חציצה
קטגוריות: שו_ע / יורה דעה / הלכות נדה - הרב משה ששון

**מראי מקומות**

**נדה**

**חציצה – סי' קצח**

**ציונים בסוגיות הש"ס**

**ובדברי הראשונים והאחרונים**

**וציון דברי הפוסקים**

**המבארים את גדרי ההלכות אשר בשו"ע**

**כ"ז ערוך ע"פ סדר הנידונים וההלכות שבשו"ע**

**כולל אהבת שלום – תל ציון**

**יסודות דיני חציצה וענין חציצה בשער**

הסוגיא הראשונה שנפתח בה עוסקת בביאור המקור ליסודות דיני חציצה; החילוק בין מיעוטו לרובו, והחילוק בין מקפיד לאינו מקפיד, ויש ללמוד ולהבין היטב גדרים אלו לעומקם מדברי המפרשים בסוגיא זו, מפני שכל הל' חציצה מבוססים על יסודות אלו. בסוגיא זו נכלל ענין יסודי נוסף של חציצה בשערות, ומצינו כמה נידונים בראשונים ובפוסקים בהגדרת 'רובו' בשער, אשר יש לברר ביסודם ובטעמיהם בראשונים, [ותלוי בהם אף הגדר דין רובו בבשר], בהמשך יצויינו שתי משניות העוסקות בענין קלקלי [דיבוק שערות זל"ז], שהם השלמה לבירור הנידונים הנ"ל, ומתבאר בהם גדרי מקפיד האם הם תלוים בדרך העולם או בדרך הטובל, וכן מתבררים יותר גדרי החציצה בשער, ולצורך כך נדרש ללמוד ולברר היטב את שיטות הראשונים החולקים בפירוש משניות אלו, ולהעמיק בטעמי מחלוקתם, לאחר השלמת לימוד סוגיות אלו יש ללמוד את הטור והב"י והפוסקים בסעי' א בדיני מקפיד, ובסעי' ה' בדיני חציצה בשער, ובסעי' ו בדין קלקלי.

עי' גמ' סוכה ו. 'חציצין דאוריתא' עד ו: 'גזירה לגזירה', גפ"ת. סוגיא זו נשנתה אף בעירובין דף ד, ומקצתה בנדה דף סז.

כללי חציצה העולים מהסוגיא – עי' רמב"ם הל' מקואות פ"א הל' ב, הל' ז, הל' יב.

המקור לדין טבילת כל גופו – עי' תורת הבית ריש שער ז [ל. 'אין הטבילה עולה לטמאים' – 'שלא יהא שערה חוץ למים'].

האם ההל"מ אף בבשרו – דו"ק ברש"י בסוכה [ד"ה רוב], ובעירובין [ד: ד"ה רובו], ובנדה [סז: ד"ה רובו], אך עי"ש בתוס', ועי' בפי' ר"ח סוכה ו: ['ודברי ר' יצחק מפורשין וכו'], וכן דעת שאר הראשונים.

ביאור שיטת רש"י - עי' בר"ן סוף הל' נדה [שבועות ז. ד"ה דבר תורה, ביאר מקורו], וע"ע מהרש"א עירובין ד: ד"ה דבר תורה, וע"ע באו"ז סי' שסג [אות ח ד"ה אמר רבב"ח] שהאריך ליישב את שיטת רש"י [ועי"ש מש"כ בטעמו של רש"י 'אבל בגופו בכל שהוא מקפיד הוא וחוצץ'], אך עי' ריטב"א עירובין [ד: ד"ה כי איצטריך] ביאור שיטת רש"י [דמודה לראשונים].

ביאור המקור לדין חציצה – עי' רש"י בב"ק פב. ד"ה בשרו במים, וע"ע שם בקובץ שיעורים [ב"ק סי' צב].

**דין מקפיד**

נימא אחת – מ"ט חשיבא לחוץ - דו"ק ברש"י בסוכה ד"ה נימא אחת, ודו"ק ברמב"ם [הל' מקוואות פ"ב הלכה טו], אך עי' בחי' הריטב"א עירובין ד: ד"ה נימא אחת [מיעוט כדי הקפדה], ועי' בתורת הבית הארוך [לב: 'אמר רבה נימא אחת . . . 'פירוש עד שדרכה להקפיד בכך'], ועי"ש בקצר, וע"ע מש"כ בחידושי עירובין [ד: ד"ה נימא], וע"ע ר"ן הל' נדה [שבועות ז. ד"ה נימא אחת], ויש להתבונן בטעם מחלוקת הראשונים, וע"ע להלן [בדין קלקי] שיצויין מחלוקת האם מקפיד תלוי בדרך העולם או בדידה.

מהו מקפיד – עי' היטב ברש"י סוכה דף ו: [ד"ה אין מקפיד] וברש"י עירובין ד: [ד"ה ומקפיד עליו], ועי' בפי' ר"ח סוכה [ו: 'פי' המקפיד וכו'], ודו"ק ברמב"ם [פהמ"ש פ"ט מ"ג, ובהלכותיו פ"א הל' יא, 'והוא שיהיה האדם וכו'],

זמן ההקפדה – עי' בעלי הנפש [סי' ב אות ו], ועי' רשב"א בתורת הבית הארוך [לג. 'וא"ת טבעות'].

הטעם דבאינו מקפיד אינו חוצץ – דו"ק ברש"י סוכה ו: ד"ה אין מקפיד, ובעירובין ד: ד"ה ושאינו מקפיד, וע"ע ברש"י שבת נז. [ד"ה הא נמי אריג הוא 'וקשיא לי וכו' כיון דלא קפיד'], עי' שיורי טהרה ס"ק כג [ד"ה ומדי עברי] בשם הזכרון יוסף ['אכן נ"ל לומר וכו' דודאי הטעם וכו'].

**דין רובו**

טעם החילוק בין חציצה ברובו למיעוטו –עי' שיורי טהרה ס"ק א, וע"ע ס"ק כג [ד"ה ומדי עברי] בשם הזכרון יוסף ['אכן נ"ל לומר וכו' דודאי הטעם וכו' משא"כ בקרצה שפתותיה או קפצה ידיה וכו'], וע"ע בספר גלות עליות [פ"ח מ"ח פסקא ב ד"ה ודקדוק לשון המשנה] מש"כ בזה, אך עי' קרית ספר הל' מקואות פ"ב, ועי' חזו"א סי' צה אות ג ['וטעם מיעוט המקפיד', וע"ע שם לעיל מינה], [ויש לדון מנימא קשורה דהראשונים הצריכו רוב].

דין כולו – עי' גמ' יבמות עח. 'אמר רבא נכרית מעוברת', וע"ע בחי' הגרי"ז הל' מקוואות ד"ה והנראה לומר.

**חציצה בשערות**

האם אזלינן בתר רוב שערות לחוד – עי' רמב"ם הל' מקוואות פ"ב הלכה טו, ועי' בהשגות הראב"ד, וע"ע רשב"א עירובין [ד: ד"ה נימא, 'ומסתברא כדברי הרב ז"ל שאין השער גוף בפנ"ע שנלך אחר רובו'], ועי' רא"ש הל' מקוואות [סוף סי' כו 'נימא אחת קשורה חוצצת'], ועי' ביאור הגר"א סי' קצח ס"ק יא [ראיה לגאונים].

ביאור המחלוקת – עי' ר"ן סוף הל' נדה [שבועות ז. ד"ה דבר תורה], ועי' בחי' הגרי"ז על הרמב"ם.

נימא אחת / שתים / שלוש – פירושו – עי' בעלי הנפש [שער הטבילה סוף סי' א] מהירושלמי, ועי' ר"ן שבת [ריש פרק במה אשה, בגמ', בד"ה מודים חכמים לר' יהודה].

שתים איני יודע - כיצד נקטינן – עי' רמב"ם פ"ב הל' טו, אך עי' בתורת הבית הארוך [לב: 'ולחומרא אזלינן'], ודו"ק בראב"ד והר"ן הנ"ל.

**דין קלקי**

עי' מתני' מקוואות פ"ט משנה ב' ['קלקי וכו' באשה'], ומשנה ג.

מהו קלקלי –עי' בפי' הר"ש, ועי' ברא"ש הל' מקואות [סי' כה, בסמוך לאות קא], ודו"ק ברע"ב וברמב"ם, ועי' בעלי הנפש לראב"ד סי' ב אות ה, וכ"כ בתורת הבית [לג. 'פירוש קלקלי'] יש לדון ע"פ דבריהם בדרגת הכינוס והדיבוק.

בית הסתרים באשה – האם איירי בקלקי – עי' בפי' הרע"ב, ועי' בבעלי הנפש [סי' ב אות ה], אך יש לדקדק מל' הרמב"ם בפירושו, ובהלכות [הל' ג' ז'].

באיזה בית הסתרים איירי – דו"ק בפי' הרמב"ם, ובהלכותיו הל' יד, אך עי' בר"ש [מ"ג 'ובית השחי'], ודו"ק בפירושו בסוף פרק ח, וע"ע בתוס' יו"ט, ועי' בגליון רע"א [אות יז], וע"ע במשנה אחרונה, ויש לדון בדעת הרשב"א בתורת הבית הארוך [לג. 'והאיש מקפיד על אלו וכו'].

וע"ע תוס' נדה סז. ד"ה פתחה עיניה ['אבל ר"ת פירש – 'אלא ודאי ההיא לטהרות', ולהלן 'ומה שהקשה מבית הסתרים וכו'], ועי"ש בתוס' רא"ש [סוף ד"ה לפלוף 'ונ"ל דלא קשה'].

חילוק בין נשואה לפנויה – עי' בפי' הר"ש שלהי פרק ח, ועי' בפירוש הרמב"ם מ"ב, ועי' תורת הבית [לב: 'תניא בתוספתא ר"ש שזורי'], וע"ע ברא"ש בהל' מקוואות סי' כה ['קילקי הלב'].

טעם החילוק בין המקומות שבהם הקלקי חוצץ – דו"ק בבעלי הנפש [סי' ב ה], ועי' בתורת הבית הארוך [לג. 'קילקי הלב וכו' פירוש וכו'].

במה נחלקו ר"א וחכמים – האם רק בביה"ס דאשה או בגדרי מקפיד - עי' בתורת הבית הארוך לב: ['תניא בתוספתא ר"ש אומר וכו' וי"ל דלרבנן, ונפל ט"ס במקום 'ר"ש' צ"ל 'ר"א'], וע"ע בהמשך דבריו לג. ['וכבר כתבתי כל בנשואה וכו' חוצץ דבטלה דעתה'], ע"ע בפי' המאירי על המשניות ['קילקי הראש'], אך עי' היטב בפי' המשניות לרמב"ם, ובפי' הרע"ב [משמע 'כל המקפיד' לאו מדברי ר"א], ועי' בתוס' יו"ט בסוגריים, ועי' בגליון רע"א על המשניות אות טז.

**טור וב"י** סעי' א' [עד 'ואלו הדברים'], 'במה דברים אמורים' [עד 'ליפלוף שבעין'], ובהמשך הסימן [לאחר כו 'אבר ובשר המדולדלין'] 'רוב השער שנקשר'.

גדר מקפיד – עי' ב"י סעי' א ד"ה והיכא דרובו, וד"ה הא דשערות קשורות, ועי' סעי' ה ד"ה ודע שכתב הרמב"ם, ועי' בטור סעי' יח בדין צפורן ['ומיהו אין דרך בני אדם'], ועי"ש בב"י [ד"ה ומ"ש רבינו ומיהו אין דרך בני אדם], וע"ע מש"כ בזה בהל' נטילת ידים [סי' קסא ב ד"ה וכתב עוד הרשב"א], דרכי משה א, ועי' ב"ח ד"ה ומ"ש רבינו אם דרך.

האם רוב השער חוצץ – עי' ב"י סעי' ה ד"ה ודע שכתב הרמב"ם, ועי' לעיל ד"ה אם רוב שערה.

מהו רוב שער – עי' פרישה אות כג.

זמן ההקפדה – עי' ב"י בסעי' כג ד"ה כתב הרא"ש.

דרכי משה אות ב, עי"ש בהגהת שערי דורא אות יב.

קליעת שערות שע"י שד – עי' מרדכי מקואות סי' תשנא, וביתר ביאור באו"ז סי' שסב ['ומן הראיות הללו דעתי נוטה'].

**שו"ע סעיף א**

'צריכה שתטבול כל גופה' - עי' סעי' מ.

מקפיד לפעמים – עי' ש"ך סק"א, ועי' ביאור הגר"א סק"ב, ועי' שו"ת זכרון יוסף חיו"ד סי' י [ד"ה ולענין חציצת טבעת, דו"ק בדבריו היטב], הו"ד בקצרה בפת"ש א.

דרך בנ"א להקפיד לפעמים והיא אינה מקפדת – האם צריך לצרף את שניהם – יש לדון בכוונת הש"ך סק"א, ועי' היטב בט"ז סק"ב, ועי' בשיורי טהרה סק"ד.

דין קפידא דידה - עי' ט"ז סק"ג, ועי' בש"ך סק"ב, ועי' בשו"ע סעי' ה, ועי' שיורי טהרה טז.

ברמ"א 'ולכתחילה לא תטבול' - יש לדון באיזו חציצה איירי, ומה טעמו ומה מקורו – דו"ק בט"ז סק"ד, ועי' היטב בביאור הגר"א, וע"ע במאירי [נדה סו, ועירובין ו 'הא כל שהוא במיעוטו ואינו מקפיד לא גזרו לפסול, אלא שלכתחילה הצריכו לדקדק בכל', ואפשר שטעמו מצד תקנת חפיפה], אך עי' סדרי טהרה סק"ו, וע"ע זרע אמת יו"ד סי' פו [מד"ה איברא דבזה, עי"ש דדברי הרמ"א קיימי על ס"ב ובט"ס נדפס על ס"א], ועי' הל' נט"י סי' קסא סעי' א וסעי' ג' ברמ"א [חששו רק לרפוי ולא למיעוט].

חציצה בכל הגוף – עי' חכמת אדם כלל קיט סוף אות ג, ועי' גליון רע"א על הרמב"ם פ"א הי"ב, אך עי' לחם ושמלה סק"ב.

**סעיף ה**

גדר רוב השער – עי' שיורי טהרה ס"ק יז, ועי' חכמת אדם ג, [ויש לדון האם תלוי בטעמו של הר"ן, ועי' מאירי עירובין ד: 'כך כתבו הגאונים מפני שהם מפרשים רוב רוב שערו וכן בשאר מקומות רוב האבר'], ועי"ש בחכמ"א עיקר דין רוב השער, וע"ע מש"כ בזה בסוף סעי' ה בסוגריים.

ב' שערות קשורות – עי' ט"ז סק"ח [ותלוי בדין חוטי שער שנלמד בהמשך אי"ה], ועי' שיורי טהרה ס"ק יד [השיג על הט"ז.]

**סעיף ו**

קלקי – הטעם דחוצץ - עי' שיורי טהרה יז.

בית הסתרים האם איירי בקלקי – עי' שיורי טהרה סוף ס"ק יח, וע"ע לחם ושמלה ט.

דין בית השחי – עי' שיורי טהרה יח.

דין שער בית הערווה – עי' ברכי יוסף א' ב', וע"ע בשו"ת חתם סופר סי' קצה, הו"ד בקצרה בפת"ש יב.

בירור טעמי ההיתר קליעת שערות – עי' ביאור הגר"א יג, ועי' בסעי' מז עי"ש בביאור הגר"א אות נג, ועי' טעם נוסף בלבוש – עטרת זהב סעיף ו, ועי' בפת"ש ריש ס"ק ה.

בדין קליעת שערות לרפואה וע"י סמים - עי' סדרי טהרה יט [ד"ה כתב בשו"ת], ועי' פתחי תשובה ה.

**דין צבע - סעיף יז**

עי' רא"ש הל' מקואות סי' כז, ועי' תורת הבית הארוך [לג: 'נשים שצובעות ידיהן לנוי וכו'], וביתר ביאור בתורת הבית הקצר [לב. 'צבעים שעל ידי הנשים' – 'שכל הדברים בהקפדה הם תלוים'], ויש לדקדק בכל [ג] הטעמים שפירש, והנפ"מ שבינהם, ויש לדון האם נקטינן כל טעם לחוד לדינא, ודו"ק בכל זה בתורת הבית בהל' נטילת ידים [בית ו ריש שער ה עב:, עי"ש היטב בארוך ובקצר].

טור וב"י יז 'צבע שצובעות הנשים'.

עי' ב"י, ועי' ב"ח [טז צבע שצובעות הנשים], ועי' פרישה יח.

**שו"ע סעיף יז**

דין אינו מקפיד ויש בו ממש – דו"ק ברמ"א [וצ"ע בשיטת הפרישה], ועי' בשו"ע בהל' נט"י סי' קסא ב [ויתכן דנט"י קיל טפי], ועי' בינת אדם אות יב ['והנה בודאי מדבריהם מוכח וכו'].

דין צבע שהוא חזותא ומקפיד – יש לדון מדברי הראשונים שבב"י, ועי' ט"ז ס"ק יז [ויש לדקדק היטב בדבריו האם צריך שלא תקפיד], ועי' סדרי טהרה ס"ק לג, וע"ע עצי לבונה, אך עי' בחכמת אדם סעי' יא, ועי' בינת אדם אות יב ['ובחזותא אע"פ שאינו לנוי י"ל נמי וכו'], ודו"ק בשו"ע בהל' נטילת ידים סי' קסא סעי' ב.

טעם דהוי כגופו – ויש לדון לפי"ז בצבע ברובו - עי' ש"ך ס"ק כא, ועי' ביאור הגר"א יח, וע"ע מש"כ בבינת אדם [יב 'דמה שכתב טעם ב' וכו' ועוד דהוצרך לטעם זה וכו' נמצא דלנוי אם חופה רוב שיער', וצ"ע דמ"מ הוי כגופו], ועי' משנ"ב סי' קסא ס"ק יב, ועי"ש בביאור הלכה סוף ד"ה והיו ידיו ['ומש"כ עוד במשנ"ב'].

כשמקפיד בשבת – עי' מאירי מסכת נדה [סו: ד"ה וזה שביארנו 'ומכאן יש לחוש במה שכתבנו בענין הצבע'], אך עי' שו"ת זכרון יוסף סי' י ['וכי ס"ד שלעולם לא יקנח ידיו אפילו בשבת או רגל וכהאי גוונא או יעזוב אומנתו ואפ"ה קי"ל כיון דעכ"פ אינן מקפידין אין חוצץ'].

**בענין גדרי הידוק הנחשבים כחציצה**

במשנה ובסוגיא בגמ' בשבת ריש פרק במה אשה מבואר דיני החציצה בחוטי צמר פשתן ושער ונחלקו בדרגת הידוקם ע"ג שערות האשה ובגופה – האם הם חוצצין, ותלו בזה את היתר יציאתם עמם לרה"ר, מפני שיש לחוש לטלטולם מחמת חציצתם לטבילה, וממילא מסוגיא זו מתברר דיני החציצה במינים השונים של דברים המונחים על גוף האשה מהי דרגת הידוקם לגוף האדם בכדי שהם יחצצו ויפסלו הטבילה. אכן בסוגיא מתעוררים נידונים נוספים, דעת רבותיו של רש"י, וחלק מהפוסקים שבאופנים מסוימים אף דבר רפוי חוצץ, ונידון זה בפשוטו הוא מחודש, ויש לעמול ולהתעמק להבינו ולבררו כראוי, נידון נוסף התלוי בסוגיא זו, האם מותר לכתחילה לטבול בדברים רפוים, וענינים אלו מתבררים בשו"ע בסעיפים ב' ג' ד' מ', בכדי להשלים את בירור נידונים אלו יש ללמוד כמה סעיפים נוספים בשו"ע התלוים ביסודות שיוצאים מהסוגיא הנ"ל: דין טבילה בבגדים רפוים ומהודקים בסעי' מו, ודין טבעות רפוים ומהודקים בסעי' כג. יחד עם סעי' מו יש ללמוד את סעיף מז, העוסק בדין חציצה ע"י כנים אשר דינם תלוי בהיתר של רפוי ואינו מקפיד.

**חוטי צמר ופשתן**

מסכת שבת ריש פרק במה אשה דף נז. במתני' [רישא דמתני' עד 'עד שתרפם'], גמ' בעמוד א' וע"ב עד 'ושמע מינה בחוטי שער לא פליגי שמע מינה'.

חוטין שבשערה במאי איירי – עי' רש"י ד"ה לא בחוטי צמר, אך עי' בתוס' [ד"ה במה אשה, עד וא"ת], וכן הקשו הרמב"ן ועוד ראשונים, וע"ע פנ"י מש"כ בישוב שיטת רש"י, ועי' ברא"ש [סי' א עד 'אע"פ שגוזרים'] שהוסיף להקשות ולחלוק.

הטעם שמקפידה בחוטין – עי' בעלי הנפש [סי' ב 'ואי קשיא לך'].

בעיא דתיכי חלילתא - מהו שורש הספק חציצה / שבת – דו"ק ברש"י [ד"ה מהו, וד"ה כל שהוא], וכ"נ בעלי הנפש [סי' ג 'והני תיכי'], אך עי' בחי' הריטב"א ['בעא מיניה רב כהנא'] דפליג.

כל שהוא אריג – עי' רמב"ם הל' שבת פי"ט ריש ה"ו וסוף ה"ט, אך עי' בפי' רבינו חננאל ['וה"מ וכו'], ועי' בעלי הנפש [סי' ג 'והני תיכי'], ועי' ר"ן [על הרי"ף, על הגמ' ד"ה כל שהוא ארוג].

טניפן – מהו - עי' רש"י [ד"ה דמיטנפי, וד"ה כיון דמיטנפי], אך עי' רא"ש [סי' ב 'פי' רש"י'].

ביאור דברי רש"י במחלוקתו עם רבותיו - עי' מהרש"א ועי' מהר"ם ועי' חי' רע"א [על רש"י, ד"ה ומה"ט ק'].

שיטת רבותיו של רש"י –עי' בבעלי הנפש [סי' ג אות ב', פי' כעי"ז] וצ"ב, ועי' מרומי שדה, ויתבאר עוד בפוסקים.

ביאור טעם המחלוקת בחוטי צמר – עי' חי' הר"ן ד"ה למעוטי [החדשים – ריטב"א הישנים].

**טור וב"י סעי' ב' ג' ד' מ', וטור וב"י או"ח ריש סי' שג**

דעת הטור בפירוש חוטין שבראשה – דו"ק בלשונו ['שכורכין'], אך עי' מש"כ הטור באו"ח.

בביאור שיטת רבותיו של רש"י, עי' במש"כ הב"י בדרכו הראשונה, ועי' בהמשך דבריו מש"כ בביאור שיטת רבינו ירוחם, ועי' חי' רע"א בסוגיא בשבת שדן בדרכו, ועי' פרישה אות ז.

שיטת הטור בטעם האיסור בטניפן – יש לדון בשני הדרכים בב"י כאן, ודו"ק בזה בטור ובב"י באו"ח, ועי"ש בחי' הגהות - חי' מהרל"ח, ועי"ש בט"ז סק"ב.

דעת הטור באריג – עי' בטור כאן, אך עי' מש"כ באו"ח.

**שו"ע סעי' ב' ג' ד' מ'**

**סעי' א**

דין חוטי שער שבקליעתה - האם החציצה רק מחמת החוטין - עי' סד"ט סק"ט, ועי' מה שהסיק בזה בס"ק יט [באמצעו ד"ה ויש לדקדק על טעם השני], ויש לדון בזה מדברי הפוסקים באו"ח - עי' בשו"ע סי' שג סעי' א [פלוגתא בחשש הוצאה], ועי"ש מג"א סק"ג ובדגול מרבבה, ועי"ש בפרי מגדים במש"ז א [ד"ה וב"ח פירש שתרפם, וד"ה וביו"ד סי' קצח].

ולא תטבול בהם עד שתרפם – האם ברפוי מותר לכתחילה – יש לדקדק מל' השו"ע כאן, ובסעי' מ, אך עי' לעיל ברמ"א בסעי' א, ועי' בד"מ הארוך אות ב, ועי"ש בהגהות שערי דורא ['אלו דברים שחוצצין באדם חוטי צמר וכו' כגון היכא דמהודקין אבל החוטים וכו' אם אינן מהודקים אינן חוצצין. וכו' אותן אם נעשים חלולים מעשה רשת אינה חוצצת ואם טבלה בה עלתה לה טבילה. אבל לכתחילה לא תטבול בהן גזירה אטו אותן שאינן חלולין, וכן בחוטים שאינן מהודקין אטו מהודקין'], ועי' מה שיצויין להלן בשו"ע סעי' כג בדין טבעות רפוים.

גדר רפוי - עי' שיורי טהרה ס"ק י יא.

**סעיף ג**

דין אריג שאינו חלול – דו"ק כאן, אך עי' שו"ע באו"ח [סעי' א 'ואם הם מעשה אריגה'], עי"ש במג"א סק"ד, ועי' כאן בש"ך סק"ה, ועי' באו"ח בביאור הגר"א [ד"ה ואם], ועי"ש בספר תוספת שבת מה שיישב, ועי' משנ"ב סק"ה.

**סעיף ד**

ביאור דעת הרמ"א - עי' ש"ך סק"ו, ועי' ט"ז סק"ט, ועי' ביאור הגר"א ט, ועי' מש"כ הרמ"א באו"ח [שג סוף סעי' א] ודו"ק בלשונו, ועי"ש במג"א סק"ה, אך עי' בביאור הגר"א [ד"ה דאז], ועי"ש משנ"ב סק"ו, ובשעה"צ ד.

במה שדן הפתחי תשובה בשם האחרונים בדין שאר דברים רפויים יצויין להלן

**דין טבעות**

עי' בתוספתא שהביאה הר"ש פ"ט משנה ד ['תניא בתוספתא (פ"ט) ושאמרו חוצצין וכו' עד 'ר"ש שזורי']

אגד וקשקשין – האם קאי אדלקמיה או אדלעיל - עי' בר"ש [מ'חוץ מקרום כלומר'], ודו"ק בתורת הבית [לג. 'תוספתא השירין והנזמים'], אך דו"ק בזה ברמב"ם [פ"ב הל' ד, וע"ע מש"כ בהל' טומאת מת פ"א הל' ד], וע"ע בפירוש המאירי שהביא מחלוקת זו, ויש לדון האם חולקים בדין חציצה.

פי' אוצין – עי' ר"ש, ועי"ש ברש"י, וע"ע מש"כ בב"מ מ. ד"ה איצצא.

מהו קשקשין – עי' בפי' המאירי.

**טור וב"י סעי' כג 'השירים והנזמים'**

עי' ב"ח כאן [ד"ה ומ"ש וכן הדין באגד שעל מכה], ועי' ב"ח להלן [אות כז בד"ה לא תאחז בה חבירתה, במש"כ 'וצריך עיון בנזמים וכו' ובהכי מתיישב'].

**שו"ע סעי' כג**

דין טבעות רפוים – האם מותר לכתחילה - עי' ב"י באו"ח סי' קסא [סוף ד"ה וכתוב עוד שם בהגהות אשירי], ועי"ש ברמ"א סוף סעי' ג, וע"ע בזה בתורת הבית הארוך [לג. 'ותניא בתוספתא השירין וכו' אלמא לא גזרינן רפויין אטו דחוקין'], ועי' בשיורי טהרה סק"ו [ד"ה ובב"י באו"ח], אך עי' ב"ח מש"כ בדין נזמי אף וטבעות, ועי' בגליון רע"א בשמו, ועי' פתחי תשובה יג שהביא דבריו בקצרה.

האם מעכב בדיעבד – עי' בסי' קסא במג"א סק"י, ובמשנ"ב ס"ק יח [ויש לדון האם ה"ה בטבילה], אך עי' בספר בית הלל סק"ג, ועי' בשיורי טהרה ס"ק מג, ועי' פתחי תשובה אות יג, ודו"ק בגליון רע"א מש"כ בשם הדבר משה, וע"ע בברכי יוסף ג.

הטעם דמהודקים חוצצין – עי' ט"ז כג, ויש לדון האם מותר באינו מקפיד - עי' ברמ"א באו"ח סי' קסא ג, ועי"ש בט"ז סק"ד, ובמשנ"ב יט, אך עי' שיורי טהרה ס"ק מד [במה שדן בדברי הגן המלך], ועי' פתחי תשובה אות יד, וע"ע חכמת אדם סעי' ב.

**דין טבילה בבגדים**

עי' רמב"ם הל' מקואות פ"א הל' ז, ודו"ק בלשונו, וצ"ב, ועי' רא"ש הל' מקואות סי' כח, ועי' מעדני יו"ט אות ד.

**טור ב"י ושו"ע סעי' מו**

עי' בש"ך – יש לדון בגדר מהודקים, ויש לדון בדעת שאר הראשונים בזה, ועי' בספר החינוך קעה, ודו"ק בזה במעדני יו"ט שם.

דין חציצה ברפוי – יש לדון בכל הדינים דלעיל שהתירו ברפוי, ובשיטת הרמ"א בסעי' ד, ועי' בסדרי טהרה אות יג שהאריך לדון בזה, ועי' בפתחי תשובה מהלבושי שרד, וע"ע בספר בית מאיר.

הכרעת הדין – דו"ק בסדרי טהרה בסופו, ועי' בלבושי שרד, ועי' חכמת אדם אות ד.

**דין כנים**

ב"י סעי' מז מהרוקח, ועי' שו"ע סעיף מז.

טעם ההיתר כשאינה יכולה להסירם – עי' ביאור הגר"א נג.

איזו כנים חוצצות - עי' סדרי טהרה ס"ק פח, ועי' בפתחי תשובה כה.

**כוונה בטבילה**

גמ' חולין לא. סוף העמוד 'אתמר נדה שנאנסה' עד 'וחולין לא בעי כוונה', ולא: סוף העמוד 'היכי דמי נדה שנאנסה' עד 'שירדה להקר', [וע"ע שם לעיל מינה פלוגתא דר"נ וחכמים לענין שחיטה].

ביאור דין כוונה לטבילה – עי"ש בחי' הרמב"ן ד"ה והא דפליגי.

כשירדה להקר – עי' ברש"י, ועי' ברש"ש.

הכרעת המחלוקת – עי' רמב"ם הל' מקואות פ"א הל' ח', ועי' בר"ן על הרי"ף [ז. בדפי הרי"ף], אך עי' בחי' הרשב"א, וע"ע בחי' הרמב"ן, ועי' בהגהת אשרי [ברא"ש סי' ח].

האם לכתחילה בעי כוונה – דו"ק בלשון הרמב"ם [וצ"ב מנ"ל ומ"ט], וע"ע מש"כ בסוף הל' מקואות.

טור ב"י ושו"ע סי' מח

יש לדון לדעת השו"ע האם לכתחילה צריך כוונה.

ענין פגיעת חברתה – עי' בש"ך, ועי' בשערי דורא [נדה כג] מעשה נורא בזה, ועי' בסדרי טהרה.

**סוגית לפלוף גלד וכחול**

**סעי' ז' ח' ט'**

בסוגיא זו נעסוק בג' דינים שונים בדברים שפורשים ודבוקים לגוף, אשר נשנו יחד במשניות ובגמ', אשר יש דמיון ביסודות שבהם תלוים דינים אלו, מדברי הראשונים מתבאר ג' יסודות שדנו ונחלקו בהם, א. בגדרי מקפיד, ובנידון זה של מקפיד מלבד הסברות הנוגעות לדינים אלו, יש לדון ע"פ זה [ובעיקר ע"פ דין גלד] בגדרי מקפיד בשאר דברים שאדם מצטער מליטלם, ב. בגדרי לח ויבש, ונידון זה עיקרו מצד הסברא דבלח עיילי ביה מיא, ולכך אינו חוצץ, אכן צריך להתבונן בראשונים האם פסיקא להו אך סברא, דבסעי' טז יצויין בזה מחלוקת בדברי הראשונים, ג. נידון נוסף מצד דברים הפורשים מהגוף, אשר צריך לדון בהם מאימתי נחשבים כדבר חלוק ונפרד מהגוף, בכדי שיחשבו כחציצה לגביו.

עי' במסכת מקואות פרק ט משנה ב' ומשנה ד' בדין לפלוף וגלד, ועי' גמ' נדה סז. שמעתא דריבדי, לפלוף, וכחול, גמ' רש"י, ותוס', ועי' חי' הרמב"ן [ד"ה וקשיא לן], עי' רא"ש הל' מקואות סי' כה [מ 'לפלוף'] וריש סי' כו, עי' רמב"ם [פ"ב הל' א' יד' כ'], עי' סמ"ג, ועי' מרדכי [סי' תשמח].

**דין לפלוף**

בחילוק בין בעין לחוץ לעין האם הוא לח או ביבש – יש להתבונן בטעם החילוק בין בעין לחוץ לעין, ובין לח ליבש – עי' בפי' הר"ש במשנה ד, ועי' בפי' הרע"ב [כפי' השני], וכ"כ בחי' הרמב"ן בנדה [ד"ה וקשה לן].

אך עי' בתוס' בנדה [ד"ה לפלוף, בחלקו הראשון], ועי' בחזו"א סי' צד סק"ב ביאור דבריהם ['דחוץ לעין אף לח חוצץ משום שהוא עב ודבוק ואינו מניח המים לעבור בו, והא דא"ח בעין, משום דלחות העין מרככתו ומלחלחתו והמים עוברין בו'].

אך עי' סמ"ג שחלק על תוס' ['אמר מר עוקבא', ודו"ק בדבריו במאי איירי מר עוקבא], ועי' מרדכי [סי' תשמח 'לפלוף שבעין'], ועי' ברא"ש סוף סי' כה [מ'לפלוף שבעין'], ועי' תוס' רא"ש ד"ה לפלוף [ויש לדון לשיטתו במאי איירי מר עוקבא], ועי' בקיצור פסקי הרא"ש.

ויש לדון בשיטת הרמב"ם בזה עי' מש"כ בהל' א' יד' כ', ועי' בכסף משנה [ה"כ ד"ה וכן לפלוף שבעין].

**דין גלד וריבדי**

עי' בפי' הר"ש ובפי' הרמב"ם במשנה ב, ועי' ברמב"ם פ"ב הל' א, והל' יד.

דינא דמתני' – יש לדון בטעם ההיתר בעל המכה, ובחילוק מחוץ למכה – דו"ק בראב"ד בסוף השגתו על הרמב"ם הל' כ, ועי' בחי' הרמב"ן [ד"ה וקשה לן 'וגלד וכו' משום האי טעמא הוא'], וע"ע ברז"ה בהשגתו בבעלי הנפש [אות ב 'אלא גליד שעל המכה הוא עור וכו' כ"ז שמעורה שלא יצא חוץ למכה'], ועי' בתוס' רא"ש [ד"ה הני ריבדי], ועי' ברא"ש סוף סי' כה [דו"ק בדבריו מהו 'שבמכה'], ועי' סדרי טהרה ס"ק כג [ד"ה מיהו דברי הטור והש"ך] דלא גריס כרמב"ם, וע"ע בפי' המאירי על מסכת מקואות.

מהו ריבדא – עי' רש"י, וע"ע פי' ר"ח ע"ז כט., ועי' מרדכי סי' תשמח, ועי' רמב"ם פ"ב הל' כ, ועי' בהשגת הראב"ד ['אולי למד שריטות מריבדא'], ועי' כס"מ ['ומ"ש דמאן לימא לן'].

טעם הקולא בתוך ג"י – דו"ק ברש"י, ועי' בחי' הרמב"ן [ד"ה וקשיא לן], ועי' במרדכי סי' תשמח [אך עי' להלן בדין שרף לח בסעי' טז, שיצויין סתירה במרדכי ומחלוקת בראשונים האם נקטינן דבדברים לחים עיילי מיא], ועי' בתוס' רא"ש וברא"ש.

יש לדון האם יש חילוק בין ריבדא לגלד שעל המכה, ומהו – עי' בבעלי הנפש [סי' ב אות ח 'ולית הלכתא כוותיהו אלא כסתמא וכו'], ועי"ש בהשגות הרז"ה, ודו"ק בחי' הרמב"ן [ד"ה וקשיא לן], ועי' ברמב"ם הל' כ, ועי' כס"מ ['ואני אומר'], ועי' ברא"ש, וע"ע בחזו"א [סי' צד ד' ה' ו'] שהאריך בביאור ענין זה.

דין אשה בעלת חטטין – [יש להתבונן בראשונים האם אסור מדינא, ומהי תקנתה] – עי' ספר התרומה [סי' קג] ועי' סמ"ג ['וצריך להסיר כל גלד'], ועי' במרדכי סי' תשמח ['ריבדא דכוסילתא'], ועי' סמ"ק ['והרגילו הנשים'], ועי' רא"ש ריש סי' כו.

הראשונים דנו בהכרעת ג' דינים הנ"ל, האם קיימי רק לטהרות או אף לבעלה, אך יחד עם דינים אלו דנו אף בשאר הדינים שהוזכרו בסוגיא זו, ואי"ה נעסוק בדינים אלו [ר"י ור"ל - דרך גדילתה] בהמשך, ועתה נתרכז בדברי הראשונים הנוגעים לג' דינים דידן, אך לצורך הבנת דבריהם יש ללמוד בבקיאות את כל הסוגיא בעמוד זה.

כיצד קי"ל בכל הג' שמעתתא – [יש להתבונן היטב בדברי הראשונים האם קאי בכל הנך ג' שמעתות, ומדוע לא קי"ל הכי לבעלה, ומהו הדין בטהרות] – עי' תוס' ד"ה פתחה [דבריהם הנוגעים לנ"ד], עי' רא"ש סי' לה ['רש"י לא גריס, וכו', ויש לדון בזה לפי שיטת הרא"ש בביאור דין לפלוף וריבדי, ועי' חזו"א סי' צד ריש סק"ג], ועי' בתוס' רא"ש הכרעתו, עי' בעלי הנפש סי' ב אות ח [עד 'קא דחינן להו מהילכתא'], עי' חי' הרמב"ן [בתחלתו], ועי' תורת הבית הארוך [לב. אמר רמי בר אבא הני ריבדי' – לב: 'שאין טבילתן מפורשת מן התורה'], ועי' תורת הבית הקצר [לב: 'לפלוף'], עי' רמב"ם פ"ב הל' כב, ועי"ש בכסף משנה [עד 'ומדברי רבינו שכתב נדה שנתנה'].

דין דם יבש – עי' בר"ש מהתוספתא, ועי' רמב"ם פ"ב ה"א, [עי' בכס"מ גירסתו, אך עי' במהדו' פרנקל מכת"י דהגי' סם], ועי' ברא"ש הל' מקואות [סי' כו בסמוך לאות קו].

**עי' טור וב"י סעי' ז - ט**

בדברי הטור והב"י בפלוגתא דהרא"ש והראב"ד, האם פליגי לענין לפלוף– עי' סד"ט ס"ק כג [ד"ה תו קשיא לי]. במאי פליגי לענין גלד שע"ג המכה – עי' בסד"ט ס"ק כג [ד"ה ובדברי הטור והב"י, ובד"ה מיהו דברי הטור והש"ך, וד"ה אבל מ"מ דברי הב"י].

פי' עיניה פורחות – עי' ב"י, אך עי' דרישה ג, ועי' ב"ח ד"ה כחול.

בחילוק בין גלד שחוץ למכה לעל המכה – עי' ב"ח ד"ה דם יבש.

בנידון הב"י בדעת רי"ו על מה קאי לית הלכתא – עי' גליון רע"א בשו"ע [ד"ה ואיני יודע מי הכריחו'], ועי' סד"ט ס"ק כא, ועי' לחו"ש יב [ביאר שיטת רי"ו ע"פ דרכו של הרא"ש].

**שו"ע סעי' ז – ט**

**סעיף ז**

דין לפלוף בשאר מקומות שבגוף – עי' גליון רע"א.

**סעיף ח**

דין כוחל – עי' ש"ך ס"ק יד, ועי' דרישה יח, ועי' בינת אדם אות כא ['ודלא כדרישה'].

**סעיף ט**

הכרעת הדין בגלד שחוץ למכה – עי' שו"ע ועי' ש"ך ס"ק יג, אך עי' סד"ט ריש ס"ק כג [ד"ה ומעתה מה שכתב הש"ך, וד"ה מיהו, וד"ה ולפי"ז יש ליישב, וד"ה ותו קשה לי על הש"ך] שתמה מדעת רוב הראשונים, ועי' עצי לבונה.

דין אשה בעלת חטטין – האם מעכב הטבילה - עי' ט"ז יד, ועי' פתחי תשובה ח, ועי' סדרי טהרה ס"ק כג [ד"ה ותו קשה לי, וד"ה גם מ"ש המחבר], ועי' באו"ח סי' קסא סוף סעי' ב ברמ"א, ועי"ש במג"א ובמשנ"ב.

האם גלד נחשב מקפיד ומדוע - עי' בסד"ט ס"ק כג [ד"ה ותו קשה לי על הש"ך, וד"ה וצריך לומר לדעתם], וע"ע מש"כ בסוף ס"ק כו, ועי' שו"ת רע"א סי' ס [ד"ה וזה מקרוב, ועי' מסקנתו בד"ה אבל בנ"ד, וע"ע בשאר דבריו שם]. ולהלן בדין רטיה יצויינו דברי האחרונים שדנו בדבר שנצרכת לו לרפואה, וביש סכנה להסירה, האם נחשב מקפיד.

**דין רטיה – סעיף י**

מתני' מקואות פ"ט מ"ב, ועי' בפי' הרא"ש, טור ב"י ושו"ע סעי' י.

האם יש להתיר באין מקפיד – יש לדון מסתמא דמתני', ועי' טור או"ח ריש סי' קסא [אך דו"ק בלשון השו"ע שם], ועי"ש בט"ז [סוף סק"ב], אך עי' חזו"א [ידים סי' א אות כה ד"ה שו"ע ס"י, מ'ותירץ הל"ח' עד 'וכ"ה במ"א שם'].

האם בסתמא חשיב מקפיד – עי' ברא"ש בהל' מקואות סי' כה במעדני יו"ט אות נ, ועי' סד"ט ס"ק כד.

יש לדון בטעם דחשיב מקפיד – ויש לדון עפי"ז בשאר דברים שנועדו לרפואה - עי' סדרי טהרה סוף ס"ק יט ['ועוד דא"כ ברטיה שע"ג המכה'], ועי' בינת אדם כא [באמצעו 'אבל מה שהוא לרפואה', ועי"ש מה שדן עפי"ז לענין סתימה בשינים], עי"ש בחזו"א ['ואינו מובן'].

יש לדון ע"פ הנ"ל לענין אגד וקשקשים בסעי' כג – ועי' בשו"ת רע"א סי' ס [ד"ה ומ"ש רומעכ"ת, וד"ה הנה ראיה זו, וד"ה גם אף אם נימא].

האם רטיה חוצצת בנט"י - עי' ברא"ש חולין פ"ח סי' טו ['וכן כל החוצץ . . . ורטיה'], אך עי' בסי' יח [חלקו האחרון 'ומי שיש בידו מכה ורטיה שעליה' עד סופו], ועי' בשו"ע או"ח סי' קסא א, וקסב י, ישוב הסתירה – עי' מעדני יו"ט סי' יח אות פ, אך עי' בב"ח סי' קסא [ד"ה רטיה], ועי' מג"א סי' קסב [ס"ק יח], וע"ע בט"ז סי' קסא סק"ב, וע"ע בגליון רע"א על המג"א.

בטעם ההיתר ברטיה בנט"י – דו"ק היטב בלשון הרא"ש, ויש לדון בזה לפי תירוצי המעדני יו"ט והב"ח, ועי' ביאור הגר"א סי' קסב אות כח, ועי"ש בגליון רע"א בתחלתו, אך עי' בחזו"א [ידים סי' א אות כה ד"ה שו"ע ס"י], שהאריך לדון בזה.

**חץ או קוץ התחוב בבשר – סעיף יא**

עי' מתני' מקואות פ"י משנה ח, עי' תוספתא פ"ח מ"ד 'נכנס לו חץ', והובאה בר"ש פ"י מ"ח ['הנכנס לו חץ בירכו'].

טעם החילוק במתני' בין נראה לאין נראה – עי' בפי' הרא"ש, ודו"ק בפי' הר"ש [ד"ה בזמן שנראה], אך דו"ק בהל' נדה לרמב"ן [פ"ט הל' טז], ועי' בתורת הבית הארוך [לג:] והקצר [לב:].

טעם החילוק בתוספתא בין עץ למתכת – עי' בפי' הר"ש במשניות פ"י מ"ח ['פי' בשל מתכת'], ועי' או"ז סי' שסב ['ומיכן אני דן על השיער המדובלל וכו' ונקיטינן שהוא סכנת נפש לגלחו שאינו חוצץ'], ועי' שו"ת רע"א סי' ס [ד"ה ולענ"ד יותר יפלא, וד"ה גם י"ל דבמתכת].

טעם הקולא בעלה עליו קרום – דו"ק בתוספתא, ועי' היטב בפי' הר"ש ['שכל הבלועין'].

יש לדון במאי איירי התוספתא [נראה / אין נראה], והאם פליגא על מתני', וכיצד הלכתא – עי' רא"ש הל' מקואות סי' כז, ועי' רמב"ם, ועי' בהל' נדה לרמב"ן [פ"ט הל' טז], ועי' בתורת הבית הארוך [לג:] והקצר [לב:], אך עי' בספר התרומה סי' קה, ועי' בסמ"ג ['שנינו וכו' חץ'], ועי' במרדכי [סוף סי' תשמז], ויש לדקדק האם הלכתא כרבי או כרבנן.

**עי' טור סעי' יא 'חץ או קוץ' ועי' ב"י ד"מ וב"ח.**

בדברי הב"י בדעת רבי ורבנן – צ"ב, עי' ד"מ, וע"ע חי' הגהות, ויתבאר עוד בפוסקים.

בעיקר פי' של הב"י – עי' ב"ח שפי' כעין דרכו.

יש לדון לדעת הב"י מהי מסקנתו [ובדעת הרמב"ם והרא"ש] בפי' נראה ואינו נראה, ועי' בזה בב"ח.

יש לדון לדעת הב"י לדעת הרמב"ם והרא"ש האם מהני בנראה עלה עליו קרום, ועי' בד"מ הארוך, ודו"ק בזה בב"ח. ובעיקר דברי הב"י בטעמא דמהני קרום - עי' מה שתמה בסד"ט ס"ק כו [ד"ה גם מש"ה הב"י].

**שו"ע סעיף יא**

פי' נראה – עי' ש"ך ס"ק טז, ועי' גליון רע"א, ועי' סדרי טהרה ס"ק כה.

בהבנת דברי הב"י – עי' ש"ך ס"ק יז, ועי' גליון רע"א, והרחיב לפרש בסד"ט כו.

דין עלה עליו קרום – עי' ט"ז ס"ק טו, ועי' בזה בש"ך ס"ק יז, ויש לדון בזה לדעת הב"י, ועי' בסד"ט ס"ק כו [ד"ה ומ"מ מ"ש הש"ך].

**דין גלדי ולכלוכי צואה ומלמולין ושרפים**

**סעיפים יב - טז**

עי' מתני' פ"ט מ"ב ['ושרף וכו' עד 'אלו יתידות דרכים'], ומשנה ד ['ושרף הלח ולכלוכי צואה'], ועי' בפי' הר"מ, ובפי' הר"ש, ובפי' הרא"ש.

גדר וטעם החילוק בין לכלוכי צואה לבין גלד - דו"ק בפי' הר"ש והרא"ש.

אלו יתידות דרכים – באיזה אופן חוצצין – עי' בפי' הר"מ, אך עי' בפי' הרא"ש.

החידוש בג' טיטין וחילוקם משאר טיט - במאי איירי וטעם החילוק - עי' רמב"ם פ"ב הל' א.

דין שרף – עי' במתני', ועי' בפי' הר"ש בסוף משנה ד דברי התוספתא ['הדם והדיו וכו' עד שטף לכלוכי פירות'], ועי' ברמב"ם פ"ב ה"ב, ועי' כס"מ.

יש להתבונן בטעם ההיתר בלחים – עי' גמ' פסחים סה: ['תניא אמר להן רבי יהודה וכו' לחין אין חוצצין'], ועי' גמ' חולין כו. [בסופו 'ת"ר התמד' – עד כו: במתני'] עי' בתוס' ד"ה הכא נמי מבלבלי, אך עי' דעת הרא"מ בספרו יראים [מצוה כו מ'ואף על פי שהוא לח חוצץ' עד 'ולהכי לא הוי חציצה'], ועי' ספר הרוקח [סי' שעז 'והא דתניא הדם והדיו'], ועי' מרדכי [סי' תשמח 'כתב הרא"ם בספרו'], אך צ"ע ממש"כ לעיל [כתוס'] בביאור דין ריבדא תוך ג"י, וכ"כ בחי' הרמב"ן ובחי' הרשב"א [נדה סז. בסופו].

ביאור מחלוקת זו - עי' בחזו"א [סי' צד ח, ומקואות תנינא סי' קלג אות ח], וע"ע בתועפות ראם על היראים, וע"ע בקהילות יעקב טהרות סי' נח.

דם שנסרך – עי' גמ' מנחות כא. 'אמר רב גידל וכו', עי"ש ברש"י, ועי"ש בהגו"צ בהוצאת עוז והדר, עי' ברמב"ם פ"ב ה"ב, ועי' היטב בכסף משנה.

**טור וב"י וד"מ סעי' יב – טז**

טעם הדין בלכלוכי צואה – עי' ב"ח.

מחלוקת הראשונים בטיט הלח – עי' ב"י [ודו"ק בלשונו בטעם ההיתר], ועי' ב"ח, ועי"ש מה שהסיק לדינא.

**שו"ע סעי' יב – טז**

**סעיף יד**

ביאור טעמו של הרמ"א - דו"ק בש"ך בביאור הגר"א, ועי' סד"ט ס"ק ל, עי' בהל' נט"י סי' קסא סעי' א וברמ"א, ועי"ש במשנ"ב סק"י, ושעה"צ ס"ק יא, ועי' בביאור הלכה. אך עי' פמ"ג סי' שג מש"ז ב [דהרמ"א לשיטתו בסעי' ד].

הכרעת נידון זה – עי' ביאור הלכה סי' קסא [ד"ה מקפיד], עי' חזו"א [סי' צד ח בסוד"ה ובעיקר הדין, ובד"ה ונראה דבשעת הדחק, ובסי' קלג אות ח סוף ד"ה כ' ב"י].

**טבילה באבק שברגליו – סעיף מה**

עי' סוף משנה ב', ועי' בתוס' יו"ט ['ולא יטבול באבק'], ועי' במלאכת שלמה בשם הערוך בטעם האיסור, ועי' רמב"ם פ"ב הל' י, ועי' ר"ש בפרק י משנה ד ['תניא בתוספתא'].

עי' ב"י סעיף מה ד"ה וכתב עוד שם.

**שו"ע סעי' מה**

עי' ביאור הגר"א נז, ועי' פתחי תשובה כג.

**בענין חציצה בצפורן סעי' יח - כב**

עי' פרק ט משנה ב' ומשנה ד', ועי' בתוספתא שהובאה בר"ש סוף משנה ד', וברא"ש במשנה ד.

מהי צואה שתחת הצפורן – עי' ברמב"ם בפהמ"ש, ועי' באור זרוע סי' שסג מהיראים, ועי' משנ"ב סי' קסא סק"ב.

טעם הקולא בצואה והחילוק מבצק – עי' היטב בתוס' סז. ד"ה לפלוף, וכ"כ בסה"ת סי' קג, ועי' בסמ"ג [ד"ה תניא בתוספתא] תשובת ר"ת, וע"ע במרדכי [סי' תשמז 'לכלוכי צואה'], ועי' בחי' הרשב"א חולין קז. [ד"ה הא דאמרינן לעיל], אך עי' בתורת הבית בהל' נטילת ידים [עג.] שנסתפק בזה, ויש לדון בזה בשיטת הראשונים דלהלן שפירשו את המשנה ע"פ התוספתא [ולא חילקו כר"ת].

דין שלא כנגד הבשר – עי' בבעלי הנפש [סי' ב אות ה ואות ז], ועי' בהל' נדה לרמב"ן פ"ט הל' יב, ועי' בתורת הבית הארוך [לג. בסופו 'פירוש צואה שתחת'], ובקצר לב. ['וצואה שתחת הצפורן'], ועי' בהל' מקואות לרא"ש [סי' כו 'צואה שתחת הצפורן'], אך עי' ברמב"ם [פ"ב הל' א' וי"ד] שלא חילק, וע"ע במאירי טעמו [מקואות פ"ט 'יש לפקפק שהרי וכו' ואף גדולי המחברים לא הביאו תוספתא זה כלל'].

יש לדון בטעם החילוק – יש להתבונן בטעמם של הראשונים הנ"ל, ודו"ק בל' הר"ש [מכת"י 'שמקפידין על הצואה הדבוקה שם בצפורן'], ועי' באור זרוע סי' שסג מהרא"מ, ויש לדון לשיטת התוס' ור"ת הנ"ל, ועי' היטב בסמ"ק [מצוה רצג 'וצואה שתחת הצפורן'], וע"ע במאירי [מקואות פ"ט 'יש לפקפק שהרי כשהיא בין צפורן לבשר יראה שהיא מהודקת יותר מאותה שהיא למעלה מן הבשר'].

באופן שאין מקפיד – עי' בסמ"ג ['עוד אומר רבינו יעקב'], ועי' בסמ"ק.

הטעם שנהגו לגזוז הצפרנים – עי' ברמב"ן בהל' נדה פ"ט יב, ועי' בתורת הבית הקצר [לב. 'וצואה שתחת הצפורן'], אך דו"ק בסמ"ג ['ונהגו הנשים לחתוך'], ועי' מרדכי סי' תשמז, [יתכן דפליגי לשיטתם הנ"ל], ועי' ברא"ש בסי' לה.

**טור וב"י סעי' יח יט**

עי' בב"י במה שדן בסברת הטור באין מקפיד – ועי' דרכי משה ו, ועי' ב"ח ['ד"ה ומ"ש ומיהו אין דרך'].

ביאור החילוקים אימתי צואה וטיט חוצצין – עי' ב"י ועי' פרישה סק"כ, עי' ב"ח שהאריך לבאר את שיטת ר"ת, ועי"ש מסקנתו לדינא.

עי' ב"י במה שהתקשה בשיטת הרשב"א, וע"ע מש"כ באו"ח ריש סי' קסא, ועי"ש בדרישה, וע"ע שם במאמר מרדכי.

**שו"ע סעיף יח יט**

טעם החילוק בין כנגד הבשר / שלא כנגד הבשר – עי' ב"י, ועי' חכמת אדם יב.

האם סתם צואה [שלא כנגד הבשר] חוצצת – יש לדון בזה מצד שיטות הראשונים, ויש לדון בדעת השו"ע, ודו"ק היטב בט"ז ס"ק יט, ובש"ך ס"ק כב.

דין חציצה בציפורן לענין נט"י – עי' בשו"ע סי' קסא סעי' א, עי' בט"ז ובש"ך, ועי' במג"א סק"ה, ועי"ש במשנ"ב סק"ט, ועי' פתחי תשובה ט.

עד היכן צריכה לקוץ צפרניה – עי' חכמת אדם סעי' יב.

דין צפרני הרגלים – עי' פתחי תשובה סק"י, ועי' ביאור הלכה סי' שמ א ד"ה וחייב ['ונראה לי דבצפרני רגליה'].

**סעי' כ**

אשה שטבלה בלא לקצוץ הצפרנים – עי' הגהות שערי דורא, ועי' בד"מ סק"ז, ועי' שו"ת מהר"ם לבוב תפז, ועי' בהגהות מהרש"ל, ועי' שו"ת מהר"ם מלובלין סי' עא, ועי' ב"ח, ויש לדקדק בדבריהם [ובתשובות מהר"ם] האם איירו בנודע לה אחר הטבילה דליכא טיט או אפילו דעיינה קודם הטבילה שאין טיט.

צפורן ארוכה שעומדת ליקצץ – עי' ראב"ן סי' שכו ['דכיון דעתידה ליטלן חייצי השתא'], אך עי' בספר התרומה סי' קד, וכ"כ במרדכי סי' תשמז, וכן מבואר בסמ"ג מתשובת ר"י, וכן מוכרח מדברי הראשונים שהובאו לעיל בטעמים שנתנו לקציצת הצפרנים, ועי' ראבי"ה [סי' תקצא] מה שביאר בזה, והו"ד באו"ז [ריש סי' שסב].

דין אשה ששכחה ליטול צפרניה בחוה"מ ובשבת – עי' ספר התרומה סי' קד, ועי' סמ"ג, ועי' מרדכי, שדנו לענין חוה"מ, ויש לדקדק בדבריהם האם אפשר להתיר לטבול בניקור הצפרנים.

**שו"ע סעי' כ**

טעם החומרא לחזור ולטבול שלא קצצה צפרניה – והאם יש להקל כשברור שלא היה לה טיט - דו"ק בשערי דורא, ועי' בט"ז ס"ק כא, ועי' היטב בש"ך ס"ק כה, ועי' משנה למלך הל' מקואות פ"ב הל' יד, ועי' חכמת אדם יד.

בספק האם היה טיט האם מותר בדיעבד - עי' ט"ז, אך עי' סד"ט לט [ד"ה צריכה טבילה אחרת 'אלא שיש לפקפק'], וע"ע מש"כ בסוף סי' קצט, ועי' חכמת אדם.

**דין אשה ששכחה ליטול צפרניה קודם השבת**

האם אפשר לסמוך על ניקור כשיש גויה וכשאין גויה – עי' בט"ז ס"ק כא, אך בש"ך פליג ס"ק כה [דו"ק בטעמו], ועי' במג"א ריש סי' שמ, ועי"ש במחה"ש, ועי' בשיירי טהרה סוף ס"ק לט ['מ"מ נראה לי מאן דמורה כדברי הט"ז'], ועי' חכמת אדם טו, ועי"ש במשנ"ב סוף סק"ג.

אם יש לחוש בנכרית לאיסור ניקף – עי' ט"ז ס"ק כא, וע"ע בדבריו באו"ח סי' שכח סק"א ['וע"כ צריכים אנו לחלק ביניהם' ומטעם זה כתבנו ביו"ד דאשה וכו'] שביאר את שיטתו, אך עי' בנקה"כ שחלק עליו, ועי' במשנ"ב סי' שכח ס"ק יא, ודו"ק במשנ"ב סי' שמ סק"ג, אך עי' בן איש חי פרשת שמיני ה.

גדר איסור קציצת הצפרנים בשבת בכלי –האם פטור מדין מלאכה שאצל"ג – האם יש להתיר בגויה מדין שבות דשבות – עי' היטב בנקה"כ, עי' מג"א סי' שג ס"ק כב מהריב"ש, עי"ש במחה"ש, וע"ע שו"ת חכם צבי [סי' פב בסופו; השיג על הש"ך ע"פ הריב"ש] ועי' בשיירי טהרה [קצח ס"ק לט ד"ה ומה שהשיג, וד"ה ולא ידעתי; פקפק בסברת הריב"ש] ועי' באור הלכה ד"ה וחייב מה שהוכיח מהראשונים.

הכרעת הדין – כיצד ההנהגה הראויה לכתחילה - עי' בט"ז, ודו"ק במסקנת הנקה"כ, ודו"ק במג"א ריש סי' שמ, ועי' שיירי טהרה, עי' במשנ"ב סק"ג, ובמה שביאר במסקנתו בבאור הלכה [ודו"ק היטב בטעמו, ומקורו מהשיירי טהרה] ועי' בן איש חי פרשת שמיני ה.

דין שערות שרגילים לקוצצם – עי' ברכי יוסף אות ב [הו"ד בגליון בסעי' ו], ועי' שו"ת חתם סופר סי' קצה הו"ד בפתחי תשובה יב, ודו"ק בטעמם.

**דין צפורן ואבר ובשר המדולדלין**

עי' במתני' משנה ד' 'צפורן המדולדלת, ועי' בתוספתא שהובאה בר"ש במשנה ד 'והאבר והבשר'.

דין צפורן המדולדלת – עי' ברמב"ם הל' יד ועי' בהל' מקואות לרא"ש [סוף סי' כו], ועי' בתורת הבית לרשב"א [לג.] שפסקוהו.

דין צפורן שפירשה רובה – עי"ש ברא"ש ובתורת הבית שפסקו דין זה, אך דו"ק ברמב"ם שהשמיטו.

יש לדון כיצד ליישב ב' דינים אלו יחד, והאם פליגי – עי' מרדכי סי' תשמז ['ר' יונתן בן יוסף'], אך עי' אור זרוע [סי' שסג], ועי' בפי' הרא"ש על המשנה, ויש לדון מדבריו בהלכותיו שהביא ב' דינים אלו, ויש לדון בשיטת הרמב"ם שהשמיט התוספתא.

יש להתבונן בהבנת נידון זה במה תלוי האם הוי חציצה – דו"ק במרדכי, ובאור זרוע, ועי' היטב בתשובת ר"י הזקן.

ע"ע או"ז [סי' שסג] שדן מהו 'מדולדלת' ומהו 'פירשה'.

דין אבר ובשר המדולדלין – האם חוצצין - עי' בתוספתא ונחלקו הראשונים בגירסא – עי' בפי' הר"ש, ועי' בתורת הבית, ועי' בסמ"ג מצוה רמח, וכ"כ הראבי"ה [סי' תתקצא], אך עי' ברא"ש, ועי' ברמב"ם הל' ב.

יש להתבונן בטעם וביסוד נידון זה – דו"ק בדברי הסמ"ג [עשה רמח], ומקורו מתשובת ר"י הזקן עי"ש, וצ"ב בטעם החולקים.

**טור וב"י סעי' כא כב**

ביאור טעמו של הטור בחילוק בין מיעוט לרוב – עי' היטב ב"י, אך עי' בב"ח ד"ה ציפורן המדולדלת.

הכרעת ב' הפירושים של הב"י בגדר החציצה של אבר ובשר המדולדלין – עי' בב"י מה שהסיק, [ועי' במגיד מישרים פרשת ויקהל 'ובההיא דצפורן שפרשת וכתבת שני דרכים, חייך דקב"ה חייך בפלפולא דילך, אבל אורחא בתראה הוא ברירו דמלה, ומ"מ לא תמחוק קדמאה דיקריה דקב"ה סליק מיניה אף על גב דלאו קושטא איהו כיון דאיהו חריפא דוגמת נפחא דבטש בפרזלא ונצוצין מתנציצין לכל עבר'], אך עי' בדרכי משה אות ח, ועי' ב"ח ד"ה אבר ובשר המדולדלים, וע"ע דרישה ה ופרישה כב.

**שו"ע סעי' כא כב**

צפורן שפירשה מיעוטה האם בעצמה חוצצת – יש לדון לדעת הב"י, ועי' ש"ך כו, ועי' סדרי טהרה סק"מ, ודו"ק בביאור הגר"א כ.

טעם החילוק בין רובה ומיעוטה – עי' ט"ז ס"ק כב, ועי' לבוש כא וכב [ביאר אף הטעם באבר ובשר], ועי' סדרי טהרה ס"ק מא.

דין פירשה רובה – עי' ש"ך ס"ק כז.

סדק בצפורן – עי' חכמת אדם סעיף טז.

דין יבלת ויתרת – עי' ביאור הגר"א, ודו"ק בל' הרמ"א.

דין קילופי עור – עי' חכמת אדם סעיף טז.

**סוגית בית הסתרים**

עי' מתני' מקואות פ"ח סוף משנה ה', עי"ש בפי' הר"מ, הר"ש, והרא"ש, עי' גמ' נדה סז. 'ואמר רבא לעולם ילמד' – 'טבילה אחרת', ובגמ' קידושין כה. 'ואמר עולא הכל מודים' – 'בילה מעכבת בו'.

המקור דלא בעינן ביאת מים – עי' בגמ', אך עי' בפהמ"ש לר"מ, ובהל' מקואות פ"א ה"י, ועי"ש בתוס' יו"ט.

הטעם דבעינן ראוי לבילה בכה"ת – עי' תוס' קידושין [ד"ה כל הראוי 'ומיהו קשה מ"ט'], ועי' תוס' בנדה [ד"ה כל הראוי 'וא"ת כיון דלא מעכבא'].

הטעם והמקור דבעינן ראוי לביאת מים בביה"ס, והאם הוי דאוריתא – עי' בתוס' בקידושין [ד"ה כל הראוי 'וא"ת בטבילה'], ועי"ש בתוס' רא"ש [סוף ד"ה אין בילה מעכבת], ועי' בתוס' במנחות [יח: ד"ה ואמר ר' זירא 'אבל בפ"ק דקידושין קשיא טפי'], אך עי' בחי' הריטב"א בקידושין [ד"ה מקום הראוי לבא מים], ועי"ש בחי' הרשב"א [ד"ה הא דאמרינן נהי דביאת מים'], ודו"ק בטעמיהם.

הכרעת הפוסקים בנידון זה - עי' משנה למלך הל' מקואות פ"א ה"י, ועי' סדרי טהרה ס"ק כג [בסופו 'מיהו לפי מש"כ בספר משנ"ל'], ובס"ק מח [משמע דלא הכריע], ועי' נודע ביהודה [מהדו"ת ריש סי' קלה].

הטעם דלא בעינן ביאת מים לכתחילה – עי' תוס' נדה ['וא"ת אמאי לא בעינן'], ועי"ש תוס' רא"ש [סוף ד"ה אין בילה], ועי' תוס' רא"ש בקידושין [סוף ד"ה אין בילה מעכבת].

היכי משכחת בביה"ס דהוא מיעוטו, חציצה מדאוריתא – עי' פני יהושע סוכה [ו: ד"ה בתוספות בד"ה דבר תורה, בסופו], ועי' סדרי טהרה ס"ק כג [ד"ה ומדי עברי, ובד"ה ובאמת הקושיא מעיקרא ליתא], ועי' קרית ספר הל' מקואות פ"ב, ועי' חזו"א סי' צה אות ג.

דין מקום שלעולם אינו מתגלה – דו"ק בחי' הרשב"א [שם], ובתוס' רא"ש בקידושין [סוף ד"ה ואין בילה מעכבת], ודו"ק בב"י בסעיף כא [ד"ה וצריך לתת טעם], ועי' שו"ת רע"א ס ['גם מש"כ מעכ"ת נ"י וכו', ולהלן 'אמנם נראה לי לדון להקל'], ועי' בגליון רע"א בשו"ע בסעי' ז, ועי' חכמת אדם אות יז, ועי"ש בבינת אדם אות כ [לשון שו"ת רמ"ע], ויש לדון מדברי הר"מ והרא"ש בסוף פ"ח דמקואות.

דין מקום דאין ראוי מצד עצמו לביאת מים – עי' שו"ת רע"א ס ['תו כתב ידידי הרב וכו', ולהלן 'גם יש לקיים דברי ידידי וכו'], ועי' נודע ביהודה מהדו"ת סי' קלה.

דין בלוע – עי' נודע ביהודה מהדו"ק סי' סד, ומהדו"ת סי' קלה בתחלתו, עי' סדרי טהרה ['ולפי זה מש"כ בספר הנ"ל', ולהלן 'ועוד יש לומר'], ועי' בר"ש סוף מסכת מקואות [ד"ה שכל הבלועים], ועי' אור זרוע [סי' שסב 'ומיכן אני דן על השיער המדובלל', וכו' 'ומן הראיות הללו דעתי נוטה וכו' 'ה"ל בלוע ועדיף מבית הסתרים'].

**דין חציצה בשינים, בגמ' 'ונמצא לה עצם חוצץ'.**

דין שיירי המאכל – עי' בעלי הנפש [סי' ב אות א' ב'], ועי' סמ"ג ['ואם הוא יו"ט במוצ"ש'], אך יש לדון מדברי הר"ש בסוף פ"ח, ועי' במאירי בסוגיין [ד"ה זה שביארנו].

דין ניקור השינים – יש לדון ביסוד דין זה – עי"ש בראב"ד בבעלי הנפש, ועי"ש בסמ"ג, ועי' ברא"ש סי' לה [סמוך לאות קלט דברי חמודות].

דין אכילה ביום הטבילה – עי' רא"ש בקיצור הל' נדה.

עי' טור וב"י סעיף כד, ועי' ב"ח [ד"ה וא"ת מנא ליה].

**שו"ע סעי' כד**

ברמ"א דין לישת חלות בע"ש, עי' סד"ט אות מט.

אכילת בשר בליל שבת קודם הטבילה – עי' סד"ט מט.

בענין טבעת שבבית הרחם – עי' בפתחי תשובה אות טז ולעיל צויינו הנידונים שנחלקו בהם האחרונים.

**חובת עיון בבית הסתרים**

עי' בעלי הנפש [סי' ב א' ב'], וצ"ב בטעם ב' החידושים

עי' ב"י ושו"ע סעי' כה וכו

**סעיף כה**

טעם הדין – עי' ש"ך ס"ק לב [וצ"ב טעמו], ועי' גליון רע"א, ועי' סד"ט ס"ק נ, ועי' ט"ז סי' קצ"ט ס"ק יא, אך עי"ש בסד"ט ס"ק כה.

**סעיף כו**

עי' ט"ז ס"ק כו, אך עי' ש"ך ס"ק לג, ויש לדון האם פליג אף על סעי' כה, ודו"ק להלן סי' קצט סעי' ט, יב, ובש"ך ס"ק יט, ועי' בבית לחם יהודה, ובעצי לבונה.

טעם דין זה – יש לדון לפי טעמו הפוסקים בסעי' כה, ועי' גליון רע"א, ועי' לבוש סעי' כו, וע"ע באגרות משה ח"א סי' צח.

**בענין קרצה שפתותיה ועצמה עיניה**

מתני' סוף פ"ח, ובגמ' נדה סז. 'א"ר יוחנן פתחה עיניה'.

במתני' קרצה - פירושו וטעם פסולו – יש לדון האם צריך שיהיה אפשר למים ליכנס לפה - עי' בר"ש בפירושו הראשון, ועי' תוס' דף סז. [ד"ה פתחה עיניה, פה פתוח], אך עי' בר"ש בפירושו השני, וכ"כ בסוף המסכת [ד"ה מפני שהוא כביה"ס], ועי' בפי' הרא"ש, ועי' ברא"ש בקיצור הל' נדה ['ופיה לא תקפוץ'].

יש לדון בטעם הפסול – דו"ק בסה"ת סי' קב ['ושלא תדחק . . אלא ברפיון . . דכ"ע דראוי לביאת מים'], ועי' במאירי [ד"ה לעולם תהא], אך עי' בפירוש הר"ש בסוף המסכת [ד"ה מפני שהוא כביה"ס], ועי' בעלי הנפש [סי' ב אות ג], ועי' בחי' הרמב"ן [סז. בסופו 'ואי קשיא לך מאי שנא'], ויש לדון בשיטת הרמב"ם בהל' יג.

יש להתבונן בטעם הנידון האם צריך לפתוח הפה – דו"ק בבעלי הנפש, ועי' בקובץ שיעורים בב"ק אות צג, ודו"ק בר"ש בסוף המסכת, ועי' לחם ושמלה ס"ק כא ['והב"י נתקשה'].

בגמ' עצמה עיניה – האם 'ולית הלכתא' קאי עליה, ומ"ט – עי' בעלי הנפש [סי' ב ח 'אלא כי הא' 'עוד נראה לי . . . אבל הך דר' יוחנן וכו'], אך עי' חי' הרמב"ן [ד"ה ורבינו הגדול, ובסופו ד"ה ואי קשיא לך], וכ"כ הר"ן על הרי"ף, ויש לדקדק בשיטת הרמב"ן במש"כ בהלכותיו פ"ט הל' יא, והל' כה, ועי' בתורת הבית הארוך [לב. בסופו 'ופירוש לית הלכתא'] ועי"ש במשה"ב ובדה"ב, ועי' בקצר [לא: 'פתחה עיניה'], ועי' רא"ש סי' לה ['אלא כמו שרגילה תמיד'], ובקיצור הל' נדה ['ולא תעצים עיניה'], ועי"ש במעדני יו"ט [אות ה], ועי' ברמב"ם הל' כב.

טור וב"י סעי' כז, לח, לט, ועי' ב"ח [ד"ה ויש מתירים בזה].

**שו"ע סעי' כז, לח**

טעם הפסול בקרצה שפתותיה – עי' לחם אות ע, ושמלה אות ל.

**סעיף לט**

עי' ש"ך ס"ק נא, ועי' סד"ט עו, ועי' ביאור הגר"א ס"ק מד שבירר בהרחבה את שיטות הראשונים, ועפ"ז [בד"ה 'ומה שכתב כאן'] ביאר הכרעת השו"ע בסעיף זה.

**טבילה כדרך גדילתה**

גמ' סז. 'אמר ריש לקיש וכו'.

האם ר"ל קמ"ל חומרא או קולא – דו"ק ברש"י [ד"ה לא תטבול], אך דו"ק ברא"ש [סי' לה 'שאינה צריכה'], ועי' בחי' הרמב"ן ['דלא מחמרינן כולי האי וכו' אלא כי מחמרינן בביאת מים בדר"ל וכו' כדי שיבואו מים קצת בבית השחי ובביה"ס'], וכ"כ בר"ן על הרי"ף, ועי' בבעלי הנפש [סי' ב ח 'ועוד כי דברי ר"ל להחמיר הם שהרי אמר'], ועי' בתורת הבית הארוך [לב. בסופו 'ועוד דר"ל לחומרא איתמר והיכי ילפינן מינה להקל'].

יש להתבונן בראשונים האם ר"ל איירי בדינא דמתני' בנגעים או קמ"ל דין נוסף – דו"ק ברש"י וברא"ש שם, ועי' היטב בבעלי הנפש ['מדריש לקיש דאמר אשה לא תטבול וכו' ולהלן היכי דמי דרך גדילתה], ועי' הל' נדה לרמב"ן [פ"ט הל' יח.]

לגי' דלית הלכתא האם קאי על מימרא זו – עי' בבעלי הנפש [סי' ב ח 'והנך תלתא שמעתתא וכו' דשמעתיה דר' יוחנן הלכתא היא מדריש לקיש'], ועי' בחי' הרמב"ן, וע"ע בר"ן על הרי"ף, ועי' בתורת הבית הארוך [לב. 'ופירוש לית הלכתא ככל הני שמעתא וכו' אלא כי הא דריש לקיש'], וכן מבואר בדבריהם שפסקוהו [דו"ק בראב"ד 'אלמא אם שנתה מדרך גדילתה וכו' לא כלום הוא'], אך עי' בסמ"ג בשם הערוך, ויש לדון בשיטת הרמב"ם עי' בפ"א הל' ט, ובפ"ב הל' כב.

מהו 'דרך גדילתה' – דו"ק בל' רש"י, ועי' במאירי [ד"ה ולענין טבילה דרך גדילתה].

פירוש האופנים שהוזכרו בגמ' - עי' מתני' נגעים פ"ב משנה ד, עי"ש בפירושי הר"מ, הר"ש, והרא"ש, ודו"ק ברש"י ובתוס' בסוגיין, עי' ר"ן על הרי"ף, ועי' בעלי הנפש [סי' ב ט], ועי' הל' נדה לרמב"ן [פ"ט הי"ח], ועי' רא"ש [סי' לה], ועי' רמב"ם [פ"א ה"ט], ועי' חזון איש נגעים סי' ד אות ו.

**טור וב"י סעי' לה**

יש להתבונן בכל דברי הב"י האם המלאכות שהוזכרו הם סיבה או סימן, ועי' פרישה לה.

**שו"ע סעיף לה**

טעם השיעורים – דו"ק בש"ך ס"ק מח, ועי' סד"ט ס"ק עא.

עלתה לה טבילה – עי' בש"ך ס"ק מט, וע"ע בפת"ש אות כא בשמו, ועי' סד"ט ס"ק עב, וס"ק עו, ועי' בגר"א אות מד [הרחיב לברר שיטות הראשונים, ועי' במש"כ 'אבל כאן כתב י"א'].

בקושית הט"ז אי"ה נלמד בהמשך בסוגיא של מים מקדמים.

**שיעור המקוה**

עי' סעי' לו ולז טור ב"י ושו"ע.

**דין צרורות ואספלנית שבביה"ס**

עי' בתוספתא שהובאה בר"ש סוף המסכת, ועי"ש פירוש הר"ש, אך עי' ברמב"ם בהל' ח והל' ט, ועי"ש בכס"מ.

עי' ב"י ושו"ע סעיף מב מג.

**סוגית אוחז באדם ובכלים**

מתני' פ"ח משנה ה, עי' בפי הר"מ הר"ש, והרא"ש.

במאי פליגי ת"ק ור"ש [בהדיח או בירפה] – עי' פי' המשניות לרמב"ם, ועי' בהלכותיו פ"ב הי"א, ועי' בפי' הרא"ש, ובפי' הרע"ב, ועי' בהל' נדה לרמב"ן פ"ט הל' טו, אך עי' בתורת הבית הארוך [לב: 'האוחז באדם ובכלים'], ובקצר [לב. 'היתה חברתה אוחזת בה'], הבנת מחלוקתם - עי' היטב בבדק הבית לרא"ה, ובמשמרת הבית לרשב"א.

ענין זה נוגע למעשה בטבילת כלים חדשים

**טור וב"י סעי' כח, כט**

עי' ב"ח [ד"ה וא"ת] ביישוב ראיות הרשב"א, ועי"ש [ד"ה והרשב"א] בהכרעתו.

עי' דרישה ו.

**שו"ע סעיף כח כט**

הכרעת דין זה – עי' ט"ז ס"ק כז ['ואין כאן תימה'], ועי' ביאור הגר"א כו, אך עי' ש"ך ס"ק לה, ועי' סדרי טהרה נו.

דין טבילת כלים – עי' שו"ע סי' קכ סעיף ב, עי' בש"ך סק"ו, עי' בפתחי תשובה סק"ה, ועי"ש בביאור הגר"א ו, ועי"ש בפר"ח אות ח, ועי' בט"ז [סק"ד בסופו] מהלבוש.

הטעם דההדחה מועילה – עי' בט"ז סי' קכ סק"ד בחלקו הראשון, אך עי"ש בש"ך סק"ז, ועי' תפארת ישראל על המשניות [פ"ח בועז אות יג] ביאור מחלוקתם, וע"ע בחזו"א סי' קלו ו סעי' נח [בשיעור הנצרך להשקה].

האם בהדיח מועיל דיבוק בכח – עי' היטב בט"ז ס"ק כז [בתחלתו 'ומשמע לפירושם', ובסופו 'והנה יש עוד מחלוקת', ויצוין בזה עוד מהט"ז להלן], אך עי' בגליון רע"א, ועי' היטב בביאור הגר"א בסי' קכ סוף אות ז.

האם שרי לכתחילה לטבול באחיזת יד חברתה – עי' בט"ז סוף ס"ק כז, אך עי' בש"ך לו, ועי' בסדרי טהרה [ס"ק נז בחלקו הראשון]. להלן יצויין הנידון האם צריך להדיח במי מקוה או אף בתלושין.

**סוגית מים מקדמים**

עי' פרק ז משנה ז 'הטביל בו את המטה וכו' מפני שהמים מקדמים'.

**דרך הרא"ש** – עי' בפירושו, ועי' מש"כ בהל' מקואות סי' כא, ועי' במאירי בשבת סה: ד"ה ויש שדוחין, [ויש לדון מדברי הראשונים שיצויינו להלן בדין טבילה בנמל האם סברי כרא"ש], **דרך הר"ש** – דו"ק בלשונו, וצ"ב, ועי' בתוס' יו"ט פ"ב משנה י [תמה על פירושו], ועי' אליה רבה לגר"א, ועי' בבינת אדם [יד – כד ד"ה אמנם באמת מ'ואמנם באמת המדקדק'] שפירשו. **דרך הרמב"ם** – דו"ק בפירושו, ועי' בהלכותיו פ"ח הל' יב, ועי' בפי' הרע"ב, עי' תוס' יו"ט פ"ב משנה י. ע"ע בכ"ז בספר גלת עליות שהאריך בבירור השיטות.

האם יש חילוק בין מיני הטיט – דו"ק בפי' הר"ש, אך עי' בבדק הבית [יש לדון האם תלוי בדרכו של הר"ש], ועי' משנה אחרונה, וע"ע בהגהות חשק שלמה על המשניות, ועי' חזו"א מקואות תנינא סי' קלג ו. ולהלן בדין טבילה בנמל יצויין בזה דעת שאר הראשונים.

דין טבילת אדם האם צריך להגביה רגליו, ומדוע – עי' בעלי הנפש סי' ג ז ח, ועי' בתורת הבית הארוך [לב. 'וכתב הר"א ז"ל דמאותה משנה'] וכ"כ בקצר לא:, ועי' מה שביאר בזה במשה"ב לב:, ועי' רא"ש הל' מקואות סי' כא.

**דין טבילה בנמל**

גמ' סו: אשה לא תטבול בנמל, וכו' ומפצי ביומי תשרי, וכן בשבת סה. 'ומפצי ביומי תשרי'.

בטעם איסור טבילה בנמל ועשיית מפצי - עי' רש"י נדה ושבת, אך עי' בתוס' בנדה ד"ה אשה לא תטבול, ועי' רי"ף הל' נדה בסוגיין, ועי' רמב"ם פ"א הל' יא.

יש לדון בטעם מחלוקת זו, האם יש לחוש לחציצה מחמת טיט הנמל – עי' בתוס' רא"ש בנדה, ועי' ברא"ש בהל' מקואות סי' לג, וע"ע במאירי שבת [סה: ד"ה ויש דוחין], ועי' בחי' רמב"ן שבת סה. ד"ה ומפצי [דו"ק היטב בדבריו בגדרי חציצה, ובטעם שנטה מרש"י], ועי"ש בר"ן על הרי"ף [ד"ה ודאמרינן ועביד להו], ועי' בבדק הבית [ל: 'ואשה לא תטבול' לב.], ועי' בבעלי הנפש סי' ג ז, וע"ע מש"כ בשער המים [סי' ב יד], ועי' בתורת הבית הארוך [לב. 'א"ר שמואל בר רב יצחק'], ועי' בתורת הבית הקצר [לא: 'אשה לא תטבול'].

יש להתבונן בדבריהם ע"פ השיטות שנתבארו לעיל, מהי דעתם בגדר וטעם ההיתר של מים מקדמים, והאם מועיל בטיט היון.

**טור וב"י ל לג לד**

בטור שרגליה מלוחלחות פירושו - עי' פרישה כט, ועי' ב"ח ד"ה ואינה צריכה להגביה רגליה.

ביאור מחלוקת הראשונים בטובלת בנמל האם הטיט חוצץ - עי' פרישה לד.

**שו"ע סעי' ל לג לד**

דין מים מקדמים האם צריך מי מקוה – עי' בסי' קכ בדרכי משה ב, ועי"ש בשו"ע סעיף ב ברמ"א, וכ"כ בש"ך כאן ס"ק לז, אך עי"ש בט"ז סק"ד, ובט"ז כאן ס"ק כח, וכעי"ז העלה בפרי חדש שם סק"ט, ועי"ש בביאור הגר"א סק"ז, ועי' בסדרי טהרה ס"ק נח, ובס"ק נז ד"ה ולענ"ד נראה ובד"ה ועוד כתב הש"ך.

גדר מחוברים – עי' ביאור הגר"א סי' קכ ז ['צ"ע דגם במלחלח במי מקוה נעשו על היד תלושין וכו'], ועי' בסד"ט [ס"ק נז ד"ה עוד כתב הש"ך].

גדר מים מקדמים ברגליה – עי' בט"ז סק"ל, ועי' סדרי טהרה ס"ק סא.

דין מים מקדמים בקמטין – עי' ט"ז ס"ק לח, ועי' בנקודות הכסף, ועי' סדרי טהרה ס"ק עג.

דין טבילה במקום טיט - עי' ש"ך ס"ק מז, ועי' ביאור הגר"א לז, עי' סדרי טהרה סט, ועי' חכמת אדם כלל קכא ו. האם צריכה להגביה רגליה – עי' בש"ך בסק"מ, ועי' דגול מרבבה, ועי' פתחי תשובה כ, אך עי' סדרי טהרה סט.