חזקה ד - ע_י אחר
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / ב_מ עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / קנינים

יום ה' כ"ג טבת תשע"א

א] בתשו' אבנ"מ סימן כ"ה נקט דמהני חזקה ע"י פועל, אף אם לא נתכוין הפועל לקנות לו, דהוי זה כתיקון שגרם במעשיו, עיי"ש.

וילה"ע מד' הרמ"ה ב"ב דנ"ז., ז"ל, אבל גבי נעל גדר ופרץ כיון דלאו בהנאת הקונה תליא מילתא אבל במעשה דמתעביד בגוף הקרקע תליא מילתא, שלוחו של אדם כמותו, והוא דמכוין למיקנא לשולחו, עכ"ל.

והרי להדיא בדבריו דבחזקה ע"י אחר בעינן לדין שליחות, ובעינן נמי שיתכוין השליח לקנות לו.

ועפי"ז נ', במש"כ הטור סימן ער"ה, ז"ל, והרמ"ה כתב אם הלבנים היו של גר אע"פ שהגביהם ראשון לא קנאם כיון שלא כיון לקנותם אלא ע"י בנין ובזה לא קנאם, הלכך בתרא קנה הכל, אבל אם היו הלבנים משלו או משל גר וכיון לקנותם לא קנה לא זה ולא זה וכו', וא"א הרא"ש ז"ל כתב דלא משכחת ליה דקנה השני אלא כשבנה הראשון בלבני הגר ע"י פועלים שהם לא כיונו לקנות ונמצא שנשארו הפקר עד שהעמיד השני דלתות וקנה הכל בהעמדתן, אבל אם בנה הראשון בעצמו אם בנה בשלו וכו', ואף אם בנה משל הגר הרי קנאם בהגבהת העצים ואבנים ולא נשאר אלא הקרקע ואותו הקרקע לא קנה השני בהעמדת דלתות, לפיכך לא משכחת לה אלא כשבנה הראשון ע"י פועלים כדפרישנא, עכ"ל.

ולפי הנ"ל נראה, דהרמ"ה לטעמי' הוכיח מינה דאין הראשון זוכה בלבנים, ול"ה מצי לשנויי דאיירי בשבנה ע"י פועלים, דהכי הוא אורחא דמילתא, דממ"נ, אם נתכוונו הפועלים לקנות לו, ה"ה קונה להלבנים בהגבהת הפועלים, ואם לא נתכוונו לקנות לו, הרי גם אם הי' זה חזקה מעליא ל"ה קונה, דל"מ חזקה ע"י אחר אלא בשנתכוין הלה לקנות לו, אך הרא"ש ס"ל דהגבהה ל"מ ע"י אחר אם לא נתכוין הלה לזכות לו, וחזקה מהניא אף שלא נתכוין הלה לזכות לו, וכמש"כ האבנ"מ, וע"כ שפיר העמידה בשבנה ע"י פועלים שלא נתכוונו לזכות לו.

אך כ"ז הוא לדרכו של האבנ"מ, אך בנתיה"מ סימן קפ"ח סק"א נקט דגם הגבהה מהניא ע"י אחר אף שלא נתכוין הלה לקנות לו, וביאר לדינא דהרא"ש בע"א, ז"ל, והא דבסימן רע"ה סעיף כ"א בסמ"ע ס"ק כ"ו כתב, דכשאין דעת פועלים לקנות דלא קנה, שם מיירי דגם הוא לא נתכוין לזכות בעצים ע"י הגבהת הפועלים, רק שאמר לו סתם לבנות בעצים של גר, רק דכשבונה בעצמו צריך לומר דמיירי שאמר בפירוש שאינו רוצה לזכות רק בבנין, דבסתם, כיון שבנה בידיו, ידו קונה לו אפילו שלא מדעת קנין, מה שאין כן ע"י פועלים, אפילו בסתם לא קנה עד שיתכוין לקנות בציוויו ע"י הגבהת פועלים, עכ"ל, ולפ"ז לא אתיין דברינו.

ב] עוד כתב הרמ"ה שם, ז"ל, והשתא דאתית להכי מסתברא, דאפי' גבי בתים וחצרות, כי הויא חזקה בישיבה והצעת מצעות וכיו"ב, דוקא בישיבה דקונה גופי', אבל בישיבת שלוחו, א"נ הא דאוגר לה לישיבה ושקיל אגרא דקא מיתהני לי' מינה, לא קני, מ"ט דאגרא כאכילת פירות דמיא דממטלטלי קא מיתהני לי' ואע"פ דאתו לי' מגופא דארעא, וכ"ש זוזי דלאו מגופא דארעא אתו, וישיבת שלוחו נמי, אע"ג דמיכוון למיזכי לשולחו נמי לא קניא, דגבי האי אנפא דישיבה מידי דמיתהני לי' לקונה בעינן, והא לא קמיתהני לי', עכ"ל.

וצ"ב, דהגם דל"מ לחשוב ישיבת שלוחו כישיבת עצמו, כיון שלא נהנה הוא עצמו, ול"מ ע"ז דין שליחות, דדמי למצוות שבגופו, מ"מ כיון שלגבי השליח הוי זה מעשה חזקה מעליא, מ"ט לא יזכה בחזקה זו למשלחו, וכמש"כ הגרש"ש דשליח זוכה למשלח ע"י מעש"ק דהשליח, ול"ב שיהא המעש"ק עצמו דהמשלח, ולכאו' מוכח מד' הרמ"ה לא כן, אלא ל"מ השליח לזכות למשלח בחזקה דידי', ובעינן שיתייחס עצם החזקה למשלח, וע"כ בחזקה שע"י ישיבה, דל"מ דין שליחות לחשוב לזה כישיבה דהמשלח, ל"מ השליח לזכות לו ע"י זה, וצ"ע בזה.