שמעתתא דמוקצה לצורך אוכל נפש
קטגוריות: ש_ס / יט ביצה / יו_ט - הרב משה אפרים ליברמן

**שמעתתא דמוקצה לצורך אוכל נפש**

**לא ע"ב**

**אמר ר' זירא ביו"ט אמרו אבל לא בשבת**

והיינו שאע"פ שהוא מוקצה מ"מ התירו לצורך אוכל נפש וכתבו התוס' שמכאן מוכח שהתירו חז"ל מוקצה לצורך אוכל נפש ולכאורה צ"ע הרי אדרבה רק ר"מ סובר כן דאילו לדעת חכמים אסור לפחות לכתחילה ואין לומר שטעמם משום איסור סתירה שהרי בסמוך מבואר שחותמות שבקרקע מודים חכמים שמותר להפקיע וע"כ שטעם האיסור בפחיתת הבית הוא משום איסור מוקצה ועי' ב###### שביאר שכו"ע מודו שאין להתיר ב' שבותים ביחד לצורך שמחת יו"ט ולכן לדעת ר"מ שליכא איסור סתירה כלל שאבנים סתורות לכן מצד איסור מוקצה לבד יש להקל לצורך שמחת יו"ט אבל לרבנן שיש איסור סתירה גם באבנים סדורות א"כ נהי שאיסור זה אפשר להקל לצורך יו"ט מ"מ נשאר איסור דרבנן של מוקצה אבל בעלמא שיש רק איסור מוקצה מודו רבנן שיש להקל לצורך שמחת יו"ט. [ועי' להלן מה שהוכחנו מכאן בגדר ההיתר של טלטול מוקצה לצורך אוכל נפש]

**מתוך בטלטול מוקצה**

עי' תוס' כתובות ז' ע"א (ד"ה מתוך) שכתבו שאע"פ שהותרה מלאכת הבערה לצורך שריפת חמץ מדין מתוך מ"מ אסור לשרוף חמץ בפסח משום שאסור לטלטלו משום מוקצה וע"ש בית יעקב שתמה שאמאי לא נימא מתוך להתיר טלטולו כמו שהתירו שריפתו, ומבואר דעת התוס' שלענין טלטול לא אמרינן מתוך, [במנחת שלמה תנינא סי' מ"ד, ר"ל ששריפת חמץ חשוב כשימוש, והדברים מחודשים מאד, שבשלמא בשורף דבר כדי ליהנות ממנו ניחא, אבל בשורף חמץ האסור בהנאה כדי לאבדו איזה שימוש יש כאן.] ועי' פמ"ג סי' תמ"ו א"א סק"ג שביאר עפ"ז מה שמבואר ברמ"א שם שיש יותר חידוש במה שאין שורפין החמץ ממה שאין מטלטלין החמץ שבטלטול לא שייך מתוך משא"כ בשריפתו, ע"ש וכן מבואר בר"ן ר"ה לב ע"ב (ט' ע"ב מדפי הרי"ף) שאסור לטלטל מוקצה כדי להשיג שופר לתקוע בר"ה [והובא להלכה במג"א סי' תקפ"ו ס"ק כ"ג] ומבואר שאע"פ שהותרה מלאכה לצורך תקיעת שופר כיון שהיא ממצות היום אפ"ה טלטול מוקצה לא התירו לצרכה וכן מבואר ברמב"ן בתורת האדם ובשבת קלט ע"ב שגם אלו שהתירו הוצאת המת ביו"ט לצורך קבורה מדין מתוך מ"מ טלטולו התירו רק ע"י ככר ותינוק ע"ש. וכ"כ בשו"ת מהרשד"ם או"ח סי' כ"ב, ובפאר עץ חיים סי' כ'. [ואין להוכיח כן מדברי המג"א סי' ש"ח ס"ק ע"ג, וע"ש חמד משה ס"ק כ"ג, דשאני התם דמיירי לשחק בכדור שהיא שימוש במוקצה, וזה אסור אפילו לצורך אוכל נפש כדלהלן] והיינו טעמא שמוקצה אין איסורה מדין מלאכה אלא איסורה מדרבנן משום גזירה ולא שייך גביה היתר מלאכת אוכל נפש [עי' קו"ש פסחים אות כ"ג] ואינו אלא קולא מדרבנן ולכן לא הקילו אלא לצורך אוכל נפש והרי מצינו דעת היש"ש [מובא במג"א סי' תק"ט ס"ק ט"ו] שאפילו לצורך אוכל נפש לא הותר אלא לדברים הנחוצים לאפוקי ביצה וכדומה, וכ"כ בצל"ח ביצה ד' ע"א, ע"ש.

אך יעוי' בריב"ש סי' ת"א שכתב, "ואם הבערה שהיא אב מלאכה התירו לצורך היום כ"ש טלטול", [ועי' בית מאיר סי' תמ"ו סעיף א'] וכן בשעה"מ פ"ב מהל' הי"ח נקט דשייך מתוך גם להתיר מוקצה, וכן פשיטא ליה להבית יעקב בכתובות שם, ובקהלת יעקב סי' תצ"ח סעיף ט"ו, ובסי' תק"ט סעיף ז', וכן צידד בשו"ת מהרש"ם ח"ג סוף סי' קי"א, ועי' מרחשת ח"א סי' ט'.

**שימוש במוקצה**

הנה עי' לעיל ב' ע"א שלדעת ר' נחמן איסור אכילת ביצה שנולדה ביו"ט לדעת בית הלל הוא מדין מוקצה ומבואר שאכילת מוקצה אסרו אפילו לצורך אוכל נפש וכן מצינו בריש פ"ג איסור אכילה אפילו בספק מוכן. אך גם שימוש במוקצה הוכיח המהרש"א לק' לג ע"א שאסור אפילו לצורך אוכל נפש, ממה שאסרו לסמוך את הקדרה בבקעת משום מוקצה, ומ"ש מטלטול אפר שהתירו התוס' לצורך אוכ"נ, וע"כ שרק טלטול התירו ולא השימוש, וכ"כ המג"א בסי' תק"ט ס"ק ט"ו, ובביאור החילוק בזה מצינו הרבה נביאים נתבאים בסגנון אחד (עי' חת"ס בפתיחה לביצה מהדו"ת שו"ע הרב סי' תק"ט סעיף ט"ו קהלת יעקב סו"ס תק"ט אגלי טל מלאכת טוחן סק"מ ובאבני נזר אבהע"ז סי' נ"ו אותיות כ"ה-כ"ט פאר עץ חיים סי' כ' מרחשת ח"א סי' ט' וע"ע פמ"ג סי' ש"ח א"א ס"ק ע"ג) ע"פ מה שהשרישו שם שיש ב' פרשיות של מוקצה חדא דין הכנה שנלמד מוהכינו ואף לדידן דמוקצה לאו דאורייתא מ"מ אסמכינהו אקרא וזה אוסרו רק בשימוש [עי' פאר עץ חיים סי' כ' שהעיר דזה לא שייך אלא לגבי אכילה גופיה אבל שימוש במוקצה לכאורה אין איסורו אלא מדין טלטול, ע"ש. אך מצינו לגבי איסור הכנה הנלמד מוהכינו שנחלקו הראשונים אם זה כולל גם שאר תשמישים, ע"ש בספר הנ"ל, וא"כ שפיר י"ל שגם במוקצה דרבנן הנסמך על קרא הנ"ל כולל נמי תשמיש, ועי' אפיקי ים ח"ב סי' י"ט.] אבל לא בטלטול, ויש עוד איסור שאסרו טלטול מוקצה משום הוצאה, ולכן לעניין שימוש מוקצה שאין איסורו מלתא דהוצאה, לא שייך שאוכ"נ יתירו והיינו משום שביו"ט לא מצינו שהתירו אלא מלאכות אבל שאר איסורים לא הותרו לצורך אוכל נפש. [וכש"כ כה"ג החת"ס בשו"ת או"ח סי' קמ"ט לעניין איסור תחומין] ועי' שו"ע הרב שם דהו"ל כמאכלי אסורות שלא הותרו ביו"ט משא"כ איסור טלטול מוקצה שהוא מלתא דמלאכת הוצאה כמו שצורך אוכ"נ מתיר הוצאה כמו כן מתיר איסור מוקצה שנגרם ממנו ע"ש.

ויש להעיר בזה מכמה דוכתי שהותרה מוקצה ולא הותרה מלאכה, עי' רא"ש פ"ד סי' ח' לעניין גריפת תנור לצורך יפוי הפת שהתירו טלטול מוקצה אע"פ שלא התירו לצורך זה מלאכה וכן בסוגיין לעניין אוירא דליבנא שהותר טלטול האבנים ולא סתירת האהל וכן להיפוך מצינו לעניין שאר צרכי יו"ט שהותר מלאכה ולא הותר טלטול מוקצה עי' לעיל [ועי' אמרי בינה דיני יו"ט סי' י"ב] וכן מצינו שהותר גם השימוש במוקצה כל שיש עליו שם כלי עי' לעיל יא ע"א ולהנ"ל דבר זה צ"ב, וע"ע פמ"ג סי' תצ"ח משב"ז ס"ק ט"ז ששימוש מוקצה ביו"ט חשוב איסור קל כיון שהותר עכ"פ טלטול לצורך אוכל נפש, ע"ש. ומשמע שגדר הדברים הוא שאע"פ שהכל מגדר א' וכש"כ הפנ"י שבת מד ע"א, מ"מ אכילה ושימוש חמור כמבואר בשבת קכח ע"א, ולכן החמירו בה. וע"ע מנחת שלמה תנינא סי' מ"ב.

**הוכחות שהיתר מוקצה ביו"ט הוא קולא לצורך שמחת יו"ט**

הנה לפי דברי האחרונים הנ"ל היתר מוקצה לצורך אוכל נפש הוא מן הדין ואינו קולא לצורך שמחת יו"ט אך לכאורה יש להוכיח לא כן דהנה עי' ביצה ט' ע"ב שדנה הגמרא במה שמצינו שהקילו חז"ל לצורך שמחת יו"ט אם ב"ה הם המקילים או ב"ש הקילו וע"ש י' ע"א, "אלא אי קשיא הא קשיא ב"ש אומרים אין נותנין את העור לפני הדורסן ולא יגביהנו אלא א"כ יש עליו כזית בשר וב"ה מתירים אלמא גבי שמחת יו"ט ב"ש לחומרא וב"ה לקולא וכו' עד כאן לא קאמרי ב"ה הכא אלא דחזי למיזגא עלויה וכו'".

ועי' מרדכי סי' תרנ"ז שכתב שלדעת בית הלל כמו כן מותר לטלטל הנוצות משום שהתירו סופן משום תחילתן, והובא להלכה ברמ"א סי' תצ"ט סעיף ג', ותמה הפר"ח שהרי מבואר בגמ' שעיקר הטעם שהתירו בית הלל אינו אלא משום דחזי למיזגא עלויה וזה לא שייך בנוצות, וע"ש הגהת הגרע"א שביאר שאדרבה טלטל נוצות כיון שעיקר איסורם אינו אלא מדין טלטול מוקצה בזה פשוט שיש להתיר לכו"ע שהרי התירו טלטול מוקצה לצורך שמחת יו"ט, וכיון שאם לא נתיר טלטול הנוצות לא ישחוט נמצא שיש צורך לשמחת יו"ט שיהא מותר לו לטלטל הנוצות וזה ודאי מותר ועיקר הנידון בסוגיא היה בטלטול החלבים שבזה איסורם משום דמיחזי כמעבד ולזה הוצרכו הסברא משום דחזי למיזגא עליוה, ע"ש. נמצינו למידים מדברי הגרע"א שהיתר טלטול מוקצה אינו באותו הגדר של היתר מלאכת אוכל נפש, שהרי התירו סופן משום תחילתן אינו מתיר כלל מלאכה כיון שאינו אלא גרמא בעלמא ואפ"ה נקט הגרע"א שטלטול מוקצה הותרה שפיר, והיינו משום שגדר ההיתר לטלטל מוקצה יסודו שחז"ל התירו טלטול מוקצה לצורך שמחת יו"ט, וא"כ לא איכפת לן שאין הטלטול מוגדר כנעשה לצורך אוכל נפש, אלא כל שנצרך כדי להגיע לאוכל נפש מותר.

והנה לאור המבואר שהיתר טלטול מוקצה אינו בגדר היתר מלאכת אוכל נפש אלא שהוא היתר מיוחד לצורך שמחת יו"ט, יש לעיין האם ההיתר הוא בגדר הותרה או רק דחויה. והנה עי' ביצה יד ע"ב שדעת ב"ה שמותר לברור ביו"ט כדרכו הפסולת מתוך האוכל ואמר שם רשב"ג דהני מילי באוכל מרובה, ומבואר בתוס' שבת קמב ע"ב ובחי' הרא"ה ביצה שם שהוא מלתא דאיסור טלטול מוקצה, והק' הגרע"א דהרי טלטול מוקצה מותר לצורך אוכל נפש וא"כ למה שלא יוכל לטלטל הפסולת, וע"ש שתי' שמה שהתירו לטלטל מוקצה ביו"ט הוא דחויה, ולכן כל שאפשר לו בלי טלטול מוקצה אין לו לטלטל המוקצה, ע"ש.

והנה כדברי הגרע"א מבואר ג"כ מדברי הט"ז בסי' תק"ז סק"ה שכתב לבאר דעת הרא"ש שמה שאמרו בביצה לב ע"ב שלא הותר לגרוף בתנור אלא כשאי אפשר בעניין אחר שע"כ אינו מדין תיקון מנא שמכשירין הותרו ביו"ט כמלאכת אוכל נפש ומותר בכל גווני, וע"כ שאיסורו מדין מוקצה ובזה שפיר יש לחלק בין אפשר בעניין אחר לאי אפשר בעניין אחר ע"ש יד אפרים, והיינו כנ"ל שטלטול מוקצה ביו"ט היא דחויה.

והנה יש לעיין ע"פ הנתבאר שטלטול מוקצה ביו"ט היא דחויה האם כשיכול לעשות טלטול מן הצד אין לו לעשות טלטול להדיא, או שנאמר שטצדקי כזה אינו מחויב לעשות. והנה עי' פמ"ג סי' תרל"ח משב"ז סק"ד שכתב שאם נפל נוי סוכה על שלחנו ומפריע לו לאכול, לכתחילה ינער ע"י טלטול מן הצד ומובא שם בביה"ל (ד"ה וביו"ט), ומשמע לכאורה שטעמו כנ"ל כיון שטלטול מוקצה לצורך אוכל נפש אינו אלא דחויה, אולם ע"ש בביכורי יעקב סי' תרל"ח סק"י שדימהו להמבואר בסי' תקי"ד סעיף א' שמותר לכבות אש כדי להציל ביתו כשאין לו מקום אחר לאכול, אבל כשיש לו מקום אחר אינו נחשב כלל צורך, ע"ש. אבל לכאורה יש להעיר שכפשוטו אינו דומה, דשם הרי יכול להסתדר בלי הכיבוי נמצא שבאמת אין לו צורך בכיבוי, אבל בנידו"ד הרי יש לו צורך לסלק המוקצה לכן אע"פ שיכול לסלקו בלי מלאכה אין זה מגרע בצורך יו"ט אם לא מצד שטלטול מוקצה הוא דחויה.