יח - מחתך
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / מ_מ

כ"ט אדר פ'

**מלאכת מחתך**

**ע"ג א' - והמחתכו,** בירושלמי בפירקין אמרו דקריעה בבגדים וחיתוך בעורות, קריעה בבגדים באמצע וחיתוך בעורות מן הצד, ואית דמחלפין קריעה בעורות וחיתוך בבגדים, קריעה בעורות באילין רככיא וחיתוך בבגדים באילין ליבדייא, והקה"ע והפנ"מ פירשו דהיינו דפריך בהא דחשיב קורע ומחתך לב' אבות אף שהם ענין אחד,[[1]](#footnote-2) וע"ז קאמר דקורע שייך בבגדים ומחתך שייך בעורות, וקאמר עוד דבעורות הרכין שייכא קריעה, ובלבדים הקשים לא שייכא קריעה אלא יש בהן משום מחתך, - ובפשוטו מבו' מד' הירושלמי דמלאכת מחתך היא רק בדברים הקשים דלא שייכא בהו קריעה, אך בדברים הרכים דשייכא בהו קריעה, לי"ב משום מחתך.

אך בירושלמי לעיל מינה אמרינן באשה האורגת, דכשחותכת את הנימין היוצאין חייבת משום מחתך, ומבו' דאף בדברים הרכים חיבין משום מחתך, וכ"ה מבו' גם בד' הירושלמי לעיל מינה דהתולש פשתן חייב משום מחתך, - וצ"ל דכיון דבהני גווני אינו חייב משום קורע, וצ"ב הטעם בזה, ואכמ"ל, ע"כ הוי בכלל מחתך.[[2]](#footnote-3)

**מקפיד על המדה**

**ע"ד ב' - ואי קפיד אמשחתא חייב משום מחתך,** בפירש"י כתב דהיינו דאם מקפיד לחתכו במדה חייב משום מחתך, דומיא דמחתך העור לחתכו דמקצצו במדה, ומבו' דמלאכת מחתך הוא רק כשחותכו במדה, אך כל שחותכו בלא מדה אינו חייב משום מחתך, וכ"כ הרמב"ם בפי"א משבת ה"ז, המחתך מן העור כדי לעשות קמיע חייב, והוא שיתכוין למדת ארכו ומדת רחבו וכו'.

ומהא דהיכא דלא קפיד אמשחתא אינו חייב משום מחתך, מבו' דאף דהוא חותכם כדי שיהיו קטנים והוא מקפיד ע"ז, מ"מ כין שאינו מקפיד על מדה מסוימת לי"ב משום מחתך.

הרמב"ם שם כתב דאם חתך דרך הפסד או בלא כונה למדתו אלא כמתעסק או כמשחק ה"ז פטור, ומבו' דאף כשחותך בלא כונה למדה ה"ז אסור מדרבנן, אך הסמ"ק בסימן רפ"ב כתב דאם אינו מקפיד במדה ושיעור מותר.[[3]](#footnote-4)

הערוך בע' סלת א' כתב בפי' קמא דקפיד אמשחתא הוא כגון שהוא צריך עץ שעבה פחות מטפח וממעטו כדי להתכוון לצרכו, וכ"כ בס' העתים סימן רכ"ז, ומשמע דאף דא"צ מדה מדויקת, מ"מ כיון דהוא מקפיד שיהא פחות מטפח, הוי בכלל מחתך, וצ"ל דל"ד להיכא דלא קפיד אמשחתא דאינו חייב משום משחתא, דהתם אף שמקפיד שיהיו קטנים, מ"מ אינו מקפיד כלל על מדה מסוימת, ומשא"כ היכא שמקפיד שיהיו פחות מטפח, וצ"ע.

בפי' הר"י מלוניל לעיל ע"ג א' כתב דכל דבר הנחתך לב' דברים שווין זה כזה חייב משום מחתך, שכך היו חותכין במשכן, שאם היו עושין כדי שיזדמן זה רחב וזה קצר וזה ארוך וזה קצר, השתא לפני מלך בו"ד אין עושין כך, לפני ממ"ה עאכו"כ, ומבו' דאף כשאינו מקפיד על מדת אורך ורוחב מסוימת, מ"מ כל שמקפיד לחתוך ב' חתיכות שוות, הוי בכלל מחתך.

החיי אדם בכלל ל"ו ס"ב דקדק מל' הרמב"ם, דכל שמקפיד לחתוך במדה חיב, אף אם אינו מקפיד ליפות את הבגד, וכתב לפ"ז דהמוכר בגד ומקפיד שיהא ארכו כרחבו וכיו"ב, חייב,[[4]](#footnote-5) וכ"כ המ"ב בסימן שכ"ב סי"ח, ובביאוה"ל בסימן תקל"ט ס"ה ד"ה אינו, - ועד"ז כתב הביאוה"ל בסימן שכ"ב ס"ה, דאם חבירו מבקש ממנו שיתן לו מעצי בשמים שלו והוא קוטם איזה שיעור ממנו כדי ליתן לו יש בו משום מחתך.

**מחתך ביד**

נחלקו האחרונים בדין מחתך ביד, **א** המגן אבות בסוגיין כתב דהא דאי קפיד אמשחתא חייב משום מחתך, היינו דוקא בכלי אבל ביד אינו חייב משום מחתך, וכ"כ הערול"נ בסוכה ל"ג ב'.[[5]](#footnote-6) - **ב** הנשמ"א בכלל ל"ו סק"א שהביא הביאוה"ל שם כתב דמלאכת מחתך היא אף כשחותך ביד, וכ"כ המנ"ח במוסך השבת מחתך סוסק"א דמה שלא חילק הרמב"ם בין מחתך בכלי או ביד, נראה דבכל ענין חייב משום מחתך.[[6]](#footnote-7) - **ג** הביאוה"ל בסימן שכ"ב ס"ה כתב דדין מחתך ביד תלוי בכל דבר לפי ענינו, דדבר שדרך לחתכו דוקא בכלי לא שייך שם מחתך אלא בכלי, דומיא דגוזז ביד דפטור, משום דאין דרך גזיזה ביד, ודבר שדרכו להפרידו לשנים ביד, כמו שמצוי במיני סחורה שדרך להפרידם לשנים ע"י קריעה ביד, חייב משום מחתך אם מפרידו בידו, כמו שמצינו בתולש דחייב אף כשתולש בידו, אך כתב דמדרבנן יש לאסור בכל גוונא, דומיא דגוזז דאסור מדרבנן ביד, אף דאין דרך גזיזה בכך,[[7]](#footnote-8) וכ"כ במ"ב שם סקי"ח.

**קוטם את הכנף וממרטו**

**קוטם חייב משום מחתך,** בפירש"י כתב דהיינו כשחותך ראשו שהוא דק וראוי להניחו בכר וכסת, והא דחייב הוא משום דמקפיד לחתוך עד מקום שהוא ראוי, וכ"כ בפי' הר"י מלוניל ובפי' הר"ן ובנימו"י ובהגה' ר"פ לסמ"ק סימן רפ"ב, ונתחדש בזה דאף דאינו מקפיד כלל על מדה מסוימת, מ"מ כיון דהוא מקפיד לחתוך עד מקום שהוא ראוי, ולא לחתוך יותר מכך, הוי בכלל מחתך,[[8]](#footnote-9) ובזה מתפרש מש"כ הכפו"ת בסוכה ל"ג ב' דהממעט ענבי ההדס חייב משום מחתך,[[9]](#footnote-10) אף דמלאכת מחתך היא רק כשמקפיד על המדה, (ותמה בזה בתשו' שבט הלוי ח"ה סימן מ"ו).[[10]](#footnote-11)

אך הפסקי רי"ד כתב דלא איירי כשקוטם את הראש הדק כדי להשתמש בו, אלא איירי כשקוטם את הכנף ומשליך הרך שלו והוא צריך לקשה שבו לעשות ממנו כדי כרכר, וכ"כ הריא"ז ה"ב דין ד' דהוא מחתך במדה ראשו האחד שאין בו נוצה לעשות ממנו קולמוס או דבר אחר, - ולפי דבריהם י"ל דל"ה בכלל מחתך אלא כשהוא מקפיד על מדה מסוימת.

**והממרט חייב משום ממחק,** צ"ב דמ"ט אינו חייב על מריטת השער משום מחתך, דאף שאינו מקפיד על מדה מסוימת, מ"מ כיון שהוא מורט רק את השער ולא את גוף הנוצה, הו"ל כקוטם דחייב משום מחתך, משום דחותך עד מקום שהוא ראוי, - ובס' בנין שבת פרק נ' כתב דהוא משום דחיוב מחתך הוא רק כשצריך הקפדה ודקדוק לחתוך לפי המדה, והקפדתו יוצרת את מדת הדבר, אך כל שמידתו עשוי' וגמורה וכדי לקטמו א"צ לשום הקפדה ודקדוק אלא קוטמו כמות שהוא, לי"ב משום מחתך,[[11]](#footnote-12) אך בד' הכפו"ת בסוכה ל"ג ב' דהממעט ענבי ההדס חייב משום מחתך, מבו' דלא כן, וצ"ע.[[12]](#footnote-13)

**מגרר ראשי כלונסות**

**ע"ה ב' - המגרר ראשי כלונסות בשבת חייב משום מחתך,** בפירש"י כתב דהיינו במגררן שיהיו ראשיהן שוין וחדין, ומשמע דאף אם אינו מקפיד על מדה מסוימת, מ"מ כיון שהוא מקפיד שיהיו שוין וחדין, הוי בכלל מחתך.[[13]](#footnote-14)

אך בפי' הר"י מלוניל כתב דאיירי כשמגררן שיהיו ראשיהן שוין זה כזה, וכ"כ בפי' הר"ן, ובפי' קדמון בפי"א משבת ה"ז כתב דמה"ט הוא דיש בזה משום מחתך דהוא מקפיד על מדה ידועה, ועד"ז כתב בפסקי רי"ד דהוא משוה ראשי הכלונסות שיהו שוין ומחתכן במידה, וכ"כ הריא"ז דהוא מגרר ראשיהן להשוותן במדתן, וכ"כ הטל אורות במלאכת מחתך ד"ה ולע"ד נראה, והנשמ"א בכלל ל"ה סק"ג.

**מסתת את האבן אם חייב משום מחתך**

**והמסתת את האבן בשבת חייב משום מכה בפטיש,** התוס' הק' דמ"ט אינו חייב משום מחתך,[[14]](#footnote-15) ומצינו בזה כמה דרכים, ויש ללמוד מזה כללי מלאכת מחתך, **א** התוס' תלמיד ר"י הזקן כתב די"ל דאה"נ דחייב משום מחתך, והא דאמר משום מכה בפטיש, היינו דחייב אף משום מכה בפטיש, וכ"כ המאירי בשם י"מ, וכ"כ השיטה להר"נ בפי' קמא.[[15]](#footnote-16)

**ב** התוס' כתבו כשכבר היא מרובעת ומתוקנת אלא שמייפה אותה ועושה בה שירטוטין ויפוי, וכ"כ התוס' הרא"ש.

**ג** המאירי כתב דאחר שנחצבה והושוית למדתם אין בה עוד משום מחתך שהרי נעשה הכל, והיינו דכיון דכבר נעשה עיקר המדה, אף דעדיין צריך לגרור, לי"ב משום מחתך.

**ד** בפי' רבינו פרחי' הביא מש"כ בפי' הרמב"ם בשם הר"י מיגש, דאינו חייב משום מחתך אלא היכא דלא קא עביד מלאכה בגוף אותו דבר שצריך לו, כגון מחתך בעור דלא קעביד מלאכה בגוף העור שצריך לו אלא קוצץ ממנו חתיכות והרחיקן מעל העור שצריך לו, אבל בגוף העור שהוא צריך לא קעביד מעשה, ומשא"כ במסתת באבן שהוא עושה מלאכה בגוף האבן וחופר בה ומשוה פני' כדי שתהי' נכונה לעשות עלי' אבנים אחרות בבנין, אינו חייב משום מחתך אלא משום מכה בפטיש,[[16]](#footnote-17) וצ"ב דמ"ש מהא דסלית סילתי וקפיד אמשחתא דחייב משום מחתך, אף שעושה מלאכה בגוף העץ, וכ"כ הרמב"ם בפי"א משבת ה"ז דכל חתיכה שיחתוך חרש עץ מן העצים או חרש מתכות מן המתכות חייב משום מחתך, אף שעושה מלאכה בגוף העץ והמתכת.[[17]](#footnote-18)

**ה** הפי' קדמון בפ''י משבת הי''ח כתב דהוא משום דמחתך אינו חייב אא''כ נתכוין שהדבר הנחתך מן העור יהא לו מידה ידועה, ובמסתת את האבן אינו מקפיד על היוצא ממנו כלל, - ולכאו' מכוון דבריו הוא דלא חשיב כמחתך, אלא כשהוא מקפיד על הדבר הנחתך,[[18]](#footnote-19) וכ"כ בתשו' דרכי נועם או"ח סימן י"ג,[[19]](#footnote-20) וכן האריך הטל אורות בריש מלאכת מחתך להוכיח מכ"ד, אך עיי"ש שתמה ע"ז מהא דהמגרר ראשי כלונסאות חייב משום מחתך, אף שאינו מקפיד כלל על הדבר הנחתך, והניח בצ"ע.

**שקיל אקופי מגלימי אם חייב משום מחתך**

**האי מאן דשקיל אקופי מגלימי חייב משום מכה בפטיש,** בפירש"י כתב דהיינו דנוטל ראשי חוטין התלוין ביריעה, והפסקי רי"ד שם כתב דמסלקן במספרים, וכ"כ הריא"ז שם ה"ג דין ז' דהוא קוצץ את הנימין הבולטין, וצ"ע דמ"ט אינו חייב בכה"ג משום מחתך.

ובאמת מצינו בירושלמי בפירקין שאמרו הדא איתתא כד משתיי' בקובי' משום מיסכת, כד יהבה קדמה משום עושה בתין וכו', כד מקטעא בנימייא משום מחתכת כד גמרה מלאכתה משום מכה בפטיש, והובא בפי' ר"ח לעיל ע"ד ב', וברוקח סימן פ"ד, ובביאוה"ל סימן ש"מ סי"ג (ד"ה אין שוברין), ומבו' דחייבין על קטיעת הנימין היוצאין כדי להשוותן משום מחתך, אך ממה שאמרו הכא דחייב משום מכה בפטיש, משמע דאינו חייב משום מחתך.[[20]](#footnote-21)

ובפשוטו צ"ל דחיתוך הנימין אינו משום צורך המידה, אלא לתיקון הבגד, וע"כ ל"ה בכלל מחתך,[[21]](#footnote-22) - אך צ"ע דמ"ש מהקוטם את הכנף דחייב משום מחתך על חתיכת ראשו הדק משום דמקפיד לחתוך עד מקום שהוא ראוי, אף דאין החתיכה משום המדה, אלא כדי להסיר החלק שאינו ראוי, וה"נ בדין שיתחייב על חתיכת הנימין משום מחתך, וגם לכאו' דמי למגרר ראשי כלונסות, דמשמע בפירש"י דאף אם אינו מקפיד על מדה מסוימת חייב משום מחתך.[[22]](#footnote-23)

לעיל ע"ד ב' אמרינן דמאן דעביד חלתא חייב י"א חטאות, ופירש"י שם דכשחתכן במדה ה"ז מחתך וכו', וכשחתך לאחר אריגתה כדי להשוותם חייב משום מכה בפטיש, והטל אורות במלאכת מחתך הק' דמ"ט כשחתך לאחר אריגתה חיובו הוא משום מכה בפטיש ולא משום מחתך,[[23]](#footnote-24) ובאמת מצינו בירושלמי בפירקין שאמרו דההן דעבד קופין וכו' כד מקטע משום מחתך, גמר מלאכתו משום מכה בפטיש, והרי דחייביין על חיתוך הקנים היוצאין משום מחתך,[[24]](#footnote-25) וי"ל דאה"נ דמצינו לחייבו גם משום מחתך, ואך דכבר נתחייב משום מחתך כשחתכן במדה, ואינו חייב חטאת אחרת אלא משום מכה בפטיש.

**קטימת קיסם לחצוץ בו שיניו**

בביצה ל"ג ב' תניא דהקוטם עצי בשמים והקוטם קיסם לחצוץ בו שיניו חייב חטאת, ובפירש"י כתב דחיובו הוא משום מכה בפטיש, וכ"כ הרמב"ן לעיל מ"ב א', - אך בד' הרמב"ם בפי"א משבת ה"ז משמע דחיובו הוא משום מחתך,[[25]](#footnote-26) וכ"כ האבנ"ז בסימן רי"ח בדעת היראים.[[26]](#footnote-27)

ובטעם הא דיש בזה משום מחתך, כתב הפי' קדמון שם דהוא לפי שחותכה בכונה שיהי' ראשה חד כדי לחצוץ בו שיניו, וע"כ דמי למחתך העור או העץ במדה ידועה, ועד"ז כתבו המנ"ח במוסך השבת מחתך סק"ב, והביאוה"ל בסימן שכ"ב ס"ה, והאבנ"ז בסימן רי"ח סק"ג, - אך הנשמ"א בכלל ל"ו סק"א כתב דאיירי כשקוטם את הקיסם משום שהוא ארוך יותר מדאי.[[27]](#footnote-28)

**מחתך באוכלין**

הרמב"ם בפי"א משבת ה"ח כתב דכל דבר שהוא ראוי למאכל בהמה מותר לקטום אותן בשבת מפני שאין בהן תיקון כלים, ולמשמעות ד' הרמב"ם שם ה"ז דחיובא דקוטם קיסם לחצוץ בו שיניו הוא משום מחתך, מבו' דאין מלאכת מחתך באוכלין,[[28]](#footnote-29) וכן הוכיחו הנשמ"א בכלל ל"ו והמנ"ח במוסך השבת מחתך סק"ג, וכ"כ המ"ב בסימן שכ"ב סקי"ב וסקי"ח.[[29]](#footnote-30)

חיי אדם ל"ו ג' דאין מחתך באוכלין, וכ"כ המנ"ח מחתך, והמ"ב בשכ"ב סקי"ב וסקי"ח.

**עשיית פתח יפה ופותח בית הצואר**

לקמן קמ"ו א' תנן דשובר אדם את החבית וכו' ובלבד שלא יתכוין לעשות כלי, ופירש"י דהיינו דלא יתכוין לנוקבה יפה בפתח נאה, ובד' הראשונים מבו' שהאיסור בזה הוא משום מכה בפטיש או בונה, ולא מצינו שיש בזה לאיסור מחתך, אף שהוא מקפיד לעשות הפתח במדה מסוימת, וה"נ הוא במה שאמרו לעיל מ"ח א' דהפותח בית הצואר בשבת חייב חטאת, ופירשו הראשונים דהאיסור בזה הוא משום מכה בפטיש או משום קורע, ולא מצינו שיש בזה לאיסור מחתך, אף שהוא מקפיד לעשות הפתח במדה מסוימת.

והגרש"ז זצ"ל בשש"כ פ"ט הערה ל' הוכיח מזה דכל שהוא חותך במקום מסוים משום דהוא מקפיד על מדת הנקב, ל"ה בכלל מחתך, וכ"כ במכתבים שבס' מאור השבת מכתב ט' אות ב' דל"ש מחתך בעשיית חור כשאינו מקפיד על הנשאר שיהא במדה הרצוי' לו, אלא מקפיד על מדת הנקב.[[30]](#footnote-31)

1. צ"ב, שהרי מלאכת מחתך היא רק במקפיד על המדה, כמו שאמרו לקמן ע"ד ב', ומלאכת קורע היא אף כשאינו מקפיד על המדה, ושמא הירושלמי פליג וס"ל דמלאכת מחתך היא אף כשאינו מקפיד על המדה, וצ"ל דפריך דמ"מ כיון דבמחתך יש בו משום קורע, אין לנו לחשבו כמלאכה בפנ"ע, וע"ז הוא דמשני דמלאכת מחתך הוא במינים שאין בהן משום קורע.

   ומעיקר דברי הירושלמי מבו' לכאו' דמלאכת קורע היא אף בגוף אחד, ואף היכא דהקריעה עצמה היא תיקון, דאל"כ הרי ליכא במחתך משום קורע, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-2)
2. ובביאור הגרח"ק שליט"א לירושלמי כתב דזהו מה שאמרו בירושלמי דקריעה באמצע וחיתוך מן הצד, דחשיב עוד חילוק בין קורע למחתך, דקריעה היא באמצע, וחיתוך הוא מן הצד, ובכה"ג שהוא מן הצד, אף בדברים הרכים יש בו משום קורע, - והצ"פ בפי"א משבת ה"ז פירש לד' הירושלמי, דקורע הוא באמצע שלא קרע החתיכה לגמרי, ומחתך הוא מן הצד שחתך החתיכה לגמרי, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-3)
3. ואמנם באמת משמעות ד' הרמב"ם דהא דפטור כשחותך בלא כונה למדה, הוא משום פטורא דמתעסק, וכמש"כ דפטורו הוא כשחותך דרך שחוק או כמתעסק, ובפי"ד ממאכ"א הי"ב כתב דהאוכל מאכל ממאכלות האסורות דרך שחוק או כמתעסק וכו' הואיל ונהנה חייב, ומבו' דכשעושה דרך שחוק הוי בכלל מתעסק, וכ"ה בפיהמ"ש בכריתות ספ"ד, ומשמע לפ"ז דאיירי בדבר שמקפידין על מידתו וחתכו במדה זו, אלא שחתכו בלא כונה למדה אלא דרך שחוק או כמתעסק, ולפ"ז שפיר י"ל דכל שאינו מקפיד במדה ושיעור לי"ב איסורא, - אך המנ"ח במוסך השבת מחתך סק"א כתב דטעם הא דפטור כשחתך בלא כונה למדה, אף דהוי פס"ר, הוא משום דל"ה מלאכה כלל אלא כשמתכוין למדה. [↑](#footnote-ref-4)
4. וצ"ב, דבד' הרמב"ם לא מצינו אלא היכא שמקפיד על מדתו לצורך שימושו, דהוי זה תיקון הדבר הנחתך, אף שאינו כדי ליפותו, ומנ"ל דחייב אף כשמקפיד לחתוך כן מטעם אחר, ואינו מתקן את הדבר הנחתך בכך, ומהא דאין מחתך באוכלין, נראה דאיסור מחתך הוא בתיקון הדבר הנחתך, ועד"ז כתב בס' קצוה"ש בסימן קמ"ה בבדה"ש סק"ו. [↑](#footnote-ref-5)
5. ועיי"ש שפירש בזה למש"כ בפירש"י לקמן קכ"ה ב' ד"ה גזירה שמא יקטום דהקוטם זמורה חייב משום מכה בפטיש, וכ"נ בד' הרמב"ם בפכ"ג משבת ה"ז, דהא דאינו חייב משום מחתך, הוא משום דמלאכת מחתך היא רק בכלי ולא ביד, והטל אורות (בריש מלאכת מחתך) כתב דהוא משום דמלאכת מחתך הוא רק כשחותך לצורך הדבר הנחתך, ולא כשחותך לצורך הדבר הנשאר, (ונתבאר להלן), ועמש"כ הנשמ"א בכלל ל"ו סק"א בע"א, ולכאו' י"ל עוד, דהתם לא איירי כשמקפיד לחותכו במדה מסוימת, וע"כ לי"ב משום מחתך. [↑](#footnote-ref-6)
6. והכפו"ת בסוכה ל"ג ב' כתב דהממעט ענבי ההדס חייב משום מחתך, וכן דן בזה הטל אורות (בריש מלאכת מחתך), ומבו' דמלאכת מחתך הוא אף כשחותך ביד, - אך י"ל דהיינו רק כשדרכו בכך, וכמש"כ הביאוה"ל. [↑](#footnote-ref-7)
7. ועיי"ש שהק' בהא דמותר לקטום עצי בשמים קשים להריח, דאף דלי"ב משום תיקון כלי, מ"מ מ"ט לא אסרינן בזה משום מחתך, ובתחילת דבריו כתב דהוא משום דמיירי בקוטם ביד, וע"כ לי"ב משום מחתך, אך בסו"ד כתב דאכתי תיקשי דמ"ט אי"ז אסור מדרבנן, וכתב דבעצל"ל דהוא משום דאינו מקפיד על המדה, דאינו מכוין רק שע"י הקטימה יהיה הריח נודף יותר, אך אם הוא מקפיד על המדה, כגון שחבירו מבקש ממנו שיתן לו מעצי בשמים שלו והוא קוטם איזה שיעור ממנו כדי ליתן לו, אסור משום מחתך. [↑](#footnote-ref-8)
8. אך הגר"ז בסימן שי"ד סט"ז כתב דהא דחייב משום מחתך, הוא כשמתכוין לכך מפני שמקפיד לקטמו במדה הראוי' לו, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-9)
9. והטל אורות ריש מלאכת מחתך כתב לדון בזה משום דאין החיתוך לצורך הדבר הנחתך אלא לצורך הדבר הנשאר, - והערול"נ בסוכה שם כתב דאינו חייב משום מחתך משום דמלאכת מחתך היא רק כשחותך בכלי. [↑](#footnote-ref-10)
10. אך בס' שלחן שלמה סימן שי"ד אות י"ג ד' כתב ע"ד רש"י, דמסתבר דהקפידא להסיר במדה לא נקרא מחתך, והא דקוטם נוצה חייב משום מחתך, הוא מפני ששניהם ראוים ועל שניהם הוא מקפיד, וצ"ב. [↑](#footnote-ref-11)
11. ועיי"ש שכתב דמה"ט מבו' בד' הראשונים לקמן קמ"ו ב' דאין חייבין על קטימת עלה מהענף משום מחתך, ומה"ט מבו' בד' הרמב"ם בפ"ד מיו"ט ה"ח בב' כלים מחוברין דאין חייבין על הפרדתן משום מחתך, ומה"ט לא אסרו לקרוע דפי הספר שלא נחתכו משום מחתך, ומה"ט התירו האחרונים לתלוש עלה מן הלולב כדי לאגוד בו ולי"ב משום מחתך, - ועד"ז כתב בתשו' מנחת שלמה ח"ב סו"ס ל"ב בדין תלישת ניר טואלט מגליל שמסומן בנקבים קטנים, דכיון שערוך ומתוקן יפה מלפני השבת במדה נכונה ומדויקת והתולש משם אינו מודד כלל וללא טורח גדול הכל טוב ומדויק, לי"ב משום מחתך. [↑](#footnote-ref-12)
12. ויש שפירשו דהא דהממרט אינו חייב משום מחתך, הוא משום דמלאכת מחתך היא רק כשחותך דבר אחד, אך כשחותך ב' דברים זמ"ז ל"ה בכלל מחתך, אך ג"ז אינו מתישב בד' הכפו"ת שכתב דהממעט ענבי ההדס חייב משום מחתך. [↑](#footnote-ref-13)
13. ובס' שלחן שלמה סימן שי"ד אות י"ג א' כתב דצ"ל דדברי רש"י קיימי כשכונתו ליתן מדה לחידוד, וכתב דלפ"ז דהמחדד עפרון הוי בכלל מחתך, כיון שמקפיד על מדת החיתוך. [↑](#footnote-ref-14)
14. והתוס' תלמיד ר"י הזקן כתב דהא דהוי בכלל מחתך, הוא משום דמקפיד שלא יניח אותה כ"כ גדולה, ומבו' דאף דאינו מקפיד על מדה מסוימת, מ"מ כיון דמקפיד שלא תהא גדולה הוי בכלל מחתך, וצ"ע דמ"ש מסלית סילתי דאף דמקפיד לחתוך לחתיכות קטנות, מ"מ כיון שאינו מקפיד על מידתם ל"ה בכלל מחתך, - ובס' שלחן שלמה סימן שי"ד אות י"ג ב' פירש בד' התוס' דהא דהוי בכלל מסתת הוא משום דכונתו לרבע, וכתב דנתחדש בזה דאף דלא איכפת לו אם האבן גדולה או קטנה ובלבד שיהא ריבוע, הוי ג"כ בכלל מחתך, - וי"ל עוד דדמי לקוטם את הכנף דחייב משום מחתך, משום דמקפיד לחתוך במקום מסוים, אף שאינו מקפיד על המדה. [↑](#footnote-ref-15)
15. ונתחדש בזה דאף דחייב משום מחתך, מ"מ חייב אף משום מכה בפטיש, ולא אמרינן דכל שיש בו משום מלאכה אחרת, אינו חייב משום מכה בפטיש, - אך כבר נתבאר במקומו די"ל דמודו דכל דחייבין עליו משום בונה אין חייבין עליו משום מכה בפטיש, משום דמלאכת בונה היא משום תיקון הכלי, וכל דתיקון זה הוא בכלל בונה, אינו בכלל מכה בפטיש, ורק בהא דחייבין משום מחתך וממחק ס"ל דאי"ז מפקיע מתורת מכה בפטיש, ומה"ט כתב השיטה להר"נ דחייב משום תלת, ואי"ז סותר לדעת הסוברים דאין לחייב במעשה אחד משום ב' מלאכות, דהכא דמי לזומר וצריך לעצים דחייב ב'. [↑](#footnote-ref-16)
16. ועיי"ש שכתב לפ"ז דאם היתה האבן נכונה ופני' שוות ויש לה קרנות יוצאות לכאן ולכאן וסיתתה בשבת, חייב משום מחתך. [↑](#footnote-ref-17)
17. ובד' הטל אורות במלאכת מחתך נראה שפירש, דמלאכת מחתך היא כשחותך לצורך הדבר הנשאר, אך כל שהוא חותך לצורך הדבר הנחתך ל"ה בכלל מחתך, ובמסתת את האבן דנעשה המעשה בגוף האבן, חשיב דהאבן הוא הדבר הנחתך, וע"כ ל"ה בכלל מחתך, ומשא"כ בחותך את העור שהוא חותך מן העור ומתקן בזה את העור הנשאר, עיי"ש, ויש מקום לפרש עוד בדבריו, דכל דהוי בכלל מכה בפטיש, ל"ה בכלל מחתך, וע"כ כשעושה מלאכה בגוף האבן דהוי כמכה בפטיש, אינו חייב משום מחתך, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-18)
18. אך שמא יש לפרש לדבריו דהיינו דאינו מקפיד על מידת החיתוך, ולא בא אלא להשוות את האבן ולהחליקה. [↑](#footnote-ref-19)
19. עיי"ש שכתב דכשחותך מן הפתילה את החלק שנשרף, ל"ד למחתך, דהמחתך צריך שיהא בהשערה ובמדה אותו דבר הנחתך, ואין לומר דאע"פ שמה שחתך מן העור אינו בהשערה אם הוא משוער לתקן את העור שנחתך ממנו חייב משום מחתך, דהא ליתא שמדת החיתוך צריכה שתהי' בגוף המחותך לא בנשאר מן המחותך, דומיא דכולהו אבות שצריך שהשיעור יהיה במה שנעשה באותה מלאכה לא במה שנשאר שלא נעשה בו שום מעשה, ואם חתך מן העור בלא כונת העור המחותך אלא לתיקון העור שנחתך ממנו חייב משם אחר והיינו משום מתקן דהיינו תולדה דמכה בפטיש. [↑](#footnote-ref-20)
20. ואמנם יש מקום לומר דמה שאמרו דחייב משום מכה בפטיש, היינו אף משום מכה בפטיש, ולעולם חייב גם משום מחתך, וכמש"כ כמה מקמאי בההיא דהמסתת את האבן, אך מד' הראשונים שלא עמדו בזה משמע דהכא אינו חייב משום מחתך. [↑](#footnote-ref-21)
21. ובדעת הירושלמי דחייב משום מחתך, י"ל דהוא משום דס"ל דמלאכת מחתך הוא אף כשאינו מקפיד על המדה, וכמש"נ בהערה א' לדון כן. [↑](#footnote-ref-22)
22. ואמנם י"ל דהרי"ד והריא"ז לטעמייהו שפירשו לההיא דהקוטם את הכנף ולההיא דמגרר ראשי כלונסות בע"א, ולדעתם י"ל דכל שאינו חותך משום צורך המדה ל"ה בכלל מחתך. [↑](#footnote-ref-23)
23. ועיי"ש שכתב להוכיח מזה כמש"כ הדרכי נועם דחיוב מחתך הוא רק כשמתקן את הדבר הנחתך, ולא כשמתקן את הדבר הנשאר, - אך הק' ע"ז מהא דהמגרר ראשי כלונסות חייב משום מחתך, אף שאינו מתקן את הדבר הנחתך אלא את הדבר הנשאר. [↑](#footnote-ref-24)
24. והי' מקום לומר דלדעת הבבלי אינו חייב משום מחתך בכה"ג, משום דאין החיתוך לצורך המדה, אלא לצורך תיקון הכלי, והירושלמי דס"ל דחייב משום מחתך, הוא משום דס"ל דמלאכת מחתך הוא כשאינו מקפיד על המדה, וכמש"נ לדון לעיל בהערה א', אך כבר נתבאר דלכאו' לא גרע מהקוטם את הכנף דחייב משום מחתך, אף שאין החיתוך לצורך המדה. [↑](#footnote-ref-25)
25. והמ"ב בסימן שכ"ב סקי"ח כתב דאפשר דלדידי' חייב ב', משום מכה בפטיש ומשום מחתך, וכ"כ המנ"ח במוסך השבת מחתך סק"ב, וכתב די"ל דלהרמב"ם לטעמי' דהעושה כלי מתחילתו חייב משום בונה, יש לחייבו ג', ואזיל לטעמי' בכ"ד דס"ל דהעושה כלי מתחילתו חייב ב' משום בונה ומשום מכה בפטיש, - אך הנשמ"א בכלל ל"ו סק"א כתב דאינו חייב אלא משום מחתך, משום דאיירי כשקוטמו ביד, ובכה"ג אינו חייב משום תיקון כלי, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-26)
26. והיינו משום דס"ל דקי"ל דאין בנין בכלים, וגם ס"ל דבעשיית עיקר הכלי אינו חייב משום מכה בפטיש, ובע"כ דהא דהקוטם קיסם חייב הוא משום מחתך. [↑](#footnote-ref-27)
27. וצ"ע דבכה"ג הרי אינו מקפיד על מדה מסוימת, ומ"ט הוי בכלל מחתך, ולכאו' מה"ט הוא שפירשו ש"ר דחיובו הוא משום מכה בפטיש, ואינו חייב משום מחתך, משום דאינו מקפיד על המדה, - אך בס' טל אורות הקדמון בסוף מלאכת מחתך משמע שפירש כן דקוטם את הקיסם משום שהוא ארוך יותר מדאי, ואיירי בגונא דהוא קוטמו במדה נכונה, וכיון דהוא מתכוין לחתכו במדה מסוימת, אף דא"צ לכך לצורך תיקונו, חייב משום מחתך. [↑](#footnote-ref-28)
28. אך המגן אבות בשבת ע"ה ב' נסתפק אם שייך מחתך באוכלין, והמנ"ח תמה עליו שלא הביא לד' הרמב"ם. [↑](#footnote-ref-29)
29. ולכאו' יש ללמוד מזה דמלאכת מחתך היא בתיקון הדבר הנחתך, וע"כ הוא דבאוכלין שאין בהן משום תיקון כלי, אף אין בהן משום מחתך, וצ"ע לפ"ז במש"כ החיי אדם והמ"ב דאף כשחותך מדה מסוימת כדי למכור או ליתן לחבירו, חייב משום מחתך, ונתבאר לעיל. [↑](#footnote-ref-30)
30. אמנם כ"ז ניחא אי נימא דהמשוה את הבגד אינו חייב משום מחתך, ונתבאר לעיל, וע"כ ה"נ בהני גווני אין לחייב משום השואת החבית והבגד, אלא באנו לדון לחייב משום דמקפיד על מדת הפתח, ובזה מסתבר דלי"ב משום מחתך, אך למש"נ לעיל דלדעת רש"י ודעימי' הדין נותן דהמשוה את הבגד חייב משום מחתך, דומיא דהא דהקוטם את הכנף חייב משום מחתך, צ"ע דא"כ מ"ט בעושה פתח בחבית ובפותח בית הצואר אינו חייב משום מחתך, אף שהוא מקפיד על השואת החבית והבגד. [↑](#footnote-ref-31)