חם מקצתו חם כולו
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב וורצל / תערובות ובב_ח / סי_ צד

צד-א חם מקצתו אי מבליע ומפליט בכולו, ודין תחיבת כף בתבשיל

# א. חם מקצתו לענין בליעה-

קי"ל פסחים עד. חם מקצתו חם כולו, ומה"ט אין צולין את הפסח בשיפוד של מתכת דחיישינן שמא חלק השיפוד התחוב בבבהמה יתחמם ע"י קצתו שבחוץ ויצלה בפסח מחמת השיפוד, וזה מצאנו לענין שכל הכלי חם ומבשל את הפסח.

ונידון הגמ' הוא לענין חום, ויש לדון היאך הדין לענין בליעה ופליטה.

ונידון הגמ' פסחים משום צלי ע"י ד"א היינו חשש שמא יתחמם בפועל והו"ל צלי ע"י ד"א, אבל כל שלא נתחמם וודאי אינו בכלל צלי ע"י ד"א.

ומזה נתקשה ביד יהודה צב-לו על דעת הראשונים דס"ל מבליע ומפליט ע"י חם מקצתו הגם שהכלי נשאר חלקו צונן, שאין לזה שום מקור מסוגיא זו והרי הכא החשש הוא שבמציאות יהיה חם כולו?

ובאר שלמדו מסברא דכיון דחזינן שמתכת מוליכה את החום ממילא יכולה להוליך גם את הבליעה אף קודם שנתחמם ממש [ודמי לדין ת"ג דאף שהוא צונן יכול לבלוע מכח התחתון, ואכ"מ].

והנה בסוגיא זבחים צו: מספק"ל בנשתמש במקצת כלי אם בעי מריקה ושטיפה לכל הכלי, ומסקינן מקרא דבעי מו"ש בכולו אבל ה"מ בקדשים אבל בתרומה אי"צ הגעלה לכל הכלי.

והרשב"א בתוה"ב (לח.) למד מסוגיא זו שאם נשתמש במקצת כלי נאסר כל הכלי ובלע כולו, והוסיף דאף ל"מ בו הגעלה במקצתו אלא בכולו בעי' כמו דבעי מו"ש [ורק לענין תרומה הקילו, עיי"ש הטעם, ואכ"מ].

והרא"ה שם בבד"ה חולק דכל שנבלע במקצת כלי מהני הגעלה למקצתו, אבל גם הוא מודה שנבלע בכולו אלא דמ"מ כיון שצורת הבליעה היתה ע"י מקצת שפיר יצא ע"י הגעלת מקצת משום כבכ"פ.

הרשב"א סייע לדבריו מסוגיא פסחים ל: גבי סכינים שצריכים ליבון וקת שלהם בהגעלה אף שלא נשתמש בקת עצמה מ"מ כל שנשתמש בסכין נבלע גם בקת [ומ"מ מהני הגעלה לקת כיון דע"י ליבון הסכין הוקלש מיהת הטעם שבקת].

אבל הר"ן פסחים (ח.) דחה ראייתו וכתב שסכין שני תשמישים יש בו שבסכין עצמה משתמש ע"י האור ובקת משתמש בדבר רותח, ואדרבה למד מהסוגיא דכלי שנשתמש מקצתו מהני הגעלה למקצתו שהרי הקת אי"צ ליבון וסגי לה בליבון של הסכין עצמה, והוסיך שכך אמרו בזבחים כלי ואפי' מקצת כלי ורק בקדשים החמירו.

והוסיף הר"ן:"ודאמרינן בריש כיצד צולין דכלי של מתכת חם מקצתו כולו היינו לענין צליית הפסח שלא יהיה צלי מחמת ד"א, אבל לענין הכשר במכשיר אותו מקצת שנשתמש בו סגי".

ויל"ע בדעת הר"ן אם מודה להרשב"א שבליעה ע"י מקצת כלי מתפשט בכולו, אלא דס"ל כהרא"ה דשוב יהני הגעלה למקצת כלי משום כבכ"פ, ואף שהרא"ה לא נקט כן לענין ליבון רק בהגעלה הר"ן חולק בזה ואף בליבון נקט כן [כש"כ הט"ז בדעת הטור-קכא, ועי' יד יהודה סט-סו,צב-לו שכ"ה דעת המרדכי ע"ז-תתס].

או שהר"ן חולק בעיקר הדבר על הרשב"א וס"ל דבליעה במקצת כלי אינה מתפשטת בכולו.

וביד יהודה צב-לו הוכיח ממה שנתקשה הר"ן מהא דכיצד צולין דחם מקצתו, משמע מזה דל"מ להבליע כלל, שאם הוא מבליע אלא שמפליט אח"כ משום כבכ"פ מאי קושיא [ולדבריו צ"ל דגזיה"כ הוא בהל' מו"ש דאין מו"ש במקצת כלי רק בכולו אף שלא בלע בכולו].

ובשו"ע קכא-ו:"כלי מתכות אע"פ שי"א שאם נשתמש איסור במקצתו נאסר כולו וכו' לענין הכשרו לא עלה לו הכשר עד שיכשיר את כולו[[1]](#footnote-1), הרי שפסק כהרשב"א שכל הכלי בולע ע"י חם מקצתו.

אמנם בש"ך קכא-יז הביא ממהר"ם מ"ץ[[2]](#footnote-2) ותרוה"ד-קלב ויש"ש דעתם דל"מ חם מקצתו להבליע בכולו כלל, והוכיחו כן מד' השו"ע סי' צד ויתבאר לקמן, ולמש"כ כבר מצאנו שכ"ה שיטת הר"ן.

מקור נוסף לשיטת הש"ך עי' בתוס' זבחים צו: שנקטו להדיא דאינו מבליע בכולו ע"י חם מקצתו, וכ"כ הכו"פ צד-א ללמוד מדבריהם, ועי' בבינ"א-סב.

# ב. בד' השו"ע שאי"צ לשער בכל הכף, ודין פליטה מכולו-

בטור רסי' צד הביא דעת ר"פ שאם תחב כף חולבת לקדירה של בשר צריך שיהיה בקדירה שישים כנגד כל הכף דהא חם מקצתו חם כולו ומפליט מכל הכף.

אבל הביא דעת כמה ראשונים לא כן ודעתם דאי"צ לשער אלא כנגד מה שנתחב בקדירה.

ובשו"ע צד-א אם תחב כלי בקדירה משערינן בכל מה שנתחב בקדירה, וי"א שבכלי מתכת משערינן בכולו דחם מקצתו חם כולו ומפליט לקדירה מכולו, ומסיק הרמ"א דסברא ראשונה עיקר.

הרי למדנו מחלוקת הראשונים אם חם מקצתו יש בכוחו להפליט מכל הכלי, וקי"ל לעיקר שאינו מפליט מכולו.

[וכמו"כ הביא בפר"ח כא-טו משו"ע צד-ז אם חתך בשר בסכין חולבת צריך לשער כנגד מקום שנוגע הסכין בבשר ולא כנגד כולו שאינו מפליט מכולו].

אמנם במג"א תנא-כד הק' סתירה משו"ע צב-ה שאם נפלה טיפה על הכלי נאסר כולו?

ושני מהלכים עיקריים בזה:

א. במג"א יצא לחלק בזה בדעת השו"ע, דלעולם חם מקצתו יש בו כח להבליע בכל הכלי לדעת השו"ע ורמ"א, ומ"מ התוחב כף א"א לתבשיל להפליט מכל הכף.

ודבריו מסתייעים מאוד מד' השו"ע קכא-ו הנ"ל שפסק להלכה כהרשב"א דחם מקצתו מבליע בכולו ומה"ט דן להצריך הגעלה בכולו, וכבר תמה בפר"ח קכא-טו בסתירת ד' השו"ע ממש"כ צד-א שאי"צ לשער בכל הכלי ע"י חם מקצתו, והשיג בתוקף על דינו של השו"ע.

ובפשוטו מבואר דעת השו"ע לחלק בין בליעה לפליטה כהמג"א, וכבר עורר ע"ז בפמ"ג שם, וכן האריך בבינ"א-סב.

ובבינ"א הביא מקורו של השו"ע בלשון הסמ"ק-ריג שכתב להדיא שצריך לשער רק במה שנתחב אבל מ"מ הכלי שנתחב נאסר כולו, הרי שחילק בין פליטה לבליעה, ועיי"ש שהאריך להצדיק הפסק של המג"א.

וגם בהגר"א על שו"ע תנא-יב הצדיק שיטת המג"א בזה דמבליע אבל אינו מפליט.

ובסברת המג"א לחלק בזה, עי' בהג' רעק"א שם שהבין כוונתו דלעולם חם מקצתו חם כולו מהני גם לענין בליעה ופליטה, אלא שיש כאן סברא מיוחדת שא"א לרוטב להפליט מחלק הכלי שחוץ לרוטב [ואף דשיטת ר"י שחתיכה שמקצתה חוץ לרוטב מפליטה לתבשיל הכא שאני, עי' במקו"א מכו"פ וחת"ס בטעם הדבר].

ובהג' רעק"א העיר עליו דלכאו' ע"כ סברת השו"ע הוא משום דחם מקצתו אין בו כח להפליט ולהבליע, שהרי חזינן דעת הי"א דמשערינן בכולו משום חם מקצתו חם כולו, הרי דחזינן שאם היה במציאות חם בכולו היה בכוחו להפליט מכולו, וע"כ סברא קמייתא ס"ל דלא אמרינן חם מקצתו לענין בליעה ופליטה.

אמנם לכאו' גם המג"א לא נתכוין לומר שיש כאן סברא חדשה שא"א להפליט ממה שחוץ לרוטב, רק כל עיקרו הוא משום חם מקצתו ל"מ להפליט כשאר אחרונים, אלא דס"ל לחלק בזה בין בליעה לפליטה, דחם מקצתו מועיל להבליע בכולו אבל לא להפליט מכולו [ועי' בבינ"א-סב יתכן כוונתו כן], ובזה סרה קו' רעק"א מדעת הי"א דע"י חם מקצתו מפליט.

וכ"מ טפי לשון המג"א, וגם בפתחי תשובה צד-ג הביא מס' בית הלל ששמע כן מבעל מג"א שלא אמרו חם מקצתו אלא להבליע ולא להפליט, משמע הסברא כש"כ ולא כהאחרונים.

ב. אמנם רעק"א בהג' שם נקט דלעולם חם מקצתו גם אינו מבליע בכולו ואין חילוק בין בליעה לפליטה, ומשה"ק המג"א מסי' צב-ה דחזינן שמבליע בכולו תמה רעק"א דהתם י"ל דאיירי באופן שכל הכלי חם ולכך מבליע בכולו ואינו ענין לדין חם מקצתו [ועי' בהגר"א או"ח שם], משא"כ בתוחב כף דאיירי בכף צוננת ובעינן לדין חם מקצתו אינו מפליט ומבליע בכולו.

וכשיטת רעק"א כ"נ בפמ"ג צד-א, וכ"נ בחוו"ד שם ובסי' צב-טז ובפמ"א א-פג, וכבר הבאנו לעיל מהכו"פ שכ"ה בתוס' זבחים צו: להדיא דדוקא אם חם כולו מבליע בכולו משא"כ אם חם מקצתו.

אמנם בדעת השו"ע קשה לפרש כן כמו שהוכחנו לעיל מד' השו"ע קכא-ו דס"ל להדיא דמבליע בכולו, וכל הנך אחרונים כנראה פסיקא להו כהש"ך ופר"ח שחלקו על השו"ע בזה שדבריו סותרים לסי' צד-א [ומ"מ בדעת הרמ"א דסגי בהגעלת מקצת צידד הש"ך לפרש כדבריו דטעמו משום שלא בלע בכולו ולא משום כבכ"פ].

אבל עי' יד יהודה צב-לו (ד"ה אך) די"ל שגם דעת השו"ע כן, דהא אדרבה לשון השו"ע שם:"אע"פ שי"א שאם נשתמש איסור במקצתו נאסר כולו", וכוונתו למחלוקת שהביא בסי' צד-א שי"א דחם מקצתו חם כולו לענין בליעה ופליטה, וקמ"ל דלענין הכשר יש להחמיר כן, או דנפק"מ גם לדידן בנבלע בכולו ישירות דל"מ הגעלת מקצת.

ובחוו"ד צב-טז הוכיח שלא כדעת המג"א מד' הרמ"א סי' קכא דמהני הגעלה למקצת הכלי ע"כ שהוא מפליט מכולו, ועי' לקמן היאך פי' המג"א דברי הרמ"א.

עוד הוכיח החוו"ד מהא דע"ז עו: גבי שפת הכלי דכשם שבלע בניצוצות כך מגעילו בניצוצות, ועי' ביד יהודה צב-לו מש"כ ליישב, ובהמשך דבריו הביא מהריטב"א ע"ז עו: שהוכיח מניצוצות דלא אמרו חם מקצתו אלא בתשמישו ע"י האור [היינו בשיפוד וכה"ג שמשתמש ישירות באש] ומה"ט לא חשו בקדירה לניצוצות.

# ג. עוד בדעת הש"ך-

ובדעת הש"ך יש עוד להרחיב, עי' ש"ך צד-ג באר טעמו של השו"ע בזה"ל:"דאף דחם מקצתו חם כולו מ"מ אינו מוליך בליעתו בכולו", וזה כפי שיטתו סי' קכא וכש"כ בפמ"ג שפ"ד צד-ג[[3]](#footnote-3).

ובש"ך קכא-יז ג"כ למד מהא דסי' צד-א דאינו מבליע בכולו, ומה"ט הכריע להלכה כדעת מהר"ם מ"ץ ותרוה"ד שלא כד' השו"ע קכא-ו [ועיי"ש שדחק לפרש כן כוונת הרמ"א קכא-ו דסגי בהגעלת מקצת שאין טעמו כהרא"ה אלא משום שמתחילה לא בלע כולו].

אמנם לשון הש"ך סי' צד וכן בדבריו סי' קכא מבואר שפי' טעמו של השו"ע משום שאין הבליעה הולכת בכולו, וצ"ע דלכאו' עיקר הפירוש משום שאינו מפליט מכולו ואיך למד משם הש"ך שאינו מבליע בכולו?

ובפשטות כוונתו וכ"ה בפמ"ג צד-א, דפשיטא ליה דמה שא"א להפליט מכולו הוא משום שא"א לו להוליך הבליעה וממילא גם אינו מבליע בכולו.

אמנם בבינ"א-סב פי' כוונת הש"ך באופן מחודש, דס"ל היפך ד' המג"א ממש דחם מקצתו מפליט מכולו אבל אינו מבליע בכולו, וטעם השו"ע צד-א שאי"צ לשער בכל הכף, היינו משום שמסתמא גם כשנשתמש מתחילה בכף בחלב לא נשתמש אלא בקמצת הכף ולא בלעה כולה, וממילא השתא אי"צ לשער כנגד כולה.

ועפי"ז נפקא לן חומרא עצומה שאם מתחילה נשתמש בכל הכלי בחלב ואח"כ תחב את הכף בקדירת בשר צריך לשער כנגד כולה דהשתא מפליטה מכולה [והביא שכן מבואר בש"ך סט-סד דשפיר מפליט מכולו, וכבר תמה עליו הדגמ"ר מדין השו"ע צד-א שאינו מפליט מכולו, ולד' הבינ"א א"ש שהש"ך מפרש דין זה באופן מחודש שלא נבלע מתחילה בכולו.

ועי' לקמן בשם הפמ"ג מש"כ לתרץ דשא"ה דאיירי שהכלי חם כולו וכה"ג מפליט מכולו ולא דמי לסי' צד-א הנ"ל].

אמנם בבינ"א תמה ע"ז טובא שהרי כל הפוסקים כתבו לשער במה שתחב כעת בתבשיל ולא תלו כלל באם פעם נשתמש בכל הכלי או תחב יותר ממה שתחב כעת, והביא מלשון האו"ה כח-ג שגם אם נשתמש בכולו מתחילה השתא אי"צ לשער בכולו, ועיי"ש אריכות בכל שיטת האו"ה.

ומכח זה מסיק כהמג"א משום שאינו מפליט מכולו, ודחה מזה גם דינו של הש"ך סט-סד הנ"ל, אבל הפשוט בדעת הש"ך כש"כ הפמ"ג דס"ל דחם מקצתו אינו מפליט ואינו מבליע בכולו.

# ד. אם מפליט כשחם כולו, ומהלך היד יהודה בסתירת השו"ע-

ונפק"מ בכ"ז באופן שאין צריך לדין חם מקצתו חם כולו, וכגון כף שכולה חמה במציאות [או למש"כ הש"ך קכא-יז מלשון האו"ה דכל שהקדירה מונחת על האור שפיר אמרינן חם מקצתו חם כולו], ותחב מקצתה לקדירה אם צריך לשער בכולה.

ולדעת הש"ך וסייעתו כה"ג צריך לשער בכולה.

ובפמ"ג הביא כן להדיא מד' הש"ך סט-סד,צב-כג שאם הכלי חם שפיר מפליט הרוטב מכולו אף שלא נגע בכולו, וכבר תמה ע"ז בדגמ"ר סי' סט מהא דסי' צד-א דתחיבת כף אינו מפליט מכולו, וכתב שדוחק לחלק בין חם לצונן, אמנם הפמ"ג נקט כחילוק זה.

אבל לד' המג"א [כפי הבנת האחרונים] שרי כיון שאינו מפליט ממה שחוץ לרוטב אף כשהיא חמה כולה, ולכאו' יחלוק על הש"ך הנ"ל.

ועי' בש"ך קכא-יז שהביא מלשון האו"ה דמשמע דכה"ג צריך לשער בכל הכף, וזה לכאו' שלא כהמג"א רק כש"א, ועי' בבינ"א מש"כ בכל שיטת האו"ה.

אמנם למש"כ לעיל בביאור ד' המג"א שגם לדבריו הטעם שאינו מפליט מכולו הוא משום חם מקצתו אבל בחם כולו יודה שמפליט ושפיר יתכן דמודה לד' הש"ך הנ"ל.

אמנם בעיקר ד' הש"ך סי' סט הנ"ל שאם חם כולו מפליט מכולו, עי' יד יהודה צב-לו דמשמע בכמה ראשונים גבי תוחב כף שגם אם חם כולו במציאות אינו מפליט מכולו ואי"צ לשער בכולה.

והוסיף להוכיח כן דא"כ היה לנו לשער גם במקצת מן הכף שמעל התבשיל שמסתמא לכה"פ אותו מקום נתחמם.

ולמד שם מזה דע"כ אינו מפליט אף כשכולו נתחמם, והביא שכ"ה מסקנת הכו"פ צד-ג, וגר"ז תנא-עה, ומסיק שכן עיקר לדינא.

וכמו"כ דקדק מלשון הראשונים דאינו מבליע בכולו אף אם נתחמם כולו.

ויישוב הסתירה בשו"ע מסי' צב-ה כתב ביד יהודה באופן מחודש וזה עפי"ד האו"ה שהביא הש"ך קכא-יז דדוקא תוחב כף אינו מבליע בכולו אבל ע"י האור שפיר מפליט ומבליע בכולו.

הש"ך פי' כוונתו דשפוד וכה"ג שנגע ישירות באש בלא קדירה שפיר מבליע ומפליט בכולו [ועי' בפמ"ג ש"ד צד-ג שגם אחר שהוסר מן האש יש בו כח האש ומפליט ומבליע בכולו, אבל בבדה"ש ביאורים עמ' רמא פקפק בזה].

אבל ביד יהודה פי' כוונתו לחלק דכל הסוגיא זבחים דמבליע בכולו היינו באופן שנתחממה הקדירה ע"י האש עצמה, אבל כף שנתחבה בקדירה שנתחממה רק מכח התבשיל בזה לא אמרינן מפליט ומבליע בכולו [ועי' בריטב"א ע"ז עו: שלא אמרו חם מקצתו אלא בנחתמם ע"י האור].

ולפי"ז הרי לעולם כלי שנתחמם ע"י האש מפליט בכולו כש"כ הש"ך סי' סט, ומ"מ הכא גבי כף אי"צ לשער בכולה אף אם נתחממה כולה, ועי' בכו"פ צד-ג שג"כ נראה כן.

# ה. להלכה אם מבליע בכולו-

א. ונפק"מ בין הש"ך והמג"א להלכה בתוחב כף צוננת לקדירה של איסור רותח אם נאסרת כולה או רק החלק שתחב.

לשיטת המג"א שפיר מבליע בכולו וכמבואר בשו"ע קכא-ו, אבל למסקנת הש"ך לא נאסרה כל הכף רק מה שנכנס לתבשיל, וכ"פ בפתחי תשובה צד-ג להלכה.

ונפק"מ מזה שאם יחזור ויתחב החצי השני לקדירה אחרת להמג"א אוסר את הקדירה ולש"ך שרי, ובבינ"א מסיק להלכה להחמיר בזה עכ"פ שלא במקום הפמ"ר, אמנם למהלך היד יהודה שרי.

ב. נגע איסור בצד הצונן-

גם לשיטה זו כתב מהר"ם מ"ץ דמ"מ אם חציו של הכלי חם ואיסור נוגע בחצי הצונן הרי כיון דחם מקצתו חשיב חם כולו ובולע מהאיסור, והסכים לו בפמ"ג מ"ז צד-א.

וביד יהודה צב-לו בסופו תמה ע"ז טובא דמשמע שנקט כן גם אם הכלי צונן במציאות ומה"ת יבלע בחלקו הצונן, ועד כאן לא אמרו הפוסקים אלא שיתכן שמבליע בכולו שהבליעה עוברת מחלק החם של הכלי לחלק הצונן כדמצינו כה"ג גבי תתאה גבר, אבל ממקום אחר מה"ת שיוכל לבלוע וה"נ גבי ת"ג אם העליון נשאר צונן אינו בולע מחתיכה אחרת, ומסיק שאין לחוש לזה לדינא.

ויתכן כונת מהר"ם מ"ץ שיש לחוש שמא נתחמם גם קצה האחר כמ"ש בהא דכיצד צולין אבל יודה שאם ידוע שנשאר צונן אי"צ לחוש.

# ו. דין הגעלת מקצת כלי ושיטת הרא"ה אם מפליט מכולו-

עיקר שיטת המג"א בביאור השו"ע צד-א דחם מקצתו אינו מפליט מכולו, עי' בינ"א-סב שכתב דלאו דכו"ע הוא, שהרי דעת הרא"ה שאם נבלע איסור במקצת כלי נאסר כולו ומ"מ מהני הגעלה של אותו מקצת שממנו נבלע דכבכ"פ ומפלטת ההגעלה מכולו.

ולשיטת הרא"ה אין מקום לד' השו"ע דה"נ הכא אם תוחב את הכף יוכל להפליט מכל הכף, אלא דאנן לא קי"ל כהרא"ה.

אלא דא"כ תיקשי טובא דעת המג"א שהרי בטור ורמ"א קכא-ו,תנא-יב פסקו שאם נבלע איסור במקצת הכלי [ועי"ז מבליע בכולו] מהני הגעלת מקצת הכלי משום כבכ"פ.

וצ"ע שהרי אנן קי"ל צד-א דלענין פליטה א"א להפליט ע"י שמקצתו ברוטב, א"כ היאך פסקו הרמ"א וטור דמהני הגעלה?

וכבר עמד בזה במג"א שם ודחק לחדש דמש"כ הטור ורמ"א דסגי בהגעלת מקצת אין כוונתם שעי"ז יוכל להשתמש בכל הכלי כשיטת הרא"ה, רק כוונתם דעי"ז יוכל להשתמש באותו מקצת עכ"פ כיון שאינו מפליט משאר הכלי ע"י חם מקצתו וכהא דסי' צד-א, אבל א"א להשתמש בחלק שלא הגעיל כיון שאין ההגעלה מפלטת מכולו והרי נבלע מתחילה בכולו [ולדעת המג"א גם אם מתחילה לא נשתמש בכולו][[4]](#footnote-4).

ולפי"ז סדר ד' הטור שהרשב"א כתב דל"מ הגעלת מקצתו והבין הטור דהיינו אפי' להשתמש באותו מקצת שהגעיל, וכתב דכ"ז דוקא אם נשתמש בכולו אם נשתמש [ואמנם הרשב"א עצמו כתב להדיא שגם אם נשתמש במקצת נאסר הכל דלא כהטור, עי' דרישה שהטור לא ראה תוה"ב הארוך ולכך פי' דוקא אם נשתמש בכולו]

אלא דלד' המג"א נמצא חידוש גדול דבנשתמש בכולו לא סגי בהגעלת מקצת וא"י אח"כ להשתמש אפי' במקצתו, ולכאו' הוא סותר להא דסי' צד-א דאינו מפליט מכולו א"כ ה"נ הכא אחר שהגעיל מקצתו תו לא יפליט מחלקו האחר.

ובאר בפמ"ג על המג"א שם, דכל שנבלע ישירות בליעתו מרובה ואפי' ישתמש במקצת כלי יפלוט מכולו, ואכתי צ"ע מסי' צד-א דאיירי גם בנבלע ישירות בכל הכף כמו שהאריך להוכיח בבינ"א שהבאנו לעיל.

ובבינ"א פי' לשון הטור לדעת המג"א דאם נשתמש בכולו הרי אף שההגעלה מפלטת מאותו מקצת מ"מ אסור לו להשתמש לכתחילה שמא ישתמש בשאר הכלי אבל בדיעבד וודאי אינו אוסר [עיי"ש מש"כ אופן נוסף].

אמנם ד' המג"א מחודשים מאוד בפשט ד' הטור ורמ"א, ופשט דבריהם נראה שהתירו גם בחלק שלא הוגעל, ומבואר שפולט ע"י הגעלה, וכבר העיר עליו הגר"א באו"ח.

אבל לדעת ש"א שלא כהמג"א ד' הרמ"א מתפרשים היטיב דדבריו איירי באופן שנבלע מתחילה רק ע"י מקצתו ונקטינן לעיקר שאינו מבליע בכולו ולכך סגי בהגעלת מקצתו לחוד, וכ"נ בש"ך וחוו"ד צב-טז בכוונת הרמ"א ודחקו הלשון שכתב הרמ"א כבכ"פ דכוונתו כיון שלא נבלע מתחילה אלא במקצתו.

אלא שנמצא לפי"ז שלא בכל אופן היקל הרמ"א, והיינו דלשיטת החוו"ד פמ"ג ורעק"א הרי כשנתחמם כולו מבליע בכולו שוב לא תהני הגעלת מקצתו.

וגם להיד יהודה כל שנתחמם הכלי ע"י האש ואז נפל עליו איסור בקמצתו מבליע בכולו ושוב לא תהני הגעלה של מקצתו [שהיא כחתיבת כף שלא נתחמם הכלי ע"י האש רק נותנים אותו אח"כ בקדירה].

ובאמת כ"נ בחוו"ד שם, ובמקור חיים סי' תנא.

אמנם בהג' רעק"א-קכא כתב ע"ד הש"ך שאי"צ לדחוק לשון הרמ"א שכתב הטעם משום כבכ"פ, דקמ"ל דדין כבכ"פ מהני גם אם בלע בעודו חם כולו, מבואר דעתו דאף בכה"ג שרי.

וכדבריו נקט הגר"א או"ח שם טעמו של הרמ"א משום כבכ"פ, ונתקשה ע"ז דהא קי"ל צד-א שאינו מבליע ומפליט בכולו, וכתב שהרמ"א לא פסק אלא שאינו מפליט אבל מ"מ אם כל הכלי חם מבליע בכולו, כמ"ש צב-ה, ומ"מ תהני הגעלה משום כבכ"פ.

וצ"ע באמת היאך מהני הגעלה להפליט ומ"ש מהא דסי' צד-א דתוחב כף והוא ממש כהגעלה?

וכנראה ס"ל להגר"א ורעק"א שיש דין מיוחד בהגעלה שכוחה רב להפליט את כל הבליעה מן הכלי גם בחם מקצתו, וצ"ע.

# ז. ידות הכלים-

שו"ע תנא-יג צריך להגעיל ידות הכלים, ועי' בט"ז [ונפסק במ"ב] דדין זה אינו דוקא משום חם מקצתו חם כולו ובלע הידית מהתבשיל שבכלי, שהרי לא רק בכלי מתכות נשנה הדין כן אלא גם בכל הכלים, רק הטעם משום דלכתחילה חיישינן שמא נגע חמץ ישירות ביד הכלי.

ומסיק הרמ"א דבדיעבד גם אם לא הגעיל הידות שרי, ולענין כל הכלים הטעם פשוט דאינו אלא חשש בעלמא שמא נגע בו חמץ ישירות ולגבי דיעבד לא מחזקינן איסורא.

אבל לענין כלי מתכות דחם מקצתו חם כולו, צ"ב מ"ט בדיעבד שרינן, וכתב בד"מ דאף אם חם מקצתו חם כולו לא אמרינן שמוליך בליעתו בכולו.

ולכאו' כוונתו דחם מקצתו אין בכוחו להבליע ביד, וכדעת הש"ך ורעק"א ודעימייהו.

אבל המג"א נתקשה בזה לפי שיטתו דחם מקצתו מבליע בכולו כמבואר צב-ה, ופי' כוונת הרמ"א שאח"כ כשמבשל בפסח אין בכוח התבשיל להפליט מן היד ע"י חם מקצתו חם כולו דלהפליט ל"מ [ורק לכתחילה חיישינן שמא נגע איזה חמץ ביד ישירות].

ועפי"ז מסיק חידוש דין שאם נגע תבשיל ישירות ביד ייאסר התבשיל גם בדיעבד שהרי היד בלעה חמץ מכח התבשיל והשתא מפליטתו.

אמנם לדעת הש"ך וסייעתו טעמו של הרמ"א דחם מקצתו אינו מבליע בכולו, ממילא גם אם לא הגעילו את הכלי ויגע חמץ ביד עצמה לא יאסר בדיעבד.

אמנם כ"ז באופן שלא היה חם כולו, אבל כבר הבאנו שהעיר בהג' רעק"א דסתם קדירה על האש חם כולו הוא, ומבליע ומפליט בכולו, ואף לדעת היד יהודה שהבאנו לעיל כן [ותינח בהא דסי' קכא דאיירי שנפל באקראי איזה איסור י"ל דאיירי שלא היה חם כולו, אבל בהגעלה עבור פסח בסתמא איירי בבישול ממש ובוודאי היה חם כולו].

וכנראה כמעט מוכרח מזה לגמרי כד' הגר"א ורעק"א, דד' הרמ"א דמהני הגעלה משום כבכ"פ אמורים גם באופן שמבליע בכולו כגון שכולו חם או על האש ממש, ודלא כהחוו"ד ומקו"ח שהבאנו לעיל, ומ"מ אמרינן כבכ"פ, וכ"פ בח"י סק"מ כהגר"א, וכ"נ המ"ב תנא-סט דלעולם נבלע בכולו אלא דמ"מ יוצא ע"י הגעלה[[5]](#footnote-5).

לדעת הגר"א נמצא דלכה"פ אם הגעילו את הכלי הרי גם אם אח"כ תחב היד עצמה במאכל בפסח יש להתיר שכבר הועילה ההגעלה להפליט הכל.

אבל אם לא הגעילו את הכלי תאסור היד את המאכל, דשפיר בלע בכולה וכ"פ במ"ב בשם הט"ז-קכא וא"ר כאן.

כנראה מד' המ"ב אין להכריע דפסק שמבליע בכולו דלא כהש"ך קכא-יז ופתיחי תשובה צד-ג די"ל שמפרש ע"ד הגר"א ורעק"א דהכא קמ"ל גם אם הכל היה חם כסתם בישול ובכה"ג וודאי מבליע בכולו מ"מ יוצא בהגעלה משום כבכ"פ.

# ח. עוד פרטים בדיני ידות-

א. עיקר מה שהיקל הרמ"א בדיעבד אם לא הגעיל את היד, כתב המ"ב דה"מ בסתמא אבל בידוע שנשתמש הידות עצמו ל"מ הכשר מקצתו, וז"ב.

ב. מבואר ברמ"א דלכתחילה אין להשתמש בלא הגעלת הידות, וכ"כ בט"ז קכא-ז וש"ך סקי"ח, וכמבואר באו"ה-נח.

טעם חומרא זו משמע בלשון הש"ך דלכתחילה חיישינן דל"מ הגעלה במקצת כלי.

אבל בפר"ח קכא-טז תמה ע"ז דעיקר הטעם מבואר בד"מ ובב"ח דחיישינן שמא נגע חמץ ישירות ביד כשמדיחה מן הזוהמא [או במחבת מחשש ניצוצות מתוך הכלי][[6]](#footnote-6), ול"מ הגעלה של מקצת הכלי אלא כשנבלע מתחילה ע"י מקצת זה ולא ישירות, ועי' בפמ"ג מ"ז תנא-יז [ובח"י סק"מ הביא מהפר"ח שהוא חומרא מיוחדת לענין פסח ובשאר איסורין לא חששו לזה, אבל בש"ך קכא-יח נקט כן גם בשאר איסורין].

עפי"ז כתב בחוט שני שאם א"א להגעיל הידות כגון שהם מפלסטיק אין להשתמש בכלי זה בפסח מה"ט דלכתחילה בעי הגעלה.

ג. כתב הרמ"א שאפשר להגעיל את היד ע"י עירוי, ופי' דבריו דכל החשש משום שמא נפל ישירות על היד ולזה סגי בעירוי.

ואי משום שנבלע ביד ע"י שאר הכלי הרי אין חוששין לזה אי משום כבכ"פ ומהני הגעלת שאר הכלי להוציאו, אי כהמג"א שאינו מפליט לחוץ.

אבל במג"א תנא-כה הוסיף לבאר ד' הרמ"א דמה שנבלע מצד לצד חשיב כעירוי ויוצא ע"י עירוי, וכתב בפמ"ג דדבריו כפי שיטתו שנבלע ע"י חם מקצתו א"כ נבלע ביד.

ועצ"ע שהרי אין חשש על הידות שהרי קי"ל שאינו מפליט ע"י חם מקצתו ומה"ט לא חשש הרמ"א בדיעבד, וכנראה כוונת המג"א דלכתחילה יש לחוש שמא יגע מאכל של פסח ביד, וע"ז הוצרך לבאר דאף לזה סגי בעירוי דמה שנבלע ביד ע"י שאר הקדירה ג"כ כעירוי דמי.

אמנם עיקר ד' המג"א לכאו' צ"ע מד' הראשונים שנתקשו בסוגיא פסחים היאך מועיל הליבון של הסכין וקתייהו ברותחין והרי נבלע מתחילה גם בקת ויצטרכו ליבון גם לקת, ובר"ן הוכיח מזה דמהני הגעלה למקצת כלי, והרשב"א תי' דע"י הליבון הוקלש מעט.

ולד' המג"א מאי קושיא והרי אינו יותר מעירוי ולא יצטרכו ליבון, ואולי מ"מ הוא בכלל נבלע ע"י האש, וצ"ע. ולא הבנתי קו' כ"כ דהרשב"א כתב דמהני הגעלה בצירוף הליבון למטה וא"כ אפשר שגם מג"א כוונתו דמהני בצירוף ההגעלה למטה, ורק חידש דאף עירוי סגי לזה ול"צ הגעלה א"נ בבליעה שע"י ליבון ל"מ עירוי או מצד שבליעה העוברת ביבש ל"מ להפליטה בערוי לח או מצד שליבון כחו רב יותר בהבלעת חם מקצתו כמו שמצינו בש"ך שאף אם לא מוליך בליעתו, ע"י האור מוליך.

**ט. יד המחוברת במסמרים-**

כל הנידון לאסור את התבשיל בדיעבד הוא רק ביד שהיא חלק מהכלי, אבל יד המחוברת במסמרים לא בלעה מהכלי דהא קי"ל אין הבלוע יוצא מכלי לכלי בל"ר, וכ"ה בהג' רעק"א ומו"ק סוס"י תנא, וכ"נ בחת"ס או"ח-קל, וכ"ה בקובץ תשובות ג-פא ומנח"י ח"ה פא-יא.

[ולכאו' בכה"ג גם אי"צ הגעלה מטעם שנגע בו חמץ ישירות שהרי גם לא יפלוט במה שישתמש בו בפסח שהרי הם שני כלים.

אבל מסתבר להצריך הגעלה חדא די"ל דחיישינן שיגע אח"כ מאכל בפסח ישירות ביד, ונתבאר לעיל שכן משמע במג"א.

ועוד דמבואר ברמ"א דהא דאין הבלוע אינו אלא דיעבד אבל לכתחילה אין להניח שתי קדירות שיגעו זב"ז, וכן ראיתי בחוט שני אבל לא באר הטעם].

אמנם במהרש"ם ג-קיב הביא מרדב"ז ח"ו ב"א-שח שנהגו ישראל להחמיר גם בידית המחוברת במסמרים להחשיבה כגוף הכלי, ומנהג ישראל תורה הוא, והסכים לזה להלכה, וצ"ע לדינא אחר שכל הנך רבוותא לא הזכירו זה.

**י. כלים המשוחים בשומן איסור אם צריך להגעיל את הידות-**

עי' במגי"ס מה שדן בהגעלה של כלים בזמנינו שיש בהם חשש שמושחים אותם בשומן המשוח באיסור [ואמנם דעת רוב המומחים שהוא פגום אבל אנן חיישינן שאינו כן ועי' מעדני אשר-קס].

ולכאו' צריך לחוש להגעיל גם את הידות וכאן א"א לסמוך על הגעלת שאר הכלי שהרי מושחים גם את מקום הידות ישירות וא"י לצאת ע"י ההגעלה[[7]](#footnote-7).

והביא שיש שדנו להתיר דכיון שמגעיל את הכלי עצמו ולא נשאר שומן אלא במקום היד הרי הוי ככלי שדרכו בשפע, שלעולם כשישתמש בסיר ויגיע התבשיל למקום הידות יש בו שישים כנגד השומן שעל מקום היד, והוי ככלי שדרכו בשפע שדרכו להשתמש באופן שיש שישים.

ואף דאנן לא קי"ל ההיתר של כלי שדרכו בשפע מ"מ כבר נקטו הרבה אחרונים להקל בכלי שאב"י וכדעת הט"ז, וכש"כ במקו"א.

אמנם במגי"ס דחה דעיקר ההנחה שרק אם ישתמש בתבשיל שמגיע עד גובה היד יפליט מן הידות זה ניחא לדעת המג"א דאינו מפליט מחלק הכלי שחוץ לרוטב אף כשכולו חם, אבל לרעק"א וסייעתו [ואף להיד יהודה כשנתחמם ע"י תנור] כל שבאמת חם כולו ה"ה מפליט גם ממה שחוץ לרוטב, וא"כ אין כאן היתר של כלי שדרכו בשפע שהרי כשמשתמש במועט ג"כ מפליט מן הידות ואין שישים כנגד היד [ומ"מ מסיק שם להקל בדיעבד בצירוף דעת המומחים שהוא פגום].

**יא. שיפוד בשר וחלב-**

בהג' רעק"א-קכא הביא מפמ"ג מ"ז תנא-יז שאם תחב שיפוד בבשר ואח"כ צד השני בחלב אינו אוסר דהוי נ"ט בר נ"ט במה שהולך בתוך הכלי ממקום למקום, ורעק"א כתב דצ"ע לדינא וטעמו פשוט שמבליע בכולו ישירות, וסברת הפמ"ג צ"ב.

1. ובב"י-קכא למד גם מד' הרא"ש כהרשב"א שאוסר כולו.

   ד' הראשונים רק בכלי מתכות שיש בו חם מקצתו, אבל בסמ"ק-ריג מבואר שגם בכלי עץ מבליע כולו ז"ל:"כשתוחבין כף חולבת בקדירה של בשר משערינן בכל מה שנתחב אבל מה שלא נכנס ברוטב אין איסור ואפי' בכלי מתכת, אבל לענין הגעלה צריך להגעיל כולו כדאמרינן בפ' דם חטאת בישל במקצת כלי צריך הגעלה בכל הכלי", ומשמע דאפי' בכלי עץ נאסר כולו, וכ"כ באו"ה נח-מ בדעתו. [↑](#footnote-ref-1)
2. הוא מהר"ם מעגל צדק, וביד יהודה צב-לו הביא שהיה בזמן תרוה"ד. [↑](#footnote-ref-2)
3. אמנם כבר העיר שבמג"א שיובא לקמן הביא לשון כעי"ז מהד"מ, ודחק לפרשה ג"כ שלא אמר אלא לענין פליטה אבל לעולם מבליע בכולו, יו"ד לקמן. [↑](#footnote-ref-3)
4. ובדבריו יישב שיטת הטור ממה שהוכיח שם בב"י דעת הרא"ש כהרשב"א דל"מ הגעלה למקצת כלי, וזה לכאו' שלא כהטור וצ"ע שיחלוק על אביו עי' בדרישה וב"ח וש"ך שם, אבל להאמור הטור איירי כשמשתמש באותו מקצת שהגעיל לחוד.

   ובש"ך דחק דד' הטור לא קאי אלא בהגעלה אבל ליבון במקצתו ל"מ, ועי' יד יהודה צב-לו מש"כ ע"ד ומסיק כהט"ז דע"כ הטור חולק על הרא"ש [ומה שלא הביא ד' הרא"ש משום שחולק עליו ועדיף לו להביא כן מהרשב"א ולחלוק על הרשב"א משום כבוד אביו כמבואר בט"ז רמ-ג]. [↑](#footnote-ref-4)
5. והוסיף הגר"א שהשו"ע לטעמיה דמשמע שם דפסק דל"מ הגעלת מקצת כלי כש"כ כל הפוסקים סי' קכא [אמנם בהגר"א שם דנקט שאין הכרע מלשון השו"ע לזה, ושפיר יש לפרש דאיירי דוקא בשנגע האיסור בכל הכלי ולכך ל"מ הגעלת מקצת, ודבריו סותרים], ודבריו צ"ב רב דהא הכא לא איירי דוקא בכלי מתכות וע"כ טעמו של השו"ע משום חשש שמא בלעה היד ישירות ואין כאן שום פלוגתא בין השו"ע להרמ"א. [↑](#footnote-ref-5)
6. וצ"ע באדם שרגיל לרחוץ במים צוננין אם יהיה חומרא זו. [↑](#footnote-ref-6)
7. ובמעדני אשר-קס כתב להקל משום שיוצא הבליעה דרך הטלאי וסמכינן ע"ז באב"י [עי' שו"ע תנא-יד ומ"ב סקע"ו] אבל במגי"ס טען ע"ז דפעמים הידות עשויים מחומרים דל"ש בהו בהגעלה כש"כ האגרו"מ להחמיר בפלסטיק דהוי כחרס. [↑](#footnote-ref-7)