חלה יג שכז
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / חלה

**שיעורי הלכה**

**שיעור י"ג**

**הדינים הנידונים**

**המפריש חלתו קמח**

* **אם מפריש קמח על קמח או עיסה על קמח.**
* **קמח שנותן על השולחן בשעת העריכה.**
* **גדר המפריש על העתיד מתי מתקדש לחלה.**
* **עשה ע"מ לחלק, ונמלך.**

*יורה דעה*

*שכז א-ב*

**חלה**

**ממורינו הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**השיעורים נמסרים במוצש"ק בית הכנסת 'בית תפילה' נוה יעקב ירושלים**

[שכז סעיף א] **המפריש חלתו קמח, אינה חלה, וגזל ביד כהן, ושאר העיסה חייבת בחלה. ואותו הקמח שהפריש לשם חלה, אם יש בו עומר ועשהו עיסה, ה"ז מפריש ממנה חלה. ודוקא באומר שיחול עליה שם חלה בעודו קמח, אבל המפריש קמח ואומר כשתיעשה עיסה יחול עליה שם חלה, דבריו קיימים.**

## המפריש חלתו קמח והתנה שיחול לאחר שתיעשה עיסה

משנה בחלה (פ"ב מ"ה) שהמפריש חלתו קמח אינה חלה, והטעם משום דכתיב 'ראשית עריסותיכם', שרק כשנעשה עיסה יש חיוב חלה. מיהו כתב השו"ע שאם כשמפריש אומר כשתיעשה עיסה יחול שם חלה, דבריו קיימים. ובסמ"ג כתב הטעם משום דמבואר בקידושין (סב:) דעת ר' אליעזר בן יעקב שהאומר פירות ערוגה זו תלושים יהיו תרומה על פירות ערוגה זו מחוברת לא אמר כלום, אבל אם אמר לכשיביאו שליש ויתלשו דבריו קיימים. אלא שהגר"א כתב שבפשטות אין הלכה כראב"י, שהרי אביי (שם) הכניס דברי ראב"י בשיטה שהוא מהסוברים אדם מקנה דבר שלא בא לעולם, וידוע שלא קיי"ל כשיטה. אלא שכתב הגר"א שכאן כשמפריש חלה בשעה שהיא קמח כו"ע מודו דמהני, שהרי מבואר בקידושין שם דעת רבי יוחנן שכל שבידו לאו כמחוסר מעשה דמי, ואם כן כאן כשמפריש כשהוא קמח כיון שבידו לעשותה עיסה אי"ז מחוסר מעשה, ולכך מהני כשמפריש בעוד שהוא קמח ע"מ שיחול שם חלה כשתיעשה עיסה. והביא כן מהתוספות בנזיר (יב.) בשם ר"ת.

אלא שהחזו"א (זרעים ליקוטים סי' ו' סק"ג) הבין שהתוספות שם סוברים שלא כר"ת, ודעתם שהמפריש חלה על הקמח אי"ז מועיל אף שהוא בידו, כיון שמחוסר מעשה הוא, ובדבר שמחוסר מעשה לא מהני בידו, וכמו שהוכיחו התוספות (נזיר שם) מהגמרא ביבמות שהנותן ליבמה גט ע"מ שכשיכנסנה יחול הגט, שאי"ז מועיל, אף שבידו לבא עליה, וצ"ל שכל שמחוסר מעשה גמור [כמו יבמה כשעדיין לא קידשה, זה חשיב מחוסר מעשה שאין כאן כלל אשה הראויה לגט], לא מהני אפילו שהוא בידו. אמנם כתב החזו"א שבירושלמי מבואר שיכול להפריש על הקמח, וביאור החילוק בין יבמה למפריש על הקמח, ביאר החזו"א שגט קודם כניסה הוא חסרון בחפצא, שבשעה שכותב הגט הרי אין כאן אשה הראויה לגט, לכך אינו יכול לכתוב הגט, אבל בעיסה שהקמח לפנינו אי"ז אלא מחוסר מעשה. ויל"ד אם יכול להפריש כשעדיין הם חיטים ולא קמח, אם יאמר שיהיה חלה לאחר שיעשנה עיסה, די"ל שדוקא בשעה שהוא קמח מהני דלא חשיב מחוסר מעשה כל כך, לכך מהני מה שבידו לעשות עיסה, אבל כשעדיין יש כאן חיטים חשיב מחוסר מעשה גמור [וכמו לעניין גט שלא מהני כל זמן שלא נשא את האשה].

והנה הבית מאיר הבין מדברי התוספות בנזיר שאין היתר להפריש מקמח על קמח אלא דוקא מעיסה על קמח, וגם הגר"א כתב שכן משמעות התוספות, אולם כתב הגר"א וכ"כ החזו"א (שם), שאין סברא לחלק בין זה לזה, ואם מהני להפריש מעיסה על קמח ה"ה שיכול להפריש מקמח על הקמח. והיינו שאם אומרים שמהני להפריש על הקמח לכשיעשה עיסה, משום שהוא שבידו, ה"נ יכול להפריש את הקמח על העיסה או אפילו מקמח על קמח.

והנה דין זה הוא עצה גדולה במאפיות שחוששים שמא ישכחו להפריש מאיזה עיסה, ולפי מה שנתבאר יכולים ליקח עיסה בתחילת היום ולומר שהיא תהיה חלה על כל העיסות שיעשה היום. אלא שצריך להתנות שאינו רוצה שתחול החלה אלא אם ישכח [שאל"כ לא יוכל לברך על ההפרשות], ועוד צריך להתנות שרק מקצת מאותה עיסה תיעשה חלה בכל פעם, דאל"כ הרי מיד בעיסה הראשונה הכל נעשה כבר חלה, ושוב אינו יכול לפטור שאר עיסות, ועיין להלן שנתבאר שבש"ך סק"ד נראה שיכול לפריש חלה על הבצק שלפנינו וגם על הקמח שיתערב בעתיד.

אלא שכל מה שתועיל ההפרשה היינו רק אם היה עכ"פ כל הקמח במאפיה, אבל אם בא אח"כ לא תועיל הפרשתו לאותו קמח חדש שבא לאחר ההפרשה.

[סעיף ב] **אימתי מפרישין חלה, כשיתן המים ויערב הקמח במים. והוא שלא ישאר שם בעריבה קמח שלא נתערב במים שיעור עומר. ואם אמר ה"ז חלה על העיסה ועל השאור ועל הקמח שנשתייר, ולכשתעשה כולה עיסה אחת תתקדש זו שבידי לשם חלה, ה"ז מותר. וכן אם מתנה שתחול החלה אף על הקמח שיתערב אח"כ בשעת עריכה. וטוב ללמד לנשים להתנות כן אם יש לחוש שיתערבו שיעור חלה אח"כ. וצריך ליזהר שלא לשרוף החלה עד אחר כל העריכה.**

## קמח שנוסף בשעת העריכה

והנה דבר מצוי הוא [עכ"פ במאפיות גדולות] שאחר שמכינים את העיסה הגדולה פורסים את העיסה על השולחן, לעריכת הבצק לעוגות ולחלות, וכדי שלא תידבק העיסה נותנים שם מעט קמח, אלא שבעיסה גדולה יש לחשוש שלפעמים נותן על שולחן הרבה קמח, ואם יהיה שם קמח בשיעור חלה הרי לא הועילה הפרשת החלה שבתחילה לאותו קמח, ונמצא אוכל טבלים. ואם כן צריך ללמד בכל המאפיות לעשות תנאי שתועיל ההפרשה גם על קמח שיתערב אח"כ.

ולכאורה גם בבית כל אדם שייך קלקול גדול, במה שרגילין ליתן קמח על השולחן כדי שלא תדבק העיסה לשולחן, ואפילו אם נותן קמח מועט פחות משיעור חלה, וכגון באופן שעשה עיסה בשיעור הקטן, שכבר נתבאר לעיל (שיעור ט) שיש לחשוש שכל קצת שמוסיף על העיסה שמא בזה בא לידי חיוב חלה, וקודם באמת לא היה שיעור, שהרי אין אנו יודעים כמה הוא שיעור החלה. אכן באמת אין לחשוש לזה כלל, היות ומפריש החלה מהבצק, א"כ נתמעט משיעור החלה שהיה בשעה שהפריש, והקמח שנוסף בשעת העריכה הוא מועט, וע"י צירופו לבצק עדיין לא יהיה בעיסה כשיעור שהיה בתחילה קודם ההפרשה [מיהו מצוי שעושה עיסה בשיעור הקטן ומשאיר חלה במקפיא וכדו', ואח"כ לשבת הבאה עושה עוד עיסה בשיעור קטן, ואם מצרף את החלה שנשארה משבוע הקודם, נמצא שמוסיף על השיעור וא"כ יצטרך לחזור ולהפריש].

## כשמפריש על העתיד אם מתקדש עכשיו או לאחר זמן

והנה הש"ך (סק"ד) דייק לשון השו"ע שבתחילה כתב שאם אמר לכשתיעשה כולה עיסה אחת תתקדש זו שבידי לשם חלה, דמהני הפרשתו, ואח"כ כתב השו"ע וכן אם מתנה שתחול החלה אף על הקמח שנתבאר. וביאר הש"ך שכוונת השו"ע להוסיף דין, שבתחילה כתב השו"ע שאם מתנה שהחלה תחול ותתקדש רק אחר שתיעשה עיסה מהני, ואח"כ הוסיף השו"ע חידוש שאפילו אם דעתו שתחול החלה מיד ותתקדש, גם מהני. וכ"כ הגר"א.

ויל"ד במקום שמפריש על דעת שהחלה תתקדש עכשיו ותועיל על החלה שלאחר זמן, דמשמע שכבר מעכשיו הר"ז כחלה גמורה, אלא שדין זה צריך תלמוד דבשלמא אם מתנה שלא יחול עכשיו שם חלה אלא לאחר זמן ניחא, אבל אם רוצה שיתקדש עכשיו ומתיר בזה גם את מה שיעשה בצק בעתיד, איך שייך לומר שתועיל הפרשתו גם לאחר זמן, כשהקמח יהיה עיסה, והא כבר נתקדש החלה [ואולי צ"ל שהבצק חציו נעשה חלה וחציו אינו חלה וצ"ע].

## שטוב ללמד את הנשים להתנות

וכתב השו"ע שטוב ללמד לנשים להתנות כן, והרמ"א הוסיף שדוקא אם יש לחוש שיתערבו שיעור חלה אח"כ'. וביאור העניין שבזמן שהיו מקפידים להפריש מיד בשעה שעושה עיסה משום שחששו לטומאה, אז היה לו להתנות בכל פעם, אבל בזה"ז שאין חוששים לטומאה, לכך כתב הרמ"א שאי"צ ללמד את הנשים להתנות כן אלא במקום שיש חשש שיתערב אח"כ קמח.