טבילת כלים א1
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / טבילת כלים

**שיעורי הלכה**

**שיעור א'**

**הדינים הנידונים**

* **כמה מיני כלים המצויים - חיובם בטבילה.**
* **גדר חיוב הטבילה, ואיסור ההשתמשות בכלי קודם טבילה.**
* **דין כלים דיגיטליים שלא שייך להטבילם.**

**טבילת כלים [יו"ד סי' קכ]**

[סעיף א] **הקונה** **מהעובד כוכבים כלי סעודה של מתכת או של זכוכית, או כלים המצופים באבר מבפנים, אף על פי שהם חדשים צריך להטבילם במקוה או מעיין של ארבעים סאה.** הגה: יש אומרים דכלים המצופים באבר אפילו בפנים, יטבול בלא ברכה, וכן נוהגין.

## אם יש חיוב טבילה לכלי אלומיניום ופלסטיק

**וביאר** הט"ז (ס"ק א) שבכלל כלי מתכות כל המתכות המוזכרות בתורה, והפוסקים כתבו לדון בכלי אלומיניום שהיא מתכת חדשה שלא נזכרה בקרא, דעת הערוך השולחן (סעי' כג) שגם זה בכלל מתכות וחייב טבילה מה"ת, אולם משמעות דברי הט"ז שאין זה בכלל כלי מתכות, וכן הבין האגר"מ (יו"ד ח"ג סי' כב) שאין בזה חיוב טבילה מה"ת, מיהו כתב דלא גרע מכלי זכוכית דהא נעשה ע"י היתוך. ויש נפק"מ גדולה אם חיוב הטבילה מה"ת או מדרבנן, כגון לעניין אם נאמן קטן על הטבילה, שנאמן בדרבנן ולא בדאורייתא [וכן נפק"מ לעניין אחר, שאם כלי מתכות שאינם מוזכרים בתורה אינם כמתכות א"כ אינם מקבלים טומאה מה"ת, ויהיה קולא לכהנים במטוסים שעוברים מעל בית הקברות].

**ובכלי** פלסטיק דעת המנח"י (ח"ג סי' עו) להחמיר, אבל בשם החזו"א ידוע להקל וכן דעת רוב הפוסקים וכן המנהג [ואם מעורב יתבאר בעז"ה בהמשך].

## כלי חרס המצופה במתכת, וכלי פורצלן

**ודין** כלים המצופים אבר, מבואר בגמרא בע"ז (עה:) קוניא פליגי בה רב אחא ורבינא חד אמר כתחלתו וחד אמר כסופו והלכתא כסופו, ופירש רש"י שקוניא היינו כלי חרס מצופה אבר, ומסקנת הגמרא שדינו בסופו היינו שדינו ככלי מתכות שחייבים טבילה. אמנם התוספות (ע"ז לג: ד"ה קוניא) פירשו שקוניא היינו היתוך כלי זכוכית שלא נתבשל כל צרכו, ולהלן סי' קלה (סעי' ו) הביא השו"ע גם את דברי התוספות.

**וכלי** חרס המצופים אבר רק מבפנים, דעת היש אומרים ברמ"א שאינם חייבים טבילה, וביאר הט"ז (ס"ק ג) הטעם שהציפוי מבפנים אינו אלא לנוי, והיינו שאם היה עשוי לשימוש היה צריך טבילה, ולכך מספק יטבול בלא ברכה.

**ודין** כלי פורצלן דעת השאילת יעב"ץ שדינם ככלי חרס, שהם ממש כלי חרס רק שמחליקים אותם, ולכך אינם צריכים טבילה. אלא שיש להבחין שיש מינים המצופים ציפוי זכוכית דק בלא ממשות, שבזה כתב רע"א שצריך טבילה בלא ברכה. ואם יש ממשות זכוכית מבפנים ומבחוץ, יטבול בברכה כדין כלי חרס המצופים אבר.

## טעם טבילת כלים

**ובטעם** הטבילה, כתב הט"ז (ס"ק א) בשם או"ה (שער נח אות עו ואות קו), כדי שיצאו מטומאתו של עכו"ם לקדושת ישראל. והגר"א (להלן ס"ק לא) הביא כן מהירושלמי. מיהו בירושלמי שלפנינו (ע"ז פ"ה הט"ז) איתא 'לפי שיצאו מטומאת הנכרי ונכנסו לקדושת ישראל', ומשמע שכבר נכנס לקדושת ישראל בלא הטבילה, רק דהא גופא שנכנס לקדושת ישראל בזה הצריכה התורה טבילה, וכן כתב הריטב"א.

**והאו"ה** דימה זה לטבילת גר שנכנס לקדושת ישראל ע"י טבילה, כמו"כ כלים ע"י הטבילה נכנסים לקדושת ישראל, אולם לדברי הריטב"א אין הטבילה מוציאתו מידי טומאה אלא רק לתוספת מעלה.

## גדר איסור ההשתמשות בכלי שאינו טבול

**ונחלקו** הפוסקים בביאור חיוב הטבילה מן התורה ואיסור ההשתמשות בכלי קודם טבילה. דהנה כתב הפרי מגדים בהלכות פסח (מ"ז סי' תפו) שאסור להשתמש מן התורה בכלי שאינו טבול, ולכך כתב שאם היה לו כוס שאינו טבול אסור להשתמש בו לד' כוסות דלא אתי איסור דרבנן ומפקיע איסור תורה [דטבילת כלים מה"ת כמבואר בסעי' יד], וכן דעת הבית מאיר שכל זמן שלא טבל את הכלי אסור להשתמש בו מה"ת, וכן מבואר באור זרוע (סי' תעז).

**אולם** יש מהאחרונים שסוברים שאיסור ההשתמשות הוא מדרבנן, וראיה לזה מדברי הרא"ש, דהנה בגמרא (ביצה יז:) איתא מה הטעם שגזרו שלא לטבול כלי **טמא** ביו"ט, ומבואר בגמרא ד' טעמים **א.** רב אמר שגזרו בשבת שלא לטבול שמא יעבירנו ד' אמות ברה"ר, וגזרו יו"ט אטו שבת. **ב.** רב יוסף אמר שהוא גזירה שמא יסחוט, ואף כלים שלא שייך בהם סחיטה אסרו אטו כלים ששייך בהם סחיטה. **ג.** רב ביבי אמר גזירה שמא ישהה, ופירש רש"י אי שרית ליה לאטבולינהו ביום טוב משהי להו עד יום טוב שהוא פנוי, ואתי בהו בתוך כך לידי תקלה להשתמש בהן תרומה. **ד.** רבא אמר מפני שנראה כמתקן כלי. וברי"ף (ביצה י.) הביא רק טעמו של ר יוסף גזירה שמא יסחוט וטעמו של רב ביבי שמא ישהה. וכתב הרא"ש (סי' יב) שלפי שני טעמים אלו כלים **חדשים** בזה"ז שרי לטבול, דשמא ישהה אין שהרי אין חוששים לטומאה, ואין גם הטעם של סחיטה שהרי בכלים חדשים לא תמצא כלי ששייך בו סחיטה שצריך להטבילו. אלא שדעת הרא"ש דעיקר הטעם משום שמא יעביר ד"א ברה"ר ולכך אין להתיר אף להטביל כלים חדשים בזה"ז.

**ובישועות** יעקב תמה למה בזה"ז אין חשש שמא ישהה, דאף שלא שייך טומאה מ"מ יש לחשוש שמא ישהה ולא יטבול הכלי ויבא להשתמש בכלי בלא טבילה, ומזה כתב להוכיח שכל איסור ההשתמשות אינו אלא מדרבנן ולכך לא שייך גזירה שמא ישהה ויעבור באיסור דרבנן. וכן דעת הביאור הלכה (סי' שכג סעי' ז ד"ה מותר). וכמו"כ מצאנו לעניין ראיית נגעים שהוא מהתורה, ומ"מ מצינו (מו"ק ז:) שנדחה מפני חתן וכדו', ומבואר שיש מצוות שציוותה תורה לעשות, אבל אינו חייב לעשות כן מיד [ואף שברור שלכתחילה צריך לעשות מיד, מ"מ אינו עובר על ציווי התורה אם מתעכב].

**ונראה** שלדעה זו צ"ל דמדין תורה יש חיוב להטביל הכלי מיד, דאם איסור השימוש בכלי שלא הוטבל אינו אלא מדרבנן, על כרחך שהחיוב מהתורה הוא להטביל מיד, ולזה חכמים אסרו ההשתמשות כדי שלא יתעכב מלהטביל. ומעתה נראה שאין צריך לומר שלא שייך לגזור שמא ישהה משום שאיסור ההשתמשות הוא מדרבנן, אלא הטעם שאין לגזור שמא ישהה הוא משום שאין לחשוש כלל שמא ישהה שהרי מחוייב הוא מה"ת להטביל הכלי מיד [אולם לדעות שמה"ת יש איסור השתמשות, שפיר שייך לומר שחוששים שמא ישהה, שהרי אין חיוב להטביל מיד רק שיש איסור להשתמש בלא שיטביל הכלי].

**ולעניין** הלכה יש לדון איך העיקר להלכה ויש כמה נפקא מינות אם איסור ההשתמשות מהתורה או מדרבנן [כגון לעניין ד' כוסות שהוזכר לעיל].

## כלי שכבר הונח בו המאכל אי"צ להסיר המאכל ממנו

**עוד** מצאנו חידוש במהרי"ל דיסקין (קונ' אחרון סי' קלו) שכל האיסור הוא דוקא להניח אוכל בכלי כדי לאכלו, אבל אם כבר ניתן המאכל לתוך הכלי לא נאסר האוכל, ואף שרי להמשיך ולאכול מתוך אותו הכלי.

## דין כלים שלא שייך להטבילם **[כגון תמי 4 וכדו']**

**כתב** החכמת אדם (כלל עג סעי' יג) היורות הגדולות שמבשלין בהם שכר, נראה לי דצריכין טבילה, ואף על פי שקובעין אותן ומחברין אותן לקרקע מכל מקום דינם ככלי, ונראה לי דאין להם תקנה אלא שיטבילם, או שינקוב בהם נקב גדול כדי שיתבטל מתורת כלי, ואז יתקן אומן ישראל. ובבינת אדם הוסיף שאין לפטור מטבילה מחמת שהכלי מחובר לקרקע וכל המחובר לקרקע כקרקע, שכיון שבתחילה היה כלי ורק אח"כ חיברוהו לקרקע אין בזה דין שהוא כקרקע, וגם לעניין טומאה מקבל הוא טומאה מה"ת. אולם דעת רע"א (סי' רא סעי' מח) שכלי שחברו לקרקע אם עשאוהו מתחילה על מנת שיהא מחובר לקרקע שוב אינו מקבל טומאה, וכן הביא מהנודע ביהודה, וכן נראה דעת החזו"א.

**והוא** נפק"מ גדולה למכשירים שדרכם להיות מחוברים, כגון כלים המצויים למים קרים [תמי 4 וכדו'], שנעשים מתחילה על מנת שיהיו מחוברים, ולשיטת רע"א וסיעתו פטורים הם מטבילה. אמנם באופן שקל לנתק את הכלי מחיבורו יש לדון שלא נחשב נעשה כמחובר לקרקע.

**עוד** יש סברא לפטור כלים אלו מטבילה. והוא עפ"י מה שנראה לקמן (סעי' יא) ששותפות עכו"ם אי"צ טבילה, וכתב הש"ך (ס"ק כו) משום שטבילה לא תועיל לו שהרי עדיין הוא כלי של עכו"ם, והקשה הבית מאיר אכתי מי התיר לו להשתמש בלא טבילה. וראיתי בספר חלקת בנימין ד"ה ישראל שכתב שמוכח מכאן שכל שא"א להטבילו שרי להשתמש בו.

**ולפי** הדעות שאיסור ההשתמשות אינו אלא מדרבנן מובן היטב טעם הדבר שכל מה שאסרו חכמים להשתמש בכלי הוא רק בדבר ששייך להתירו ע"י טבילה. אמנם לטעם שאיסור ההשתמשות מה"ת קשה, וצ"ל שיסוד איסור ההשתמשות הוא רק בדבר שיש עליו ציווי לטובלו.

**ומעתה** י"ל גם במכשירים דיגיטליים שניזוקים ע"י מים ושוב לא יהיו ראויים לשימוש [אמנם לא כל כלי חשמלי כן הוא, אבל יש הרבה מכשירים דיגיטליים שניזוקים לגמרי ע"י מים], י"ל שבהם אין חיוב טבילה כיון שלא שייך בהם טבילה ולא שייך בהם היתר ע"י טבילתם, דהא אם יטבלם שוב לא יהא לו תועלת באותו כלי כיון שמתקלקל, וממילא יש לומר שאי"צ בזה לעצה של החכמת אדם לנקוב את הכלי ולחזור ולתקנו ע"י הישראל, שכל שאי אפשר לטבול לא חייבוהו לטבול.

**ואין** להקשות ע"ז מדברי הרמ"א (סעי' טז) במי שאין לו מקוה שיתן הכלי המתנה לגוי, והרי לכאו' לפי מה שנתבאר כל שאי אפשר לו להטביל הכלי אין איסור השתמשות, אין זה קושיא כלל, שדוקא דבר שנגרם מגוף הכלי שלא שייך בו טבילה שייך לומר שהתורה לא חייבה בכלי זה טבילה וממילא אין בו איסור השתמשות, אבל מי שאין לו מקוה שהוא דבר צדדי ודאי אין סברא לומר שהתורה לא חייבה בכה"ג טבילה. וכן אין להוכיח מהחכמת אדם כנגד יסוד זה, דהחכמת אדם מיירי בכלי גדול ששייך להטבילה, רק שהוא טירחא גדולה כמו שמשמע בלשונו.

**ויש** שרצו להתיר את מכשירי המים קרים מכח דברי רע"א שהביא מהכנסת הגדולה שתי דעות אם כלי שנעשה רק לשמירה לאחסון חייב טבילה, ורוצה לחלק בין דבר החייב בתורת ודאי לבין ספק. אולם אין זה טעם להתיר כיון שמכשירים אלו אינם דומים לכלי אחסון אלא הם ככלי בישול.