ד.ביאורי המשניות
קטגוריות: ש_ס / ח מעשר שני / מעשר שני עניינים - הרב מאיר קאופמן

בס"ד ה' חשון ס"ט

**ביאורי המשניות**

**פרק א**

**משנה א**

א]באיסורים דמשנתינו הירושלמי דן שזה רק לר"מ שזה ממון גבוה שאיקרי קודש אבל לר"י מותר ודוחה שזה גם לר"י שלא יזלזלו בו או כדי שיעלו את זה לירושלים ומשמעות הדברים שאין בזה איסור דאוריתא שלא נתתי ממנו למת כיון שלא עושה את זה דרך חילול

ב]הרמב"ם פסק שמותר לתת מתנה לר"מ אמנם זה לא חל ובירושלמי מבואר שמתנה מותר וזה גם חל וצ"ע הרי זה לא שלו ומשמע כגר"ח

ג]בדין שאין שוקלין מבואר בר"ש שגם אם זה לצורך חול זה רק מצד בזיון המעשר שני אבל לא שזה אסור מדאוריתא ומבואר שאין איסור הנאה במעשר שני ודלא כנוב"י והמנח"ב

**משנה ב**

א]מעשר בהמה אסור למוכרו מדאוריתא ובבע"מ חי הר"ש נקט שזה דאוריתא והרמב"ם נקט שזה דרבנן ולאחר שחיטה זה ודאי דרבנן ובעצמותיו מותר ולכאורא גם מחיים

ב]נחלקו הראשונים האם אסימון זה ללא צורה כלל או צורה שנפסלה ומבואר בראשונים שלא פוקע קדושת המעשר שני ע"י שזה נהיה אסימון או חתיכת כסף והמקד"ד דן שכה"ג אי אפשר לחללו על משהו אחר

ג]אין מחללין אלא על מטבע היוצא בהוצאה והר"מ ביאר כי צריך שיהיה ראוי לקנות בו אוכל והראשונים ביארו כי יש דין מטבע שיש עליו צורה שהכוונה שהוא יוצא בהוצאה ומטבע של מדינה אחרת מבואר בגמ' שאם אין מלכיות מקפידות אפשר וודאי לחלל עליו והיש"ש ביאר שזה דוקא אם סוחרים משם מוכרים דברים ולוקחים את זה והר"מ השמיט דין זה ואם מלכיות מקפידות ויש לו דרך לשם אפשר לחלל ואם אין לו דרך לשם אין לחלל ובפשוטו זה תלוי האם המטבע במקום שהוא נמצא אם זה יוצא או לא וברמב"ם מבואר שזה תלוי האם במקום שהמחלל עומד זה יוצא או לא וברשב"א משמע שזה תלוי גם במקום הפירות וגם במקום המעות

ד]מבואר בגמ' שלחלל על מטבע שלא תוכל להגיע לירושלים אין לחלל עליה רק כי אפשר לקנות בהמה ולהעלותה לירושלים

ה]ולא על מעות שאינם ברשותו בפשוטו מבואר בגמ' שגם מצב שזה לא מחסר בברשותו זה מעכב כגון שנפל בים ואפשר להעלותו אם בר ארמאה וברמב"ם משמע שזה רק אם מחסר באינו ברשותו ועיין בירושלמי שאם אפשר ע"י ממון להעלותו אז לפדותו פחות מהמחיר של ההשקעה להעלותו אפשר וצ"ב

**משנה ג**

א]בפשוטו יש פסוק להתיר לקנות שלמים ומבואר בירושלמי שהיה תקנה דרבנן שאין לקנות בהמה שכשרה לשלמים אלא לשלמים אמנם בר"ש משמע שזה דין דאוריתא שצריך לקנות שלמים

ב]מבואר במשנה שיצא העור לחולין ובגדר הדבר יש מקומות בראשונים שמשמע שזה קניה בהבלעה וחשיב שלא שילמו על העור אמנם יש הרבה משמעיות שחל קדושה על העור וכשאכלו הבהמה פוקע הקדושה עוד משמע שגם במקומות שלא יצא לחולין אין הגדר שהכסף שכנגדו נשאר קדוש אלא שהעור עצמו קדוש ואפילו שהוא לא אוכל וצ"ע

**משנה ד**

א] אם קנה בהמה לחולין ע"מ להקדישה בירושלמי נחלקו האם אפשר להקדישה לשלמים ובבבלי משמע שאפשר עוד נחלקו בירושלמי האם כשזה נהיה שלמים פקע מזה קדושת מעשר שני ונפק"מ שכשיבואו לפדות ההקדש זה ישאר חולין ולא מע"ש ולכאורא גם נפק"מ האם יברכו באכילתו על אכילת מעשר שני והר"מ פסק שפקע קדושת מעשר שני

ב] נחלקו אמוראים במתפיס מעות מעשר שני לשלמים האם זה חל ובביאור משנתינו לא יצא העור לחולין למ"ד שלא נתפס שלמים על דבר שהוא מע"ש מצאנו שני ביאורים בראשונים או שזה נהיה מעשר שני ולא שלמים או שלא חל הפדיון כלל ומחלוקתם בקונה שור לחרישה מכסף מעשר שני האם לא חל הפדיון או שחל ורק שלא יוצא לחולין

**משנה ה**

א]שיטת הרמב"ם שבקונה מים ושאר אוכל שלא חל קדושת מע"ש יצא הכסף לחולין והוכיח מזה הגר"ח דהמקח זה מעשה המפקיע לא רק מצד שזה מתחלל על דבר אחר אמנם הראשונים חלקו על הר"מ בזה

ב]מבואר בירושלמי שיש איסור דאוריתא לקנות פירות חוץ לירושלים ויש ראשונים שנקטו שזה רק דרבנן אמנם בדמאי וודאי מותר

ג]בקונה פירות חוץ לירושלים בשוגג לא חל מצד מק"ט ונחלקו הראשונים האם של המוכר או של הלוקח ובפשוטו נחלקו האם חל פדיון שלא מדעת ע"י המקח ואם המוכר ברח יאכל כנגדו ובמזיד יעלה ויאכל במקום

ד]ואם אין מקדש ירקבו בר"מ מבואר ששורפים מעשר בזמן הזה וביאר הגר"א שזה רק בטומאה וכדין תרומה טמאה אמנם בטהורה אסור ובפשוטו רק מצד שזה בזיון ולכן עדיף לקבור ובמרדכי כתב כי הנקברין לא ישרפו וצ"ע שכאן זה לא שייך דהרי האפר מותר בהנאה ובטור מבואר לביאור החזו"א שמע"ש בזה"ז מותר לטמאותו אפילו בירושלים כדי לפדות אותו וצ"ע ממתניתין

**משנה ו**

א] עיין גמ' בקידושין דנחלקו תנאים האם מותר לקנות בהמה חוץ לירושלים והגמ' מבארת בטעם האיסור שמא יגדל מהם עדרים ונקבה לכו"ע אסור ובזכרים נחלקו ושיטת תוס' ורוב הראשונים שנחלקו לא רק לעניין לכתחילה אלא גם לעניין בדיעבד וצ"ע ממתניתין ותירצו תוס' או שזה כר"מ או שאם קונה בהמה כדי להקדישה כה"ג זה חל וברמב"ם מבואר שכל המחלוקת בדרך חילול אבל בדרך מקח זה חל ולכן לא קשה ממשנתינו והגר"א נקט שהמחלוקת על לכתחילה אבל בדיעבד מותר

**משנה ז**

א]בהא דמבואר במשנתינו יאכל כנגדן או שזה במזיד או בשוגג והמוכר ברח ובדין יאכל כנגדם דעת ריב"א שזה קנס אבל מעיקר הדין לא חל החילול כי זה אינו ברשותו אמנם הריטב"א ביאר שלעניין שוגג שאם היה יודע היה מחזיר חשיב עדיין ברשותו ותוס' ביארו שכיון שזה נהיה של הלוקח ממילא מדין זכין יכול לחלל וצ"ע לר"מ שזה ממון גבוה איך זה נהיה שלו ואולי זה כמו לאחר יאוש וצ"ע

ב]משמעות הדברים שאם מביא קרבן יוצא וצ"ל שלאחר שבין כה מקריב המוכר מוכר לתת לו גם אם הכסף הוא בגדר מק"ט

ג]בהא דאין מביאין עבדים בצורה שיודע שהכסף לא יוצא לחולין בפשוטו זה רק איסור דרבנן ולתוס' יש צד שבדברים אלו זה איסור דאוריתא וצ"ע

**פרק ב**

**משנה א**

א]מבואר בגמ' ביבמות דמעשר שני טמא מותר בסיכה והרמב"ם השמיטו ושיטת הר"ש שמע"ש טהור מותר בהדלקה והגר"א חלק על זה

ב]נחלקו ר"י ור"ל בדין שהשבח לשני האם זה דוקא בשבח מידה או אפילו בשבח של טעם וקי"ל כר"י שזה לפי שבח מדה ולגר"א מבואר בירושלמי שלחם שתפח זה שבח מדה והראשנוים נקטו לא כך והרמב"ם פסק שצריך את שניהם

ג]דעת הר"ש שטעם של מעשר שני אין להם פדיון ולפירוש הגר"א והרמב"ם בירושלמי אין לנו מקור לזה ואדרבא בפשוטו עוזר פדיון וגם לר"ש אם זה יחד אם בעין הוכיחו האחרונים שמועיל פדיון והחזו"א צידד שאם החלות מעשר היה כשזה היה טעם יש לזה פדיון

ד]הרמב"ן נקט שיש מ"ע מהתורה לאכול מע"ש ובפת שעיפשה בפשוטו פקע קדושת מע"ש ושמן שהבאיש הרמב"ם נקט שפקע והגר"א ביאר בירושלמי שלא פקע ואולי כי אפשר לפדותו

**משנה ב**

א]בפשוטו מחלוקת ר"ש ורבנן האם מותר סיכה במע"ש ומבואר בירושלמי שנחלקו מדאוריתא וברמב"ם ביאר שנחלקו האם מותר לישראל לסוך את חברו בירושלים או שזה כעין סחורה ומבואר בדבריו שגם ישראל יכול לסוך כהן בשמן תרומה אמנם בהלכותיו רק כתב שאחרי שהכהן סך את עצמו הישראל יכול להתעגל בזה

**משנה ג-ד**

א]תאכל צימחונים: הר"ש ביאר שזה היתר לאוכלו במצב זה וכן מותר לאוכלו אז בטומאה והראב"ד והרמב"ם ביארו שזה רק היתר לאוכלו צמחונים ולענין תרומה הר"ש והרא"ש ביארו שזה הותר לאכול בטומאה לכהן ובזה הוא יותר קל ממע"ש והרמב"ם והגר"א ביארו שמותר לבהמה בטומאה וצ"ע למה אין בזה מצוות שריפה לראשונים שתרומה טמאה אסור לבהמה

**משנה ה**

א]מבואר במשנה שאם נתערבו ומוציא בתערובת תולים שזה לפי חשבון ומבואר בירושלמי שצריך לחלל אם טעה ומבואר שגם מועיל לחלל הרבה כסף על קצת כסף ולר"ש צריך לחלל על פרוטות ולחזור ולחלל על הסלעים וסתימת הר"מ לא משמע כך

ב]מבואר במתניתין שמחלל על מעות וחוזר ומחלל על הסלע ובטעם שלא מחלל ישר על הסלע הר"ש ביאר שזה גזירה דרבנן שמא לא יחלל ובראשונים מבואר שזה לא דרך חילול ויש שנקטו שזה מעכב ובפשוטו בדיעבד זה וודאי חל ובפשוטו בדמאי אפשר סלע על סלע ויש ראשונים שכתבו שאי אפשר

**פרק ה**

**משנה א**

א]והצנועים וכו':עיין גמ' בב"ק ס"ט או שאמרו שיחול במחובר ואז זה כמאן דאמר יש ברירה ומבואר שמועיל חילול במחובר ודלא כדעת הרמב"ם והגר"א, או שיחול לאחר שיתלש וביאר הר"ש שכה"ג אין חיסרון של ברירה אפילו שעכשיו מחיל על דבר לא מבורר כי אחרי זה בשעת החלות זה מבורר ומבואר בגמ' שזה כמ"ד שאין חיסרון של אינו ברשותו

אמנם הרמב"ם העתיק משנה זו אפילו שפסק כמ"ד שאין אדם מחיל על דבר שאינו ברשותו והכס"מ והחזו"א ביארו שהר"מ שם פסק כרבא שמע"ש כיון שזה אינו שלו והתורה העמידה ברשותו לכן אין חיסרון של אינו ברשותו אמנם הנה הרמב"ם הרי פסק כרשב"ג והעתיק את צנועים על שביעית ועייין רעק"א שממילא זכו בזה האנשים וזה אינו שלו ובהכרח מועיל מצד זכין והגר"ח ביאר שאין זכיה כי זה ממון גבוה אלא שכיון שאין בעלים לא צריך מעשה בעלים ואין חיסרון של אינו ברשותו ומדברי רעק"א הנ"ל מבואר שיש זכיה בשביעית ודברי הכס"מ צ"ע צ"ל שס"ל שלעניין דין בעלים לפדיה גם בשביעית הוא בעלים וצ"ע ולכאורא מדברי הראב"ד מבואר שלא שייך זכיה בהפקר למ"ד ממון גבוה דאפילו ירושה ס,ל שלא שייך וצ"ע [סימן ב]

ב]עיין ר"ש לקמן מ"ד שס"ל שמועיל לחלל במחובר והקשה א"כ למה לא חיללו את הכל ותירץ או שרצו להעלות לירושלים או שזה לא יועיל למה שיגדל אחרי וזה ל יתבטל כי זה יש לו מתירין ומבואר שלא ס"ל מהכלל של נולד בתערובת שזה לא בטל כלל

**משנה ד**

א]לכאורא כוונת המשנה שאת השומא עושים במחובר לפני הוצאות השמירה והלקיטה שאחרי זה אפילו שהחלות חילול יחול אחרי זה רק לכשיתלשו צ"ב מהו דין זה הרי במעשר שני אם הוציא יציאות זה מביתו ובאמת שגם כאן משמע שרק אם עשה מעשה החילול כשהיה צריך להוציא יציאות וצ"ע ועיין ר"ש עוד ביאור שגם את ההוצאות הגידול של קודם הוא מוריד ולכן בשביעית זה לא שייך דהרי אסור לעבוד ולפ"ז גם בשביעית יורידו שכר לקיטה

**משנה ה**

א]מבואר שאפשר לתת נט"ר במתנה ובגמ' מבואר שזה כר"י או כר"מ וכשנתנו כשהוא סמדר ומבואר שנט"ר חל כמו ערלה קודם עונת המעשרות דהיינו בחנטה ובירושלמי מבואר שגם לר"מ אבל מותר לתת מתנה וזה חל וצ"ע

**משנה ו**

א]בדין ביעור דמעשר שני רוב הראשונים נקטו לשורפו וברש"י יש משמעות שזה להעלותו לירושלים

ב]בדין התבשיל הר"ש ביער שזה לא בעין ולכן זה כמבוער ומה שביאר לעניין תבשיל הנעשה מפירות הכונה כמו שביאר הרא"ש שמעורב פירות של מעשר שני וחולין והרמב"ם ביאר כי זה עומד כבר להיגמר ולכן זה כמבואר לפ"ז אפילו אם זה בעין והחזו"א נקט שזה רק שייך אם זה בירושלים

ג]גירסתינו עריו"ט הראשון והוא מדרבנן ומשאיר מה שנצרך לצורך החג וגירסת הר"מ והגר"א עריו"ט האחרון ועיין שנ"א שיכול להשאיר לעצמו מזון ג' סעודות

**משנה ז**

א]בפשוטו דינא דב"ש הוא לא דוקא בזמן הביעור אלא שפדיון הוא מצוה לא רק כדי להעלות ולאוכלו בירושלים

ב]לשון הר"ש שפירות יניחם שירקבו ולכאורא הכונה בעלמא ולא בהגיע זמן הביעור

**משנה ח**

א]בירושלמי מבואר שירקות של רביעית אין עליהם ביעור והגר"א ביאר שהכונה שהגיעו לעונת המעשרות ברבעית והחזו"א ביאר שכל שלעניין שנת המעשרות זה שייך לרביעית והרמב"ם השמיט דין זה והאחרונים נקטו שלעניין שביעית אין דין זה וצ"ע

ב]לעניין נט"ר וחלה שזה חייב כל הזמן יש לדון אם גם יש ההלכה דפירות של רביעית לא מתבערים

**משנה ט**

א]דעת הר"ש שלמ"ד מתנות שלא הורמו כמי שהורמו דמי לא צריך להפריש בהגיע זמן הביעור ודעת הרמב"ם שאפילו אם לא יכול לתת יש עניין להפריש

ב]עיין ר"ש שדיק ממשנתינו ששאלת קרקע לא נקנה בסודר

**משנה י**

א]החזו"א נקט שאם נשאר לו ומבערו בער"פ זה מעכב בוידוי וברש"י מבואר לא כך וודאי שכן הוא סתימת החומש והמשנה

ב]אע"פ שאין מעכבין את הוידוי: בביאור הגר"א על הירושלמי מבואר שהכונה אם נשרף התבואה אבל אם השאיר לעצמו וודאי מעכב וכן כל זה על לקשו"פ אבל שאר מתנות אפילו אם נשרף טבלו זה מעכב אמנם בשנות אליהו נקט שזה הולך גם על שאר מתנות שאם נשרף זה לא מעכב ונראה שנקט עוד שגם מעשר שני אם היה פעם אחת שלא נשרף יכול להתודות דמה שנשרף וזה אונס זה לא נחשב שעבר על הדינים כי זה באונס אמנם זה נגד הרמב"ם

**משנה י"א**

א]ממין על שאינו מינו עיין חזו"א שהכונה שלא חזר והפריש אלא אכלו על סמך הפרשה זו

**משנה י"ב**

א]הרמב"ם למד שהפסוק לא אכלתי באוני ממנו זה מקור ללאו לאוכלו באנינות וכן לא נתתי ממנו למת שאם השתמש בו למת עובר על לאו והרמב"ן נקט שזה לאו הבא מכלל עשה ועל מת הר"מ מודה שאין מלקות והחינוך ביאר כי יש דין יאכל כנגדו וצ"ע שזה דין דרבנן וצ"ל שכל האיסור מה שנותנו למת בתור חילול וא"כ יכול לתקן האיסור

ב]ולא ביערתי ממנו בטמא הא אם הפריש וכו': החזו"א נקט אפילו אם זה נטמא באונס אמנם בגר"א גרס שביערו בטומאה וכן הוא ברא"ש ויש שביערו שהכונה שטימא ע"י ההפרשה

ג] בעיקר האיסור נתינה למת הר"ש והר"מ נקטו שזה כל חילול על דבר שהוא לא אכילה ויש ראשונים שזה דוקא למת

ד]הגמ' ביבמות אומרת שמעשר שני טמא מותר לסוכו והרמב"ם לא העתיק דבר זה

ה]מעשר שני טמא מבואר ברמב"ם ששורפים אותו ומבואר שהאיסור לא ביערתי ממנו בטמא הכונה שנהנה בשעת ביעורו

**משנה ט"ו**

א]נחלקו תנאים האם מעשר ראשון ניתן רק ללוי או גם לכהן וקיי"ל שרק ללוי והנה עזרא קנס שזה לכהנים ותוס' ביארו שזה גם לכהנים ובכל אופן זה מעכב בווידוי והר"מ כתב שקנס לדורטו והכונה בזמן שביהמ"ק קיים כמבואר בירושלמי כאן ולפ"ז היום צריך לתת ללוי והרמ"א פסק שאפשר לתת לכהן

ב]ובימיו אין אדם צריך לשאול על הדמאי: הר"ש ביאר שלפני זה הקונה מחבר וחשש שע"ה לא מעשר היה שואלו האם קנה מע"ה והרמב"ם ביאר שבתחילה כל קונה מע"ה היה חייב לשואלו האם זה מעושר או לא

**בדיני חילול מעשר שני סימן א**

א]מטבע שנפחתה בכדי הונאה ויוצאת ע"י הדחק דעת הרמב"ם שאפשר לחלל עליה בשויה ורוב הראשונים חולקים על זה

ב]מטבע שנפחתה פחות מכדי הונאה שיטת תוס' והרמב"ם שנפדית כיפה ושיטת רש"י והרמב"ן שניפדת בשויה דהינו כחסרונה

ג]מעשר שני שמתחילתו לא היה בו שו"פ דעת הרמב"ם והראב"ד והתוס"ר שרק מדרבנן יש לו דין מעשר שני והחזו"א ביאר כוונתם לעניין לאוכלו חוץ לירושלים אבל איסור לאונן וכדו' יש בו ויתכן שזה לא טבל מדאוריתא אמנם כל זה לראב"ד שביאר שזה תלוי בטבל אבל משמעות הריטב"א שזה תלוי בחלות מעשר אמנם דעת רש"י ותוס' שזה טבל ומעשר שני גמור אלא שאין לזה פדיון רק על מעות הראשונות

ד]מעשר שני שהיה בתחילתו שו"פ ועכשיו פודה רק פחות מש"פ דעת רש"י ורוב הראשונים שאי אפשר לחללו אלא על מעות הראשונות וזה חייב בחומש והרמב"ם לא העתיק חיסרון זה והיה מקום לומר שס"ל שזה חל אמנם נקט שזה פטור מחומש

ה]מעשר שני שאין בחומשו שו"פ נחלקו תנאים בזה ורש"י ותוס' ביארו שנחלקו לעניין האם אפשר לחללם לא על מעות הראשונות אבל אין פטור חומש ודעת הרמב"ם שנחלקו לעניין האם יש פטור חומש אבל אין חיסרון בחילול ועוד ס"ל לר"מ שמעשר שני שמלכתחילה אין בחומשו ש"פ אין לו דין חילול מדאוריתא וכדלעיל אות ג' ולעניין הלכה הרמב"ם פסק כמ"ד זה ויתכן שיש ראשונים שפסקו כמ"ד אין בו שו"פ

ו]נחלקו הראשונים האם צריך לחלל הוא וחומשו על ש"פ או על פרוטה ורביע ומוכח בדעתם שהדין חומש הוא ממעות הקרן ולא מהפירות וצ"ע

ז]תוס' נקטו שלמאן דאמר יש בחומשו צריך לחלל על חמש פרוטות אמנם יש ראשונים שחולקים וכן פסק החזו"א שמספיק על פרוטה כיון שהפירות יש בהם פרוטה

ח]פירות שיש בחומשם שו"פ ופודה על פרוטה החזו"א נקט שזה צריך חומש ובפשוטו לתוס' בגיטין אין על זה חיוב חומש

ט]מבואר בגמ' שגם אם מחלל מע"ש בשוי פרוטה וחצי על פרוטה וחצי יש חיסרון בחצי הנפדה על חצי פרוטה אמנם לעניין יש בחומשו מבואר שכל שבפירות יש השיעור אין כזה חיסרון

י]מבואר בגמ' שדאוריתא ודרבנן לא מצטרף לפרוטה ונחלקו הראשונים האם דבר שנתערב ורק מדרבנן לא בטל האם חשיב כדרבנן או לא

י"א]יש לעיין האם בחילול מעשר שני דאוריתא ודרבנן וכל אחד יש בו שו"פ האם יש חיסרון זה וכמדומה שהחזו"א היקל בזה

י"ב]בפשוטו כמה דרגות של דרבנן זה לא מצטרף כמו לעניין הפרשה מחד דרבנן על תרי דרבנן

י"ג]מעשר שני שאין בו שו"פ זה וודאי שאין לחללו על שוו"פ אמנם אם יש בו יותר מש"פ ורוצה לחללו על יותר משויו דעת תוס' והרמב"ם וכן הוא בירושלמי שאי אפשר ודעת הרמב"ן שאפשר

י"ד]דעת החזו"א שגם באין בחומשו שפטור מחומש לרמב"ם מדרבנן זה חייב ובפשוטו אינו כן אלא זה רק אם מחלל על מעות הראשונות

י"ד]לכתחילה כדאי לומר תמיד על פרוטה ורביע כי לפעמים החיוב חומש הוא רק מדרבנן או שאין חומש כגון באשה שפודה להרבה ראשונים