שיעורי תערובת נז
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / תערובת / קמא

שיעורי תערובת – נז

**ממו"ר הגאון רבי צבי ובר שליט"א**

יו"ד סי' קח, א

# בדברי הרמ"א

**[המשך ס"א]** וכתב הרמ"א **והוא הדין לבשר עם חלב.** וכתב הש"ך (סק"ד) כלומר לאפות בשר עם חלב. והיינו שלעניין בישול מבואר לקמן (סעי' ב) שאין חוששים לריחא, ולכן ביאר הש"ך שמדובר באפייה כגון שאופה עם פשטיד"א של גבינה וכדומה.

# תנור גדול פתוח אם יש להחמיר בו לכתחילה

ונוהגין **להחמיר לכתחילה אפילו בתנור גדול ובדיעבד להקל אפילו בתנור קטן.** והיינו שאף שהמחבר היקל בתנורים גדולים וכמבואר בתוספות (פסחים עו: ד"ה אסרה רבא) שבתנורים גדולים אין ריחא, מ"מ יש להחמיר לכתחילה, שיש ראשונים (או"ה לט,ג) שלא חילקו בין התנורים, וס"ל שאף בתנורים גדולים יש להחמיר [ומה שחילקו התוס' בין התנורים, היינו לדעת רב שהחמיר אפילו בדיעבד לאסור משום ריחא ובזה כתבו התוס' שזה דוקא בתנור קטן אבל תנור גדול יש להקל בדיעבד]. ונחלקו האחרונים בדעת הרמ"א, שהש"ך (סק"ג) ביאר שמה שכתב הרמ"א להחמיר לכתחילה בתנור גדול היינו דוקא בתנור סתום [או פתוח מעט במקום שהעשן יוצא], אבל בתנור פתוח מודה הרמ"א להתיר לכתחילה, וכמו שמבואר בתורת חטאת (כלל לה דין ח) שהתיר הרמ"א בכירה לכתחילה, ותנור פתוח דומה לכירה. אבל האורח מישור (סק"ב) פליג שמשמעות הרמ"א שהחמיר בכל תנור לכתחילה, שהרי כתב שנהגו להחמיר בתנור גדול, ולא חילק בין תנור פתוח לתנור סתום, ומשום שחשש הרמ"א לדעות שלמאן דאמר שריחא מילתא אין חילוק כלל בין התנורים ואף בתנור גדול ריחא מילתא היא, ולכך לכתחילה יש להחמיר.

**והבית** מאיר כתב על דברי הש"ך שלא מצא בתורת חטאת ראיה להתיר לכתחילה בתנור גדול פתוח, שהרי כתב התו"ח שם כמו שכתב הרמ"א כאן שנוהגין להחמיר לכתחילה אפילו בתנור גדול. אמנם המעיין בתו"ח שם יראה שאמת הדבר שבדין א' כתב כדבריו כאן בהגהה, מיהו שם בסק"ח מבואר שבכירה יש להתיר לכתחילה, והרי זה מה שכתב הש"ך לדמות תנור פתוח לכירה, וצ"ב כוונת הב"מ.

**והיד** יהודה (סק"ז) כתב שאף שנראה באמת ביאור הרמ"א כמ"ש האורח מישור, שיש להחמיר לכתחילה אפילו בתנור גדול פתוח, מיהו הלכה למעשה כתב היד יהודה (ס"ק ח ובקצר ס"ק יא) שאי"צ להחמיר בזה וכמבואר במהרש"ל [הובא בט"ז סק"ב].

# במה החמירו שאף אחר אפייה לכתחילה לא יאכלנו עם חלב

ואם **אפה פת עם בשר אסור לאכלו עם חלב אם יש לו פת אחר.** וביאור הדבר דכיון דאנן מחמירים לכתחילה שלא לאפות לכתחילה בתנור זה, לכך אם יכול לימנע מלאכלו עם חלב חשיב ג"כ לכתחילה, ורק כשאין לו פת אחר מותר לאכלו עם חלב, דזה מיקרי דיעבד.

**והנה** דעת הש"ך שחומרא זו שאף לאחר שאפאו לכתחילה לא יאכלנו עם חלב, היינו אפילו בתנור גדול [עכ"פ בשאינו פתוח לגמרי שבזה כו"ע מודים שנהגו להחמיר לכתחילה], שהרי אף בזה החמיר הרמ"א לכתחילה שלא לאפות בו. אבל הבית מאיר כתב שבתו"ח מבואר להדיא שלא החמיר בזה אלא בתנור קטן ולא בתנור גדול. וכתב היד יהודה (סק"ח) שאף שבאמת בתו"ח לא החמיר אלא בתנור קטן, מיהו ברמ"א כאן משמע דחזר בו, וס"ל להחמיר אפילו בתנור גדול שלא לאכלו לכתחילה עם הפת.

# אפה עם בשר ואין לו פת אחר אם מותר לאכלו עם חלב

**וכל** זה ביש לו פת אחר, אבל אם אין לו התיר הרמ"א שהרי בזה הוי כבדיעבד. וכן מבואר ברי"ף (חולין לב.) שביאר שאף לוי מודה שלכתחילה אסור ריחא, ובזה יישב מה שכתוב בברייתא שפת שאפאה עם בשר אסור לאכלה עם חלב, ומבואר שאף לאחר אפייה אם בא לאכלה עם חלב זה נחשב לכתחילה.

**אלא** שדעת הרי"ף שאף אם אין לו פת אחר אסור לאכלו עם חלב שעדיין זה נחשב לכתחילה, ועוד כתב שם הרי"ף טעם משום דחשיב דבר שיש לו מתירין [והיינו משום שכיון שיכול לאכלו בדרך היתר אין לו לאכלו עם חלב בדרך איסור, והוי כמו דבר שיל"מ, וכבר הבאנו לעיל להוכיח שלא קיי"ל כהרי"ף שזה נחשב דבר שיש לו מתירים, שהרי הרמ"א סי' צט ס"ו פסק שחלב שנתבטל במים מותר לאכלו עם בשר]. מיהו ברמ"א כאן מבואר שלא קיי"ל כהרי"ף כלל, שהרי לדעת הרי"ף אף כשאין לו פת אחרת עדיין אסור לו לאכלו עם חלב שזה נחשב כלכתחילה, אבל ברמ"א כתב שדוקא כשיש לו פת אחרת לא יאכל לכתחילה, אבל כשאין לו פת אחרת מותר לו לאכלו עם חלב. ועי' בגר"א (סק"א) שהביא דברי הרי"ף, וקצ"ע שהרי לא קיי"ל כדבריו [וכדאיתא בסי' צט ס"ו וכמ"ש]. וצ"ל שהגר"א סובר כהתירוץ השני ברי"ף ולכך חלב שנתערב במים מותר שאין זה נחשב כדבר שיש לו מתירים אבל לעניין ריחא שאין לו שיעור ביטול אין להשתמש כלל משום שזה חשיב לכתחילה אפילו כשאין לו פת אחרת.

# לקנות מהגוי פת שאפאה עם איסור

וכן **אם גוי אפה פת עם איסור אסור לקנות אותו פת אם יש פת אחר דכל זה מיקרי לכתחילה אבל אם אין לו פת אחר ברווח מותר בשניהם דזה מיקרי לעניין זה דיעבד.** דין זה כתבו התו"ח (כלל לה דין א) בשם מהר"י מולין, והקשה עליו התו"ח שאם לקנות מהגוי נחשב כמו לכתחילה, א"כ אמאי לעניין כלי שאינו בן יומו שג"כ אסור לבשל בו לכתחילה, ומ"מ מבואר שמותר לקנות מהעכו"ם דברים שבישלו בכליהם משום שסתם כלים אינם בני יומן, ואם איתא דקניה מהעכו"ם הוי כמו לכתחילה, היה לנו לאסור לקנות מהגוי דבר שבישל בכליו. והמנחת יעקב (שם סק"ב) כתב ליישב דעת מהר"י מולין שגבי פת יש להחמיר יותר משום שעל הלחם יחיה האדם, ויש לעשות הרחקה יותר, וכעין זה מצינו גם בסי' פח בש"ך (סק"ב) שהחמיר בפת מחמת טעם זה שעל הלחם יחיה האדם עי"ש.

**והיד** יהודה [סק"י) כתב ביאור אחר בדברי מהר"י מולין, שהטעם שהחמיר לכתחילה שלא לקנות מהעכו"ם, הוא משום חשש לדעת היש אומרים שבשערי דורא (סי' לה והובא בב"י סי' צז) שתנורים בזמנינו חמורים יותר מתנורים שבזמן חז"ל, שהתנורים שלהם היו פתוחים מלמעלה ולכך אין בהם ריחא לדעת לוי, אבל תנורים שלנו שסגורים מלמעלה ופתוחים רק מהצד חמורים יותר, ולכך החמיר מהר"י מולין שאף שכבר אפאו הגוי שלא לקנות ממנו לכתחילה, שהרי לדעות אלו הרי אסור אפילו בדיעבד, ואין זה דומה כלל לדין כלי שאינו בן יומו, דהתם לא אסרו חכמים כלל בדיעבד בכלי שאינו בן יומו, ולכך כל שכבר נאפה ע"י הגוי שוב אין לאסור.

**ונפקא** מינה גדולה בין שני ביאורים אלו. שלכל ביאור יוצא חומרא וקולא, שלדעת המנח"י וכן הסכים הפמ"ג כל מה שהחמירו שלא לקנות מהגוי הוא דוקא בפת, אבל שאר דברים אין איסור, אבל להיד יהודה אף בשאר דברים שנאסרו משום ריחא לכתחילה אין לקנות מהגוי. ומצד שני יוצא חומרא גדולה לדברי המנח"י והפמ"ג, שהרי לדבריהם יש לאסור לקנות מהגוי פת שאפאה בכליו אף באינו בן יומו, וזהו חידוש גדול. מיהו כל עיקר סברתם להחמיר מחמת שעל הלחם יחיה האדם אינו מובן כ"כ, ולכך נראה יותר כדברי היד יהודה.

# תנור סתום לגמרי

**וכתב** הרמ"א **יש אומרים שאין מתירים ריחא אפילו בדיעבד אא"כ התנור פתוח קצת מן הצד או למעלה במקום שהעשן יוצא, ובמקום הפסד יש להתיר אפילו סתום לגמרי.** ודעת המחמירים, ביאר האו"ה (כלל לט דין י) שהם סוברים שאף לדעת לוי שריחא לאו מילתא היינו דוקא בתנור פתוח, אבל בתנור סתום לגמרי מודה לוי שריחא מילתא. וכן כתב הגר"א (סק"י), ודימה תנור סתום לדין פת חמה וחבית פתוחה שמבואר לקמן ס"ד שאסור אפילו בדיעבד. וכתבו התוס' (ע"ז סו: ד"ה רבא) שבזה אף לוי מודה.

**וכתב** היד יהודה (סק"ה) לבאר שכל זה שייך לומר דוקא לדעת התוספות (שם) שפסקו כרב שריחא מילתא, ואף שרבא ס"ל שריחא לאו מילתא חילקו בתוספות בין הסוגיות, ולכך ס"ל להתוספות שה"ה לעניין פת חמה וחבית פתוחה יש לחלק ולומר שבזה כו"ע מודו לאסור. אבל לדעת הרי"ף שקיי"ל כלוי שריחא לאו מילתא, ואף שמן הדין היה לפסוק כרב דרב ולוי הלכה כרב, כיון שרבא ס"ל דריחא לאו מילתא קיי"ל כרבא, ומבואר דהרי"ף לא חילק בין הסוגיות, וא"כ כיון שהלכה שריחא לאו מילתא אף בתנור סתום יש להתיר. וע"כ מסיק שכיון שקיי"ל להלכה כדעת הרי"ף שעכ"פ בדיעבד ריחא לאו מילתא היא, א"כ אף בתנור סתום יש להתיר [מיהו באו"ה מבואר שאף שהלכה כלוי יש לחלק בין תנור פתוח לתנור סתום וכדלעיל].

**● השיעור נמסר בביהכ"נ "בית תפילה" נוה יעקב ירושלים ● ניתן לשמוע בקול הלשון טל: [PHONE_REMOVED] קוד 1-3-2-2-1 ובשידור חי מוצש"ק בשעה 10:00 ●**

**● נכתב ע"י א. ה. והיה לעיני מו"ר שליט"א ●**