אשו משום חציו למסקנא  - רשי בלק ורבינו ישעיה
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / אש ובור - הרב ישעיה הלברשטט

**אשו משם חציו לל"ק דרש"י ורבינו ישעיה**

**א. מהלך** נוסף בסוגיא מצינו בל"ק דרש"י, והיא אינה לפנינו, אלא מובאת בשטמ"ק ובמהרש"ל, דמסקנת הגמ' היא ד'בעי נמי דלהוי ממונו', והיינו דגם ר"י לא מחייב אלא היכא דהוא ממונו, ולכך גמל וכלב דלאו ממוניה דבעל כלב ובעל גמל הוא אינו חייב, (אלא בעינן לאוקימתא דהעמיד ר"ל), **ובפשוטו** ר"ל דלפי"ז גם ליכא חיוב מיתה באשו משום חציו, וכן דמ"מ יהא פטור טמון גם כשלא כלו חציו, וכ"כ היש"ש. **וכבר** מפורש כן בשטמ"ק בשם ה"ר ישעיה. וז"ל הומ"ל כוליה סוגיין דלעיל איכא בינייהו דגבי כלב כו' וכן בגמל וכו' וכן ההיא דגדי צריך לאוקמי לר"ל וכו', ועוד איכא בינייהו טמון, ורש"י ז"ל פירש וכו', ועוד פי' פירוש אחר **מאן דאית ליה חציו אית ליה משום ממונו**, דבעי רבי יוחנן תרתי, דלא מחייב משום חציו אם לא יהא ממונו, והשתא **ליכא בינייהו כל הני**, אבל מאן דאית ליה משום ממונו מחייב משום ממונו לחודיה, עכ"ל[[1]](#footnote-2). והיינו דלמסקנת הגמ' מיושב ממילא הקו' מטמון, ולא בעינן לאוקימתא דכלו חציו, דחיוב דממונו לא נאמר בטמון, ואין שום נפק"מ אלא לד' דברים.

**ב. והנה** דבר זה שמצרפים הממון עם חציו, צ"ע טובא, דאם באמת נחשב כחץ לא בעי ממון, ואי אינו חץ וכדברי ר"ל א"כ אין חיובו אלא בתורת ממון. ובפשוטו, מהא דאמרו דבטלו כל הנפק"מ, ולעולם הוא פטור על טמון, אלמא עיקר חיובו משום הממון, וכ"כ היש"ש (פ"ב כ"ב), בגדר הדברים וז"ל **שהחיובא עצמו הוא משום ממונו, ולא משום חציו**, וכו' ד' דברים איכא בינייהו, פי' אף **שעיקר חיובא משום ממונו הוא,** ובלא ממונו אינו חייב, מ"מ סבר **דלעניין זה לבד הוי כחציו לחייבו בד' דברים**, והוי כאילו הזיקו בידים, עכ"ל. **אמנם** גדר זה צ"ע טובא **א.** דאי חיובא דממונו הוא, ורק גז"ה הוא לגבי ד' דברים, א"כ מ"ט אמר ר"י 'אשו משום חציו', והרי בעצם 'אשו' הוא משום ממונו, ורק גז"ה הוא לגבי ד' דברים, (ולא עסיק קרא באזיק אדם, אלא 'בנאכל גדיש או הקמה'), וע"כ פליגי בעיקר הגדרת אש מהי אי משום חציו או לא. **ב.** אי העיקר משום ממונו, צ"ע הא ר"י ס"ל דא"א לחייב משום ממונו כשלית ביה ממשא. **ג.** דבר תמוה הוא מה נשתנה ד' דברים דלגבי זה הוה כאדם המזיק, וצ"ע. וע"כ אין הכוונה דעיקר החיוב משום ממונו, אלא **בעינן גם חציו וגם ממונו,** אך צ"ע שילוב שני הענינים יחד, דלכאו' אין שייכות ביניהם, ואי החציו לא מהני א"כ איך יתכן דאחריות דממונו ישוי ליה תורת חציו. **וכן** צ"ע מ"ט פשוט דלא יהא מיתה ויהא פטור טמון, ומאידך ד' דברים איכא. **וכן** צ"ע כיון דבעי תרוויהו מ"ט קרי ליה אשו משום חציו, והרי באותו מדה היה יכול לומר אשו משום ממונו.

**ג. והנראה בזה**, דאין זה שילוב של חיוב חץ עם חיוב דממונו, אלא **חיוב דחציו עצמו משום ממונו הוא, כלומר חיוב אחריות על החץ שיצא ממנו**. וס"ל להאי פירושא דמסקינן **דלעולם** לא נחשב אשו בגדרי מעשה כחץ, משום דיש גריעותא לאש מחץ[[2]](#footnote-3), אלא חיוב חציו הוא משום ממונו, היינו **דלעולם הוה כמו בכלו לו חציו, דאינו אלא אחריות על הכח דנפיק מיניה, דסוף סוף זו היא פעולתו**, ואי"ז כמשום ממונו דר"ל, דלר"ל הוא אחראי על 'האש' בפני עצמה, כמו דהוא אחראי על שור ובור.

**ועיקר** תירוץ הגמ' על הקושיא מטמון, הוא דאשו משום חציו **אינו בגדרי מעשה כלל,** ולכך אין לחייבו מדין אדם המזיק, כי אין כאן 'עושה מעשה' ואין כאן יורה חץ, אלא חיוב חציו משום ממונו, היינו דסוף סוף הכח השורף קאתי מיניה והוא אחראי עליו, וכיון דענינו אחריות ושמירה **לכך** פטור מטמון בכל גוונא, דנתחדש דאין אחריות לגבי טמון. **וכן** בטלה הנפק"מ דקלב"מ כיון דגם לר"י לא יהא בו חיוב מיתה, דלחיוב מיתה בעי מעשה גמור. **וכן** הנפק"מ דכלב וגמל כיון דאי"ז ממונו דבעל כלב ודבעל גמל, אולם ד' דברים איכא ויבואר להלן.

**ולפי"ז** מש"כ רש"י 'דבעי נמי שיהא ממונו', היינו אחריות על הכוחות שיצאו ממנו, ולא דבעי שיהא בבעלותו, וקאתי לאפוקי גמל וכלב דלא הוה ממונו כדאיתא בגמ' 'לאו ממונו דבעל כלב', היינו דהוא לא הדליק האש, (וכמו שפרשו תוס' שם), ולכך לא שייך בזה תורת אחריות ושמירה[[3]](#footnote-4).

**ד. אולם** רש"י בתו"ד דלישנא זו כתב דתרוויהו לא מחייבי אלא בגחלת **שלו,** ונראה מזה דגם לר"י בעינן שיהא שלו בבעלותו[[4]](#footnote-5),[[5]](#footnote-6), ולכאו' בשלמא אי עסקינן על אחריות על האש בפ"ע שייך בעלות, אבל כיון דאמרן דהוא אחריות על כוחו, מה שייך בעלות על האש לכוחו ופעולתו.

**וצ"ל** בזה דאע"פ שבסוף דבר האחריות היא על הכח מ"מ אינו נעשה עליהם אחראי אלא כשהגחלת בבעלותו, **דהאחריות על הגחלת היא היא המחייבתו דלא לפעול על ידה**, משא"כ לר"ל הוא אחריות על האש עצמה להיות אחראי על פעולתה דהאש, כמו דהוא אחראי על פעולתו של השור, ואהא קאמר ר"י דלא יתכן, 'דממונו אית ביה ממשא' היינו דכדי שיהא אחראי על המזיק עד כדי שיהא אחראי על פעולת המזיק, כדוגמת קרן שן ורגל, בעי ממשא, אבל אש דלית ביה ממשא היינו דהשלהבת שהיא פועלת ההיזק אין בה ממשא, לא שייך בה חיוב אחריות כזו, וע"כ **דאחריות על הגחלת היא שהאדם לא יוציא ממנה פעולות וכוחות היזק, וחיוב חציו משום ממונו היינו דהוא אחראי מכח הממון, על הפעולות והכוחות דידיה שהוציא ממנה.**

**ה. והנה** כיון דנתבאר דאין בו תורת מעשה גמור, ויסוד חיובו הוא אחריות ושמירה על כוחות דנפקו מיניה, ולפיכך אין בו חיוב מיתה, ואין בו תורת אדם המזיק להתחייב בטמון וכמש"נ, א"כ צ"ע מ"ט ד' דברים איכא. **והנראה בזה,** דהנה איתא בגמ' לק' כ"ו. ויהא שור חייב בארבעה דברים אמר קרא איש בעמיתו, ולא שור בעמיתו, הרי מבואר דביסודו היה שייך ד' דברים גם בשור, אלא דנתמעט דאיש **ולא שור**, ונראה דבחיוב אחריות על כחו, אע"פ שאינו 'מעשה אדם' שיהא בכלל אדם המזיק, אבל כיון דענינו אחריות על החץ ועל הפעולה דידיה, אי"ז כשור דענינו חיוב אחריות שיש לו על בריה אחרת ופעולותיה, ואינו בכלל המיעוט דאיש ולא שור, ולכך חייב לר"י בד' דברים, אבל לר"ל דהוא אחראי על האש כשור, א"כ הוא בכלל המיעוט דאיש בעמיתו ולא שור, וזהו דקאמר איכא בינייהו ד' דברים.

**ולפי"ז** מבואר היטב דאי"ז גז"ה מסוימת לגבי ד' דברים, אלא עיקר דברי ר"י הם הגדרה בעיקר חיובא דאש, דמשום חציו היינו דהוא אחריות על החץ אע"פ שאין כאן תורת מעשה ועשייה כיורה חץ, ושפיר קאמר רבינו ישעיה שבטלו כל הנפק"מ[[6]](#footnote-7).

**ו. רש"י** סיים דהעיקר הוא כלישנא קמא והיינו לשנא הנ"ל, וכן פירש השטמ"ק ומהרש"א דמה דכתב רש"י בתחילת הסוגיא קס"ד היינו ללישנא זו שלמסקנא בעי נמי ממונו וכן נראה ברש"י ס"ב. עי"ש דכתב דאש אי"ז מזיק בידים אלא פשיעה והקשה ר"פ והא קי"ל אשו משום חציו ואי רש"י כלשנא זו ניחא וכן צ"ל שם ברש"י בריש הסוגיא דביאר דמדליק בשל חבירו הוא כמאבד בידים וצ"ע הרי למסקנא ע"כ כל המשנה והגמ' שם איירי בכלו חציו וא"כ צ"ע מ"ט נחשב מאבד בידים והרי כלו חציו וע"כ דס"ל דלמסקנא יש פטור אפי' בכלו חציו [ויש עוד אופן לבאר דברי רש"י עי' בסימן בביאור מדליק בשל חבירו].

1. **ומבואר** דלא כהנחל"ד דנקט דלרש"י גם למסקנא איכא חיוב מיתה יעו"ש. [↑](#footnote-ref-2)
2. **כיון** דאש מאליה הולכת ומתרבה, א"א להחשיב את השריפה שבמקום אחר כמעשה גמור דהמדליק, וכיריית חץ, אבל מ"מ יש כאן כח דהגיע ממנו והוא אחראי עליו, ודלא כר"ל וכדלקמיה. [↑](#footnote-ref-3)
3. **וכמה** מבני החבורה שליט"א העירו דא"כ הומ"ל נפק"מ בקנה אש דולקת אבל הוא לא הדליקה, דלר"ל חייב ולר"י פטור, ונראה דאה"נ ואינה קושיא. [↑](#footnote-ref-4)
4. **אם** כי אינו מוכרח, דאפשר דמה דנקט "שלו" ולא 'ממונו' משום ר"ל הוא, אבל לר"י העיקר הוא 'חיוב ממונו' ולא תלי בבעלות, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-5)
5. **וכן** בריש שמעתין כתב רש"י דקס"ד דבגחלת שאינה שלו פליגי, וביארו המהרש"א ושיטמ"ק דכוונתו דלמסקנא גם ר"י לא מחייב כשאינה שלו, והיינו לפי לישנא זו ברש"י. [↑](#footnote-ref-6)
6. אמנם באמת בל"ק דרש"י כמו דהובאה במהרש"ל וכו' כתב רק דבטלו הנפק"מ דכלב וגמל. [↑](#footnote-ref-7)