חזקה ג - י_ שדות בי_ מדינות
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / ב_מ עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / קנינים

אור ליום ד' כ"ג טבת תשע"א

א] בדינא די' שדות בי' מדינות, כתב רבינו יונה ב"ב דנ"ג:, דבמתנה נמי ל"מ, דסתימת הדברים דהגמ' התם קאי על כל מה דתנן במתניתין, והיינו גם על נותן מתנה ואחים שחלקו.

והנה נקט רבינו יונה דאם אמר לו החזק בשדה זו וקני לכל השדות ודאי קנה, דאל"כ ל"ה מהני גם במכר ונתן דמי כולם, דלא ס"ל למש"כ רשב"ם דנשתעבדו כולם בשביל מעותיו, וע"כ פירש דאיירי בשאמר לו לך חזק וקני, ומבו' בדבריו בתי' בתרא דבכלל הלך חזק וקני הוא שיחזיק בכל השדות ויקנה אותם, אך מ"מ אמרינן דלא גמר בדעתו שיקנה לכולם בחזקה שיעשה בשדה אחת, ובמכר ונתן דמי כולם גמר בדעתו שיקנה בחזקה דא' לכל השדות, ובפי' בתרא כתב דבכה"ג שאמר לך חזק וקני, גם במתנה קנה לכולם בחזקה דא', שהרי נתרצה שיחזיק בכולם, ומה לו להמוכר אם יחזיק בכולם או יקנה לכולם ע"י חזקה באחת, אלא איירי בשהחזיק בשדה זו בפניו, ולא אמר לו לך חזק וקני כלל, וע"כ ל"מ רק במכר דאמרינן דניח"ל שיקנה לכולם, עכ"ד.

ונ' ללמוד מד' רבינו יונה, דאם אמר לו החזק בזו וקני, לא קנה לכולם אף במכר, דאי נימא כמש"כ הרמב"ן בקידושין דכ"ז. דגם בכה"ג קנה לכולם, הרי בפשוטו ניחא החילוק בין נתן דמי כולם למתנה, דכה"ג במתנה לא יועיל, ובע"כ דס"ל דכה"ג מתפרשים דבריו דיקנה רק לזו, ואף אם נתן דמי כולם אינו קונה את שאר השדות.

ויש להסתפק לד' רבינו יונה, אם דין מכר שלא נתן דמים דמי לדין מתנה, ולפי' קמא אם אמר לך חזק בזו וקנה כולם קנה, ולפי' בתרא אף אם אמר לו לך חזק וקני, והחזיק בא' קנה כולם, או דנימא דב' דינים חלוקים הם, שהרי לדעת רבינו יונה דינא דמכר שלא נתן דמי כולם הוא דינא דברייתא דקידושין, ודינא דמתנה הוא הדין הנלמד מסוגיא דב"ב, וי"ל דהא דל"מ במכר שלא נתן דמי כולם, הוא בכל גוונא, דכיון דהוי קנין גרוע, דמי לשטר דלא קנה במכר עד שיתן דמים, די"א דהוא אף היכא דפריש, ואף לדעת רוב הראשונים דהוא רק בדלא פריש, מ"מ ל"מ בזה שיאמר לך חזק וקני, דמ"מ כל שלא החזיק בכולם אלא החזיק בא' והוי זה קנין גרוע, לא קנה עד שיתן דמים.

ומל' רבינו יונה מ' קצת, דכל מש"כ דהיכא דפירש לו קנה, הוא רק לענין מתנה וחלוקת אחין, אבל במכר ולא נתן דמים ל"מ פירש, עיי"ש.

ואי נימא כן, מתישב היטב סוגיא דקידושין דכ"ז. דמדמי דין אגב לדין י' שדות בי' מדינות, אשר תמוה דלדעת הני קמאי דל"מ י' שדות במתנה, א"כ הרי בע"כ דל"ד אגב לי' שדות, ולהנ"ל ניחא, דהגם די' שדות ל"מ במתנה, אך הרי אם אמר לו לך חזק וקני, ועכ"פ אם אמר לו החזק בזו וקנה כולם קנה לכולם, וה"נ באגב הרי אמר לו אגב וקני, וע"כ שפיר הוא קונה את המטלטלין, אך במכר ולא נתן דמים איכא דין נוסף דל"מ אף בכה"ג, וזהו דמדמינן דה"נ באגב ל"מ בשלא נתן דמים.

ושו"ר בד' המקנה בקידושין שם שכתב כן בדעת הרא"ש, ואך דלכאו' בדעת הרא"ש אי"ז מתישב, שהרי להדיא כתב הרא"ש דהא דבמתנה ל"מ הוא דומיא דמכר ולא נתן דמים, וגם הרי לדעת הרא"ש א"א לומר שהמקור הוא מסוגיא דב"ב, שהרי לפ"ד רבינו יונה דהמקור הוא מסוגיא דהתם, הרי דה"נ באחין שחלקו ל"מ, והרא"ש כתב דאחין שחלקו דמי למכר ונתן דמים, ובעכצ"ל בדעת הרא"ש, כמש"כ בביאור הגר"א סימן קצ"ב, דהרא"ש לטעמי' דלא גריס לכ"ז בסוגיא דקידושין.

אך הנה שו"ר בקיצור פסקי הרא"ש ב"ב שם, דמפורש כד' המקנה, דבמתנה אם אמר החזק באחת מהן וקנה כולם קנה כולם, ובמכר לא קנה אף בכה"ג, עיי"ש, וכ"נ להדיא גם בל' הטור סימן קצ"ב, שהביא להך דינא בכלל פלוגתת הרא"ש על הרמב"ם במתנה, וכ"נ בגל' הגרע"א לשו"ע שם, וכ"נ גם ממשה"ק הנתיה"מ שם ע"ד הרמ"א שהשמיט לדין זה, ודו"ק, (אך שוב הביא הנתיה"מ לד' הרשב"א דאף במכר ולא נתן דמים קנה בכה"ג), ולפ"ז מתישב היטב סוגיית הגמ' בקידושין, וז"ב.[[1]](#footnote-2)

ואמנם צ"ב הטעם בזה, שהרי הרא"ש שם למד דין מתנה מדין מכר בלא נתינת דמים, וא"כ היאך נחלק ביניהם.

אך נ', דהנה הא דל"מ במכר כשאמר לו החזק בא' וקנה כולם, נ' דהוא כמש"כ הרמב"ן והרשב"א דאף שאמר לו זיל קני באגב, לא קנה עד שיתן דמים, דה"ק לי' זיל קני לכשתתן דמים, וה"נ בי' שדות דכוותה, אף שאמר לו החזק בזו וקנה כולם, היינו רק לכשיתן דמים, וכ"ז הוא במכר ולא נתן דמים, אך במתנה, הרי ודאי דכל שאמר החזק בזו וקני כולם, הוי כמפרש שיקנה בחזקה בלא דמים, וזה ודאי מהני, באופן שנמצא לפ"ז, דביסוד הדין ליכא נפ"מ בין מכר ולא נתן דמים למתנה, וחדא דינא נינהו, ואך לגבי פירש הוא דחלוקין הן, וכנ"ל, ושו"ר שכבר כתב כן בס' דב"א ח"א סימן ד'.

אך העירוני דאכתי אי"ז מתישב כ"כ, דלכאו' כל הא דאמרינן דאף דאמר לי' זיל קני באגב, ה"ז מתפרש רק לכשיתן דמים, הוא רק משום דאמדינן לדעתו דלא סמכה דעתי' כשהוא מחוסר דמים, וע"כ אף כשאומר לו זיל קני באגב מפרשינן לה לכשתתן דמים, אך לד' הרא"ש דאף במתנה ל"מ, ולפ"ז הרי דגם הא דבמכר ל"מ אי"ז משום דמחוסר דמים, מהיכ"ת נימא דאף כשאמר לו החזק בזו וקני את כולם ה"ז מתפרש שיקנה אחר שיתן דמים, וצ"ע.

ובד' הרמב"ן בקידושין דכ"ז. מבו' דאם אמר החזק בזו וקני, קנה לכולם, ורק אם לא נתן דמים לא קני, ואם אמר החזק בזו וקנה את כולם, אינו ברור בד' הרמב"ן שם אם כה"ג נמי לא קנה לכולם אם לא נתן דמי כולם, או דבכה"ג קנה לכולם אף בשלא נתן דמי כולם, וקצת מדויק כן מד' הרמב"ן, שבתחילת דבריו שביאר להא דלא קנה עד שיתן דמי כולם, כתב דהוא בשאמר החזק בזו וקני, ובדבריו אח"כ שביאר לדינא דברייתא דיפה כח חזקה, כתב תרי גווני, ומ' מזה דדינא דלא נתן דמי כולם הוא רק בגונא בתרא שלא אמר שיקנה לכולם, וכן מ' גם מד' הריטב"א שם דכ"ו. ודכ"ז., שפירש להך דינא דלא קני אלא כנגד מעותיו, בשאמר החזיק בזו לקנות, עיי"ש, ולא הזכיר דאף אם אמר לקנות כולם לא קנה, ועיי"ש בחי' הרשב"א דאם אמר קנה כולם בחזקה של זו קנה אף בשלא נתן דמי כולם, ול"ד לאגב, דאף דאמר זיל קני באגב, אמרינן דזיל קני לכשתתן דמים, וצ"ב הטעם בזה, וכ"ה בתוס' הרא"ש שם, ודימוהו למתנה דקונה לכולם כיון דלא מיחסר נתינת דמים.

המאירי כתב דבצבורין ל"ב שיתן דמי כולם, וצ"ב הטעם בזה, והרי לגבי דין אגב וקני נקט המאירי לעיל מינה דהוא גם בצבורין, ופליג ע"ד הרמב"ם.

ויל"פ בדרך מחודשת, לפמש"כ הרשב"א בתו"ד, ז"ל, ואע"ג דכי לא עייל ונפיק אזוזי לא קני כדכתבינן, התם הוא דאיכא למימר דאע"ג דלא עייל ונפיק לאו משום דסמכא דעתי' וניחא לי' דליקני בלא נתינת דמים, אלא משום דמסבר סבר כי לא אחזיק במטלטלין או בשאר שדות מאי איעול ומאי אטרח אזוזי כי בעי להו מינאי אנא שקילנא דמי אבל כי אמר ליה בפי' קני קני, עכ"ל, וביאור דבריו הוא, לפמש"כ לעיל מינה בדכ"ו., ז"ל, דאיכא למימר דבשטר כיון דלא נחית לארעא כי לא עייל ונפיק אזוזי לאו גלויי דעתא איכא דאימר מימר אמר כי לא אכיל ארעא מאי אצווח ומאי אטריד אבל בחזקה כי לא עייל ונפיק אזוזי גלי דעתיה דגמר והקנה דאל"ה לא הוה שתיק ליה כיון דחזי ליה אכיל ארעיה וזה נראה נכון, וכן במשיכת מטלטלין מהאי טעמא גופיה הוא דאי לא עייל ונפיק אזוזי דקנה כיון דאחזקיה במטלטלין ולא קפיד אזוזי איכא גלויי הדעת טפי וקני, עכ"ל, וזהו דקשיא לי' להרשב"א, דאם בחזקה איכא הוכחה מהא דלא עייל ונפיק אזוזי דגמר והקנה, א"כ הרי מהא דבי' שדות ל"מ אף דלא עייל ונפיק אזוזי, הרי בע"כ דאף דגמר והקנה לא קנה, וא"כ ה"נ לא יועיל שיפרש, וע"ז כתב הרשב"א דבי' שדות ליכא הוכחה כלל מדלא עייל ונפיק אזוזי.

והנה לפ"ז הרי נמצא, דהא דבי' שדות לא קנה בשלא נתן דמי כולם ובשדה אחת קנה אף שלא נתן דמי כולה, אי"ז משום דבי' שדות הוי קנין גרוע וכמש"כ הריטב"א והר"ן, והריטב"א כתכ דדמי לשטר דלא קנה עד שיתן דמי כולם, אלא הוא משום דבשדה אחת איכא ראי' מהא דלא עייל ונפיק אזוזי, ובי' שדות ליכא ראי'.

והנה אמנם הרשב"א בתו"ד כתב, ז"ל, אבל בנקנין באגב כיון שאינן נקנין מחמת עצמן אלא מחמת חזקת הקרקע אמרו שלא קנה עד שיתן דמי כולן, עכ"ל, אך נ' דזה קאי לפ"מ שצידד בתחילת דבריו לעיל דכ"ו. דהא דבחזקה קנה אף בלא שיתן דמים, הוא משום דחזקה הוי קנין אלים טפי, ועי' תוס' הרא"ש בסוגיין דהוא משום דחזקה הויא בגוף הקרקע, ומה"ט נמי קנה בחזקה אף במקום שכותבין את השטר, אך כיון דמסיק הרשב"א דהוא משום דבחזקה איכא ראי' מדלא עייל ונפיק אזוזי, הרי דמה"ט הוא דחלוק י' שדות משדה אחת, וטפי נ' בד' הרשב"א שם דשניהם אמת, ובחזקה איכא ב' טעמים דקנה אף בלא שנתן דמים, חדא משום דהוי קנין דאלים טפי, (דמה"ט ה"ז קונה בלא שטר), ועוד משום דאיכא ראי' מדלא עייל ונפיק אזוזי, ובי' שדות ליכא לב' הטעמים הללו, דהוי קנין גרוע, וגם ליכא ראי' מדלא עייל ונפיק אזוזי.

ולפ"ז י"ל, דכ"ז הוא במטלטלין שאינם צבורין, דכיון שעדין לא הביאם לו, ליכא ראי' מדלא עייל ונפיק אזוזי, אך במטלטלין צבורין, ה"ה קונה אף שלא נתן דמים, דכיון שהורידו לשדה והם צבורין שם, הרי דמהא דלא עייל ונפיק אזוזי, מוכחא מילתא דגמר להקנותם לו בלא דמים, ודו"ק.

הרמב"ן ודעימי' כתבו דהא דבשטר לא קנה עד שיתן דמים, הוא עד שיתן דמי כולם, עיי"ש, אך בכסף ה"ה קונה אף בשלא נתן כל הדמים, וצ"ע דכיון דבכסף הוא קונה אף בשלא נתן כל הדמים, והרי דכל שמקבל מקצת דמים ה"ה גומר בדעתו להקנות, וא"כ מ"ט לא יועיל שטר כשנתן מקצת דמים, הרי גמר בדעתו כיון שקיבל מקצת דמים.

ונ"פ דהוא משום דל"מ קנין, אלא כשהמוכר גומר בדעתו מכח קנין זה, וע"כ בכסף שפיר קני אף בשלא נתן כל הדמים, דמכח קבלת מקצת הדמים גמר המוכר ומקני ואף שעדין הוא מחוסר דמים, אך אם באנו לדון שיקנה בשטר, הרי דל"מ השטר שמכחו יגמור המוכר בדעתו כל שהוא מחוסר דמים, וע"כ אינו קונה, ואף אם גמר המוכר בדעתו מכח הכסף, ל"מ זה שיקנה מכח השטר, וז"פ.

והנה בד' הרשב"א לעיל דכ"ו. מבו' דדינא דבמכר לא קנה עד שיתן דמים ודינא דבמקום שכותבין את השטר דמו זל"ז, וכ"ה דבחזקה קנה בלא דמים ה"נ קנה בלא שטר, ולכאו' צ"ע דלענין כסף אי"ז כן, שהרי הוא קונה במקצת כסף אף שלא נתן כל הדמים, והרי דכסף קונה אף בלא דמים, ואינו קונה בכסף בלא שטר.

אך באמת לק"מ, דהא דבכסף קני בלא דמים, אי"ז משום דכסף הוי קנין אלים טפי, אלא הוא משום דמכח קבלת הכסף גמר המוכר ומקני, וזה אינו טעם שיקנה בלא שטר, דזה הוי משום קפידת הלוקח, וכלפי הלוקח הרי דאדרבה כל שהוא נותן דמים לא גמר בדעתו לקנות בלא שטר, אך משא"כ בחזקה, דהא דקנה בלא כסף, הוא משום דאלימא מילתא דחזקה, הרי דמה"ט נמי קנה בלא שטר, וז"ב.]

1. והנה אמנם בתוס' הרא"ש קידושין שם, כתב דאם אמר קנה כולם בחזקה של זה קנה אף במכר ולא נתן דמים, אך התם אזיל הרא"ש דבמתנה ה"ה קונה, ולפ"ז אין לנו מקור דמכר ולא נתן דמים ל"מ בכה"ג, אך למש"כ הרא"ש בב"ב דל"מ אף במתנה, הרי בע"כ דמכר ולא נתן דמים גרע טפי ממתנה ול"מ אף בכה"ג, כדמוכח מסוגיא דקידושין דמכר ולא נתן דמים גרע ממתנה, וע"כ הגם דאגב מהני במתנה, מ"מ ל"מ במכר ולא נתן דמים, וכנ"ל. [↑](#footnote-ref-2)