15. במצות ספירת העומר בזמן הזה
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב מאיר קאופמן / שיעורי ליל שב_ק / תשפד

#### ליל כ"ד אייר פ"ד שב"ק פ' בחוקתי – שיעור בית מדרש הגדול נוה יעקב

# ביסוד מצות ספירת העומר

### ביסוד הספירה האם הוא מהעומר או שזה רק סימן

א] מבואר בתורה **וספרתם לכם ממחרת השבת מיום הביאכם את עומר התנופה שבע שבתות תמימות תהינה עד הביאכם את עומר התנופה תספרו חמישים יום** ומבואר בתורה שיש דין לספור חמישים יום ממחרת השבת שזה ט"ז ניסן כמבואר בגמ' מנחות ס"ה: שמחרת השבת זה מחרת יו"ט והתורה הוסיפה שזה מיום הביאכם את עומר התנופה ובפרשת ראה כתבה התורה **שבעה שבועות תספר לך מהחל חרמש בקמה תחל לספור שבעה שבועות** ויש לעיין ביסוד המצוה האם הכוונה שהספירה מט"ז ניסן עד שבועות ומה שכתבה התורה מיום הביאכם את עומר התנופה או מהחל חרמש בקמה זה רק סימן מאיזה יום למנות או שבאמת יסוד המצוה זה לספור מיום הבאת העומר עד יום הבאת שני הלחם ונפק"מ במי שלא יודע כלל שהספירה היא לעומר אלא רק התכוין לספור את הימים שבין פסח לשבועות דאם יסוד המצוה זה לספור הימים הנ"ל יצא ידי חובתו אבל אם יסוד המצוה לספור לעומר כיון שלא ספר לעומר יש מקום לדון שחסר כאן בכל החפצא של המצוה

והנה הגמ' במנחות ס"ו. אומרת אמר אביי מצוה למימני יומא ומצוה למימני שבועי רבנן דבי רב אשי מנו יומי ומנו שבועי אמימר מני יומי ולא מנו שבועי אמר זכר למקדש הוא ע"כ ומבואר דדעת אמימר שספירת העומר היום זה דרבנן זכר למקדש וכיון שזה רק זכר למקדש לכן מספיק למנות ימים ללא שבועות והנה בהא דזה רק דרבנן לנ"ל יש לבאר בשני אופנים אם נבאר שכל יסוד הספירה זה מקרבן העומר לשני הלחם א"כ כיון שהיום אין קרבן העומר לכן לא שייך החיוב אמנם יתכן שיסוד הספירה זה הימים רק כיון שהתורה תלתה את זה בעומר יש כאן מיעוט שרק אם יש עומר יש המצוה ואם אין עומר אין המצוה דהינו שיש תנאי במצוה שיהיה קרבן העומר ויתכן יותר שזה רק ילפותא שזה רק נוהג בזמן בית המקדש ונפק"מ שאם יש בית המקדש גם אם לא הקריבו העומר יש חיוב ספירת העומר מדאוריתא ועיין לשון הראבי"ה סימן תקכ"ו והר"ן סוף פסחים דמשמע שהספירה זה מהקרבן העומר בפועל ולכן זה דרבנן

והנה ספירת העומר מברכים על ספירת העומר ולא לספור העומר ועיין רמב"ן בפסחים ובר"ן שם שביארו שכיון שמברכים על ספירת העומר וכבר הקריבו אותו דהינו שמצות שמברכים לאחר התחלת המצוה מברכים על שזה לא משמע רק להבא אלא גם לשעבר ומבואר שהספירה זה מהעומר וכיון שקרבן העומר כבר הוקרב זה סיבה גם לגבי נוסח הברכה שכאילו המצוה כבר התחילה קודם וצ"ע ובאמת שגם מעיקר נוסח הברכה על ספירת העומר משמע שהמצוה לספור מהעומר

והנה גם ביום הראשון סופרים אפילו שעדין לא הקריבו קרבן העומר ועיין קרן אורה מנחות ס"ו שדיק מהגמ' שבאמת סופרים רק לאחר קצירת העומר וכלשון התורה בפרשת ראה מהחל חרמש בקמה [ובלשון הרמב"ם בספהמ"צ מצוה קס"א כתב שצריך לספור מקצירת העומר] אמנם יתכן שהספירה היא מיום הבאת העומר כלשון התורה מיום הביאכם וכל שלמחרת יביאו העומר יש לזה שם יום הבאת העומר אמנם אם נימא שזה רק בתור סימן א"ש שיש ספירה גם קודם הבאת העומר וקצירת העומר

ויתכן נפק"מ בכל זה אם יבנה בית המקדש ביום הראשון האם הספירה שספרו בלילה היא דאוריתא דאם זה הלכה שספירת העומר זה בזמן בית המקדש א"כ כל שעדין אין בית המקדש אין מצות ספירת העומר אבל אם יסוד הדין שהספירה מיום הבאת העומר ממילא כל שבסופו של דבר זה יהיה יום הבאת העומר זה יחשב קיום דאוריתא אמנם לא הוזכר בשום מקום שביום הראשון יש להקפיד לספור בלילה מצד שיש צד שזה יהיה דאוריתא [והנה יש ראשונים [הובא בספר ספירת העומר כהלכתו] שלשונם שזה דרבנן מצד שסופרים לשני הלחם ואין לחם ולפ"ז יש לדון שאם יבנה בית המקדש קודם שבועות הספירה היא דאוריתא אמנם אם נימא שזה מיעוט כשאין בית המקדש ממילא זה ודאי דרבנן]

ויתכן לדון בזה נפק"מ עוד אם יבנה בית המקדש האם יתחילו לספור מאותו יום או לא דאם זה רק מיעוט יתכן שכל שיהיה בית המקדש יספרו אמנם אם הכונה כי צריך ספירה מיום שהיה הבאת עומר ממילא גם כה"ג לא יהיה חיוב דאוריתא ויש לדון האם יהיה חיוב זכר למקדש הכונה לשנה הבאה או שכל שיש בית המקדש אין חיוב כלל והנה לשיטת שצריך תמימות ודאי לא יתחיל ספירה באמצע אמנם יש לדון שאם זה רק מיעוט א"כ יתכן שיש כאן מציאות של ספירה אם נימא כדעת תוס' במגילה שכדי שיהיה תמימות לא צריך ספירת חיוב אלא מועיל גם ספירת יום והארכנו בגדר סברת הבה"ג בשיעור ליל שבת שנת תשפ"ב

[והנה היה לדון בזמן שהיה בית המקדש ויש מקומות שהלילה מתחיל לפני שנהיה לילה בא"י האם כה"ג הספירת העומר ביום הראשון הוא דאוריתא ויש מקום לדון כנ"ל שאם נימא שיסוד הספירה מיום שיש דין הבאת העומר או מיום שבפועל הקריבו קרבן העומר א"כ כיון שדין הבאת העומר זה בבית המקדש ושם לא הגיע עדין דין הבאת העומר ממילא אין עדין חיוב ספירה מדאוריתא אמנם **אין זה נכון** שכיון שזה התאריך שיש בו יום הבאה לא מסתבר שדנים לפי בית המקדש בפועל]

### בביאור סברת אמימר שסופרים רק ימים

ב] והנה הבאינו לעיל שדעת אמימר מנחות ס"ו. שכיון שסופרים זכר למקדש לכן סופרים רק ימים ולא שבועות וצ"ב סברתו הרי כל דתקון רבנן כעין דאוריתא תקון ומה פתאום שיתקנו שפרטי המצוה יהיה אחרת מהדאוריתא ובפרט כאן שזה לא פרט צדדי אלא חלק ממעשה המצוה בעצמו והרי כל דתקון רבנן כעין דאוריתא תקון וכל דבר שהיום זה דרבנן עושים באותה צורה שהחיוב דאוריתא וגם אם יש שנוים זה בדברים צדדים ולא בעיקר צורת העשיה ולכאורא אם נימא כנ"ל שיסוד המצוה של ספירת העומר זה לספור מיום הבאת העומר עד יום הבאת שני הלחם וכנ"ל א"כ חלוק מצוה זו מכל הדברים שנוהגים כשאין בית המקדש דתמיד נעשה אותו חפצא רק אין סיבת חיב אבל כאן לא שיך לעשות את המציאות של הספירה שזה מיום הבאת העומר עד יום הבאת שני הלחם וזה באמת מעשה אחר אחר לגמרי מזמן בית המקדש וכל עשיתו עשית זכר וממילא בזה נקט אמימר שגם לא צריך לעשות כעין דאוריתא דכל הענין לעשות זכר לדבר [וכן ביאר בחידושי הגרי"ז על מנחות]

והנה מבואר בגמ' שרבנן דבי רב אשי ס"ל שצריך לספור גם שבועות והנה דעת רוב הראשונים שגם הם ס"ל שספירת העומר זה דרבנן זכר למקדש רק דס"ל שצריך לספור כמו שספרו בזמן בית המקדש ויש לעיין בדעתם האם גם הם ס"ל שבאמת אין כאן אלא גדר של זכר למקדש רק שחולקים בצורת עשית הזכר למקדש האם זה גם במנין השבועות או שזה רק במנין הימים או שבאמת חולקים בעיקר גדר הדבר וס"ל שגדר התקנה הוא מעשה ספירת העומר שלא מהעומר ויתכן לבאר בשני אופנים או שבדאוריתא ודאי שיסוד הספירה הוא מהעומר רק מדרבנן תקנו מעשה ספירה גמור מיום הבאת העומר לשבועות או שבאמת הם חולקים בעיקר הגדר בדין דאוריתא שיסוד הדין הוא ספירה ממחרת השבת עד שבועות והנה בפשוטו ודאי שאם נוקטים שגם לדידן זה דרבנן משמע שזה מאותה סיבה רק יתכן שההשלכה שצריך לספור שבועות זה מצד שהגדר הוא אחרת מדרבנן והנה עיין ברכי יוסף שכתב לדקדק בלשון הגמ' אמימר מני יומי ולא מני שבועי אמר זכר למקדש דמשמע דלרבנן שמנו שבועי אין זה זכר למקדש ודלא כראשונים שזה דרבנן לכו"ע ואם נימא שחולקים בגדר הדין מדרבנן א"ש שודאי שגם לשיטתם זה דרבנן רק שאין גדר התקנה זכר למקדש אלא יש כאן תקנה של ספירת העומר וכנ"ל

והנה המג"א תפ"ט סק"ד נקט שבדיעבד אם ספר ימים לבד הוא יצא דהינו שנקט שכיון שבעיקר הדבר מודים לאמימר ממילא כל מה שנחלקו זה רק לגבי לכתחילה והשער הציון סק"ט הביא מהמהר"ש הלוי והפר"ח ועוד אחרונים שנקטו שרבנן דבי רב אשי חולקים וס"ל שצריך לספור שבועות מצד שכעין דאוריתא תקון ולנ"ל מיושב דעת המג"א שנקט שכיון שחסר בעיקר צורת המצוה בזה מסתבר שלא מעכב פרטי המצוה ובדעת החולקים יתכן שזה רק בצורת עשית הזכר אבל לא בעיקר הדבר

ועיין בעל העיטור סוף הלכות מצה ובאורחות חיים הלכות ספירת העומר ס"ה שכתבו שאפילו שאם דלג יום בספירת העומר לא יכול להמשיך לספור מצד שחסר בתמימות אבל בזמן הזה כיון שזה זכר למקדש בזה יכול להמשיך לספור ומבואר שנקטו שבשורש הדברים נשאר שזה רק גדר של זכר למקדש ולכן לא צריך את כל הפרטים אותו דבר ורק ביחס לצורת הספירה בזה צריך כבזמן בית המקדש

[והנה בעיקר הדין תמימות מבואר בראשונים שיש שהעמידו שלומדים מזה לספור בלילה ויש שהעמידו שזה בא לומר שאם דילג יום לא יצא ויש שדנו שא"כ מי שדילג יום אחד וגם יום אחד לא ספר בלילה אין ענין לספור ביום דממ"נ חסר לו בתמימות אמנם למבואר בעיטור אינו נכון שכיון שספירת העומר בזמן הזה מדרבנן ממילא בזה החיוב הוא גם ללא תמימות אמנם לפ"ז אין לו חיוב לספור מצד שספק דרבנן להקל ומדאוריתא הוא ודאי לא חייב אמנם עיין או"ז שכתב שהדין תמימות זה רק לכתחילה ולפ"ז הוא עדין חייב לספור]

### בפרטי דינים דמבואר שהספירה היום זה חפצא של זכר למקדש

ג] והנה לכאורא יש להוכיח מכמה פרטי דינים שמצאנו בראשונים בדין ספירת העומר דמבואר שהיום חסר בכל החפצא של המצוה וזה רק זכר למקדש ולא שרק יש מיעוט שזה רק בזמן בית המקדש ולכן היום זה רק דרבנן וכנ"ל

א. עיין כנסת הראשונים דמבואר מרבינו ירוחם [וראיתי בחידו"ת מהגר"ר ריכמן שקטע זה אינו מרבינו ירוחם אלא מהר"י בן יקר רבו של הרמב"ן] שנקט שבאמת מה שהגמ' אמרה שזה זכר למקדש זה רק ביחס לספירת שבועות שזה תלוי בעומר וביאר שלמה לא מברכים בנפרד על ספירת שבועות כיון שזה רק תקנה של זכר וממילא זה כמו כורך וערבה בהושענא רבה שלא מברכים וצ"ב כונתו הרי לולב מברכים אפילו שזה רק זכר למקדש אמנם לנ"ל הדבר מבואר שכאן שחסר בכל החפצא של המצוה וזה רק זכר לכן לא מברכים משא"כ לולב ובזה א"ש שדימה לכורך שאין כאן קרבן פסח וחסר בכל צורת העשיה וכן ערבה שיסודה לסובב המזבח וזה לא שייך היום והנה אנו ס"ל שהכל דרבנן ובכל אופן מברכים ובפשוטו שגם אם זה זכר אבל כיון שזה תקנה דרבנן זה סיבה לברך וכורך באמת זה נפטר בברכה של אכילת מצה ומרור ועוד שהרי לא הוכרע כהלל שזה סיבה לברך ועל ערבה לא מברכים שזה רק מנהג נביאים ולא תקנה וצ"ע והנה הרי"ד בספר המכריע סימן כ"ט כתב שמה שמברכים לדידן דזה כמו לולב שמברכים ובפשוטו משמע דלא כנ"ל אמנם יתכן שנקט שגם לולב כיון שכל המצוה זה לפני ה' ממילא זה נחשב שחסר בכל צורת המצוה וזה רק גדר של זכר למקדש ולכן באמת שם לא מעכב לכם כיון שזה רק דין זכר למקדש וכן הוא בח' הגרי"ז בסוגין וצ"ע

ב. עיין בעל המאור סוף פסחים שהקשה למה לא מברכים זמן על מצות ספירת העומר וכתב שכיון שזה רק זכר למקדש שהרי היום אין עומר לכן זה סיבה שלא לברך שהחינו וצ"ב מה זה שונה מלולב שניטל שבעה זכר למקדש ובכל אופן גם ביוצא יו"ט ראשון בשבת ולוקחים רק בחול המועד בכל אופן מברכים שהחינו אפילו שזה רק זכר למקדש ובפשוטו מבואר כנ"ל שכאן שחסר בכל החפצא של המצוה וזה רק זכר לכן זה סיבה שלא לברך שהחינו משא"כ בלולב שזה אותו מעשה גמור אין בזה הזכרת החורבן

ג. עיין תוס' מגילה כ: שכתבו שאומרים יה"ר שיבנה בית המקדש אפילו שבלולב ושופר לא אמרים את זה מצד דשם יש עשיה משא"כ כאן זה אמירה בעלמא וצ"ב הרי כאן המצוה היא ספירה שזה אמירה אמנם לנ"ל יש לבאר דלולב יש את אותו מעשה מצוה ויש כאן תקנה דרבנן של נטילת לולב משא"כ כאן זה רק מעשה זכר בעלמא ולכן זה לא סיבה לברך

ד. והנה מבואר בשו"ע שאפשר לספור ספירת העומר בסופר מפלג המנחה שמכוין לצאת רק אם ישכח והנה לגבי מי שמפחד שהציבור יעבור זמן קר"ש מבואר בשו"ע שיקרא קודם התפילה ועיין רעק"א סמ"ו שהקשה למה לא הוזכר שיעשה תנאי שאם יספיקו זמן קר"ש או לא רוצה לצאת מצות ק"ש ובספר דעת תורה למהרש"ם כתב לישב שבאמת תנאי כזה יש ראשונים שזה תלוי בברירה [וכן מובא שהחזו"א הסתפק בזה] ולכן בק"ש שזה דאוריתא זה לא מועיל ורק בספירת העומר שזה דרבנן מועיל ברירה והנה לגבי תרו"מ דעת היש"ש וכן הכריע החזו"א שכיון שזה עיקרו דאוריתא ממילא יש בזה חסרון של ברירה ולפ"ז מהא דהשו"ע פסק שמועיל תנאי בהכרח שאין זה ברירה אמנם לנ"ל אין זה דומה לתרו"מ דשם הגדר שזה את אותה מצוה עושים בחיוב דרבנן אבל כאן באמת זה חפצא אחר ורק זכר למקדש וממילא זה כמו כל דרבנן שאין בזה חסרון של ברירה

ה. עוד יש לדון בזה נפק"מ דהנה עיין לקמן דשיטת הרמב"ם שספירת העומר בזמן הזה זה דאוריתא ויש לדון במי שסבר שזה דרבנן וספר בתור לקים מצוה דרבנן ואחר זה שמע שיש שיטות שזה דאוריתא האם צריך לחזור ולספור ועיין חלקת יואב סימן ל"ג שהוכיח מהראשונים שבמכוין לשם יו"ט שני זה נחשב כונה גם ביחס לדאוריתא ושזה מועיל ובפשוטו א"כ גם כאן זה יועיל אמנם לנ"ל יתכן שכאן זה גרע דדוקא שם שמדרבנן המצוה לעשות את אותה מצוה של התורה ממילא זה נחשב כונה לאותו חפצא אבל כאן שזה רק עשיה של זכר למקדש זה מצוה אחרת וככל הנ"ל וממילא ודאי שכונה למצוה אחת זה לא כונה למצוה אחרת

והנה עיין ב"י שהביא משו"ת הרשב"א שהאמירה לעומר זה לא לעיכובא והנה לנ"ל שיסוד המצוה זה לספור מהעומר צ"ב מנ"ל שזה לא לעיכובא ויש מקום לומר שכוונתו שכיון שאמר בברכה שסופר לעומר ממילא הספירה מתפרשת לעומר אמנם עיין ב"י שכתב שאם חברו שאלו כמה ימים היום וענה לו אפילו שלא אמר לעומר יש לחוש שיצא כמבואר ברשב"א ומבואר שזה גם בלי ברכה ואולי זה מצד שחברו שאלו כמה היום לעומר ולא משמע, אמנם יתכן שכיון שברור שזה הספירה לא צריך להזכיר את זה בעיקר הספירה אמנם יתכן עוד שכיון שהיום אין עומר א"כ באמת היום לא שייך לומר שבפועל הספירה לעומר וכן משמע בר"ן סוף פסחים שהביא מהמדרש שעם ישראל במדבר ספרו בתור שחיכו למתן תורה וזה הספירה שאנו עושים דהינו שהגדר של הזכר שעושים באמת עשיה אחרת ולא כאילו יש עומר וצ"ע בזה

### בביאר השיטות שהספירה בזמן הזה הוא דאוריתא

ד] והנה הרמב"ם נקט שספירת העומר בזמן הזה דאוריתא ובפשוטו שנקט שרבנן דבי רב אשי שספרו גם שבועות מצד שנקטו שזה דאוריתא גם בזמן הזה וזה לא זכר למקדש ובפשוטו בהכרח שאין הספירה לעומר שהרי אין עומר אלא הספירה זה הימים והעומר זה רק סימן שהספירה מיום שהיה צריך להביא העומר ועיין בביאור הגרי"פ במבוא סי"ב שהביא מהרמב"ם במורה נבוכים שביאר שטעם הספירה מצד הציפיה לחג השבועות ולא הזכיר כלל מהעומר ועיין אגרות הרמ"ה ששלח להר"ש משאנץ ונקט שלרבנן דבי רב אשי הספירה היא מדאוריתא התקשה למה התורה מזכירה את העומר וכתב שזה רק לדרשא המבוארת בגמ' שזה מהלילה ושזה דוקא מט"ז ע"ש ועיין ח' המיוחסים לרשב"א במנחות שדן שמספיק לכתוב ממחרת השבת ולמה צריך לכתוב מיום הביאכם את עומר התנופה וכתב שזה לאפוקי מהצדוקים ע"ש ואם נימא שזה כל החפצא של המצוה לא שייך לשאול שזה לא יהיה כתוב

אמנם עיין ח' הגר"ח סטענצל וכן הוא בקרן אורה שזה הרמב"ם לשיטתו שקדושה ראשונה קידשה לעתיד לבוא וא"כ היום זה ראוי להבאת העומר דהינו שהרמב"ם נקט שיסוד הדין לספור מהיום שיש דין הבאת העומר ולא מהעומר בפועל והגמ' סברא שהיום אין קדושה וממילא אין דין הבאת העומר וממילא לא שיך ספירה מדאוריתא וכל החיוב הוא רק זכר למקדש וככל הנ"ל וכיון שהרמב"ם פסק שקדושה שניה קידשה לעתיד לבוא ממילא זה יום שיש חיוב הבאת העומר ומה שלא הביאו בפועל זה לא חסרון והנה יש הרבה ראשונים שנקטו שקדושה שניה קידשה לעתיד לבוא ובכל אופן נקטו שבזמן הזה הוא דרבנן ויתכן כנ"ל שזה תלוי בהקרבה בפועל וככל הנ"ל ולפ"ז באמת גם בזמן בית המקדש אם לא יקריבו עומר לא יהיה מצות ספירה מדאוריתא אמנם עיין קה"י זבחים סימן ל"ב שהביא מהרמב"ם שהמטיל מום בקדשים היום פטור כי זה לא ראוי להקרבה וכן שוחט בחוץ [וכן יש שדיקו מהרמב"ם שאין היום האיסור לקצור קודם העומר] ודייק מלשונות הרמב"ם שכיון שבפועל אין בית המקדש אין חיוב הקרבה בזמן הזה ולפ"ז א"ש שהיום באמת זה לא יום הבאת העומר שבאמת אין דין הבאה וצ"ע ביאור הגר"ח

### בנידון האם ספירת העומר הוי מ"ע שהז"ג ותלוי בנ"ל

ה] והנה כתב הרמב"ם סוף פ"ז מספירת העומר שנשים פטורות מספירת העומר כיון שזה מ"ע שהזמן גרמא וכן הוא בחינוך אמנם ברמב"ן בקידושין ל"ד. מבואר שהם חייבות וצ"ב הטעם ועיין כנסת הראשונים במנחות ס"ו. שהביא משו"ת מהר"ם חלאוה שביאר בשם אביו שכאן הזמן גרמא הוא על קרבן העומר וממילא מצות הספירה היא בימים אלו [וע"ש שדימה לברכת המזון על סעודה בשבת שלא נחשב זמן גרמא כיון שלסעודה יש זמן]

וביאור הדברים עיין דברי יחזקאל סימן מ"ה ובחזון יחזקאל על התוספתא פ"ק דקידושין שביארו דהנה הקשו התוס' קידושין כ"ט. שלמה צריך פסוק שנשים פטורות ממצות עשה של מילת בנם הרי זה הזמן גרמא שזה נוהג רק ביום וכתבו האחרונים הנ"ל שיסוד החיוב של האבא זה לעשות את החיוב של הבן והזמן הוא מצד הבן דהינו שמצד החובה לאבא אין סיבה להטיל רק בזמן מסוים ורק מצד שזה תלוי בדבר אחר שיש לו זמן וכתבו הנ"ל לחדש שזה לא נחשב זמן גרמא דהיינו אפילו שהיום החיוב באמת הוא רק ביום אבל הסיבה שזה רק ביום לא מצד עיקר המחיב של האבא ועיין בביאור הגרי"פ במבוא סי"ב שהביא דוגמא ליסוד זה דהנה מבואר במשניות שגם נשים חיבות בהבאת ביכורים וצ"ע הרי אין המצוה אלא משבועות והביא מהטורי אבן במגילה כ. שביאר שמה שהחיוב רק משבועות אינו סתם מצד שקבעה התורה תאריך זה אלא שזה תלוי בשני הלחם והמצוה של שני הלחם זה אז וכה"ג זה לא נחשב הזמן גרמא [וכן אחרי חנוכה מה שאי אפשר להביא בכורים כי צריך זמן שמחה וזה כבר לא זמן שמחה דהינו שאין זה מצד זמן המצוה אלא מצד אחד גורמי המצוה שהוא מתאים רק בזמן מסוים עיין לקמן] דהינו אפילו שהיום עיקר החיוב יש לו באמת זמן ולכן ספירת העומר שתלוי בקרבן העומר אפילו שבאמת יש זמן לחיוב אבל הסיבה שזה רק בזמן זה כי הוא תלוי בעומר שבו נאמר הלכה של זמן וכה"ג לא הוי הזמן גרמא וזה כצד הנ"ל שבאמת יסוד המצוה זה לספור מיום הבאת העומר ולא מתאריך ט"ז ניסן

ועיין חזון יחזקאל והגרי"פ הנ"ל שכתבו שלפ"ז יתכן שהרמב"ם שפסק שזה לא הזמן גרמא זה לשיטתו שנקט שהחיוב הוא גם בזמן הזה והביאור כנ"ל שזה לא קשור לעומר אלא העומר זה רק סימן מאיזה יום למנות וא"כ זה עצמו שניתן מצוה רק לספור בימים אלו הוי הזמן גרמא והנה יש שדנו להחמיר כרמב"ן כיון שיש דיעות שספירת העומר זה דאוריתא אמנם לנ"ל הוא תלוי אחד בשני שלצד שזה דאוריתא ודאי שנשים פטורות אמנם לביאור הגר"ח שהגדר שזה מיום שיש דין הבאה א"כ לנ"ל גם לרמב"ם זה צריך להחשב הזמן גרמא [ויש שדנו שהנידון האם לומר בעומר או לעומר זה תלוי בכל הנ"ל שאם הספירה מהקרבן צריך לאמר לעומר אבל אם זה רק סימן א"כ אין זה ספירה לעומר אלא בעומר דהינו שכך אנו קוראים לספירה ובאמת בני תימן אומרים בעומרא וא"ש לנ"ל ואינו מוכרח כלל]

אמנם עיין בדברי הגרי"פ שם שהעיר דהרמב"ם הביא את דיני ספירת העומר בהלכות תמידים ומוספין פ"ז ולכאורא הניחא אם באמת יסוד המצוה זה מהעומר זה שייך לדין קרבן העומר אמנם אם זה סתם מצוה לספור ימים אלו והעומר זה רק סימן לכאורא היה צריך להביאו בהלכות פסח ולגר"ח א"ש [ויש לדון האם זה דיוק מוכרח]

ובשם הגר"ח ראיתי לבאר שאין זה זמן גרמא מצד שיסוד המצוה לספור ימים אלו והזמן שאפשר לעשות את זה זה רק עכשיו ואין זה דומה למצות לולב שעיקר המצוה נאמרה רק בזמן מסוים אבל כאן הזמן נאמר על החפצא אבל מצד המצוה לא נאמר הלכה של זמן דהינו שאפילו שזה לא תלוי בדבר אחר אבל כאן החפצא של המצוה הוא לספור את ימים אלו ואין אפשרות לעשות דבר זה רק עכשיו ממילא אפילו שהחיוב הוא רק עכשיו אבל זה לא בגלל שזה תלוי בזמן אלא שכל מציאות המצוה מתאים רק עכשיו אמנם הדבר מחודש שזה עצמו סיבה להחשב גורם של זמן שזה עצמו שזה סוג מצוה שנאמרה על זמנים מסוימים וכמו שקידוש לא נחשב לא הזמן גרמא מצד שהמצוה לקדש השבת וזה רק שייך מתי שזה שבת שמצות קידוש זה קשור לקדושת השבת שיש לו זמן

### בעיקר הנידון הנ"ל בגדר זמן גרמא

ו] והנה בעיקר הפטור של מ"ע שלא הזמן גרמא יש לדון האם הכונה שכל שבפועל החיוב הוא לא תמידי הוי הזמן גרמא או שבאמת תלוי למה זה לא חיוב תמידי ורק אם נימא כצד הנ"ל בזה יש לומר חילוקים הנ"ל שאם זה מחמת גורם אחר כגון שזה תלוי בדבר שלא תמידי לא הוי זמן גרמא אמנם יתכן שכל שבפועל אין החיוב תמידי ובפרט אם החיוב קשור לזמן ויש לציין לכמה מקומות

א. עיין מג"א סימן תכ"ו שכתב שמה שנשים לא עושות קידוש לבנה מצד שזה הזמן גרמא שזה רק בתחילת החודש ועיין בהגהות חכמת שלמה לגר"ש קלוגר שחלק שכאן רק מצד שאין חידוש הלבנה רק בתחילת החודש ולא שהזמן גורם המצוה והנה כאן יש מקום לומר שהחיוב כל הזמן רק שאין אפשרות לקדש רק אז ויש יותר סברא לחיב אמנם יתכן שודאי שהגדר שהחיוב רק בתחילת החודש רק שהטעם הוא כנ"ל [ועיין אגרות משה חו"מ ח"ב סמ"ז]

ב. עיין טורי אבן מגילה כ. שביאר שמקרא בכורים זה לא הזמן גרמא אפילו שזה רק עד חנוכה כי צריך להביא בזמן שמחה ואז זה לא זמן שמחה דהינו שמהות המצוה מתאימה רק לזמן מסוים וכנ"ל בקידוש לבנה [ועיין ביאור הגרי"פ לרס"ג במבוא אות י"ב בסופו]

ג. בפשוטו ברכת החמה וברכת האילנות אפילו שהמציאות הוא בזמן מסוים לא הוי זמן גרמא והטעם דכאן הזמן הוא מחמת מציאות מסוימת אמנם כאן יתכן שבאמת החיוב הוא כל השנה רק שבפועל אין המציאות לקימה רק אז וצ"ע

ד. עיין מג"א סימן רל"ט דנשים פטורות מהמפיל כי זה רק בלילה ובשער הציון הביא מהפמ"ג שנהגו לאומרם מצד שזה שמירה ויש לדון שכאן מה שצריך לילה מצד שצריך שינה חשובה שהמציאות שלה בלילה

ו. מבואר בגמ' שציצית זה הזמן גרמא ודעת תוס' שבגד לילה תמיד פטור ובגד יום תמיד חיב ולפ"ז מבואר שזה עצמו שהתורה תלתה מציאות החיוב בדבר שקשור ליום ולילה זה עצמו זמן גרמא וביותר דיש דיעות שזה קשור האם יש אור ולכן גם לארח שקיעת החמה עדין יש חיוב ציצית וצ"ע

ז. עיין תוס' קידושין ל"ו. ובמנחות צ"ג: ד"ה ידו שדנו שסמיכה זה הזמן גרמא כיון שזה צריך להיות תיכף לשחיטה ושחיטה זה רק ביום ועיין רעק"א שתמה שמצד הסמיכה אין לזה זמן ועיין דברי יחזקאל סימן מ"ה שחזינן שדעתם שכל שבפועל שיך לקימה רק בזמן מסוים הוי זמן גרמא ויתכן שכונת תוס' רק שזה מקור שיש דין יום וצ"ע שם

ח. יש לדון לנ"ל האם נשים חיבות במצות נטילת ידים בבוקר ונפ"מ האם יכולות לברך והנה לרא"ש שכל תפילה מחיבת לכאורא ודאי לא הוי זמן גרמא שכל שמתפללים נוטלים וגם אם יתפללו נדבה ואין לזה זמן אמנם אם נימא שזה רק בתפילת שחרית א"כ לכאורא זה רק בבוקר אמנם כאן זה הלכה בצורה של התפילה שזה מכבודה שידיו נקיות ויתכן שבזה לא שייך פטור של הזמן גרמא אמנם לדעת הרשב"א שזה הלכה על עבודת השם שבאותו יום ואם נימא שזה לא על תפילה א"כ יש לדון דהוי זמן גרמא וצ"ע