דינא דרב הוא דהיכא דל"ב שיתוף אין ניתר המבוי בלחי וקורה.

ב] **והנה** התוס' כתבו עוד, דכל דינא דרב הוא רק היכא שפתוחות זל"ז דרך פתחים, אך היכא שפתוחות זל"ז דרך סולמות או דרך חלונות לא חשיבי כחדא, ע' מה שביארו בזה באורך.

**אך** בד' רש"י מבו' דפליג בזה, וכמש"כ בחי' אהעו"ז בסוגיין, וכל היכא דמצו לערובי בלא שיתוף אין ניתר המבוי בלחי וקורה, ופשוט דאזלי לטעמייהו, דלדעת התוס' דמפרשי דדינא דרב הוא משום דע"י שפתוחות החצירות זל"ז חשיבי כחדא, ע"כ י"ל דכ"ז הוא היכא שפתוחות דרך פתחים, ולא היכא שפתוחות דרך סולמות או חלונות, וכמו שפירשו התוס' הטעם בזה, אך לדעת רש"י דדינא דרב הוא דכל היכא דל"ב שיתוף אין ניתר המבוי בלחי וקורה, הרי שאין לחלק בזה, ואף בשפתוחות זל"ז דרך סולמות או חלונות, מ"מ כיון דל"ב שיתוף אין ניתר המבוי בלחי וקורה.

**ועמש"נ** בסו"ס ל' לדון לתלות בזה הנידון אם כ"ה דס"ל לרב דכל דפתוחות החצירות זו לזו חשיבי כחדא ואין המבוי ניתר בלחי וקורה, ה"נ היכא שפתוחין הבתים זל"ז חשיבי כחדא ואין המבוי ניתר בלחי וקורה, עיי"ש.

ג] **והנה** צ"ב במש"א בגמ' דטעמא דרב דלא תני פתוחות זו לזו הוא משום דבעי' בתים וחצירות פתוחים לתוכו, ומ' דלשמואל ור' יוחנן דסגי בחצר א' ובית או חורבה, שפיר מהני אף שהחצירות פתוחות זו לזו, וצ"ב, דהרי אף לשמואל ור' יוחנן ל"מ רק אם מלבד החצר פתוח למבוי עוד בית או חורבה, אך היכא שבית וחורבה אלו פתוחין לאותו חצר ל"מ, וא"כ כיון שב' חצירות הפתוחות זל"ז חשיבי כחד חצר, א"כ נמצא דליכא אלא חצר א' פתוחה למבוי, וזה ל"מ לכו"ע.

**והנה** אמנם למש"נ בדעת רש"י דהא דבעי רב שלא יהיו החצירות פתוחות זו לזו, אי"ז משום דחשבינן לב' החצירות כחדא חצר משום דמצו לערב יחד, אלא הוא משום דמכלל דינא דחצירות פתוחין לתוכו בעי' שיהיו חצירות שצריכין להשתתף זע"ז, וע"כ הוא דל"מ היכא שהחצירות פתוחות זל"ז, מתבאר היטב דע"כ כל דין זה שייך רק לדעת רב דבעי' שיהיו ב' חצירות, דלדידי' בעי' שיהיו חצירות שצריכין להשתתף זע"ז, אך לשמואל ור' יוחנן דסגי בחצר אחת, שפיר מהני אף בשהחצירות פתוחות זל"ז.

**אך** לדעת התוס' וש"ר דהא דבעי רב שלא יהיו החצירות פתוחות זו לזו הוא משום דחצירות הפתוחות זו לזו חשיבי כחדא חצר, צ"ב מ"ט לשמואל ור' יוחנן מהני בכה"ג, הרי אם חשבי' ב' החצירות כחדא חצר בדין דלא יהני אף לדידהו, וכנ"ל.

**והנה** באמת מצאנו שנחלקו בזה הראשונים אם גם לדעת שמואל ור' יוחנן מצינו למימר דבעי' שלא יהיו החצירות פתוחות זו לזו, דבחי' הרשב"א לעיל דע"ב., ז"ל, ואולי נאמר דר' יוחנן נמי לא תני התם פתוחות זל"ז, ובהא כרב סבירא לי', דמגרע גרעי חצרות הפתוחות זו לזו מחצר וחורבה, עכ"ל, אך בחי' הריטב"א שם, ז"ל, וליכא למימר דר' יוחנן לא תני פתוחות זו לזו וכו', דהא ליתא דהא טעמא דרב התם משום דסבר שאין המבוי ניתר בלחי וקורה עד שיהיו בתים וחצירות פתוחות לתוכו, ואילו ר' יוחנן ס"ל דסגי בחצר וחורבה, ולא גריעי חמש חצירות בפתוחות למבוי ופתוחות זו לזו מחצר וחורבה, עכ"ל.

**ומד'** הריטב"א למדנו, דהא דלר' יוחנן מהני אף אם החצירות פתוחות זו לזו, הוא משום דלא גריעי ה' חצירות הפתוחות זו לזו מחצר וחורבה, והדברים צ"ב.

ד] **ז"ל** ר"ת בספה"י סי' שכ"ה, אלא טעמא דרב וכו', פירש"י וכו' והנך כיון דכולן פתוחות זו לזו ומערבות יחד דרך פתחיהן חדא חשיב לה, ולית לי' הא דתניא לעיל אב ובנו מבוי שלהן ניתר בלחי וקורה וכו'.

**לא** נהירא לי שפיר, דכל היכא דמצי לערובי מערב אע"ג דלא ערבו קאסר רב, דא"כ קשיא ברייתא דקפריך איהו, אלא ה"פ דרב לא תני פתוחות זו לזו במתני' דאי הוי מיתני במתני' לא שמעי' מידי מינה, השתא דלא מיתני ש"מ דלהכי שיירי' דאם עירבו חצרות בהדי הדדי נתקו חצרות ונעשו חצר ולהכי לא תני פתוחות זו לזו, אבל אי פתוחות ולא עירבו הכי נמי דשם חצרות עלייהו, והאב ובנו והרב ותלמידו כיון דלא עירבו אע"ג דלא צריכי חצרות מיקריין, אבל עירוב משוי להו לחצרות חדא, עכ"ל.

**ומבו'** בד' ר"ת, דכל מש"כ רש"י דלית לי' לרב הא דתניא דאב ובנו מבוי שלהם ניתר בלחי וקורה, הוא רק משום דס"ל דלרב כל היכא דל"ב שיתוף אין המבוי ניתר בלחי וקורה, וע"כ ה"ה באב ובנו כיון דל"ב שיתוף אין המבוי ניתר בלחי וקורה, אך משא"כ אי נימא דכל הא דאין המבוי ניתר בלחי וקורה הוא רק היכא שעירבו יחד, ל"ד כלל לדין אב ובנו, והטעם בזה מבו' בתו"ד ר"ת, דהא דס"ל לרב דהיכא שעירבו יחד אין המבוי ניתר בלחי וקורה, הוא משום דע"י העירוב ניתקו חצירות ונעשו חצר, וזה חייל רק ע"י עירוב, אך באב ובנו דל"ב לערב, אכתי חשיבי כב' חצירות.

**ונ'** להוסיף בזה, דהנה בתוס' הרא"ש תור"פ וחי' הריטב"א הביאו בשם ר"ת שהקשה על עיקר פירש"י, דפרק ר"א דמילה מסקינן דלא אמרי' ניתקו חצירות ונעשו בתים, ש"מ דאין העירוב עושה אותה כאחת, ומכח זה פי' ר"ת בענין אחר, והוא בספה"י שם בהמש"ד.

**ובפשוטו** צ"ב מה ענין זל"ז, אך לפי הנ"ל נ', דמכוון ר"ת להקשות לפ"מ שהוכיח דכל דינא דרב הוא רק היכא שעירבו יחד ומשום דע"י העירוב ניתקו חצירות ונעשו חצר, וע"ז הק' דהתם מסקינן דלא אמרי' ניתקו חצירות ונעשו בתים, אך לפ"ד רש"י גופי' דאף היכא שלא עירבו החצירות נמי אין המבוי ניתר בלחי וקורה משום דמצי לערובי בלא שיתוף, אי"ז שייך כלל לדינא דניתקו חצירות ול"ק כלל מהתם, וז"ב.

1. ונחלקו הראשונים אם קי"ל בהך מילתא כרב, דכל דהחצירות פתוחות זו לזו אין המבוי ניתר בלחי וקורה, דבד' התוס' בד"ה עד מבו' דקי"ל בזה כרב דלא תני פתוחות וכ"נ ברי"ף ובפיהמ"ש להרמב"ם, והב"י דייק כן גם מד' הרמב"ם בהלכות, וע' מרכה"מ שדחה, וכ"ה באו"ז סי' קע"ז, אך ש"ר פליגי ע"ז וס"ל דבזה לא קי"ל כרב. [↑](#footnote-ref-2)
2. וכ"ה פשוט לדעת ריו"נ לעיל די"ב: דהא דבעי' בתים וחצירות פתוחים לתוכו הוא משום דבעי' שיהא גם שיתוף וגם עירוב, ועמש"נ בזה בסימן כ"ט, אשר לפ"ז פשוט דמה"ט היכא שפתוחות החצירות זו לזו אין המבוי ניתר בלחי וקורה, כיון דבכה"ג א"צ להשתתף. [↑](#footnote-ref-3)