שיעור נא סימן רכא
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן רב - רל ברכות הנהנין

**שיעורי הלכה**

![](data:image/gif;base64...)![](data:image/gif;base64...)

**שיעורים מפי מו"ר**

**הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**..**

**הלכות ברכות**

**שיעור נא**

**~ סימן רכ סעי' ב – סימן רכא סעי' ב ~**

## [סעיף ב] יפה תענית לבטל חלום רע כאש לנעורת. הגה: ודוקא בו ביום ואפילו בשבת.

# מי שחלם על חבירו יתענה

כתב המשנ"ב (ס"ק ד) 'מי שחלם לו חלום קשה על חבירו יתענה'. ומשמעות המשנ"ב שהחולם על חבירו צריך להתענות. אכן במשנ"ב לקמן (סימן רפח ס"ק ו) כתב שהחולם יספר לחבירו שחלם עליו כדי שיתענה חבירו. וציין המשנ"ב שם למש"כ כאן דמשמע שהחולם בעצמו יתענה, וביאר דכאן מיירי באופן שאינו רוצה לספר לחבירו כדי שלא לצערו ולכן צריך להתענות בעצמו.

והנה מקור דין זה הוא מהספר חסידים (סימן תמד) וז"ל 'אם מראים לראובן [דבר] קשה על שמעון בחלום הרי צריך ראובן להתענות שהרי שמעון נזוף [ו]לכך לא הראוהו לו וכו', לכך הראו לראובן לומר שהוא יתענה ויתפלל על שמעון וישא פניו ואם לא יתענה טוב להגיד לו כדי שהוא יתפלל על עצמו' עכ"ל. ומדבריו מבואר דלכתחילה עדיף שיתענה מי שחלם את החלום בעצמו כי הוא אינו נזוף, ורק אם אין לו כח להתענות יאמר לחבירו שיתענה שלכה"פ הוא יתענה בעצמו ואע"פ שהוא נזוף.

# בגדר חיוב התענית

כתב המשנ"ב (ס"ק ז) ומכל מקום אין מחוייב להתענות אלא רשות. ומקור דבריו מהרשב"א בתשובה (חלק א סימן קלב) דהחיוב להתענות אינו אלא רשות דדברי חלומות לא מעלין ולא מורידין. אכן מצינו בספר חסידים (סימן תשכז) שרק אם בא המת בחלום על ענין המצות כמו שאמר על מעות שהם של מעשר שני אמרינן דדברי חלומות לא מעלין ולא מורידין, אך בשאר דברים צריך לחוש לדברי החלום.

וכן יש לציין דהנה מצינו בראשונים שהקשו דבגמרא בסנהדרין (ל, א) מצינו שאם בא אביו בחלום ואמר לו על מעות שבמקום פלוני שהן של מעשר שני אין לחוש דדברי חלומות לא מעלין ולא מורידין, ומאידך מצינו בגמרא בנדרים (ח, א) שאם נידוהו בחלום צריך התרה, וכן בגמרא בברכות (נה, ב) שצריך לעשות הטבת חלום, ולא אמרינן דדברי חלומות לא מעלין ולא מורידין.

ובספר חסידים (סימן תמא) כתב דמה דאמרינן 'חלומות שוא ידברו', זה על החלומות שבאים מתוך הרהורים, אבל חלומות הבאים פתאום הרי זה בא מהשד וצריך להתענות, ובתשב"ץ (חלק ב סימן קכח) כתב שכל דברי החלומות הם בכלל ספק ולכן לעניין ממון אמרינן דדברי חלומות אין מעלין ואין מורידין, אך לעניין חלומות שצריך להתענות הרי הוא כספק מנודה וספק איסורא לחומרא ויל"ע.

# חיוב התענית בזמנינו

ובעיקר עניין התענית בזמנינו הנה ידועה דעתו של החזו"א שאין להקפיד כל כך על חלומות (כן הובא באורחות רבינו חלק ג עמוד ריג), כי הם באים ממחשבות שחושב האדם ביום. וכעין זה מבואר בשעה"צ (ס"ק א) שמי שישב בתענית ונצטער מחמת התענית אינו צריך לדאוג דאמרינן שמחמת העינוי ראה דבר רע. וכעין זה מבואר במשנ"ב לקמן (בסימן רפח ס"ק ז) שמי שכאבו לו השיניים ביום, ואחר כך חלם שנפלו שיניו אינו צריך להתענות דלא הראו לו חלום זה מן השמיים, אלא ההרהור גרם לו לחלום.

וכ"כ החזו"א בקובץ אגרות (חלק ב אות קמט) 'הרבה פעמים חלמתי כמו אלה ולא שמתי לב לזה'. ובחזו"א שם כתב רק שנכון לומר בזמן נשיאת כפים את תפילת ה'רבש"ע'. [ובאורחות רבינו (שם) כתב שאפילו א"צ לומר את תפילת הרבש"ע, כיון שהחלומות בזמנינו באים מהרהור הלב ואינם מראים דבר], ויתכן דהחזו"א צירף את דברי הרשב"א הנ"ל דס"ל שאין חיוב להתענות, והוא רק רשות דדברי חלומות אין מעלין ואין מורידין. אמנם הגרי"ז הקפיד לעשות הטבת חלום.

ובשם הגריש"א הביאו (בשיעורים על ברכות נה, ב) שהרוצה להתענות כדינא דגמרא יכול להתענות, והרוצה לסמוך על דברי החזו"א יכול להקל ולא להתענות. אמנם נראה שאם התענית תגרום לו לחולשה בלימוד התורה, עדיף שלא יתענה [ויתכן שאם חלם על חבירו צריך לכה"פ לומר לחבירו כדי שאם חבירו ירצה, הוא יכול להתענות בעצמו].

ומכל מקום נראה דלכו"ע אין לצום בשבת כמבואר במשנ"ב (סימן רפח ס"ק טו) בשם השל"ה שהורה שלא להתענות בשבת, אלא יתענה ב' ימים בחול, כנגד יום השבת ויום הראשון שלאחריו. וביו"ט בוודאי אין להתענות כי יש חיוב לאכול. ולעניין תענית בראש השנה ג"כ נראה שלא להתענות, וכמו שמצינו שהחזו"א היקל בזה אפילו לעצמו.

## ~ סימן רכא ~

## [סעיף א] אם היו בצער מחמת עצירת גשמים וירדו גשמים, מברכים עליהם אף ע"פ שלא ירדו עדיין כדי רביעה, משירדו כ"כ שרבו על הארץ שיעלו (עליהם) אבעבועות מן המטר וילכו זה לקראת זה. הגה: ומה שאין אנו נוהגים בזמן הזה בברכת הגשמים, משום דמדינות אלו תדירים בגשמים ואינן נעצרין כל כך.

# מתי מברכים על ירידת הגשמים

הנה דין זה מבואר בגמרא (תענית ו, ב) שאם היו בצער מחמת עצירת גשמים מברכים עליהם כמבואר בשו"ע בהמשך (סעיף ב). והנה בגמרא שם אמר רבי אבהו דמברכין על הגשמים משיצא חתן לקראת כלה. ופירש"י שם דמשיצא חתן לקראת כלה היינו שירדו כל כך שכשהטיפה נופלת יוצאה אחרת ובולטת כנגדה, ועוד פירש שהשווקין מקלחין מים, שוק מקלח וזה מקלח כנגדו.

ובריטב"א שם הביא די"א שכשיורד טיפות אז הטיפות הראשונות מעכבות מהטיפות הבאות אחריהם מלהיבלע בקרקע, והיינו שהטיפות שבקרקע הם 'החתן' מתנוצצות כלפי מעלה שהיא כמו ה'כלה' [ואף שמצוי לקרוא לקרקע 'כלה' הכא נחשבת כ'חתן' ע"ש בריטב"א], ועוד פירש שם בריטב"א דהיינו שיעלו האבעבועות אבעבועות על פני המים, וילכו האבעבועות זו לקראת זו. ומסתבר שמודדים לפי המים במקום של עפר ואדמה שבתחילה הם נספגים ורק לאחר שיורד גשם מרובה מודדים את ריבוי המים, ולא מודדים לפי מקום מרוצף כגון כביש וכדו' ששם מצטברים המים בזמן מועט.

# ברכה על הגשמים בארץ ישראל

כתב המשנ"ב (ס"ק א) אפשר דבארץ ישראל שמצוי שם יובש גדול, וכשבא עת הגשמים והגשם יורד בזמנו, כל אחד שמח בו, ואפילו בסתמא צריך לברך בפעם הראשונה שיורד. ובחו"ל מברכים רק לאחר שנעצרו הגשמים ומחמת עצירתם היו בצער. ובביאור הלכה (ד"ה אם היו) מסיק שבארץ ישראל יש לברך בלא שם ומלכות.

ונראה דאף שכיום אין כ"כ צער במניעת הגשמים, עדיין יש לברך על ירידת הגשמים, כי אנשים שמחים מזה, והם משפיעים טובה על הארץ, ומהאי טעמא מבקשים כיום 'ותן טל ומטר'. אמנם נראה שצריך לברך רק כשהוא באמת שמח בכך, וכמו שכתב המשנ"ב לקמן (סימן רכב ס"ק ג) לעניין שהחיינו על שמועה טובה, שמברכים דווקא כשיש לו שמחה מהשמועה, והכא נמי צריך שישמח בגשמים ורק בכה"ג יברך.

## [סעיף ב] ומה מברך אם אין לו שדה אומר מודים אנחנו לך ה' אלוקינו על כל טפה וטפה שהורדת לנו ואלו פינו מלא שירה כים וכו' עד הן הם יודו ויברכו את שמך מלכנו, וחותם בא"י אל רוב ההודאות, ואם יש לו שדה בשותפות עם אחר, מברך הטוב והמטיב, ואם אין לו שותף בשדה מברך שהחיינו. הגה: י"א דהשומע שירדו גשמים מברך הטוב והמטיב.

# נוסח הברכה כשיש לו שדה שלו ובשותפות

מבואר בשו"ע שאם אין לו שדה אומר מודים ואם יש לו שדה בשותפות אומר הטוב והמטיב, ואם יש לו שדה לעצמו יברך שהחיינו. ועיין בביאור הלכה (ד"ה מברך שהחיינו) ביאר דהטעם שכשיש לו שדה לעצמו מברך שהחיינו ולא אמרינן שיברך הטוב והמטיב אף שגשם זה הוא טובה לכל העולם משום שבכשביל לברך הטוב והמטיב בעינן שיהיו שותפין עמו בטובה זו שהוא מברך עליה, אך כאן אין שמחתו של חבירו מאותו גשם שירד אצלו.

# שדה בשותפות עם עכו"ם

כתב המשנ"ב (ס"ק ו) שאם יש לו שותף כותי לא מקרי שותף לזה, וציין לדברי המג"א (ס"ק ב) דכתב הטעם לפי שטובת עכו"ם אינה טובה, וציין דכן מבואר בתוס' בסנהדרין (לז, ב ד"ה לטובה), דמבואר שם בגמרא דאמרינן שהארץ לא פתחה את פיה אלא לרעה, והקשו התוס' דהא מצינו בקרא 'תבלעמו ארץ' והיינו שבלעה הארץ אותם והיה זה טובה למצרים, ותירצו התוס' שטובה של עכו"ם אינו טובה ע"ש.

# יש לו אשה ובנים

והנה כתב המשנ"ב (ס"ק ד) שאם יש לו אשה ובנים הרי הם בכלל שותפין ויברך הטוב והמטיב. ובשעה"צ (ס"ק ב) ביאר דבזה יש לצרף את שיטות הראשונים דבשדה לעולם יש לברך הטוב והמטיב, כיון שמהגשם באה הטבה גם לשאר השדות. אבל דעת המג"א שאין לברך הטוב והמטיב משום שיתכן שבני ביתו לא יהנו מהשדה שירדו בה גשמים.

אמנם מצינו גם לגבי המוצא מציאה שנתבאר בשו"ע (סימן רכב סעיף ד) שמברך הטוב והמטיב, וביאר המשנ"ב (שם ס"ק ו) דמיירי ביש לו אשה ובנים, ומחמת כן מברך הטוב והמטיב. וכתב שם שלעניין מציאה גם למג"א מברך הטוב והמטיב, ומיירי בכלים שוודאי בני ביתו יהנו מזה, משא"כ אם מצא מעות יתכן שבני ביתו לא יהנו מהם כמו שדה, וא"כ למג"א לא יברכו הטוב והמטיב.

# שמע שירדו גשמים

כתב הרמ"א דיש אומרים דהשומע שירדו גשמים מברך הטוב והמטיב. וביאר המשנ"ב (ס"ק ז) דהשומע מברך הטוב והמטיב היינו כשיש לו שדה בשותפות, ואם אין לו שדה בשותפות יברך שהחיינו, אך אם אין לו קרקע אינו מברך כלל. ובשעה"צ (ס"ק ה) הביא די"א שאם שמע שירדו גשמים יברך הטוב והמטיב דטובה היא לכל שיש זול בעולם, אמנם לדינא מסיק שאינו מברך הטוב והמטיב ושהחיינו כשאין לו שדה [ואף שעל שמועה טובה מברך הטוב והמטיב כבר נתבאר מהביאור הלכה שאין לברך אלא כשיש לו הנאה מחמת שמועה זו].

והנה כתב המשנ"ב שהרואה נילוס שהוא קטן וחוזר ורואהו בזמן שהוא גדול ושמח בראייתו מברך שהחיינו אף דאין לו קרקע. ולכאורה צ"ב מאי שנא משמע שירדו גשמים דמבואר במשנ"ב שאם אין לו קרקע אינו מברך שהחיינו והטוב והמטיב.

וצ"ל דרק במי ששומע על טובה אינו מברך אם אין לו בעצמו הנאה מאותה השמועה, אך אם יש לו הנאה מעצם השמיעה או מעצם הראיה א"צ שיהיה לו בעצמו טובת הנאה, וכמו שמצינו שהרואה פני חבירו מברך שהחיינו אף שאין לו הטבה, כיון שיש לו הנאה בעצם הראיה, וה"נ צ"ל שכשרואה שעלה הנילוס יש לו הנאה מעצם הראיה שרואה שעלו המים.

אכן יש לציין דהמשנ"ב (ס"ק ז) הביא מהשטמ"קדלדעתו אין חילוק בין רואה לשומע ואף בשומע יכול לברך ברכת מודים [אך מסיק לדינא שלא יברך דספק ברכות להקל].

והנה בביאור הלכה (ריש סימן רכג ד"ה ילדה) הביא שנחלקו הראשונים אם מברך שהחיינו כשנולד לבנו ולבתו בן או שנולד לאוהבו בן, והביא שם מהספר חסידים שיכול לברך, אך כתב דלדעת הרשב"א בתשובה (חלק ד סימן עז) מסיק שאין לברך על בן חבירו כיון שאין לו תועלת והנאה מכך.

ולכאורה נראה שהמחלוקת של הרשב"א והספר חסידים תלוי באותה מחלוקת שהביא המשנ"ב כאן לעניין מי ששמע שירדו גשמים אם יברך הטוב והמטיב דלמש"כ המשנ"ב שהשומע שירדו גשמים אינו מברך אא"כ יש לו שדה ה"נ אין לברך על לידת בן לחבירו כי אין לו תועלת מאותה שמועה, אך לדעת הי"א שהביא השעה"צ שהשומע שירדו גשמים מברך אף אם אין לו שדה, ה"נ יברך על בן בנו אף שאין לו תועלת, דסו"ס יש לו קרקע.