מראי מקומות סוף סוגיית בונה
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב משה יפהן / חובל ופרק הבונה

**מראי מקומות סוף סוגיית בונה.**

**יש לעיין מה הדין בנין רפוי בקרקע**. **וכן יש לעיין האם ההתר של המג"א והט"ז דכלי שדרכו לפרקו תדיר לא חייבים על בנייתו, יש לעיין האם ההתר הזה קיים גם בקרקע**. הנה בקרקע מבואר דחייב אפילו בבנין כל דהו. כן מבואר קכב: דבדלת לול של תרנגולין המחובר לקרקע. חייב אפילו בלי תקיעה [ולדעת הרמב"ם במסקנא דבר המחובר לקרקע אינו נחשב כקרקע. אמנם דלת בור ודות שהם דלת הקרקע ממש המבואר קכו: יהיה חייב אפילו בלי תקיעה.]. ורק בדלתות הכלים אסור משום הגזירה שמא יתקע. ומבואר דחחיב מדאוריתא על חיבור דבר המחובר לקרקע אפילו בלא תקיעה. אלא דיש לעיין האם חיוב זה הוא גם ברפוי או דווקא במהודק. ועיין בפמ"ג באשל אברהם. סי' שי"ג אות יא. דאסר בקרקע אפילו ברפוי. ועיין בחזו"א סי' נ"ב ס"ק י"ד. ד"ה כ' עוד. **שאסר להחזיר מגירה של ארון** **שהוא יותר ממ' סאה**. ואע"ג דזה נחשב רפוי. מ"מ בקרקע אין התר של רפוי. אמנם הגרשז"א סבר, דיש כאן את ההתר של המג"א והט"ז דזהו דבר העשוי לפרקו תדיר. ויל"ע בדעת החזו"א האם הוא סובר דהתר זה לא קיים בקרקע או דהוא סובר דאין זה דבר העשוי לפרקו תדיר. [ ועיין סי' ש"ח ס"ט, ובמג"א סכ"ב. דאסר ליטול ולהחזיר חלונות. דהם נחשבים מחוברים בקרקע. ולכן אסור להחזיר חלון למסילה או דלת שיצאה ממסילה או מציר. דהם נחשבים מחוברים לקרקע. ויש בהם איסור בונה.

**סתימה שנוצרה בכיור. ובא לפותחה בפומפה. או בכלי המיועד לכך. עיין כתובות ס. צינור שעלו בו קשקשין ממעכן ברגלו בצנעא בשבת ואינו חושש**, מאי טעמא מתקן כלאחר יד הוא ובמקום פסידא לא גזרו בו רבנן. עיי"ש ברש"י. ובתוס'. והובאה ברייתא זו להלכה ברי"ף וברא"ש בפרק חבית קמו וכן נפסק בשו"ע בסי' של"ו ס"ט. עיי"ש. והגרי"ש אלישיב סבר דסתימה שנוצרה בכיור היא דומיא דהתם. והתר רק בשינוי ובמקום פסידא. אמנם הגרשז"א סבר שבשעת צורך גדול. יש מקום לדון דצינור נידון כבקבוק שנסתם דהצינור הוא כלי לעצמו. ושם איירי בצינור שחקוק בגג דכשהוא נסתם מבטלים את עיקר צורתו. ומשווים אותו לגג ובטל שמו. עיין שש"כ פי"ב סי"ז. וכנ"ל יש לדון לגבי חומר הממיס את הסתימה דיהיה תלוי בשני הדעות. ולכאורה לשפוך את החומר כלאחר יד לא יעזור משום שהפעולה היא עצם הימצאות החומר ולא הצורה שבה היא נשפכת לכיור. עוד יש שדנו בזה לאיסור משום מוליד עיין מג"א סי' רנ"ג ס"ק מ"א שאסר לשפוך מים רותחים על שומן דבוק מפני מוליד.

**בענין פירוק כלי שהורכב בצורה מהודקת.** נחלקו בזה האחרונים. הגר"ז סי' שי"ג סכ"ב התיר וכן החזו"א סי' נ' סק"י. ושורש השאלה תלוי במה שדיברנו בחבורה בסוגיא קכב: שמבואר שדלת שידה תיבה וכו' ניטלין אבל לא מחזירין. ומבואר דזה משום שיש גזירה שמא יתקע. ולא נתפרש אם הסוגיא שם איירי דווקא ברפוי או גם במהודק. והגר"ז והחזו"א נקטו דאיירי במהודק ובכל אופן התירו את הפירוק משום שאין חשש שמא יתקע. אמנם התוס' מח. ד"ה הא וכן מבואר בהג"א על הרא"ש פ"ג סכ"ג. שהגמ' דיברה בהרכבה רפויה. וכן פסק הרמ"א סי' שי"ג ס"ו וכן מבואר שם במ"ב סמ"ח. ועמדנו על זה שיש סתירה בזה. דבביצה יא. מבואר דנאסר החזרה בכלים אפילו באופן שאינו תקיעה. ואם נאמר כהתוס' זה יהא ישוב מרווח דבשבת קכב איירי ברפוי והותר חזרה. ובביצה יא. איירי באופן שהוא מהודק ובזה נאסר חזרה. וביאור הענין דהידוק יסוד האיסור בזה הוא משום שהוא בנין דרבנן וממילא נאסר אפילו חזרה. דנחשב סותר מדרבנן משא"כ רפוי אינו נחשב בנין דרבנן אלא כל איסורו הוא משום חשש שמא יתקע וזה נאמר דווקא בבנין ולא בסתירה. אמנם ברמב"ם פכ"ב הכ"ו מבואר דהאיסור להדק הוא משום החשש שמיחזי כבונה ולפי"ז גם בסותר לכאורה הוא מיחזי כסותר. **כלי שצריך אומן להחזירו.** עיין אורחות שבת פ"ח הערה סח. דדן שם בהרחבה **בכלי שנצרך אומן להחזירו** דבזה אפשר שלא חוששים שמא יתקע ומותר להחזירו ברפוי אבל לא במהודק. [וכמדובר שאסרו שם משום בנין דרבנן גם באופן שאין חשש שמא יתקע.]. **עיין עירובין קג. במי שנפסקה לו נימא של כינור**. דמבואר שם דאם פותח את כריכת הנימא מהיתד שלמטה ומאריכה וכורכה על היתד שלמעלה חייב חטאת. לרש"י משום מכה בפטיש. ולשאר ראשונים אפשר שיתחייב משום בונה. ועיי"ש ברש"י ד"ה משלשל. והחזו"א סי' נ' סק"ט כתב דבר חידוש דאף אי נימא דהכריכה נחשבת כרפוי. מ"מ כיוון שהוא מבטל ליה וכן הוא דרך עשייתו מחייב על זה משום בונה. או מכה בפטיש. ומבואר מכאן דכל ההתר של רפוי לכאורה נאמר רק בכלי של פרקים אמנם בכלי שכך הוא צורתו שהוא מורכב ברפוי ועתיד לישאר כך הרי הוא נחשב בנין גמור או מכה בפטיש. אמנם יש שדנו שאין כוונת החזו"א דכל בנין רפוי נאסר כשאינו כלי של פרקים. אלא דווקא באופן שעושה דבר מחודש שלא היה בכלי קודם כגון כאן שהרי הקצה הזה של הנימא לא היה קשור בכנור. אמנם באופן שפותח וכורך בחזרה את הנימא שהיתה קשורה קודם אפילו שאין זה כלי שהדרך לפרקו תדיר יהיה מותר אם נחשב כרפוי. ועיין מז. גבי מלבנות המטה דאינו כלי של פרקים. ובכו"א התיר רשב"ג ברפוי. [ ועיין בספר מנחת שלמה סי' ט' עמ' ע' ד"ה ונראה. שנקט דהתר של רפוי נאמר רק בכלי של פרקים. ודברחים מחודשים. ובמג"א סי' ש"ח סקל"ד התיר להחזיר רגל של ספסל באופן שהוא רפוי אע"ג שאין דרך לפרקו ויל"ע בזה.] ורק יש לדון דאולי יש ג' דרגות בכלים עצמם דיש כלי שהוא כלי קבוע לגמרי ובו נאסר אפילי ברפוי ויש כלי שהוא של פרקים. שכך היא צורך הכלי ואין דרך לפרקו תדיר מכל מקום כך היא מהות הכלי שהוא של פרקים. ויש כלי שאינו של פרקים כלל. ודנו האחרונים בגלגל של עגלה. שמתחבר על ידי קליפסים. [ולהצד דקליפסים נחשב רפוי ודנו בחבורה שאין זה כל כך פשוט.] דמכל מקום אסור דהוא דבר של קביעות ורק הנתינה שלו היא פרקים אבל זה דבר שהוא נשאר לעולם כן. אמנם אבזם של חגורה דהדרך היא כשהחגורה מתבלה דעומד לזה להעביר האבזם לחגורה אחרת אפשר דיש לזה שם של כלי של פרקים ויהא מותר ויש לדון דמלבנות המיטה היו כעין זה שהיו שייך לפרקם ולהעבירם לכלי אחר. ועיין אורחות שבת פ"ח הערה ע.

**השלמת צורתו של כלי נאסרה אפילו באופן שאינו נחשב כבונה. עיין שבת מח. רב חסדא שרא לאהדורי אודרא לבי סדיא בשבתא.** דהיינו לחזיר מוכין של כר שנפלו לחוץ. ומבואר שם דיש חילוק בין חדתי לעתיקי עיי"ש בכל הסוגיא. ומבואר שם ברשיד טעם האיסור הוא משום איסור עשיית כלי דהיינו מכה בפטיש לדעת רש"י. ועיין רמב"ם פכ"ב הכ"ג דביאר דטעם האיסור הוא משום גזירה שמא יתפור שפתי הכר זה לזה. ועיין תוס' שבת מח. ד"ה הא. ובמרדכי סי' שפ"ז. ובט"ז סי' שי"ז סק"ד. דכל ההתר להחזיר את המוכין הוא רק באופן שההחזרה היא בקל ובלי טורח. אמנם אם צריך טורח בחזרתן זה נחשב כנתינה בתחילה ותיקון כלי. ועיין בראשונים שם. ועיין שם בר"ן שכתב דאסור להעביר מוכין מכר אחד לכר אחר. ומזה למדו הפוסקים לאסור הרכבה חדשה בכלי אף באופן שאינו נחשב בנין כגון במוכין של צמר שאינו עושה כלל בנין. וכנ"ל בכלים שהבנין הוא רפוי מכל מקום דנו לאסור משום הרכבה חדשה שמחמת זה נחשב מכב"פ. ואסרו ליתן שרוך חדש בנעל ורק שרוך שהיה בנעל ויצא ממנו מותר להשחילו. ועיין במ"ב סי' ש"מ סקל"ג. ועיין בשו"ע סי' שי"ז ס"ב ובמ"ב שם. ועיין שש"כ פט"ו הערה קצט. ולכאורה איסור זה הוא דווקא בכלי שאינו של פרקים אמנם בכלי של פרקים שרגילים לפרקו תדיר יש מקום לדון שאין ההרכבה הראשונה נחשבת כמכה בפטיש יותר מההרכבה השנייה. ויל"ע בזה. [ולפי"ז גביע חד פעמי עדיף להרכיבו בערב שבת ואז לפרקו.]