45 יבש ביבש ב - ביאור ד_ הרשב_א, ובהא דאם חזר ובישלן אסור להרשב_א ולהרא_ה
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / תערובת תשע_ד

אור ליום ועש"ק שמות י"ז טבת תשע"ד

**א**

א] כתב הרשב"א בתוה"ב בית ד' ש"א יז., ז"ל, וכל יבש ביבש באיסורין דעלמא בטלין ברוב, ומסתברא דטעמא דמילתא משום דבדברים הנבללין שאי אפשר להפריד כל החתיכות ולאכול כל חתיכה וחתיכה בפני עצמה צריך ס', לפי שבפחות משיעור זה האיסור נטעם ונרגש בכל, ואפי' מב"מ שאין טעם האיסור נרגש בו, מ"מ כיון שבכנגדו במין ושאינו מינו נרגש החמירו מדבריהם ואסרוהו, אבל יבש ביבש שהוא יכול לאכול כל החתיכה בפני עצמה אוכל כל חתיכה בפני עצמה וכשאוכל זו אני אומר לא זו היא האסורה וכן בכל אחת ואחת וכשאוכל האחרונה שבכולן אני אומר במה שכבר נאכל הי' האיסור וזו של היתר היא, ולפיכך אוכל כל אחת בפנ"ע ואינו חושש, דכיון שיש שם כדי שיעור ביטול דאורייתא דמדאורייתא חד בתרי בטיל, ואפשר לומר בכל אחת שמא עכשיו אינו אוכל את האיסור, הקילו בו אף מדבריהם שלא להצריכו ס' כשאר האיסורין, עכ"ל.

והנה מש"כ הרשב"א דהא דיבש ביבש בטל ברוב, הוא משום דכשאוכל זו אני אומר לא זו היא האסורה וכו', מבו' בדבריו שלא הוצרך לזה לעיקר דין הביטול ברוב, אלא הוצרך לזה לפרש טעם הא דלא הצריכו חכמים ס' בתערובת דיבש ביבש דומיא דתערובת לח בלח, וע"ז הוא שכתב, דכיון דיש שם כדי שיעור ביטול מדאורייתא, וגם אפשר לומר בכל אחת שמא עכשיו אינו אוכל את האיסור, הקילו בו אף מדבריהם, - וזהו מש"כ הרשב"א בסו"ד, דהקילו בו אף מדבריהם "שלא להצריכו ס'" כשאר האיסורין, והרי דעיקר ה"ט הוא לפרש מ"ט לא הצריכו בו ס', - וכ"ה להדיא בד' הרשב"א במשמה"ב ובתשו' ח"א סימן נ"ג, ובתשו' שם מבו' דהוצרך לזה לפרש הטעם לחלוק על דעת הני קמאי דס"ל דאף ביבש ביבש בעינן ס'.

ב] והנה הרשב"א בתוה"ב הקצר יב: כתב, ז"ל, והקילו בדבר זה לפי וכו' וכיון שנתבטל ברוב ד"ת וכו', כשאוכל האחד אני אומר זהו של היתר וכו', "ולפיכך" אין אוכלין כאחד ואין מבשלין כאחד, עכ"ל.

ומבו' להדיא בד' הרשב"א, דכל הא דאסור לאכול כל החתיכות כאחד, הוא רק משום ה"ט שכתב דמה שהקילו בתערובת יבש דל"ב ס', הוא משום דכשאוכל האחד אני אומר זהו של היתר וכו', וע"כ כשאוכלן כאחד ול"מ למימר דאוכל רק את ההיתר, ה"ז אסור, אך אילו הי' טעם אחר בהא דל"ב ס' בתערובת יבש, הי' מותר לאכלן כולן כאחד, - ומזה מבו' דלא כהמפרשים בד' הרשב"א דמדאורייתא אסור לאכול כולן כאחד, עי' חזו"א סימן ר"ב סק"ב ד"ה ונראה שנסתפק בזה, ועי' משנת ר"א חולין סימן ז' שפירש כן בד' הגר"א, (וכמדומה דאינו מוכרח כלל), ועי' חזו"א סימן ל"ו סק"ד ד"ה והנה וסק"ה וסימן ר"ט סקי"א דמבו' שנקט דאין האיסור מכח גזירת ס', וכ"נ בדבריו בערלה סימן ג' סק"ב, וצ"ע .[[1]](#footnote-2)

ג] ונמצא עוד לפ"ז, דכל הא דאסור לאכול כולן כאחד, הוא רק בדליכא ס' בההיתר, דבזה מן הדין הי' לנו לאסור, דומיא דתערובת לח בלח דכל דליכא ס' בהיתר ה"ז אסור, וכל הא דשרינן בזה הוא משום דכשאוכל האחד אני אומר זהו של היתר וכו', וע"כ אם אוכלן כולן כאחד וליכא לה"ט, ה"ז אסור, אך אם איכא ס' בהיתר, דאף בתערובת לח בלח כה"ג ה"ז בטל, אף מותר לאכול כולן כאחד, שהרי כל מה שאסר הרשב"א לאכול כולן כאחד, הוא רק משום דבזה ליכא לה"ט דשאני אומר וכו', והדר דינא דבעינן ס' דומיא דתערובת לח בלח, וכנ"ל, אך אלמלי ה"ט הי' מותר לאכלן כולן כאחד, וא"כ כל דאיכא ס' בההיתר, בדין דיהא מותר לאכול כולן כאחד.

ד] ובעיקר הדין בזה מצינו שנחלקו האחרונים, עי' פמ"ג בפתיחה ח"ג ספ"ה שנסתפק בזה, ז"ל, ומיהו יבש בס' אפשר דגרע מלח שמעורב בכל משהו מאיסור היתר עמו, עכ"ל.

ואזיל הפמ"ג לטעמי', שפירש שם בד' הרשב"א דעיקר הא דבעינן ס' בתערובת מין במינו בלח, הוא דהחמירו חכמים שלא לסמוך על הביטול כל שאוכל את האיסור עצמו, והא דאם איכא ס' שרי, הוא משום דבכה"ג דנאבד טעמו כ"כ מעוצם מיעוטו שיש ס' לא גזרו, וזהו שנסתפק דשמא כ"ז הוא בתערובת לח בלח, דמעורב היתר עם כל משהו מהאיסור, וכל שיש בההיתר ס' כנגד האיסור חשיב דנאבד האיסור לגמרי, אך בתערובת יבש, דהאיסור עומד בפנ"ע, אף אם יש ס' כנגדו לא חשבינן לי' כנאבד לגמרי, ואסרו חכמים בזה.[[2]](#footnote-3)

אך צ"ע ע"ז מל' הרשב"א שכתב, דכיון דאפשר לומר בכל אחת שמא עכשיו אינו אוכל את האיסור, הקילו בו אף מדבריהם "שלא להצריכו ס'", והרי דאלמלי ה"ט דאפשר לומר שאינו אוכל עכשיו את האיסור, היו מצריכין אותו ס', ולא אמרינן דאף בדאיכא ס' ה"ז אסור, משום דלא נאבד האיסור לגמרי, וכ"ה מבו' גם בד' הני קמאי דס"ל דגם בתערובת דיבש בעינן ס', (דעיקר ד' הרשב"א קיימי לפרש מ"ט אין הדין כן, וכנ"ל), וצ"ע בזה.

ה] ובשו"ע הגר"ז או"ח סימן תמ"ב סט"ו כתב, ז"ל, אבל להאומרים שכל איסור שנתערב ברוב היתר יבש ביבש אסור לאכול כל התערובת ביחד בב"א, לפי שהאיסור שנתבטל ברוב לא נתהפך להיות היתר גמור מד"ס ואינו מותר אלא לאכלם בזאח"ז וכו', אכל כשאוכלם בב"א וכו' גזרו עליו חכמים גזירה משום תערובת מבשא"מ שיש איסור מן התורה אם אין שם ס', א"כ גם חטים חמוצים הללו שנתערבו בחטים כשרים לא נתהפכו להיות היתר גמור מדברי סופרים אף שיש בכשרים יותר מאלף כנגד החמוצים, ולפיכך אסור להשהותם בפסח, (שאיסור השהי' הוא דומה לאיסור אכילה בב"א כמש"נ למעלה), עכ"ל.

ומבו' בדבריו, דאף שפירש דהא דאסור לאכלן בב"א הוא מדרבנן ומשום גזירה אטו תערובת מבשא"מ, מ"מ ה"ז אסור אף בדאיכא ס' בההיתר, וע"כ אף דיש בחטים הכשרים יותר מאלף כנגד החמוצים, אסור להשהותם בפסח, - וכנראה הטעם בזה הוא, דבתערובת יבש, אין לחלק בין היכא דליכא ס' בההיתר להיכא דאיכא ס', דהרי אף היכא דאיכא ס' אין טעם האיסור בטל, וע"כ ה"ז אסור אף בדאיכא ס', - וגם ע"ז צ"ע מל' הרשב"א שכתב דהקילו שלא להצריכו ס', והרי דאף בתערובת יבש, אין מקום לאסור בדאיכא ס' כנגד ההיתר, וצ"ע בזה.

ו] ובמ"ב סימן תמ"ז סקל"ג נקט, דמש"כ המג"א שם סקי"א דלדעת הרשב"א אם נתערב חמץ קודם פסח יבש ביבש אסור להשהות כולן בפסח, הוא רק בדליכא ס', עיי"ש, וזה מתישב עם מש"נ בד' הרשב"א, - ואך דבד' השעה"צ שם סקכ"ח מבו' טעם אחר בזה, דהוי כטריאק"ה שהתיר הרמב"ם להשהותו, עיי"ש, וצ"ב דמאי מדמי לה לטריאק"ה דטעם ההיתר להשהותו הוא משום דנפסד צורת החמץ.

ז] ובחזו"א סימן ל"ו סק"ה כתב, ז"ל, ערלה פ"ג מ"ב הצובע מלא הסיט כו' וחכ"א יעלה באחד ומאתים, יש לתמוה לדעת הרשב"א וכו' דיבש ביבש דנתבטל אסור לאדם אחד לאכלן יחד, א"כ ה"נ איך הוא לובש את הבגד, ה"ז כמו אוכל כל התערובות בב"א ומ"ל חד בתרי ומ"ל חד במאתים, עכ"ל, וכן הק' בנחלת ברוך סמן ב' ענף ג' ובמשנת ר"א חולין סימן ז'.[[3]](#footnote-4)

אך למש"נ מד' הרשב"א, דכל הא דאסור לאכול כולן כאחד הוא מכח מה שהצריכו חכמים ס', וכל דאיכא ס' בההיתר כנגד האיסור מותר לאכלן כאחד, הרי דע"כ בצובע מלא הסיט מותר ללבוש את הבגד אף דהוי כאוכל כל התערובת בב"א, דכל דיש שיעור ביטול, מותר אף לאכול וליהנות מכל התערובת בב"א.[[4]](#footnote-5)

**ב**

ח] והנה ממש"כ הרשב"א בתוה"ב הקצר, ד"לפיכך" אין אוכלין כאחד ואין מבשלין כאחד, מבו' דכל הא דאין מבשלין כאחד, הוא רק משום דכל ההיתר בתערובת יבש הוא משום דכשאוכל האחד אני אומר זהו של היתר וכו', אך אילו הי' טעם אחר בהא דל"ב ס' בתערובת יבש, הי' מותר לבשלן כולן כאחד, אף דבתערובת לח דינא הוא דבעינן ס'.

והטעם בזה הוא, דביסוד הדין מודה הרשב"א לד' הרא"ש בפ' גיה"נ סימן ל"ז, דכל שנתבטל האיסור ביבש, אינו חוזר וניעור כשבישלו, וע"כ אם מעיקר הדין ל"ה בעינן ס' אלא בתערובת לח ולא בתערובת יבש, הרי דכל שנתערב האיסור ביבש ובטל לגמרי, ל"ה חוזר וניעור כשבישלו, ורק משום דעיקר דינא דס' הוא גם בתערובת יבש, ואך דמותר לאכול כל א' בפנ"ע משום דאני אומר זהו של היתר וכו', ע"כ כל שמבשלן כאחד וליכא לה"ט, הרי דכלפי זה לא נתבטל מעולם, וע"כ ה"ז אסור.

ט] והדברים מבוארים כן בד' הדרכי משה סימן ק"ט, שכתב בפלוגתת הרשב"א והרא"ש בבישלן, ז"ל, ונראה כי הרשב"א דאוסר אזיל לטעמי' דס"ל דצריך לאוכלן אחד אחד, וא"כ לא אמרינן דהאיסור חזר להיות היתר, אלא מתירין לאכול בב' בני אדם משום דכל אחד י"ל שהוא אוכל היתר ושרי מספיקא, עכ"ל.

וכ"ה בביאור הגר"א סימן ק"ט סק"ט, ז"ל, יבש ביבש כו'. כ"כ הרשב"א, וכשיטתו שטעם ההיתר משום דכ"א אמרינן זהו ההיתר, משא"כ כאן שנו"ט בכולם, ואף במינו צריך מ"מ ס' מדרבנן, עכ"ל.

**ג**

י] אמנם הנה בפי' הר"ן חולין ד"ק. כתב, ז"ל, דרובא בכל דוכתא רובא ממש משמע והכא נמי דכוותה, והיינו טעמא משום דכי אצרוך רבנן אפי' במב"מ ס', ה"מ בדברים הנבללין או הנבלעין שטעם האיסור מתפשט בכל ולבטולי טעמא בעינן ששים, אבל יבש ביבש כיון שהאיסור עומד בעצמו ומדינא חד בתרי בטיל הכי נמי בטל מדרבנן, דשעור ס' לא שייך הכא כלל דהא לא מבטל טעמא בהכי וכו', עכ"ל, והוא מד' הרא"ה שם.

והנה לפמש"כ הרא"ה והר"ן דהא דיבש ביבש בטל ברוב הוא משום דאין טעם האיסור מתפשט בכל, בפשוטו שרי אף לאכול כל החתיכות בב"א, אם אינם מתערבים בפיו ולא חשיבי כנו"ט, - שהרי כבר נת' מד' הרשב"א, דהא דס"ל דאסור לאכלן בב"א, הוא לפי דבריו דמה שהקילו בתערובת יבש דל"ב ס', הוא משום דכשאוכל האחד אני אומר זהו של היתר וכו', וע"כ כשאוכלן כאחד ול"מ למימר דאוכל רק את ההיתר, ה"ז אסור, אך אילו הי' טעם אחר בהא דל"ב ס' בתערובת יבש, הי' מותר לאכלן כולן כאחד, - ולפ"ז הרי דלדעת הר"ן דהא דבתערובת יבש ביבש ל"ב ס' הוא משום דאין טעם האיסור מתפשט בכל, בדין דיהא מותר לאכול כל החתיכות בב"א.[[5]](#footnote-6)

ומצינו הדברים מבוארים כן בד' הרא"ה בבדה"ב בית ד' ש"ב כו:, ז"ל, והא דכוותה אמרינן בעינן יבש ביבש דאמרו חד בתרי בטיל ואית ליה למיכלינהו כל חד באפיה נפשייהו ואלו כולהו כאחת אסירי ולא גזרינן, ל"ד, דהתם כיון דאיכא טעמא במילתא "דאילו אכיל להו כאחת איכא נו"ט" ודאי כל איניש מיצת צאית ולא חיישינן, עכ"ל, ולהדיא בד' הרא"ה דמן הדין הי' דמותר לאכול כל החתיכות בב"א, והא דאסור לאכלן בב"א, הוא משום דעי"ז ה"ה נו"ט זב"ז.

יא] והנה הר"ן שם כתב עוד, ז"ל, וכי שרינן נמי במין במינו הני מילי לאכול כל אחד ואחד בפני עצמו אבל לבשלם כולן כאחד כל היכא דליכא ס' אסור, דכיון דגזור רבנן בנו"ט במב"מ, אי מבשל להו כהדדי יהבי טעמא ואסור, עכ"ל.

ונתחדש בד' הר"ן, דאף דס"ל דנתבטל האיסור ביבש לגמרי, מ"מ כל שבישל כולן כאחד ה"ז חוזר וניעור, - וזה דלא כמש"נ בדעת הרשב"א, דכל הא דאם בישל כולן כאחד ה"ז אסור, הוא רק משום דגם בתערובת יבש איכא לעיקר דינא דס', ואך דמותר לאכול כל א' בפנ"ע משום דאני אומר זהו של היתר וכו', וכל שמבשלן יחד וליכא לה"ט, הרי דכלפי זה לא נתבטל מעולם.

יב] ונראה דהר"ן אזיל לטעמי', וזה במש"כ שם, ז"ל, אבל במבשא"מ דלח בלח אפי' מדאורייתא אזלינן בתר טעמא, אפי' ביבש נמי בעינא ס', כ"ה דכי מבשל להו כהדדי לא ליתי לידי טעמא דהוי איסורא דאורייתא, עכ"ל, והרי דס"ל דאף דגם מבשא"מ בטל ביבש ברוב, מ"מ אם חזר ובישל כולן כאחד, ה"ז אסור מדאורייתא, ולא אמרינן דכיון שנתבטל האיסור ביבש, אינו חוזר וניעור כשבישלו, וע"כ ס"ל דה"נ הוא בתערובת מב"מ ביבש, דאף שנתבטל האיסור ברוב, מ"מ כל שבישל כולן כאחד והאיסור נו"ט בתערובת ה"ז אסור.

והנה אמנם ד"ז תלוי במה שנחלקו האחרונים בדעת הרא"ש דאיסור שנתבטל ביבש ובישל כל החתיכות יחד, אי"ז חוזר וניעור, אם היינו אף בתערובת דמין בשאינו מינו, ואך די"א דבזה אי"ז בטל מדאורייתא אף ביבש, או דבתערובת מבשא"מ מודה הרא"ש דה"ז חוזר וניעור, משום דהו"ל כהוכר האיסור, ונת' במק"א, - ואי נימא דבכה"ג לכו"ע ה"ז חוזר וניעור, אין להביא מד' הר"ן אלו דפליג על יסוד ד' הרא"ש.

יב] ולהאמור נמצא, במש"כ הגר"א בסימן ק"ט סק"ט, בטעם הא דאם בישלן כולן כאחד אסור, ז"ל, כ"כ הרשב"א וכשיטתו שטעם ההיתר משום דכ"א אמרינן זהו ההיתר, משא"כ כאן שנו"ט בכולם וכו', עכ"ל, ובליקוט שם כתב, ז"ל, ממ"ש בפ"ה דתרומות כשם שפחתו החולין כו' הא לאו הכי אסור אע"ג שכבר נתבטלה חוזר לאיסורו, וערשב"א סי' תכ"ה, עכ"ל, ובליקוט בתרא כתב, ז"ל, יבש כו'. עתוס' דיבמות פ"ב א' בד"ה ר"י כו' א"נ כשיאפה כו', עכ"ל.

ולפמש"נ נמצא שנתבארו בד' הגר"א ב' טעמים חלוקים להך דינא דאם בישלן כולן כאחד אסור, חדא, להרשב"א לטעמי' דטעם ההיתר משום דכל א' אמרינן זהו ההיתר, משא"כ כאן שנו"ט בכולם, וכלפי זה לא נתבטל מעולם, ועוד, דאף אם בתערובת יבש ביבש בטל האיסור לגמרי, מ"מ כל שבישל כולם יחד חוזר האיסור וניעור.

יג] אמנם צ"ע לפ"ז בד' הרשב"א בתשו' סימן תכ"ה שהביא הגר"א שם, ז"ל, אמרת עוד ולפי דעתי אפי' לאכול שלשתן בקדרה אחת מותר. דכיון דנתבטל נעשה האיסור מותר וכו', תשובה כל מה שכתבת כאן אינו נראה בעיני וכו', אלא ביבשותן מותרין אבל חזר ובשלן יחד נעור האסור ונאסרו וכו', ולא אמרינן כיון שהותרו ביבשותן חד בתרי הותרו הן ורוטבן אע"פ שחזרו ונתבשלו וכו', ותדע לך דהא אמרינן אפילו לגבי כחל דרבנן כחל בס' וכחל מן המנין וכחל עצמו אסור, ולא אמרינן כיון דנתבטל הוא וחלב שבו בס' מותר, ובמס' תרומות פ"ה מ"ט שנינו סאה תרומה שנפלה לסאה חולין טחנן ופחתו. כשם שפחתו חולין כך פחתה תרומה ומותר, דאלמא טעמא דפחתה תרומה מותר הא לא פחתה תרומה אסור, ולא אמרינן כיון שהותרו הותרו אלא בתר בסוף אזלינן וכו',[[6]](#footnote-7) ותדע לך דלא אמרינן הואיל והותר הותר, הגע עצמך שנפל כזית נבלה בקדירה שיש ברוטב ובחתיכות לבטל ומיד סלקו מן הרוטב והחתיכות מחציתן, הנאמר בזה כיון שהותר הותר וכו', עכ"ל.

ומבו' בד' הרשב"א, דהא דכשבישל כולן כאחד אסור, הוא משום דהאיסור חוזר וניעור, וזה דלא כמש"נ ללמוד מדבריו בתוה"ב דטעם הא דאם בישלן אסורין, הוא משום דמעולם לא נתבטל האיסור לענין זה, וכבר עמד ע"ז ביד יהודה סימן ס"ט סקס"א עיי"ש, ועמש"כ בזה בסימן ק"ט סק"ז, וכנראה כונתו, דאף דמן הדין הי' לאסור לאכלן בב"א משום גזירת ס', מ"מ אחר דבלא"ה אסור לאכלן בב"א משום דהוי כנו"ט זב"ז, לא הוצרכו חכמים לגזור גזירת ס' ביבש, וע"כ כל הא דאם בישלן אסור, הוא משום דחוזר וניעור, וצ"ע.

גם ילה"ע בזה בד' הטור, דהביא לד' הרא"ש דמותר לאכלן בב"א, ולא הביא כלל לד' הרשב"א דאסר בזה, ובדין חזר ובישלן הביא גם לדעת הרשב"א, ונ' בדבריו דהא דאסר הרשב"א בחזר ובישלן, הוא אף אי נימא דמותר לאכלן בב"א, ומשום דחוזר האיסור וניעור.

יד] אך באמת לא נתברר לי בעיקר ד' הרשב"א אם כונתו היא לדינא דחוזר וניעור, שהרי הוכיח הרשב"א לזה מהא דכחל עצמו אסור, ומהא דכשנפל כזית נבילה וכו' וסילקו מחצית הרוטב והחתיכות ה"ז אסור, ולכאו' בהני גווני ל"ב כלל לדיא דחוזר וניעור, שהרי מעולם לא הותר הכחל באכילה, ומעולם לא הותרה חתיכת האיסור, ועי' פמ"ג סימן ק"ט שפ"ד סק"י שעמד ע"ד הרשב"א שהוכיח מנפל כזית נבילה, דוודאי אי ניכר האיסור פשיטא דאסור אבל בלא הוכר אימא אה"נ דמותר דכבר הותר, ועמש"כ בזה ביד"י סימן ק"ט סקי"ב, ולא הבנתי הדברים, ובע"כ דנידון אחר יש בזה, וע"ז הוא שהביא הרשב"א מהני דוכתי, וצ"ע רב לעמוד על הדברים.

**ד**

טו] והנה כתב הר"ן שם, ז"ל, מיהו כתב הרא"ה ז"ל, דכל שנתבטל חד בתרי, כיון שלאכול כאו"א בפנ"ע מותר, אם בא לבשלן כאחד מרבה עליהן כדי שיעור ס' ומבשלן לכתחילה, ומשום מבטל איסור לכתחלה ליכא, שכיון שכל אחד בפנ"ע מותר אין כאן איסור, עכ"ל.

ובפשוטו הי' נראה, דכ"ז הוא להרא"ה ולהר"ן לטעמייהו, דבתערובת יבש ביבש בטל האיסור לגמרי, ומותר אף לאכול כל החתיכות בב"א, אם אך אינם נו"ט זב"ז, ואך דכל שבישלן יחד חוזר האיסור וניעור, וע"כ מותר להרבות עליהן ולבשלן, ולא חשיב כמבטל איסור לכתחילה, כיון שכבר בטל האיסור, ול"מ מה שהרבה עליהן, אלא שלא יתעורר האיסור מביטולו.

אך לדעת הרשב"א דאף בתערובת יבש ביבש לא בטל האיסור לגמרי, ואסור לאכול כל החתיכות יחד, ומה"ט אם בישלן יחד ה"ז אסור, משום דמעולם לא הותר לאכול כל החתיכות יחד, הי' בדין דיהא אסור להרבות עליהן כדי שיעור ס' ולבשלן, וחשיב כמבטל איסור לכתחילה.

ומצאנו שכבר עמד היש"ש בחולין פ"ז סימן מ"ז בעיקר הדברים, ז"ל, והי' נראה לומר, שאם אסור לאכלן כאחת א"כ שם איסור עליו, ואסור להרבות עליו, כדי לבטלן בס', ואין מבטלין איסור לכתחילה, אלא שהר"ן כתב שמותר לכתחילה לבטלן בס', ולבשלן לכתחילה, ומשום מבטל איסור לכתחילה ליכא, כיון שכל אחד בפני עצמו שרי, אין כאן איסור עכ"ל.

וביד יהודה סימן ס"ט סקס"א מט: וסימן ק"ט סקי"ג כתב דבאמת לדעת הרשב"א אסור להרבות, והרא"ה והר"ן שהתירו להרבות, הוא לטעמייהו, וכנ"ל, - ועיי"ש שהביא מד' הרשב"א בתשו' ח"א סימן תפ"ה דמבו' בדבריו דאסור להרבות כדי שיעור ס', ומ' דאזיל הרשב"א שם אף אי נימא דגם חמץ בפסח בטל ביבש, עייש"ה, ואזיל הרשב"א לטעמי', ועי' בד' הגר"ז בקו"א סימן תמ"ב סק"י שכבר עמד על הך מילתא דהרשב"א פליג על דינא דהרא"ה והר"ן, עיי"ש.

טז] אמנם הנה בד' הדרכ"מ בסימן ק"ט מבו', דאף דס"ל דהא דאסור לבשלן יחד, הוא רק להרשב"א לטעמי' דאסור לאכול כל החתיכות בב"א, מ"מ מותר להרבות עליהן כדי שיעור ס' ולבשלן, עיי"ש בדבריו, וכ"ה מבו' גם בד' הגר"א בסימן ק"ט סק"ט שפירש דהא דאם בישלן כאחד אסור, הוא משום דמעיקרא לא הותר אלא משום דכל א' אמרינן זהו ההיתר, והרי השו"ע שם כתב דמותר להרבות עליהן, והרי דאף לטעמא דהרשב"א י"ל דמותר להרבות עליהן.

יז] ובטעמא דמילתא צ"ל, דכל האיסור לאכלן בב"א, הוא משום דהוא טועם את האיסור, וע"כ נמצא דכל שהוא מרבה עליהן כדי שיעור ס' ומבשלן, ואינו טועם את האיסור, ה"ז מותר מכח הביטול שנתבטל מתחילה, וע"כ אין בזה משום אין מבטלין איסור לכתחילה, אך אי נימא כד' הפמ"ג דהא דבעינן ס', הוא משום דהחמירו חכמים שלא לסמוך על הביטול כל שאוכל את האיסור עצמו, והא דאם איכא ס' שרי, הוא משום דבכה"ג דנאבד טעמו כ"כ מעוצם מיעוטו שיש ס' לא גזרו, לכאו' נמצא דכל שמרבה עליהן כדי שיעור ס', הוי ההיתר רק משום הביטול בס', והדר צ"ע מ"ט לי"ב משום ביטול איסור לכתחילה, ואכתי צ"ע בזה.

**ה**

יח] והנה הרשב"א בתוה"ב שם כתב, ז"ל, ומיהו אפשר שאם בישל מקצתן לצד אחד ומקצתן לצד אחד שהכל מותר, ומן הטעם שכתבתי, שבשעה שאוכל אלו שנתבשלו יחד אני אומר עכשיו אינו טועם את האיסור שמא בתוך האחרים הוא שנשאר, וכן בשעה שחוזר ואוכל את השאר אני אומר שמא האיסור כבר נאכל ואלו כולן היתר, עכ"ל.

והנה הש"ך בסימן ק"ט סקי"ב כתב דכל הא דשרי בכה"ג שבישל בב' קדירות, הוא רק משום שכבר נתבטל האיסור מתחילה, אך אם לא נתבטל האיסור מתחילה, ה"ז אסור אף בכה"ג, ועי' גם בפר"ח סימן קי"א סקי"ט, - והטעם בזה, נתפרש בד' היד יהודה שם סקי"ב ובסימן ע' סקי"א ובחזו"א סימן ל"ו סק"ג, עיי"ש.

והיינו דהדבר פשוט דרביעית יין אסור ורביעית יין מותר שנתערבו זע"ז בתערובת לח בלח, ואח"כ נתערב כוס זה עם כוס אחר שיש בו ב' רביעיות יין היתר, דה"ז אסור, ולא אמרינן דאיכא רוב בההיתר כנגד האיסור, וה"נ הכא דכוותה, כיון שאותה קדירה שנתבשל בה האיסור, אסורה כולה, הו"ל כתערובת חד בחד, - ועי' פמ"ג סימן ק"ט מש"ז ב' דאם נתערב כזית דם בחתיכה ונתערבה עם ב' חתיכות, ויש בהן ס' כנגד הדם שרי, עיי"ש, ומבו' דפשיטא לי' דאם נתערבה בחתיכה אחת אסור, אף אם יש בהן ס' כנגד הדם, וכ"ה מבו' בד' הש"ך סימן ק"ה סקל"ו, עיי"ש.

והא דאם נתבטל האיסור מתחילה ה"ז מותר, מבו' בד' הרשב"א דהוא משום דכה"ג עדיין קיים היתר הביטול דיבש ביבש, והיינו דכ"ה דביבש ביבש, מותר לאכול כל חתיכה בפנ"ע משום דאני אומר לא זו היא האיסור, ואף אם אוכל ב' חתיכות ביחד שרי, וכמו שהוכיח הש"ך שם סק"ז מד' הרשב"א אלו, ה"נ אם בישלן בב' קדירות, מותר לאכול כל קדירה בפנ"ע, משום שאני אומר דלא זו היא האיסור.

יט] ובפשוטו הי' נראה, דכ"ז הוא להרשב"א לטעמי', דס"ל דכל הא דאם בישל כולן כאחד ה"ז אסור, הוא משום דאף קודם שבישלן אסור לאכול כולן בב"א, ונמצא דמעולם לא נתבטל האיסור כלפי זה, וע"כ כ"ז הוא דכשבישלן כולן כאחד, דמעולם לא נתבטל האיסור לגבי אכילתן יחד, אך כל שבישלן בב' קדירות, ואינו אוכל כולן יחד, עדיין קיים היתר הביטול שנתבטל האיסור מתחילה.

אך לדעת הרא"ה והר"ן לכאו' הי' בדין דאף אם בישלן בב' קדירות יהא זה אסור, - והיינו משום דלדעתם דבתערובת יבש ביבש נתבטל האיסור לגמרי, ומותר לאכול כולן בב"א, ואפ"ה אם חזר ובישלן חוזר האיסור וניעור, והרי דל"מ מה שכבר נתבטל האיסור מתחילה, וכיון דעכשיו כשבישלן יחד אין דין האיסור להתבטל, ה"ה חוזר וניעור, הרי דה"נ אם בישלן בב' קדירות, כיון דעכשיו אין דין האיסור להתבטל, וכדחזינן דאם לא נתבטל האיסור ה"ז אסור אף בכה"ג, בדין דיהא האיסור חוזר וניעור.

אך מד' הפוסקים בסימן ק"ט מבו' דס"ל, דגם לדעת הרא"ה והר"ן אין האיסור חוזר וניעור, אלא כשבישלן בקדירה אחת, אך אם בישלן בב' קדירות אין האיסור חוזר וניעור, - ושמא הוא משום דלא אמרינן חוזר וניעור, אלא כשהאיסור קיים בודאי בתערובת זו ואין בתערובת שיעור ביטול כנגד האיסור, אך בכה"ג דבכל קדירה וקדירה י"ל דאין בה איסור כלל, לא אמרינן חוזר וניעור, ואכתי צ"ע בזה.

כ] שוב מצאתי בעזה"י דברים מפורשים בזה בד' הרא"ה בחולין ד"ק., ז"ל, וכן אם האיסור בעין ואין מכיר אותו ויש כאן ס', צריך ליזהר הרבה שלא יערה מן הקדירה עד שתהא צוננת, שאם יש בקדירה ג' חתיכות של היתר וא' של איסור ומערה אותם בב' קערות בעוד שהתבשיל רותח ב' חתיכות בכל אחת מן הקערות ואין באחת מהן ס' בכדי האיסור, הרי עכשיו האיסור ודאי הוא באחת מן הקערות, ונמא שאיסור נו"ט בהיתר בודאי בפחות מס' כיון שאין באחת מהן עם הרוטב ס', וכאן הכל אסור וכו', עכ"ל.

ומבו' להדיא בדבריו דפליג ע"ד הרשב"א, וס"ל דאף שכבר נתבטלה חתיכת האיסור מתחילה בחתיכות ההיתר, מ"מ כל שמבשל אח"כ החתיכות בב' קדירות, ובכל קדירה ליכא שיעור ביטול כנגד האיסור, ה"ז חוזר וניעור, וזה מתישב היטב להרא"ה לטעמי', וכמש"נ, ועיי"ש בהמשך דבריו דמדמה לה להא דחתיכת איסור שנתערבה בב' חתיכות היתר הכל מותר, ואם בישלו כולן כא' אח"כ אסור, וזה מתפרש כמש"נ, וברוך ד' שהנחני בדרך אמת.

ועיי"ש בד' הרא"ה, דכ"ז הוא משום דבכל קדירה אין שיעור ביטול כלל כנגד האיסור, אך כל דיש באחת מהן ג' חתיכות, דאף אם האיסור שם ה"ה בטל חד בתרי, ה"ז מותר, עיי"ש הטעם בזה.

**ו**

כא] ?עפמש"נ נראה לפרש ד' הרשב"א בחמץ דהו"ל קבוע שאינו בטל, וצ"ע, דכל הא דהוי קבוע הוא משום דאינו בטל, וא"כ היאך נימא דאינו בטל משום דהו"ל קבוע, הרי אם הי' בטל ל"ה קבוע, ועמדו ע"ז היד יהודה והשע"י, עיי"ש.

ונראה עפי"ד הרשב"א דאסור לאכול כל החתיכות בב"א, ונת' דהוא משום גזירה דס', ולפ"ז הרי פשוט דבחמץ אף אם הי' בטל ביבש, מ"מ הי' אסור לאכול כל החתיכות בב"א, אפי' אם איכא ס', שהרי חמץ אוסר במשהו, - ולפ"ז נראה, דמה"ט חשבינן לי' כקבוע, דכל שאין האיסור בטל לגמרי, ה"ה חשוב כקבוע, והיינו דיסוד הא דדברים החשובין חשיבי כקבוע, הוא דאיסור שאינו בטל בתוך ההיתר, ה"ה חשוב, והו"ל כקבוע, ולזה סגי במה שאינו בטל לגמרי, ודו"ק.

?ובעיקר מש"נ, הנה נתעוררתי דיש מקום לדון בזה, למש"כ החזו"א סימן כ"ח סקי"ד, ז"ל, ולכך מין במינו שנתבטל ובישלן וכו', ויש מקום להתיר אף לדעת הרשב"א דאוסרן לאוכלן בב"א, דכיון דמב"מ מדרבנן וכיון שנתבטלו והותרו אין בהן דין נו"ט ובביטולן הן עומדין וטעמן היתר, עכ"ל, והיינו דאף דאסור לאכול כל החתיכות בב"א, מ"מ י"ל דאם בישלן יחד ובא לאכול כל חתיכה בפנ"ע, אין לאסרה משום טעם שאר החתיכות, דכיון דהחתיכות עצמן עומדין בהתירן, אין טעמן אוסר, - ולפ"ז י"ל דע"כ הוצרך הרשב"א בתשו' לדינא דחוזר וניעור, - וניחא גם מה שנקטו הפוסקים להתיר להרבות עד שיעור ס' גם לדעת הרשב"א, - ואכתי צ"ע.

1. והיינו דבד' הרשב"א בארוך ובמשמה"ב הי' מקום לפרש, דהאמנם עיקר דבריו באו לפרש מ"ט לא הצריכו חכמים ס' בתערובת דיבש ביבש, וע"ז פירש דעיקר דינא דביטול דיבש ביבש הוא משום דעל כל א' אני אומר שהוא היתר, וע"כ ל"ש בזה גזירת ס', וכיון שנתפרש בדבריו דטעם הביטול דיבש ביבש הוא משום דעל כל א' וכו', ע"כ ממילא דכל שאוכל כולן בב"א ה"ז אסור מדאורייתא, אך בד' הרשב"א בתוה"ב הקצר נראה להדיא דכל הא דאין אוכלין כאחד הוא מכח גזירת ס'. [↑](#footnote-ref-2)
2. ועי' גם בדבריו שם ספ"ג שכתב בדעת המג"א בסימן צ"ח, דאפר מוקצה שנתערב באפר דחשיב כלח בלח, הי' בדין לאסרו, דאזיל לדעת הרשב"א דהחמירו חכמים שלא לסמוך על הביטול כל שאוכל האיסור עצמו, ואי"ז כלל מגזירת נו"ט, וע"כ ה"ז שייך אף באיסור מוקצה, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-3)
3. ועיי"ש שכתב לישב, דכל הא דאסור לאכול כולן בב"א, הוא משום דכלפי זה אין דין המיעוט סותר לדין הרוב, ומשא"כ בבגד שצבע בו מלא הסיט, דבאנו לאסור ללבשו כלל מכח איסור המיעוט, נמצא דדין המיעוט סותר לדין הרוב, וע"כ שפיר יש בזה ביטול, ועיי"ש שפירש דמה"ט נמי בתערובת דלח בלח מותר לאכול, אף דודאי אוכל מן האיסור, - אך כל דבריו הם לפ"מ שפירש שם דד' הרשב"א דאסור לאכול כולם כאחד, הוא מדאורייתא, ואי"ז שייך כלל לגזירת ס', - וכבר נת' לעיל ס"ק א' ב' דבד' הרשב"א מבו' להדיא לא כן, - ומה שלמד שם כן מד' הגר"א בסימן ק"ט סק"ה, כמדומה דאין הדברים מוכרחים כלל, ויל"פ לד' הגר"א על טעם הביטול מדרבנן, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-4)
4. ועי' חזו"א סימן ר"ט סקי"א, ז"ל, ובעיקר דברי הגרע"א דכל שנתערב עפר האסור ברוב היתר בטל צ"ע דהכא הרי נהנה מכולם בב"א וכו', מיהו כ"ז לדעת השו"ע סימן ק"ט, אבל לדעת הרא"ש דאפי' יבש ביבש מותר לאוכלן כלן בב"א דכל שאפשר לי' לאוכלן בזא"ז מותר לאוכלן בב"א ה"נ מותר ליהנות בב"א כיון דאפשר ליהנות בזא"ז וכו', עכ"ל, ואזיל החזו"א לטעמי' בביאור ד' הרשב"א, אך למש"נ ללמוד מל' הרשב"א, הרי דאף לדעת הרשב"א אין אסור לאכול כולן בב"א אלא משום גזירת ס', וזה ל"ש כלל בעפר האסור. [↑](#footnote-ref-5)
5. ועי' יד יהודה סימן ס"ט סקס"א מט: וסימן ק"ט סקי"ג שכבר עמד ע"ז, אך בסימן ס"ט שם כתב, דגם לדעת הרא"ה והר"ן אסור לאכלם יחד, משום דהו"ל כחוכא, או משום דעי"ז הוי כנו"ט, וזה כמש"נ מד' הרא"ה בבדה"ב, ושו"ר בהשמטות לסימן ס"ט שכבר הביא לד' הרא"ה בבדה"ב, וכתב שם נפ"מ בזה בדין חמץ שנתערב יבש ביבש קודם פסח, דלדעת הרשב"א אסור להשהות כל החתיכות יחד, ולדעת הרא"ה והר"ן מותר להשהות כל החתיכות יחד, ועיי"ש שתמה לפ"ז ע"ד המג"א בסימן תמ"ז סקי"א. [↑](#footnote-ref-6)
6. וכ"ה מבו' גם בד' הרא"ש בתרומות שם, דאם פיחתו החולין ולא פיחתה התרומה, ה"ז אסור, עיי"ש, ויש ללמוד כן גם מד' הרא"ש בחולין פ"ז סימן ל"ז ומהר"ם מר"ב בתשו' הרשב"א ח"א סימן תש"ל, עייש"ה.

   אך בפי' הר"ש בתרומות שם כתב, ז"ל, לא אמרינן החולין פחתו ולא התרומה ואין כאן ק"א ואסור, כיון שנתבטלה, שאפי' הי' כך תו לא מיתסרי, תדע מדלא קתני בהא רישא אם ידוע שחטים של תרומה יפות אסורות [כדתני לגבי] טחנן והותירו, עכ"ל, והרי דס"ל דכל שנתבטלה התרומה, אף שפחתו החולין וליכא ק"א, אינה חוזרת וניעורה, ואמנם הרמב"ם שם בפיהמ"ש פירש דאף אם לא פחתה התרומה ה"ז מותר, משום דהטנופת של חולין מצטרפת להעלות את התרומה, אך בד' הר"ש אין נראה דכונתו היא מכח טעם זה, אלא הוא משום שכבר נתבטלה התרומה, וצ"ע, - ובפשוטו הוא משום דס"ל כדעת קמאי דאיסור שנתבטל אינו חוזר וניעור, עכ"פ כשלא הגיע לשיעור נתינת טעם.

   ואמנם בד' הרשב"א מבו', דאף דס"ל בע"ז דע"ג. ובתוה"ב בית ד' ש"ב דתרומה שנתבטלה בק"א, והוסיפו עלי', אינה חוזרת וניעורה, כל שלא הגיע לשיעור נתינת טעם, מ"מ בכה"ג שפחתו החולין, חוזרת התרומה וניעורה.

   ויל"פ הטעם בזה בתרי גווני, חדא, דכל הא דאין האיסור חוזר וניעור, הוא רק בגונא שבאנו לאסרו משום תוספת איסור אחר, דבזה אמרינן דכיון שכבר נתבטל האיסור, אין אנו דנים אותו יחד עם האיסור השני, וע"כ ה"ה עומד בביטולו, אך בגונא שבאנו לאסרו משום דעכשיו אין בכח ההיתר לבטל את איסור זה עצמו, ה"ה חוזר וניעור.

   ויותר נראה דהכא גרע, דלכאו' הדבר פשוט, דכל שנתבטלה תרומה בק"א, ואח"כ הוכר חלק מן ההיתר, וליכא בתערובת ק"א כנגד התרומה, דודאי דחוזרת התרומה וניעורה, דכל הא דאין חוזר וניעור, הוא רק כשכל המבטל קיים, דאי לא נימא הכי, אטו נימא דלדעת הראב"ד דאיסור שבטל אינו חוזר וניעור אף אם הוסיפו עליו ואין רוב כנגד האיסור, אטו נימא דאם הוכר כמעט כל ההיתר וכבר אין רוב כנגד האיסור, עדיין יהא האיסור מותר, וע"כ ה"נ הכא דפחתו החולין, וכבר אין בהן ק"א כנגד התרומה, חוזרת התרומה וניעורה. [↑](#footnote-ref-7)