8. חיוב הדלקה מצד סעודה או שלא יכשל ובדין תוספת אורה
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / ענייני במה מדליקין / נר שבת וחנוכה - הרב מאיר קאופמן / שיעורים

ה' טבת ע"ד

**מקום ההדלקה בנר שבת ובדין תוספת אורה**

**א] האם הברכה הוא על האכילה או שלא יכשל**

**ב] האם יש חיוב ברכה על החובת בית שלא יכשל ללא החובת הגוף בדברי התוס' שבנר דולק צריך לכבות ולחזור ולהדליק**

**ג] ידון שבמקום שהחובת בית רק על מקום שינה זה מחיל את החובת הגוף במקום זה**

**ד] בהא דבחורים מדליקים במקום שינה ולא במקום אכילה**

**ה] האם לענין חובת הגוף יש חילוק האם זה במקום סעודה או שינה**

**ב**

**בכללי תוספת אורה**

**ו] בדין הדלקה על תוספת אורה האם זה רק לקיום חובת הגוף**

**ז] ביאור דעת השו"ע שלא מברכים על תוספת אורה**

**ח]בדין תוספת אורה שלא במקום אכילה**

**ט]בדין הדלקה כשיש אור חשמל**

**האם הברכה הוא על האכילה או שלא יכשל**

א]מבואר בגמ' בכמה דוכתי במכילתין דאיכא חיובא של הדלקת נר שבת א. בסוגין הדלקת נר בשבת חובה ובגמ' לקמן ל"ד. מנ"ל שיש דין הדלקה והגמ' מביאה את הפסוק וידעת כי שלום אהלך וכן הגמ' כ"ג: דנר ביתו קודם לנר חנוכה ורש"י ביאר שמדובר בשבת והראשונים כולם הכריעו שיש לברך על הדלקת נר שבת ויש לברר האם מדובר על נר לצורך סעודת שבת או מדובר על נר בכל מקום ויתכן מצד שזה עונג שבת שיש בכל מקום אור ויתכן שזה כדי שלא יכשל בעץ ואבן שזה יבטל העונג שבת ומצאנו בזה כמה שיטות בראשונים וכדלקמן

א.עיין מרדכי ביומא הובא בב"י סימן תר"י שיוה"כ שחל בשבת אפילו דמבואר בגמ' שצריך להדליק אבל לא מברכים כיון שזה לצורך אכילה דהינו שנקט שהחובת הדלקה של נר שבת שזה סיבה לברך זה רק במקום אכילה אמנם מבואר בדבריו שיש חיוב להדליק בשבת יוה"כ דהינו שיש חיוב להדליק אבל לא צריך לברך ובפשוטו שכל המקומות דמבואר בגמ' שיש שלום בית זה לא קשור לאכילה אלא מצד שלא יכשל אלא שזה לא סיבה לברכה ולכאורא הביאור שבזה אין מצוה במעשה ההדלקה אלא רק אסור שיהיה שם חושך ובזה באמת אם היה דלוק מערב שבת שלא לצורך מצוה אין סיבה לכבות ולחזור ולהדליק והנה הגמ' בסוגין אומרת שלא מדליקים בעיטרן שמא יניחנו ויצא והגמ' שואלת ויצא והגמ' עונה שהדלקת נר בשבת חובה וביארו רש"י ותוס' שהכונה שחובה שזה יהיה לצורך הסעודה ובתוס' מבואר שזה מצד עונג אמנם ברש"י משמע שזה מצד כבוד שבת שכיון שההנאה מהאכילה זה רק באור ממילא זה כבוד שבת שיהיה אור בסעודה ועיין ב"ח סימן רס"ג שכתב שלדעתם הדין הדלקה בברכה הוא רק לצורך אכילה ואם לא מדליק לצורך אכילה הוי ברכה לבטלה דהינו שנקט שהמקור לחיוב הדלקה ולא רק שיהיה אור זה רק מסוגין שהגמ' אומרת הלשון הדלקת נר חובה ואם כאן מדובר על אכילה אין מקור ליותר מזה

ב.עיין מרדכי שהביא ממהר"ם שאפשר לאוכל בחצר והנרות דולקים בבית עד הלילה דהדלקת הנרות זה שלא יכשל בעץ ואבן וכן הוא בכל בו סימן ל"א ובארחות חיים ובאגודה שהובא בב"י סימן רס"ג שכתב שבחורים שהולכים חוץ לביתם צריכים להדליק נר בחדרם ולברך עליו מצד שהדלקת נר בשבת חובה שלא יכשל בעץ ואבן דהינו דמבואר שנקט שכוונת הגמ' שהדלקת נר בשבת חובה זה מצד שלא יכשל ולא מצד האכילה ולכן גם הדין ברכה הוא על הדין הדלקה הנ"ל והנה לפ"ז צ"ב קושית התוס' דוכי אביי לא ידע שיש חיוב הדלקת נר שבת וצ"ל שס"ל כתוס"ר שלאביי אין חיוב וכונת המשנה לקמן שנשים נענשות כי מדליקות מאוחר וצ"ל שהדין הדלקה ביוה"כ זה רק רשות ולא חיוב עוד יתכן שלאביי זה רק חיוב הדלקה כדי לענג השבת אבל אין חיוב שיהיה אם אור ואם רוצה ללכת בחושך יכול ולרבא יש כאן איסור להיות בחושך כדי שלא יכשל אבל לא שנתחדש חיוב לצורך אכילה [ובהעמק שאלה פ' בהעלותך ביאר שלאביי החיוב רק לצורך אכילה ולכן הוקשה לו שהרי בעיטרן הוא וודאי לא יצא קודם אכילתו ורבא חידש שהדין הדלקה הוא שלא יכשל וממילא יש ענין שיהיה כל הזמן במקום אור ודוחק] ובפשוטו כן הוא שיטת הרמב"ם שלא הזכיר כלל ענין מיוחד של אור במקום אכילה אלא כתב שיש חיוב שיהיה אור בביתם מצד שזה עונג שבת

ג.עיין גר"ז ס"א דמבואר בדבריו שיש שני חיובי הדלקה א. לצורך סעודת שבת וזהו כונת הגמ' הדלקת נר בשבת חובה ב. יש חיוב שלא יכשל בעץ ואבן ומקורו מכל הגמ' שמבואר שיש חיוב הדלקה מצד שלום בית שזה לא דוקא לצורך סעודה ויתכן שמקורו גם מהדין הדלקה ביוה"כ שחל בשבת דמבואר שיש חיוב גם שלא לצורך אכילה ונקט שיש חיוב ברכה מצד שני דיני הדלקה דהינו שמברכים גם על מקום שינה ומצד שלא יכשל וזהו הדין של בחורים אמנם כונת הגמ' חובה זה על סעודה וזה גם סיבה לברכה כמבואר בראשונים ובפשוטו כן ס"ל לפוסקים שכתבו שראוי לאכול לאר הנרות ורק במקום צורך גדול אפשר לאכול בחצר וזה מצד סוגין הדלקת נר בשבת חובה אפילו שקי"ל לברך במקום שלא יכשל ולא הוזכר להחמיר השיטות שרק במקום אכילה וכן הוא במ"ב ובאמת מצאנו עוד גמ' שיש ענין לאכול לאור הנר דבגמ' בפסחים ק"א. מבואר שאם נכבה הנר זה סיבה לא לאכול סעודת שבת אלא למחרת דהינו שמבואר שהצורת עונג שבת דהסעודה זה אם אור הנר אלא ששם לא מבואר שזה הסיבה לחיוב הדלקה

והנה התוס' הביאו שיש שפטרו מלברך דהרי לשון הגמ' הדלקת נר בשבת חובה שזה כמו מים אחרונים ועיין בית הלוי ח"א סימן י"א שהקשה שלתוס' שביארו שהגמ' כאן זה מצד הסעודה אולי באמת בזה אין חיוב אלא שיהיה אור ולא חיוב הדלקה אם ברכה והנה אם נימא כמרדכי לעיל שכל הדין הדלקה אם ברכה רק בהדלקה דסוגין לא קשה כלל אמנם לגר"ז הנ"ל שיש דין הדלקה גם לא לאכילה א"כ קשה כנ"ל ויתכן דתוס' ס"ל כסמ"ג אמנם יתכן שס"ל לתוס' שמקור דין הברכה הוא מלשון סוגין אלא דממילא מסתבר לבאר שלא רק על דין הדלקה דסוגין יש דין ברכה אלא כל דיני הדלקה שוים וצ"ע [ובעיקר הדבר שיש שני חיוב גם מצד אכילה וגם שלא יכשל מבואר במג"א והגר"ז דנקטו לכמה פרטים שחלוק דין הדלקה לאכילה מהדלקה מצד שלא יכשל א. לענין הדלקה לצורך מישהו אחר ב. להלדקה במקום שחובת ההדלקה על בעל הבית וכדלקמן]

והנה מבואר בגמ' שהדלקת נר ביתו קודם לנר חנוכה ועיין מג"א דנקט שכל זה לנר אחד ובפשוטו הכונה כמבואר בגר"ז שזה רק למקום אכילה אפילו שבשאר מקומות אין אור ויש שמא יכשל וכן הוא ברשב"א שכל הקדימה זה לצורך אכילה אמנם הפמ"ג סק"ט כתב שאם יש חיוב הדלקה שלא יכשל ה"ה גם לענין דחיה של נר חנוכה ובפשוטו אם כל דין הדלקה המוזכר בגמ' זה לצורך שלא יכשל א"כ בפשוטו גם הדין המבואר כאן הוא אותו דין הדלקה ורק אם יש גם דין הדלקה מצד הסעודה אפש"ל שהענין שהנר ידחה נ"ח זה רק לצורך הסעודה ובאמת בדעת הרמב"ם שלא הזכיר נר לסעודה כתב המרכבת המשנה דסתימת דבריו שכל נר שמאיר בביתו דוחה נ"ח וכן נקט בשאילתות [והנה בלשון הרמב"ם סוף הלכות חנוכה לא הזכיר כלל שדוקא נר שבת דוחה נר חנוכה אלא לשונו שכל נר ביתו דוחה מצד שלום בית וע"ש שהביא החשיבות של שלום בית אמנם ברש"י ושאר הראשונים מבואר שזה סברא לענין כבוד שבת ועונג שבת שהאור הוא דבר מאוד חשוב]

והנה לענין הלכה הביא המג"א מהמהרי"ל דקי"ל דמברכים על שלא יכשל דהרי ביוה"כ שחל בשבת כתבו הראשונים דמדליקים ומברכים אפילו שזה לא לצורך אכילה [וכן מבואר שיטת הרא"ש ביומא סכ"ז דכל יוה"כ מברכים מצד שלא יכשל דהינו שלנוהגים לברך ולא חששו שזה יגרום שיכשל ממילא זה חוזר לעיקר הדין כמבואר בגר"ז ובשפת אמת שם] וכן השו"ע פסק שבחורים מדליקים בחדרם ששם זה רק מצד שלא יכשל ומבואר שיש דין הדלקה אם ברכה שלא יכשל

**האם יש חיוב ברכה על החובת בית שלא יכשל ללא החובת הגוף**

ב]והנה למאי דקי"ל שיש חיוב אורה מצד שלא יכשל כתב המהרש"ל הובא במג"א סק"א שיש חיוב בכל חדר שהוא נמצא שם ולא מספיק שהדליק במקום אכילה ובפשוטו צריך שידלק על שהולכים לישון וכן הוא ברבינו פרחיה והנה יש לדון האם יש חובת ברכה על כל חדר והנה אם נימא שאין חובת הגוף על כל אחד להדליק ושאם מצא דלוק מועיל א"כ הברכה נתקנה על החיוב הדלקה מצד שיש חושך א"כ וודאי מסתבר שכל חדר שהוא בכלל החיוב הוא בכלל הברכה אמנם למבואר בתוס' שגם במצא דלוק יש דין לכבות ולהדליק ומבואר בראבי"ה שיש חובת הגוף על כל אחד להדליק ולכן אכסנאי צריך להשתתף בפרוטה א"כ יש מקום לומר שהדין ברכה הוא רק על הנר של חובת הגוף אבל אם יצא את חובת הגוף וכל הדלקתו מצד הדין שיש חיוב שיהיה אור אין על זה תקנת ברכה דבזה באמת הוא כרבינו משולם שזה רק הכשר מצוה וכל הברכה זה על החובת הגוף וזה אין לומר שכל שיש לו חובת בית יש עליו גם חובת הגוף להדליק במקום זה דמהיכי תיתי לומר שיש שני חובות דאם נימא שהחובת הגוף הוא להדליק במקום שמוטל עליו שיהיה אור א"כ במקום שהוא אורח אין סיבה שיהיה לו חיוב הגוף כלל ומדנקט הראבי"ה שיש חובת הגוף תמיד בהכרח שהחובת הגוף לא קשור למה שיש חובת בית א"כ אין שום סיבה לחדש שבכל חובה מצד הבית זה עושה עליו חובת הגוף וכן מבואר בא"ר ס"ז דמסברא נקט שבמקום שדין הדלקה מצד חובת בית כל שאחד הדליק ממילא נפטר

אמנם עיין ברכי יוסף שהביא מספר הפרדס שבאדם שיש לו כמה חדרים יש חיוב להדליק בכל חדר וצריך לברך על כל חדר וברכה אחת פוטרת הכל ואם שח בין חדר לחדר צריך לחזור ולברך וכן מבואר מדברי הפוסקים דהנה הב"י הביא מהמרדכי וכן פסק בשו"ע ס"ו שבחורים שהולכים ללמוד חוץ לביתם ויש להם חדר מיוחד צריכים להדליק בחדרם אמנם אם אין להם חדר מיוחד אין להם חיוב להדליק בחדרם שהאחריות ההדלקה זה על בעל הבית ועיין בה"ל ס"ו ד"ה בחורים שהביא מהאחרונים שמדובר שיש להם נשים שמדליקים בביתם וכדמוכח מהסיפא שבאין להם חדר נפרד לא צריכים ובכל אופן יש עליהם חיוב להדליק ולברך בחדרם וביארו אפילו שאת חובת הגוף יכולים לצאת בביתם אבל כיון שבחדרם יש חושך ממילא יש עליהם חיוב להדליק מצד שלא יכשל וצריכים לברך

והנה כתב השו"ע דמי שהוא אצל אשתו א"צ להדליק בחדרו ולברך עליו לפי שאשתו מברכת בשבילו וביארו האחרונים שוודאי שהוא חייב להדליק בחדרו רק שלברך הוא לא צריך לברך וביאר הבה"ל וז"ל ע"כ אם הוא אצל אשתו והיא מברכת במקום אחד הוי כאילו הוא היה המברך וממילא נפטרו כל החדרים וכמו לענין בדיקת חמץ דמברך במקום אחד ועל סמך זה הוא בודק כל החדרים עכ"ל ובפשטות הכונה שכיון שהמצות הדלקת נר הוא אותו מצוה בכל החדרים א"כ הברכה שנעשתה בשביל המצוה שלו זה חל על כל המצוה וכמו שאם הוא היה מברך ובפשוטו זה על דרך סברת החק יעקב בהלכות בדיקת חמץ סימן תל"ב שאין על מצוה אחת שני ברכות ולכן בבירך ושולח שליח להמשיך הברכה אין השליח מברך אמנם ברא"ש הרי מבואר שאם הסיח דעת באמצע הבדיקה זה סיבה לברך וצ"ע

אלא שצ"ב למה במקום שהוא לא אצל אשתו זה לא כך הרי הברכה שבירכה על הדלקה בביתה זה הרי מצוה שלו וממילא יש לו ברכה על חדרו ומה זה משנה אם הוא באותו מקום או לא והיה מקום לומר שמדובר בשו"ע שגם היא מסתובבת בחדרו וממילא גם עליה יש החיוב הדלקה על חדרו ולכן הברכה חלה על זה משא"כ אם הוא במקום אחר א"כ אין לה שום הדלקה על מקום זה ולא חלה ברכתה ולכן הוא צריך לברך אמנם אין זה במשמעות המ"ב שחילק אם הוא אצלה במקום שמברכת [וכן הוא במאמר מרדכי שכל שהוא באותו עיר ברכתה מועילה] ובפשוטו משמע שהחילוק אם במקום שבירכה זה מקום שהוא משתמש או לא וצ"ב החילוק ואפש"ל שאם הוא אצלה א"כ יש עליו חובת בית על מקום זה א"כ מתיחס אליו ברכתה גם על חובת בית משא"כ אם הוא לא אצלה א"כ הברכה היא רק מחמת החובת הגוף וזה לא יכול לפטור הברכה מצד חובת בית אמנם בפשוטו זה אינו דכל הנידונים למה חייב להדליק אבל הברכה היא על הדלקת חפצא של נר שבת שהוא חייב בו וצ"ל שכיון שהוא לא בביתו ואין עליו חובה להדליק שם מצד המקום זה סברא שלא מתיחס אליו הברכה ורק אם יש עליו חובה להדליק מחמת המקום חשיב שעיקר ההדלקה היא שלו והיא כשלוחו וחשיב כאילו הוא בירך ויתכן יותר שזה רק במקום שהוא הבעל הבית שעיקר החובה מוטלת עליו אלא שלפ"ז כל זה בבעל הבית אבל בבן שיוצא בהדלקת אמו ויש לו חדר נפרד יצטרך לברך [וכן הוא בגר"ז ס"ט וסי"א] וצ"ע בזה

והנה כל זה לביאור האחרונים דמברכים על נר שמצד שלא יכשל אפילו שיצא חובת הגוף במקום אשתו אמנם עיין א"ר שהביא מהכל בו והתשב"ץ שכתבו מפורש שאם נמצא אצל אשתו לא צריך להדליק כלל ובפשוטו הביאור שחז"ל לא חייבו בן אדם שיהיה אור בכל החדרים שהוא נמצא אלא מספיק בחדר אחד ולכן אם הוא אצל אשתו שהוא במקום שמדליקה א"כ דנים כאילו הכל זה מקומו מספיק שבחדר אחד יש אור ואם אין הוא אצל אשתו א"כ דנים המקום שהוא ישן כמקום נפרד דלא שייך לומר שהדליק בחלק מהחדרים ויש עליו חיוב להדליק שם וממילא צריך לברך ואפש"ל עוד שחולקים על חידוש הראבי"ה שמועיל שאשתו מדלקת עליו במקום שהוא לא משתמש שם ולפ"ז יתכן שבאמת ס"ל שאין ברכה אלא על חובת הגוף רק שאם הוא לא אצל אשתו א"כ את החובת הגוף יוצא בחדרו ולכן צריך לברך על זה

**בדברי התוס' שבנר דולק צריך לכבות ולחזור ולהדליק**

ג]והנה תוס' דנו שאם יש כבר נר דלוק בכל אופן צריך לכבותו ולחזור ולהדליקו ויש לדון האם זה רק בנר שבו צריך לצאת החובת הגוף או שבכל מקום שמתקיים החובת בית יש דין זה ובפשוטו שבמקום שכל החיוב מצד חובת הבית כל שיש שם אור אין סיבה לחיוב זה וכן המנהג שבמקום שיש אור החשמל אין מכבים וחוזרים ומדליקים לשם שבת דדנים אדרבא עד כמה שיש כבר אור אין שום סיבה לחיוב ולפ"ז באשתו מדלקת בביתו ויש לו חדר במקום אחר וכנ"ל אם יש שם אור אין לו דין לכבות ולחזור ולהדליק ובפשוטו דין זה הוא גם במקום אכילה שאם יש שם כבר נר ומדליק נר במקום אחר ויוצא בו חובת הגוף אין דין לכבות ולחזור ולהדליק במקום אכילה למאי דקי"ל שיוצאים חובת הגוף שלא במקום אכילה דבפשוטו כל הדין לכבות כדי לצאת חובת הגוף וכאן הרי יוצא חובת הגוף בנר שלא יכשל רק שיתכן שכיון דמבואר באו"ז שעדיף לקיים המצות הדלקה נר שבת בנר אכילה שזה עיקר כבוד שבת אולי לכן ראוי לכבות ולחזור ולהדליק

והנה תוס' דנו שכיון שאם זה דלוק לא צריך להדליק א"כ זה סיבה לברך ותוס' דחו שזה לא סיבה ועוד דחו שבאמת הדין שצריך לכבות ולהדליק ומשמע שלפ"ז באמת רק מצד זה יש ברכה וצ"ע הרי עדין במקום שכל דין ההדלקה מצד החובת בית אין חיוב לכבות אמנם אם אין אור צריך לברך ויתכן דעתם באמת שאין ברכה רק על החובת הגוף וכנ"ל ויתכן עוד דס"ל כסמ"ג שאין ברכה רק על מקום הסעודה וכנ"ל אמנם הדבר תמוה שדבר זה הובא בכל הראשונים וא"כ מבואר שס"ל שעל חובת בית כשקים חובת הגוף לא מברכים ולכאורא צ"ל שכל נידון התוס' שזה סיבה לא לתקן ברכה אבל לאחר שכבר תיקנו ברכה על מצות הדלקת נר שבת וחשיב חפצא של מצוה א"כ ודאי שכל שעושהו בתור חיוב, זה סיבה לברך אפילו שמצד חיוב זה לא היה סיבה לתקן ברכה [ועיין לקמן שגם תוספת אורה אפילו שאין חיוב להדליק אבל לאחר שתיקנו ברכה כל שעושה דבר זה והוי חפצא של מצוה אפשר לברך וכמו מ"ע שהז"ג שנשים מברכות]

והנה כתב המ"ב סק"ל ומקורו מהעולת שבת שבעלי בתים שנמצאים בירידים ויש להם חדר בפני עצמו יש עליהם חיוב הדלקה בחדר זה ולכן ישתתפו ואחד יברך ויוציא את כולם ועיין א"ר דהקשה הרי מדובר שמדליקים עליהם בביתם וא"כ כל סיבת ההדלקה מצד שלא יכשל וא"כ שאחד ידליק וממילא אין כאן חיוב על האחרים וכתב שזה מצד שהי מניהו מפקת ולכאורא כונתו שקודם שהדליקו הרי החיוב היה מוטל על כולם בשוה וא"כ עכשיו חיבים כולם להדליק ולא שאחד ידליק וממילא השני יפטר והנה הוזכר להשתתף בפרוטה ולא שכל אחד ידליק והמ"ב הרי בהלכות חנוכה הסתפק האם זה עוזר אמנם לנ"ל א"ש שכאן לא שיך שכולם ידליקו דברגע שהראשון ידליק יפקע חיוב מהאחרים וכל ההדלקה רק תתיכן דרך שותפות ולפ"ז ה"ה בהגיע זמן הדלקת נרות אין להדליק החשמל לא בתור מצות הדלקת נר שבת [ועיין לקמן שגם לא בתור מצות שבת דיתכן שזה מפקיע מהאשה מצות הדלקה] דמפקיע עצמו מחיובו וצריך להדליק לאחר הברכה של האשה כדי שיחול על זה הברכה וצ"ע

**ידון שבמקום שהחובת בית רק על מקום שינה זה מחיל את החובת הגוף במקום זה**

ד]ולכאורא היה מקום לומר שסברת העו"ש שכיון שיש על כל אדם חיוב הגוף ובמקום הדלקת אשתו אין אחריות ההדלקה עליו ובמקום שנמצא יש עליו חובת ההדלקה ממילא זה סיבה לקבוע שהחובת הגוף שלו הוא במקום זה ולפ"ז גם בידליק אחר יש עליו חיוב הגוף להדליק כאן ואין זה דומה למקרה שנמצא אצל אשתו שגם במקום האכילה יש עליו אחריות ההדלקה שכה"ג כיון שכל החיוב הדלקה בחדרו מצד החיוב בית יכול להדליק לא בתור מצוה וממילא נפטר מהחובת בית ומיושב המנהג שמדליקים החשמל בבית לא בתור מצות הדלקת נר שבת והנה לפ"ז כבר אין שום מקור שיש דין ברכה על הדלקה על חדרו במדליק במקום האכילה ויתכן שכל מה שנקטו הראשונים שבחורים מברכים על מקום השינה כי חיוב גופם חל על מקום זה אבל כל שבמקום אכילתו יש עליו חובת הגוף מצד שהוא אחד מבני הבית כה"ג שכל החיוב במקום השינה רק מצד חובת הבית בזה באמת לא מברכים ולא צריך לסברת הבה"ל לעיל שהברכה חלה על הכל. וצ"ע אם סברא זו נכונה [אמנם בדברי המ"ב והגר"ז מבואר לא כך]

**בהא דבחורים מדליקים במקום שינה ולא במקום אכילה**

ה]והנה צ"ב בהא דמבואר דבעלי בתים מדליקים בחדרם הרי מבואר באור זרוע דלכתחילה צריך להדליק הנר חובה במקום האכילה שזה עיקר כבוד שבת א"כ גם כאן שידליקו בחדרם שלא יכשלו בעץ ואבן ואת החובת הגוף יצאו במקום אכילה והברכה תהיה על מקום אכילה [ולמה דנתבאר לעיל סק"ד הדבר מיושב דזה סברא שכאן הוא מקום חובת הגוף שלהם] ויש לבאר דבר זה בשני אופנים א. יתכן כיון שבמקום האכילה יש כבר מי שמדליק וכאן אין מי שמדליק לכן אדרבא חשיב שיש יותר כבוד שבת במקום שינתו ממקום אכילתו ב. יתכן כיון שמקום זה הוא באחריותו ומקום אכילה זה לא באחריותו זה סברא שעדיף לצאת חובתו במקום שזה באחריותו ויתכן עוד שכיון שבין כה צריך להדליק שם כדי שלא יכשל ממילא זה סיבה שמספיק לו דבר זה ולא צריך להעדיף להדליק במקום אכילה וכמו שמצאנו לענין נר חנוכה שעדיף להדליק במקום אכילתו אבל אם יש חשד במקום שינתו מדליק רק שם שכיון שבין כה צריך להדליק מצד חשד מספיק לו הדלקה זו לצאת את עיקר דינו ונפק"מ בכל זה במקום שבעל הבית נמצא גם בחדר שינה שאין החיוב מוטל על האורחים יותר ממקום האכילה שבזה אם מצד המעלה ששם זה לא תוספת אורה א"כ ה"ה כאן משא"כ לסברא שכאן אחריותו על זה א"כ כאן זה לא שייך ואם כסברא שכיון שכאן בין כה מדליק זה סיבה שלא ידליק עוד נר יתכן שגם כאן זה שייך וצ"ע עוד נפק"מ במקום שיש בין כה אור במקום השינה דגם אם נימא שאפשר לברך שם על תוספת אור אבל יתכן שכבר אין עדיפות במקום שינה וזה תלוי בסברות הנ"ל ועיין מ"ב סקמ"ה מה שהביא מהעולת שבת

**האם לענין חובת הגוף יש חילוק האם זה במקום סעודה או שינה**

ו]העולה מהנ"ל לפי הכרעת המ"ב דאיכא בנר שבת שני חיובים א. חובת הגוף שכל אחד צריך להדליק נר שבת ב. יש חובת בית וזה א. במקום אכילה ב. שלא יכשל וזה בכל מקום והדין ברכה הוא בין מצד חובת הגוף וגם במקום שכבר יוצא חובת הגוף במקום אחר אבל כל דאיכא חיובא מצד חובת הבית זה גם סיבה לברך [ועין לעיל מה שכתבנו לדון שלא מברכים על החובת בית ומה שישבנו הדינים] והנה בפשוטו במקום שיש עליו חיוב הגוף יכול לצאת תמיד בין במקום אכילה ובין במקום שעושה שלא יכשל ואין בזה חילוק שבשניהם זה חפצא של נר שבת אמנם עיין מג"א סקכ"א שכתב שבאכסדרא אין להדליק אם לא משתמשים צרכי אכילה כי אין אחריותו על מקום זה ובביאור כונתו הפמ"ג ביאר שיש אור הלבהנ ואין תוספת אורה בשלא יכשל אמנם אין זה במשמעות לשון המג"א ועיין מחצית השקל ולבושי שרד וכן משמעות הגר"ז סי"ד שכיון שאחריות המקום להדליק זה על בעל ההבית ולא עליו ממילא לא יכול לצאת שם את חובת הגוף ומשמעות הדברים גם אם הוא משתמש שם וצ"ב עד כמה שיש עליו חובת הגוף ושיך לצאת גם במקום שינה למה זה רק אם יש עליו חובת בית וצ"ע

ולכאורא היה נראה לומר בזה דבר חדש דהנה המג,א הרי בפשוטו ס"ל שכונת הגמ' הדלקת נר בשבת חובה זה כתוס' שזה הולך על מקום אכילה ורק שיש מקור לחובת בית משאר הגמ' ולפ"ז יתכן שבאמת החובת הגוף יסודה במקום אכילה ורק שיש כאן סברא שבמקום שיש עליו בין כה חובת בית במקום אחר יכול לצאת בזה את חובת הגוף אבל כל שלא מוטל עליו ההדלקה במקום זה ורק שרוצה לקים חובתו כיון שאין זה מקום אכילה זה לא עוזר [ואם כנים הדברים שזה סברא שגם מקום שהוא לא מעיקר החיוב בכל אופן כל שכבר חייב יוצא חובתו יש מקום לדון לענין נר חנוכה שבאמת מקום שינה אין זה מקום הדלקה כל שיש לו מקום אכילה ורק במקום שיש חשד ובין כה צריך להדליק וזה דין הדלקה של נר חנוכה [ויתכן שסברא זו שיכת גם אם לא מברכים על חשד הכונה שסיבת ההדלקה היא חשד] ממילא זה סברא שיוצא בזה חובתו וצ"ע בזה

**ב**

**בכללי תוספת אורה**

**בדין הדלקה על תוספת אורה האם זה רק לקיום חובת הגוף**

ז]עיין שו"ע לענין כמה בעלי בתים שנמצאים יחד באותו בית שיש אומרים שאין לברך על תוספת אורה דהינו שרק על הנר הראשון אפשר לברך אמנם הרמ"א כתב שהמנהג לברך גם על תוספת אורה כיון שזה מוסיף הנאה ועיין מג"א שעדיף שזה יהיה במקום נפרד שבמקום זה יש כאן תוספת אור חשובה ולא באותו מקום שכבר יש אור שמוסיף יותר אור והנה יש לדון בהא דמברכים על תוספת אורה האם הכוונה שרק במקום שיש עליו חיוב הגוף ושיוצאים בכל מקום דהוי נר לכבוד שבת שגם במקום שזה רק תוספת אורה חשיב נר שבת ויוצא בזה ידי חובתו ויכול לברך על זה אבל במקום שיצא כבר חובת הגוף ורק מדליק נר לתוספת אורה באמת נר זה אין בו שום סיבה לברכה כיון שהרי אין כאן חובת בית דהרי יש כאן כבר אור ומצד חובת הגוף הרי הוא כבר יצא חובת גופו אמנם אין זה מוכרח דיתכן שכיון שרבנן תיקנו ברכה על מצות הדלקת נר שבת א"כ כל שעושה הדלקה שיש בזה מצות הדלקת נר שבת חייב לברך על זה דהכל בכלל קיום עיקר חיובו וגם אם נימא שלא חייב אבל יכול לברך וכמו מצות עשה שהזמן גרמא שאפילו שאשה לא חיבת לברך אבל כיון שעושה מעשה מצוה שיש על זה תקנת ברכה כשזה נעשה בחיוב א"כ אשה יכולה לברך בתור רשות [דהינו שיש להסתפק האם הדין ברכה זה רק על הדלקה שיש בה חיוב או גם על הדלקה שאין בה חיוב אלא שבעצם החפצא זה נר שבת] ויתכן לדמות לישיבת סוכה לדבר שאין חיוב סוכה שלדעת הגר"א מברכים

אמנם יש לדון עוד שכל מה שזה חפצא של מצוה לעצמו זה רק נר שיש בו חיוב אבל כל שזה לא נר שיש בו חיוב אין זה אלא תוספת על הקיום מצוה הקים ואין זה מצוה לעצמו ולכן אפילו שגם בנר זה מדליקין מנר לנר וכן יש הוקצה למצותו אבל אי אפשר לברך עליו ובפשוטו גם נפק"מ לדעת המהרי"ל שמועיל להדליק למישהו אחר ולברך האם זה גם ביצא כבר חובת הגוף וכדלקמן

ועיין שלט"ג על המרדכי שכתב שאפשר לברך על תוספת אורה שזה מצד שיש חובה על כל אחד ומשמע שרק כשיש בזה קיום חובת הגוף זה סיבה לברך ועיין ביאור הגר"א שכתב על דין השו"ע של תוספת אורה כיון שיש חובה על כל אחד ומבואר שרק מצד חובת הגוף זה סיבה לברך [וצ"ע כוונת הדמשק אליעזר שכתב שזה דלא כב"י שכתב טעם אחר] ובזה א"ש שלגבי בעלי בית שנמצאים בירידים ישתתפו ולא כל אחד ידליק ומצד תוספת אורה כיון ששם הרי יוצאים חובת הגוף בהדלקת נשיהם א"כ אין לברך על תוספת אורה ועיין גר"ז סט"ו ובקו"א ה' שנקט כך כדבר פשוט ולכן כתב שאם אדם סמוך על שולחן בעל הבית ויוצא חובת הגוף בהדלקתו אינו יכול לברך על הדלקה אחרת שעושה בבית אפילו במקום אכילה [יתכן שאין זה כונתו ע"ש] וכן כתב בתהילה לדוד סק"ז אמנם בברכי יוסף וכן במאמר מרדכי משמע שנקט שגם בסמוכים על אותו שולחן בכל אופן שיך ששני נשים ויברכועל תוספת אורה [אמנם יתכן שזה כמהרי"ל לקמן שמכונת לא לצאת]

והנה המהרי"ל כתב שאשה תדליק בבית הכנסת או אצל השמש והנה בפשוטו בעלה ודאי לא נפטר בהדלקה זו כיון שזה לא בביתו וא"כ הוא ודאי מדליק בביתו וכן יש לו חובה מצד שלא יכשל ולכאורא א"כ האשה יוצאת ידי חובת הדלקה בנר ביתה וצ"ע א"כ איך יכולה לברך בבית הכנסת לצורך האנשים או השמש הרי יצאה חובת הגוף כבר ואין לה שום חובה במה שעושה כאן ולכאורא היה מקום לומר שמכונת לא לצאת בהדלקה בעלה דאל"כ באמת לא היתה יכולה להדליק והמהרי"ל לשיטתו בהלכות חנוכה שאדם יכול לכוין לא לצאת בדין נר וביתו וא"כ חוזר עליה חובת הגוף וממילא יכולה להדליק ולברך ולפ"ז יוצא שבכל מקום שההדלקה זה חפצא של מצוה ושבמקום שיש חובת הגוף יכול לברך ה"ה יכול לכוין לא לצאת חובתו אלא בנר זה וממילא יכול לכוין ובפשוטו הגר"ז ס"ל כשיטות שבנר חנוכה לא יכול לכוין לא לצאת ולכן תמה על המנהג שאשה מברכת במקום שאין עליה חובת הגוף ויתכן שגם אם שם מועיל לכוין לא לצאת מצד שזה היה תקנת מהדרין אבל כאן שלא היה תקנה זו לא מועיל לכוין לא לצאת עוד יש לדון למה אין כאן דין ברכה שאינה צריכה דשם יתכן שיש ענין מצד מהדרין אבל כאן זה לא שיך ואולי כיון שרוצה לעשות המצוה בעצמה זה מספיק סיבה ולט"ז שם א"ש וכן מבואר שם במהרי"ל

ודבר זה לכאורא מאוד נפק"מ לדידן במקרה שבעל הבית מדליק החשמל קודם לכבוד שבת שלכאורא יצא בזה חובת הדלקה של נר שבת וגם האשה יצאה אמנם יתכן שכאן זה אומדנא שרוצה שזה לא יהיה בתור מצות נר שבת דאל"כ האשה לא תוכל לברך וכן הוא עצמו חייב בזה ברכה וצ"ע בכל זה

ואיכא בזה עוד נפק"מ באשה שלא הדליקה האם יש לה הקנס דאם את חובת הגוף יצאה א"כ אין שום סיבה לקונסה משא"כ אם מכונת לא לצאת א"כ לא יצאה חובת הגוף ויש סיבה לקונסה

**ביאור דעת השו"ע שלא מברכים על תוספת אורה**

ח]והנה בדעת השו"ע שעל תוספת אורה אין לברך אפילו שודאי שזה מוסיף כבוד שבת היה מקום לבאר שרק הדלקה שהיא חובה מצד המקום לעשותה מקימים בזה חובת הדלקה של חובת הגוף וכן משע קצת בלשון הגר"א שכתב שהטעם שתוספת אורה לא מברכים דכבר אין חסרון של שלום בית דהינו שכיון שאין חובה להדליק הנר אין לברך אמנם לכאורא יש להוכיח לא כך דהנה כתב השו"ע דאם אוכלים בחצר ועד שמגיעים בלילה הנרות כבו הוי ברכתו לבטלה ועיין מג"א דמשמע דאם אוכל אם הנרות זה מועיל ומצד שיש לו מזה תוספת הנאה וצ"ע הרי דעת השו"ע שעל תוספת אורה לא מברכים והרי כאן ודאי שבאוכל מבעוד יום אין חיוב נר בסעודתו דהרי יש אור היום ומבואר לכאורא שגם לשו"ע כל שזה נר לכבוד שבת אפשר לקיים בזה חובת הגוף ורק במקום שיש כבר נר ממש ס"ל שהתוספת נר אין זה בכלל נר שבת כלל ועדיין צ"ב

והנה בעיקר הא דמבואר במג"א שעוזר במקום אכילה מבעוד יום עיין לבושי שרד שזה רק מצד שיש כאן הנאה שזה מוסיף אור דהמקום כבר קצת חשוך אמנם עיין א"ר שכתב לדון שגם אם זה לא מוסיף אור כלל אבל הרי מבואר במהרי"ל שדימה לדין הדלקה ביו"ט שמותר גם ביום מצד שזה מוסיף שמחה א"כ ה"ה כאן והנה היה מקום לבאר שכונתו שזה באמת רק נר לכבוד אמנם בפשוטו כונתו שגם ביום יש בזה תוספת אורה שזה מוסיף שמחה דהרי מפורש במהרי"ל שנר בית הכנסת שזה לכבוד זה לא טוב ולפ"ז יש מקום לומר שבאור פלורסנט וכדלקמן שאין בזה שום תוספת שמחה ובפרט אם הנרות לא עומדים על השולחן לא שיך סברא זו

והנה במה שכתבנו לדון שגם נר לכבוד שבת כמו בחתונה הוי נר שבת זה ודאי שאין חיוב להדליק נר במקום סעודה מצד כבוד שבת שיש נר כמו בבית הכנסת דמפורש בכל הראשונים שהחיוב רק מצד עונג שלא יהיה בחושך וכן מוכח בשו"ע שבאוכל בחצר לא הצריך להדליק נרות באכילתו אמנם הכונה שכאן הנידון לצאת בזה חובת הגוף ובזה יתכן שכל שיש בזה כבוד שבת חשיב נר שבת ויוצא בזה חובת הגוף וכמו בתוספת אורה שודאי שאין חיוב להדליק לזה ובכל אופן אם מדליק חשיב נר שבת ויוצא בזה חובת הגוף אמנם יש לחלק שכל השם נר שבת רק בנר שנעשה במטרה שמוסיף אור ולא במטרה אחרת והנה מדברי הא"ר גם יוצא שגם דעת השו"ע שנר שהוא לא נעשה בתור חיוב ובכל אופן חשיב נר שבת ותוספת אורה גרע

**בדין תוספת אורה שלא במקום אכילה**

ט]יש לדון האם תוספת אורה שלא במקום אכילה חשיב נר שבת לצאת בזה חובת הגוף או שכיון שגם ללא זה לא נכשל אין לזה שם נר שבת שרק נר שעושה שלא יכשל הוי נר שבת וכן הרמב"ם שכתב שעונג שבת שיהיה באור יתכן שרק הנר שעושה שיהיה האור יש לו שם נר שבת ועיין מהרי"ל דמבואר שמועיל מה שהאשה מדליקה הנרות בבית הכנסת והנה שם ודאי שיש אור ובכל אופן נקט שהתוספת אורה מועיל בתור לקים חובת הגוף [ומה שכתב המ"ב בסימן תר"י שאין לברך על נרות בית הכנסת שם עיקר כונתו שאפילו שיש חובת ברכה על הדלקה מצד שלא יכשל גם כשיצא חובת הגוף בבית הכנסת אין חיוב זה אבל לא ביאר שלא יכול לצאת שם חובת הגוף ויתכן ששם גרע שזה לא מקום דירה וצ"ע] אמנם עיין שערי תשובה סק"ג שכתב בתור דבר פשוט שלא שייך תוספת אורה במקום שכל הדין הדלקה מצד שלא יכשל וכן ביאר בכונת המג"א בפמ"ג א"א כ"א ולענין האוכלים מבעוד יום דמבואר שאור עוזר רק אם זה במקום הסעודה אבל משמע שלצורך שמשתמש שם זה לא עוזר אמנם המג"א כתב שאפשר שזה עוזר ולכאורא כאן זהו ממש הנידון אמנם יתכן ששם עיקר הסברא שביחס לשלא יכשל כל שיש אור יום אין שום חשיבות לתוספת אמנם א"כ גם אין שום מעלה שעושה צרכי אכילה ובמ"ב מבואר בשם הדה"ח שיש בזה מעלה ובאמת בראשונים שכתבו שיש כאן חשש ברכה לבטלה ולא הסתמכו שמבעוד יום משתמש שם משמע שזה לא עוזר וצ"ע אמנם מסברא כל שאפשר להשתמש יותר טוב חשיב ודאי עונג שבת ויש על ההדלקה שם נר שבת אמנם למה שנתבאר לעיל סק"ו שכל הדין שיוצא חובת הגוף במקום שיש חובת בית א"כ למעשה כה"ג אין חובת בית ולא יוצא ידי חובתו

**בדין הדלקה כשיש אור חשמל**

י]והנה יש לדון האם אפשר להדליק במקום שיש אור חשמל ובפשוטו זה תלוי בנידון האם על תוספת אורה מברכים אמנם בפשוטו כאן זה אפילו לא בגדר תוספת אורה שזה ממש כמו שרגא בטיהרא מאי מהני ואולי אם זה ממש על השולחן יש כאן תוספת אורה אמנם אין מקור ברור שגם כזה דרגא חשיב נר שבת אלא שיש לדון שמצד כבוד שבת יש לזה שם נר שבת וכנ"ל מהא"ר אמנם במג"א מבואר לא כך והמ"ב העתיק המג"א, וכן בפשוטו זה רק סיבה לשני נרות הראשונים ולא יותר מזה ובמקום שזה רק מצד שלא יכשל בזה יתכן שלא חשיב נר שבת כלל וכנ"ל דאין תוספת אורה בשלא יכשל אמנם מסתבר שאם רק נכנס קצת אור מבחוץ שזה עדין בגדר חשוך ועל ידי האור זה נהיה מואר חשיב נר שבת וצ"ע