20 הוא בבגדו והיא בבגדה
קטגוריות: ש_ס / נ נדה / נדה - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים מהדו_ב

אור ליום ד' ב' דר"ח מרחשון תשע"ט

**א**

א] שבת י"ג א', איבע"ל נדה מהו שתישן עם בעלה היא בבגדה והוא בבגדו, א"ר יוסף ת"ש העוף עולה עם הגבינה על השלחן וכו', ב"ה אומרים לא עולה ולא נאכל, שאני התם דליכא דעות וכו', איכא דאמרי ת"ש רשב"ג אומר ב' אכסנאים אוכלין על שלחן אחד זה בשר וזה גבינה, ואיתמר עלה וכו' לא שנו אלא שאין מכירין זא"ז אבל מכירין זא"ז אסור, והני נמי מכירין זא"ז נינהו, התם דעות איכא שינוי ליכא הכא איכא דעות ואיכא שינוי, ת"ש לא יאכל הזב עם הזבה משום הרגל עבירה, הכי נמי דעות איכא שינוי ליכא.

והנה בעיקר האיבעיא פירש"י, ז"ל, שתישן עם בעלה במטה וכו', מי חיישינן להרגל עבירה, או"ד כיון דאיכא היכרא מדכר דכירי, עכ"ל.

ובפשוטו מבו' מזה, דהא דמיבע"ל לאסור לישן עם אשתו נדה הוא בבגדו והוא בבגדה, הוא משום דחיישינן שישכח שהיא נדה ויבא עלי', ואשר זהו דמיבע"ל אם יש לחוש לכך, או דכיון דאיכא הכירא מידכר דכירי, ובפשוטו הוא בצירוף הא דאיכא דעות, ויזכירו זא"ז, וכמש"כ רש"י בד"ה דליכא דעות, - דאי נימא דהא דמיבע"ל לאסור הוא משום דחיישינן דיתקפנו יצרו ויבא עלי' במזיד, הרי לזה ל"מ מידי הא דאיכא הכירא ומידכר דכירי, וגם ל"מ הא דאיכא דעות ויזכירו זא"ז.

ב] והנה לפ"ז הרי מהא דמייתינן עלה לההיא דלא יאכל הזב עם הזבה, ודחינן דהתם דעות איכא שינוי ליכא, מבו' דהא דלא יאכל הזב עם הזבה, הוא משום דמתוך שהם אוכלים יחד חיישינן שיבא עלי' וישכח שהיא נדה, וזהו דדחי דכל הא דאסור לאכול עמה הוא משום דליכא שינוי להכירא, אך כל דאיכא שינוי להכירא לא חיישינן שישכח שהיא נדה.

ג] ומצאנו הדברים מבוארים כן בד' הראבי"ה, דהנה הראב"ן בסימן של"ה כתב בהך דינא דאסור לאכול עם אשתו נדה, ז"ל, ויש שנוהגין שלא לאכול עד כלות ז' נקיים, והוא כשר ונאה דשוב ליכא הרגל עבירה אלא הרגל מצוה, דכיון דמצי למטבל לא שביק היתרא ואכיל איסורא וכו', דלא שביק היתרא דמצי לארצויי' לטבילה ולבעול בהיתרא ובעיל באיסורה בלא טבילה, עכ"ל.

והראבי"ה בסימן קע"ג כתב ע"ד הראב"ן, ז"ל, דס"ל דהא דחשו להרגל עבירה שמא יתקפנו יצרו ויבוא עלי' במזיד באיסורא, וליתא, דטעמא מתוך שרגיל עמה לאכול ישכח שהיא זבה וסבר דטהורה היא ויבוא עלי', וכן משמע מפירש"י בפ"ק דשבת, וע"כ הכי פירושא מדאיבע"ל התם נדה מהו שתישן היא בבגדה והוא בבגדו, פירוש מי סמכינן דלא ישכח ויבא עלי' משום דאיכא דעות שיזכירו זה לזה דנדה היא וגם שינוי שאינו ישן עמה בקירוב בשר וכו', ופשטינן לה ממתניתין שלא יאכל הזב עם הזבה מפני הרגל עבירה, ודחינן לה התם דעות איכא שינויא ליכא, אלמא דטעמא משום שכחה, דאי חיישינן ליצרו תוקפו מה הועלנו בשנוי, אלא ש"מ כדפרישית, וכיון דמשום שמא ישכח הטעם, אם כן אין חילוק בין תוך ז' לאחר ז' נקיים, ואדרבה כמו שמרחיקים יותר ימי טומאה יותר מהרה ישכח, עכ"ל.

**ב**

ד] והנה בגמ' שם, ת"ש ואל ההרים לא אכל ועיניו לא נשא אל גלולי בית ישראל ואת אשת רעהו לא טמא ואל אשה נדה לא יקרב, מקיש אשה נדה לאשת רעהו מה אשת רעהו הוא בבגדו והיא בבגדה אסור אף אשתו נדה הוא בבגדו והיא בבגדה אסור, ש"מ, ופליגא דר' פדת דא"ר פדת לא אסרה תורה אלא קורבה של ג"ע בלבד וכו'.

ופירש"י, ז"ל, ופליגא דרב יוסף דפשט מדרשה דהאי קרא לאיסור, אדר' פדת, גילוי עריות, תשמיש ממש, ושאר קורבה ואפי' קירוב בשר מדרבנן, והיא בבגדה אפי' מדרבנן ליכא למגזר, עכ"ל.

והתוס' שם נקטו דלמש"כ רש"י דלר' פדת אין אסור מדרבנן אלא קירוב בשר, אף אין אסור לאכול עם אשתו נדה, והק' ע"ז דמסתמא לא פליגי אמתניתין דלא יאכל הזב עם הזבה.

ה] ובישוב ד' רש"י נראה, דהנה למש"נ בדעתו נראה, דאף דהא דמיבע"ל לאסור בהוא בבגדו והיא בבגדה הוא משום דחיישינן שישכח שהיא נדה ויבא עלי', וגם הא דלא יאכל הזב עם הזבה הוא משום דחיישינן להכי, מ"מ הא דפשיט לאסור מהיקש לאשת רעהו, אי"ז מכח ה"ט, אלא הוא משום דחיישינן שיתקפנו יצרו ויבא עלי' במזיד.

והטעם בזה, דהנה הרי הא דבאשת רעהו אסור בהוא בבגדו והוא בבגדה, אי"ז משום דחיישינן שישכח שאינה אשתו ויבא עלי', דמלבד דלכאו' אין לחוש לכך, גם הרי בפירש"י כתב דהא דבאשת רעהו אסור הוא בבגדו והוא בבגדה, הוא משום דאסור בה יחוד מה"ת, וע"כ כ"ה דאיסור יחוד הוא משום דחיישינן שיתקפנו יצרו ויבא עלי' במזיד, ה"נ הא דהוא בבגדו והוא בבגדה אסור הוא משום דחיישינן שיתקפנו יצרו ויבא עלי' במזיד, - ולפ"ז הרי דגם הא דילפינן מינה לאסור באשתו נדה בהוא בבגדו והיא בבגדה אי"ז משום דחיישינן שישכח שהיא נדה ויבא עלי', אלא הוא משום דחיישינן שיתקפנו יצרו ויבא עלי' במזיד.

ו] ולפ"ז הדבר פשוט, דכל מה שאמרו דפליגא דר' פדת, היינו דלדעת ר' פדת אין לאסור בהוא בבגדו והוא בבגדה משום קירוב המביא לידי ביאה, דלא אסרה תורה אלא קורבה של גילוי עריות, ואף דאסרו חכמים בכל קירוב בשר, מ"מ לא אסרו בהוא בבגדו והיא בבגדה, אך אכתי קיימא עיקר האיבעיא שמא יש לאסור בהוא בבגדו והיא בבגדה משום דחיישינן שישכח שהיא נדה ויבא עלי', דזה אינו ענין כלל להא דלא אסרה תורה אלא קורבה של גילוי ערוה בלבד, שהרי לא באנו לאסור כלל משום קירבה לערוה, אלא באנו לאסור משום הרחקה שלא ישכח ויבא עלי'.[[1]](#footnote-2)

ולפ"ז נמצא, דודאי מודה ר' פדת לדינא דמתניתין דלא יאכל הזב עם הזבה, דאף דס"ל דלא אסרה תורה אלא קורבה של גילוי ערוה בלבד, ואף מדרבנן לא נאסר אלא קירוב בשר, מ"מ אסור הזב לאכול עם הזבה משום דחיישינן שמא ישכח שהיא אסורה ויבא עלי', ואף להצד דהוא בבגדו והיא בבגדה שרי, הרי כ"ז הוא משום דאיכא דעות ושינוי, ומשא"כ באכילת זב עם הזבה דליכא שינוי.

**ג**

ז] אמנם הנה בד' הראבי"ה שם מבו' דלא כן, עיי"ש שכתב, ז"ל, ואפי' אם ע"י שינוי הוא אוכל עמה, דאיכא דעות ושינוי, נראה טפי לאסור מלהתיר, כיון דפשטינן מהיקישא דאשת רעהו דאפי' היא בבגדה והוא בבגדו אסור, אע"ג דאיכא דעות ושינוי, ה"נ באכילה, עכ"ל.

והנה אי נימא דהא דפשטינן דהוא בבגדו והיא בבגדה אסור, הוא משום דחיישינן שיתקפנו יצרו ויבא עלי' במזיד, הרי אין ללמוד מזה לאסור לאכול עם הנדה ע"י שינוי, דהרי הא דאסור לאכול עם הנדה אי"ז משום דחיישינן שיתקפנו יצרו ויבא עלי' במזיד, אלא הוא משום דחיישינן שישכח שהיא נדה ויבא עלי', דהרי מעיקרא מפרשינן דזהו טעם האיסור לאכול עמה, (וזהו דמשני דכל הא דאסור הוא רק משום דליכא שינוי), ולא הדרינן בן מזה, דאף דאסרינן לישן עמה הוא בבגדו והוא בבגדה שמא יתקפנו יצרו ויבא עלי' במזיד, מהיכ"ת דיש לחוש לכך גם באכילה עמה,[[2]](#footnote-3) ובזה שפיר י"ל דכל דאיכא שינוי להיכרא ליכא למיחש להכי, - ואין ללמוד לאסור בזה מהא דאסרינן בהוא בבגדו והוא בבגדה, דהרי הא דאסרינן בזה אי"ז משום חשש שכחה, דנילף מינה דיש לחוש לשכחה אף בדאיכא דעות ושינוי, אלא הוא משום חשש שיתקפנו יצרו ויבא עלי' במזיד, ושפיר י"ל דכל שבאנו לאסור משום חשש שכחה, אין לחוש לכך בדאיכא דעות ושינוי.

ובע"כ מד' הראבי"ה דגם הא דפשטינן מהקישא דהוא בבגדו והיא בבגדה אסור, הוא משום דחיישינן דישכח שהיא נדה ויבא עלי', וזהו שכתב ללמוד מזה דיש לאסור אף בדאיכא דעות ושינוי.

ח] ולפ"ד הראבי"ה צ"ל דהא דילפינן דהוא בבגדו והיא בבגדה אסור מהקישא דאשת רעהו, הוא משום דגם האיסור דהוא בבגדו והיא בבגדה באשת רעהו, הוא משום חשש שכחה, ודלא כמש"כ בפירש"י דהוא נלמד מאיסור יחוד.

והך מילתא דיש לאסור באשת רעהו משום חשש שכחה, יש ללמוד כן ממש"כ הראבי"ה שם, ז"ל, ואם נפשך לומר הלא מעשים בכל יום שאוכל עם אשת רעהו וכו', ל"ד דהתם סגי לה בדעות בלא שינוי כיון שאינם מורגלים יחד דלא גייסי אהדדי, משא"כ באשתו וכו', וראי' לדברי דתנן וכו' ב' אכסנאים אוכלים על שלחן אחד זה בשר וזה גבינה, ואמר שמואל לא שנו אלא שאין מכירין זא"ז, אלמא כל היכא דאינם מכירין זא"ז לא גזרינן אע"ג דליכא שינוי, אע"פ שזה הדבר קרוב לשכוח לאכול זע"ז, "מלגזור שמא ישכח ויבא עלי'", כיון שאינה שוכב אצלה אלא שאוכל עמה, וכל שאינן מורגלים זע"ז קרי אין מכירין זא"ז, עכ"ל.

ומבו' להדיא בדבריו, דמש"כ לדון לאסור לאכול עם אשת רעהו, הוא משום דחיישינן שמא ישכח ויבא עלי', וזהו שכתב דכיון דב' אכסנאים שאין מכירין זא"ז מותרין לאכול על שלחן א' זה בשר וזה גבינה, ולא גזרינן שיבואו לאכול זה משל זה, ה"נ אין לאסור לאכול עם אשת רעהו, דכיון שאין מורגלין זע"ז, אין לחוש שמא ישכח ויבא עלי'.

ולפ"ז הרי שפיר י"ל דאף דלא אסרו לאכול עם אשת רעהו משום החשש שישכח ויבא עלי', כיון שאין מורגלין זע"ז, מ"מ הא דאסור לשכב עמה הוא בבגדו והוא בבגדה, הוא משום החשש שישכח ויבא עלי', וזהו דילפינן מינה לאסור אף באשתו נדה הוא בבגדו והיא בבגדה.

ח] אמנם צ"ע בזה, דאי נימא דהא דבאשת רעהו אסור הוא בבגדו והיא בבגדה הוא משום דחיישינן שישכח ויבא עלי', ואפ"ה מותר לאכול עמה על שלחן א', הרי יש ללמוד מזה דאף דלא סגי בהא דאיכא דעות דאין מכירין זע"ז להתיר לשכב הוא בבגדו והוא בבגדה, מ"מ סגי בהכי להתיר לאכול על שלחן א', וא"כ היאך למד הראבי"ה מהא דאסור לשכב עם אשתו נדה הוא בבגדו והוא בבגדה אף דאיכא דעות ושינוי, דה"נ אסור לאכול עמה על שלחן א', הרי חזינן דחלוקין הן זמ"ז בגונא דאיכא דעות דאין מכירין זא"ז, וה"נ י"ל דחלוקין הן גם בגונא דאיכא דעות ושינוי.[[3]](#footnote-4)

ט] ובעכצ"ל בזה, דהנה במש"כ הראבי"ה שם, דאף דבאשת רעהו שרי לאכול עמה על שלחן א', הוא משום דאינם מורגלין יחד דלא גייסי אהדדי, ומשא"כ באשתו, עיי"ש שכתב ע"ז, ז"ל, ואע"ג דתלי טעמא בהיקישא, אסמכתא בעלמא היא, וטעמא משום הרגל עבירה, עכ"ל.

והנה אי נימא דהא דבאשת רעהו אסור הוא בבגדו והיא בבגדה הוא משום דחיישינן שישכח ויבא עלי', והא דמותר לאכול עמה על שלחן א', הוא משום דבהא לא חיישינן להכי, משום דאינם מורגלין יחד, הרי לכאו' מעיקרא ל"ק דנילף מהך הקישא להתיר לאכול עם אשתו נדה על שלחן א', שהרי הא דמותר לאכול עם אשת רעהו על שלחן א', הוא משום דליכא חשש שכחה, אך באשתו נדה דאיכא חשש שכחה שפיר יש לאסור בזה, ומ"ט הוצרך הראבי"ה לפרש דהך הקישא אסמכתא בעלמא היא.

י] ובע"כ מד' הראבי"ה דלעולם הא דבאשת רעהו אסור הוא בבגדו והיא בבגדה, אי"ז משום חשש שכחה, דכיון דאין מורגלין זע"ז ליכא למיחש להכי, אלא הוא משום איסור קירבה לערוה, - והא דילפינן מינה לאסור באשתו נדה הוא בבגדו והיא בבגדה, משום חשש שכחה, הוא אסמכתא בעלמא, וזהו שכתב הראבי"ה דאסמכתא בעלמא היא "וטעמא משום הרגל עבירה", והיינו דאין הטעם דומיא דאשת רעהו דהוא משום קירבה לערוה, אלא הוא משום הרגל עבירה, דהיינו משום חשש שכחה.

ולפ"ז נמצא, דלעולם כל שבאנו לאסור משום חשש שכחה, אין לחלק בין שכיבה במטה הוא בבגדו והוא בבגדה, לאכילה על שלחן א', והא דבאשת רעהו אסור לשכב עמה אף דמותר לאכול עמה, הרי אי"ז משום חשש שכחה, אלא משום איסור קירבה לערוה, וע"כ שפיר כתב הראבי"ה דמהא דאסור לשכב עם אשתו נדה הוא בבגדו והיא בבגדה משום חשש שכחה, יש ללמוד דה"נ אסור לאכול עמה.[[4]](#footnote-5)

בתוס' תלמיד ר"י הזקן כתב ללמוד מהכא לאסור בבב"ח אף בדאיכא דעות ושינוי, דומיא דהא דאסרינן הכא בהוא בבגדו והוא בבגדה, וזה כמש"נ מד' הראבי"ה דגם האיסור הכא הוא משום חשש שכחה, דאם הוא כמש"כ הרמב"ן משום קירבה לערוה ואינו כלל משום חשש ביאה, או כמש"נ בד' רש"י דהוא משום שמא יתקפנו יצרו ויבא עלי' במזיד, אי"ז ענין להתם.

] בעיקר מש"כ רש"י דמה שאמרו דפליגא דר' פדת, היינו דלדידי' דאפי' קירוב בשר מדרבנן, ליכא למיגזר בהוא בבגדו והיא בבגדה אפי' מדרבנן, הנה בד' הרמב"ן מבו' שפירש בזה דהיינו דהצד לאסור הוא בבגדו והיא בבגדה, הוא משום דחיישינן שיבא לידי קירוב בשר, אך לא חיישינן שיבא לידי ביאה, וע"כ לר' פדת דקירוב בשר עצמו אינו אסור אלא מדרבנן, אין לאסור הוא בבגדו והיא בבגדה אטו זה.

ועיי"ש שתמה ע"ז טובא, ז"ל, ולא מחוור לי דמסקנא דעוף וגבינה לא עולה ולא נאכל אפי' למא"ד בשר עוף מדרבנן וכו', ועוד ק"ל אטו היא בבגדה לידי שאר קורבה דרבנן אתי לידי גילוי ערוה לא אתי, ולא יאכל הזב עם הזבה מפני הרגל עבירה דתשמיש קאמר, וכל עיקר בעיין משום שינוי ודעות הוא דאתינן עלה ולא משום קולא דקריבה, עכ"ל.

] אמנם הנה לכאו' בד' רש"י שלפנינו שפירש דהטעם דהוא בבגדו והיא בבגדה באשת רעהו אסור, הוא מהא דיחוד אסור, מבו' דאיסורא דהוא בבגדו והוא בבגדה הוא משום דחיישינן שיבא לידי גילוי ערוה.

ובע"כ דמש"כ רש"י דלר' פדת אין לאסור הוא בבגדו והיא בבגדה, היינו דכיון דלדידי' מדאורייתא שרי אף קירוב בשר, לא החמירו חכמים לאסור אלא בקירוב בשר, ולא הוסיפו לאסור בהוא בבגדו והיא בבגדה, ולפ"ז מתישבים ד' רש"י מקו' הרמב"ן.

] ובטעמא דהרמב"ן דלא ניח"ל לפרש כן בד' רש"י, נראה דהוא לפי המבו' בדבריו שם דאיסור דקירבה לערוה אינו משום חשש ביאה, אלא הוא איסור בפנ"ע, וע"כ ס"ל דאין ללמוד מהא דלא אסרה תורה אלא קירבה של גילוי ערוה, דלא נאסר הוא בבגדו משום חשש ביאה, וע"כ פירש דמש"כ רש"י דלר' פדת הוא בבגדו והיא בבגדה שרי, הוא משום דאיסורא דהוא בבגדו והיא בבגדה הוא משום חשש קירוב בשר, ולר' פדת דקירוב בשר עצמו אינו אלא מדרבנן אין לאסור בזה.

אך למש"נ בדעת רש"י, צ"ל כמש"נ לעיל סק"? בדעתו, דמה שאמרו דפליגא דר' פדת, לאו היינו דלר' פדת אין מקום לאסור בהוא בבגדו והיא בבגדה, דשפיר יש מקום לאסור לזה משום חשש שכחה, אלא דלדידי' אין לאסור לזה משום איסור קירבה לערוה, דלדעת רש"י הוא משום דחיישינן דמכח זה יתקפנו יצרו ויבא עלי', וכמש"נ.

בד' הרמב"ן מבו' דאיסור קירבה לערוה אי"ז משום חשש ביאה, אלא הוא איסור בפנ"ע, ובאשת רעהו לכו"ע הוא אסור, ולדידי' נראה דע"כ אין להתיר אף באחותו אלא משום דלא אסרה תורה לקירבה זו בעריות דשאר, אך בלא"ה אסור, אף אם אין לחוש שיבא עי"ז לידי ביאה, דמ"מ הוי זה קירבה לערוה.

ובדבריו בסהמ"צ מבו' דהוא משום דהו"ל כחצי שיעור של ביאה, כיון דמתיהני מאיסורא איסורא הוא.

ואמנם בסו"ד להביא שהושיב בת בתו בחיקו, ולכאו' מהתם מבו' דאין האיסור אלא משום שמביא לידי גילוי ערוה, וע"כ הותר לחסידים, דאם האיסור הוא משום הקירוב עצמו, מה חילוק יש, - אך מאידך ממה שהוכיח הרמב"ן מזה, מבו' כמש"נ בדעתו, דלמשמעות ד' הרמב"ם דאיסור קריבה הוא משום דה"ז מביא לידי גילוי ערוה, הרי שפיר ניחא הא דהותר לחכמים, דבדידהו אי"ז מביא לידי גילוי ערוה, וצ"ע.

במש"כ הראשונים לדון מ"ט ליכא דין הרחקה רק באשתו נדה, לכאו' למשמעות סוגיין דהאיסור הוא משום חשש שכחה, הרי שפיר ניחא, דבאשה אחרת איכא דעות דאין מכירין זא"ז, - וזה כמש"כ הראבי"ה דמה"ט הוא דמותר לאכול עם אשה אחרת על שלחן א', ואסור לאכול עם אשתו על שלחן א', אף בדאיכא שינוי.

וי"ל עוד, דבאשת רעהו ליכא חשש שכחה כלל, וכמש"כ הפנ"י בסוגיין בתו"ד.

הסד"ט בסימן קצ"ה סק"ז כתב דבאכילה על שלחן א' ל"מ היכר, דסו"ס איכא חיבה ואתי לידי הרגל דבר, וצ"ע היאך זה מתישב בסוגיית הגמ' דמבו' להדיא דאם יהא שינוי מותר, והוא מטעם היכר, דומיא דשינוי באכילת בשר וגבינה, והיאך כתב הסד"ט לחלק דבבשר וגבינה מהני היכר והכא ל"מ היכר, אחר דבגמ' מדמי להו.

השואל בתשו' ספה"י לר"ת שם סימן נ"ח אות ב' כתב דיש להחמיר טפי מאכילה בשלחן א' מבשינה על מטה אחת, דבשינה על מטה אחת איכא דעות ושינוי, וצ"ע לפ"ז במש"כ הגר"ז לאסור בעונת הוסת בשינה על מטה אחת, אך אם לא נאסרו כל הקריבות, - ועי' עוד בקר"א דהוכיח דהוא בבגדו חמיר טפי מאכילה על שלחן א', דאכילה על שלחן א' לא נאסרה אלא מי"ח דבר, והוא בבגדו כבר נאסר ע"י יחזקאל עכ"פ, והק' דמאידך גיסא מבו' דהוא בבגדו קייל, ולפ"ד הרמב"ן והר"ן ניחא.

בד' הרשב"א במשמה"ב מבו' דהאיסור לאכול על שלחן א' הוא משום דשמא יבא לאכול בקערה אחת, דומיא דאיסורא דבב"ח.

בד' הרשב"א משמע קצת דהא דמהני הכא היכר, הוא דומיא דהא דמהני היכר במזיגת הכוס דמוזגת לו ביד שמאל, דאי"ז משום דבכה"ג אי"ז דרך חיבה, וכמש"כ כן הסד"ט בסימן קצ"ה סק"ז, אלא הוא משום "שיש להם היכר בדבר ויזהרו בזה", כמש"כ הרשב"א בתוה"ב הקצר, והיינו דאף דאין האיסור משום חשש שכחה, מ"מ כל דבשעת עשיית הקירוב נותנים על דעתם שהיא נדה ואסורה עליו, אי"ז גורם לקירוב הדעת המביא לידי ביאה, - ולפ"ז י"ל דזהו דמדמי לה, דלעולם האיסור הכא אינו משום חשש שכחה, אלא דכל דאיכא שינוי כיון דאיכא היכר, אי"ז מביא לקירוב הדעת המביא לידי ביאה.

אך לפ"ז אינו מובן ענין "דעות" אשר הוא משום דמדכרי אהדדי, וזה ל"ש רק אם האיסור עצמו הוא משום חשש שכחה, ובגמ' מבו' דבאכילת זב עם הזבה יש להמתיר ד"דעות", ואך דלא סגי בדעות להתיר בלא שינוי.

יש שהק', במש"כ רי"ו דמהני שמשנה את מקומה, דלגבי בב"ח ודאי לא סגי בהכי, - אך לכאו' י"ל דבב"ח הרי גם כשאין אחר אוכל עמו אסור להעלות את העוף עם הגבינה, וע"כ ל"מ בזה היכר דשינוי מקום, דהאיסור אינו כלל מכח האוכל עמו, ומשא"כ בנדה דהאיסור הוא מכח זה שאוכל עם אשתו, שפיר מהני היכר ביניהם, ודו"ק.

הרא"ש בקיצור הל' נדה כתב, ז"ל, ומשעת ראייתה עד שתטבול יש לה להתרחק קצת מבעלה. בדברים שאפשר כי התורה אסרה ייחוד (על) של כל העריות וגם נדה היא בכרת כשאר עריות. אלא שהדבר קשה ליזהר מייחוד אשתו נדה ומצאו רמז מן המקרא להתיר ייחוד נדה ודרשו (סנהדרין ד' לז ב) סוגה בשושנים ובשביל שמתייחד תדיר עמה עשו גדר וסייג שיזכור את נדותיה ואמרו (שבת ד' יד א) שלא יאכלו על השלחן אחד בימיהם שהיו שלחנות שלהם קטנים ובפני כל אחד היו נותנים שלחן. והאידנא שכל בני הבית אוכלין על שלחן אחד אוכלת עמו על השולחן. אבל יעשה קצת היכירא ישים קנקן על השלחן ביניהם. ולא יגע בה אפילו באצבע קטנה ולא יקבל שום דבר מידה. אלא מניחתו לפניו והוא נוטלו. ולא תשפוך לו מים לרחוץ פניו ידיו ורגליו. ולא תמזוג לו את הכוס ולא תציע לו את המטה בפניו אבל שלא בפניו מצעת היא ולא ישכב על מטתה אפילו כשאינה במטה, עכ"ל, ומבו' דמה שהחמירו טפי בנדה מבשאר עריות, הוא משום דהתירו בה יחוד, וזה כמש"כ התוס' הרא"ש בסוגיין דא"א לאסור יחוד, דא"א להעמיד שומר או לעשות לה בית לעצמה, - אך כתב הרא"ש דיסוד דין הרחקות הוא שעשו גדר וסייג כדי "שיזכור את נדותה".

ובד' הרא"ש מבו' דבזמן חכמים ל"ה מהני היכר, ולכאו' הוא כמש"כ הסד"ט דל"מ היכר לאיסורא דלא יאכל הזב עם הזבה, ודלא כמש"נ.

אך באמת בד' תוס' והרא"ש בחולין מבו' דהא דמהני היכר, אי"ז משום דהו"ל שינוי, אלא משום דהוי ב' תפיסות, דבזה ליכא לעיקר האיסור, עיי"ש, ונפ"מ דגם אם יש ביניהם דבר שדרך ליתנו ביניהם, שרי, דאף דאי"ז שינוי, מ"מ כיון דיש דבר ביניהם הו"ל כב' תפיסות, ולפ"ז שפיר י"ל דשינוי שפיר יועיל גם באכילה על שלחן אחד, ודו"ק.

ולמש"נ צ"ל, דמש"כ הרא"ש דכל האיסור הוא משום דרך חיבה, היינו דכל החשש שיבא עלי', הוא רק כשעושין דבר שהוא דרך חיבה, דאל"כ אי"ז גורם לביאה, וכמו שדן בזה הראב"ד בבעה"נ דאכילה יחד אינה גורמת לביאה, ועי' תפארת למשה בסימן קצ"ה, אך גם כשעושין דבר שהוא דרך חיבה, אין האיסור אלא משום חשש שכחה, וע"כ שפיר מהני בזה שינוי.

1. ועד"ז פי' הרמב"ן בסוגיין, וכ"ה גם בדבריו בהשגות לסהמ"צ ל"ת שנ"ג, דהא דפשיט לאסור מהקישא דאשת רעהו, אי"ז משום חשש ביאה, דבזה י"ל דכיון דאיכא שינוי ודעות ליכא למיחש להכי, אלא הוא משום איסור קירבה לערוה, דומיא דאשת רעהו דאסור בה כל קירבה אף דלא אתי השתא לידי ביאה, שהרי אסור אף להסתכל בה, וע"ז הוא שאמרו דפליגא אדר' פדת, דלר' פדת אין לאסור הוא בבגדו והיא בבגדה באשתו נדה משום איסור קירבה, דס"ל דלא אסרה תורה בשאר בשר אלא גילוי ערוה בלבד, אך אכתי יש מקום לאסור לדידי' הוא בבגדו והיא בבגדה משום חשש ביאה, דר' פדת לא איירי בשינוי ודעות כלל, וכל מה שאמרו דפליגא דר' פדת היינו דלדידי' אין לאסור בהוא בבגדו והיא בבגדה משום איסור קירבה, ועד"ז כתב הר"ן.

   והנה אמנם מש"כ הרמב"ן והר"ן דהא דאסרינן באשת רעהו הוא בבגדו והיא בבגדה אי"ז משום חשש ביאה, אלא משום קירבה לערוה, אי"ז כדעת רש"י שפירש דאיסור הוא בבגדו והיא בבגדה באשת רעהו נלמד מהא דאסרה תורה יחוד, אשר הוא משום חשש ביאה, - אך גם לדעת רש"י נראה די"ל כמש"נ, דאף דאיסור הוא בבגדו והיא בבגדה באשת רעהו הוא משום חשש ביאה, היינו משום דחיישינן שיבא עלי' במזיד, וע"ז הוא שאמרו דפליגא דר' פדת דלדידי' אין לאסור מכח זה, אך אכתי יש מקום לאסור לדידי' משום חשש שכחה, וכמש"נ. [↑](#footnote-ref-2)
2. וכ"ה מבו' בד' הראבי"ה גופי' דהאיסור בזה הוא משום דחיישינן שישכח שהיא נדה ויבא עלי', שהרי כתב דיש לאסור אף אחר ז' נקיים, וליכא למימר דלא שביק התירא ואכיל איסורא, כיון דהאיסור הוא משום חשש שכחה. [↑](#footnote-ref-3)
3. וביותר צ"ע במש"כ הראבי"ה שם לדון דאין לדמות אלא שכיבה עם נדה הוא בבגדו והיא בבגדה, לאכילת בשר וגבינה בשלחן א', משום דבאכילה על שלחן א', לאלתר הוא יכול לשכוח ולאכול עם חבירו בשר או גבינה, ודמי לשכיבה עם הנדה, ובזה אין לחלק בין איסור לאו דבב"ח לאיסור כרת דנדה, אך אכילה עם הנדה ל"ד לאכילת בשר וגבינה בשלחן א', דבאכילת בשר וגבינה בשלחן א' לאלתר הוא יכול לשכוח ולאכול עם חבירו בשר או גבינה, ובאכילה עם הנדה אין לגזור כ"כ שמא ישכח ויבא עלי', כיון שאינו שוכב עמה, ותיקשי דהיאך מצינו למימר דאין לחלק בין אכילת בשר וגבינה בשלחן א' לשכיבה במטה הוא בבגדו והיא בבגדה, הרי חזינן דחלוקין הן בדין אין מכירין זא"ז, דאף דאיסור אכילת בשר וגבינה על שלחן א' הוא רק במכירין זא"ז, אך כשאין מכירין זא"ז מותרין לאכול זה בשר וזה גבינה, מ"מ איסור שכיבה הוא בבגדו והיא בבגדה הוא גם באשת רעהו, אף דאינם מורגלין זע"ז והו"ל כאין מכירין זא"ז. [↑](#footnote-ref-4)
4. אך תיקשי לפ"ז, דכיון דהא דבאשת רעהו אסור לשכב עמה הוא בבגדו והיא בבגדה, אי"ז משום חשש שכחה, אלא משום איסור קירבה לערוה, א"כ מנ"ל להראבי"ה דהא דילפינן מינה לאסור באשתו נדה הוא בבגדו והיא בבגדה הוא משום חשש שכחה, והך הקישא אינו אלא אסמכתא בעלמא, הרי שפיר י"ל דגם הא דאסרינן באשתו נדה הוא משום איסור קירבה לערוה, וממילא דאין ללמוד מזה לאסור לאכול עם אשתו נדה על שלחן א', - וצ"ל דכיון דהא דמיבע"ל מעיקרא לאסור בהוא בבגדו והיא בבגדה, הוא משום חשש שכחה, כאשר כ"ה מבו' מהא דמייתינן עלה מדין אכילת בשר וגבינה על שלחן א', ומהא דלא יאכל הזב עם הזבה, משמע דגם הא דפשיט לאסור מהקישא לאשת רעהו, הוא משום חשש שכחה, דאין משמעות הגמ' דהא דפשיט לאסור, אינו מחד טעמא עם הא דמיבע"ל מעיקרא לאסור. [↑](#footnote-ref-5)