12. זמני קריאת שמע של שחרית וערבית
קטגוריות: ש_ס / א ברכות / ברכות - הרב מאיר קאופמן / חלק ראשון ברכות / שיעורים

כ"א תמוז ע"ה

**ביאור מחלוקת ר"ג ורבנן, ובדין ק"ש של ערבית לאחר עלות השחר**

**שיטות הראשונים בביאור מחלוקת ר"ג ורבנן**

א]מבואר במתניתין דזמן ק"ש של ערבית ר"א אומר עד אשמורה הראשונה שעד אז דרך אנשים ללכת לשכב ורבנן אומרים עד חצות ור"ג אומר עד שיעלה עמוד השחר ונאמרו כמה שיטות בראשונים בביאור מחלוקתם וכדלקמן

א.והנה מבואר בגמ' שרבנן גם מודים שמעיקר הדין הזמן הוא עד עלות השחר רק כדי להרחיק את האדם מהעבירה אמרו שזה עד חצות ומבואר במשנה שבני ר"ג לא קראו עד חצות ושאלו את אביהם מה לעשות ואביהם אמר להם שכיון שזה סיג יקראו עד עלות השחר והגמ' מבארת ששאלת בניו של ר"ג האם רבנן חולקים עליך וממילא יחיד ורבים הלכה כרבים או שרבנן סוברים כמוך וזה רק מצד סיג וענה להם שזה רק מצד סייג ובפשוטו כונת הגמ' כמבואר ברא"ש ורשב"א שכיון שזה רק מצד סייג זה רק סיבה שלכתחילה צריך לקרוא קודם חצות אבל אם לא קראו צריך לקרוא לאחר חצות והנה הגמ' אומרת הלכה כר"ג ומבואר שיש כאן מחלוקת וביארו הרא"ש והרשב"א שהכונה שלר"ג אין סייג ואפשר לקרוא עד עלות השחר לכתחילה והלכה כר"ג כמבואר בגמ' ועיין בה"ל שהביא עוד ראשונים שס"ל שאין סיג לקרוא עד חצות והנה הגמ' ד. שואלת מה הטעם של רבנן שעד חצות ומביאה בריתא שחכמים עשו סייג לדבריהם שלא יאמר אדם אוכל ואישן ונמצא שהפסיד הזמן לכן קורא בבית הכנסת וקורא ק"ש ורק אחרי זה אוכל וישן וכל העובר על דברי חכמים חייב מיתה וביארו הנ"ל שבריתא זו היא לכו"ע רק שכונת הגמ' שכמו שעשו סיג זה ה"ה עשו סיג עד חצות ומהו הסיג של הבריתא שעל זה חיב מיתה שאסור לאכול או לישן קודם קריאת שמע ובפשוטו מי שעובר על דין זה שאוכל קודם ק"ש חייב מיתה וכן הוא בט"ז [אמנם להלכה שמעריב רשות אין על זה חיוב מיתה כמבואר בגמ']

ב. אמנם עיין תר"י שנקטו שעיקר הסייג המבואר בבריתא זה שחייבים לקרוא ק"ש מיד בתחילת הלילה ואסור להשתהות ורק לכן אסור לאכול דהינו שמצד האיסור הרגיל של קודם מצוה כאן שזה קודם הזמן זה לא סיבה לאסור [וצ"ב הטעם ועיין ראש יוסף כיון שזה רק פסוק אחד] ורק מחמת שתיקנו שעיקר הזמן הוא בתחילת הזמן לכן אסור לאכול ובזה כולם מודים ולרבנן יש עוד סייג עד חצות וצ"ב מה הסייג המיוחד כיון שלכתחילה הרי לכו"ע חייב לקרוא מיד וביארו הנ"ל או שלאחר חצות יקרא ללא ברכות או שרבנן הפקיעו קיום המצוה והביא תר"י שני מקורות שרבנן יכולים להפקיע המצוה א. משופר בשבת שרבנן פטרו מלתקוע ב. מסדין פשתן שפטור ממצות תכלת ומשמעות לשונו [כמבואר בראש יוסף] שכאן בהכרח הפקיעו אפשרות קיום המצוה דהרי יש איסור ללבוש בגד ד' כנפות ללא ציצית וא"כ יש כאן עקירה בקום ועשה ובהכרח שיש בכוחם להפקיע החיוב מצוה וממילא אין כאן שום ביטול [וזה דלא כמרדכי שנקט שאין איסור ללבוש בגד ד' כנפות ללא ציצית אלא זה רק מצוה לעשות ציצית ונפק"מ בשבת שיכול ללכת בגד ד' כנפות ללא ציצית כי הוא אנוס מלעשות ציצית] וה"ה כאן הפקיעו את החיוב מצוה וה"ה את קיומה [ובעיקר הנידון הנ"ל האם רבנן יכולים לעקור שלא יצא מצוה דאוריתא עיין תוס' סוכה ג. ובפמ"ג בפתיחה להלכות ק"ש שהביא בזה מחלוקת ראשונים]

והנה בפשוטו במקום זה שמדאורייתא יכול לקרוא ורבנן אמרו שלא צריך לקרוא אם רוצה יכול לקרוא ובאמת לא מקיים בזה מצוה אמנם עיין שאגת אריה סימן ד' ובביאור מרדכי סקי"ד [במוסגר] שנקטו שיש איסור לקרוא ובפשוטו מצד שנקטו שרבנן לא יכולים להפקיע את עצם מציאות קיום המצוה ובהכרח שהגזירה היתה שלא יקרא אמנם לנ"ל אינו מוכרח ועיין פרי יצחק ח"ב סימן ב' [ד"ה ואמרתי ואילך] שהביא שנחלקו בזה הבעל המאור והראב"ד לגבי אחרי עלות השחר במזיד שלשון הבעל המאור שאסור לקראו והראב"ד השיג שאין שום איסור רק שלא יוצא מצות ק"ש ובלשון הרשב"א מבואר גם שאסור וע"ש דבפשוטו זה תלוי בגירסאות שהבעל המאור גרס שר"ג אמר להם מותרים אתם לקרות א"כ מבואר שיש כאן מקום לדון שיש איסור לקרות אמנם רש"י גרס חייבים אתם לקרות א"כ באמת אין כאן צד איסור ועיין רל"ה שער הציון ל"ז בשם הפמ"ג שנקט פשוט שמותר לקרוא לאחר עלות השחר [אמנם אין להוכיח מרש"י דהוא מדבר שכל הצד שלא יקראו מצד שמעיקר הדין זה עד חצות וא"כ וודאי שאין שום סיבה שלא יוכלו לקרות דזה כמו לאחר ג' שעות ואין לדון שיש כאן בל תוסיף דמשמעות הדברים שאין בזה בל תוסיף ושמעתי לבאר הטעם שכאן לא מוסיף עוד מעשה מצוה כגון עוד יום לסוכות או לולב אלא שמוסיף זמן לקיים את המצוה האחת הקימת ואין זה בל תוסיף] אמנם יש מקום לומר שסברת הראשונים שרבנן אסרו לו לקרוא מצד דאל"כ לא יהיה איכפת לו להתעכב ולא יתיחס לדברי רבנן שעקרו המצוה וצ"ע

והנה בפשוטו לתר"י לר"ג אין שום סייג נוסף עד חצות דהרי בין כה צריך לקרוא מיד וכן הוא בקרן אורה ולהלכה קי"ל כר"ג שגם בפשע יכול לקרוא עד חצות

ג. עיין רמב"ם וכן הוא ברמב"ן במלחמות שכתבו שלכו"ע יש גדר דרבנן שאין לקרוא רק עד חצות ועיין חידושי הרא"ה שביאר שזה כוונת הבריתא שמי שעובר על דברי חכמים חייב מיתה דהינו שדחה הק"ש לאחר חצות וזה גם לר"ג וקי"ל שבדיעבד גם אם פשע ולא קרא עד חצות יכול לקרוא גם לאחר חצות והנה בפשוטו קשה עד כמה שר"ג מודה לסייג של חצות א"כ במה נחלק על רבנן והכס"מ ביאר שבאמת פסק כרבנן ומה שהגמ' פסקה כר"ג זה לאפוקי מר"א והאחרונים תמהו שלמה שהגמ' לא תגיד שהלכה כרבנן הרי עד כמה שיש מחלוקת בין ר"ג לרבנן ודאי שלשון זה מטעה שהלכה כר"ג אמנם עיין בה"ל שביאר שר"ג בא לבאר שאין מחלוקת בינו לחכמים שכל דבריהם מחמת סיג וממילא מה שאמרו שעד חצות זה רק לכתחילה ובזה גם הוא מודה וכל דבריו לגבי בדיעבד ולפ"ז א"ש לשון הגמ' הלכה כר"ג שכונתה לאפוקי מפשטות לשון חכמים שגם בדיעבד אין לקראו לאחר חצות ועיין בספר הליקוטים שהביאו כן מתשובת ר"א בן הרמב"ם

אמנם עיין ב"ח וביאור הגר"א שכתבו שהרמב"ם ס"ל כתר"י שלרבנן אפילו בדיעבד לא יוצאים [ועיין ביאור הגר"א שהביא כן מהירושלמי] והגמ' פסקה כר"ג שבדיעבד יוצא אבל לכתחילה ודאי אסור לקרוא לאחר חצות והנה בפשוטו דברי התר"י הנ"ל נסתרים מהגמ' שהרי בני ר"ג שאלו אותו שאם רבנן חולקים עליו יחיד ורבים הלכה כרבים וא"כ מה עוזר מה שענה להם שזה רק מצד סיג אבל כיון שהם סוברים שזה סיבה שלא יצא בדיעבד א"כ זה סיבה שהם לא יקראו ועיין ב"ח שדחק שכיון שכל טעם רבנן מצד סייג א"כ מסתבר לפסוק כר"ג וכן הוא בראש יוסף בסוגין ובבית הלוי ח"א סימן ל"ד אות ד' ביאר שכיון שכל מחלוקתם בגדרים דרבנן א"כ אפשר לסמוך על היחיד במקום הדחק וכל זה דוחק ועיין ביאור הגר"א סימן רל"ה ס"ג בסופו שכתב שר"ג באמת חולק על ת"ק דהינו שלת"ק לרבנן זה מעכב בדיעבד ור"ג חולק ולפ"ז הלכה כר"ג לגבי חלק זה שזה לא סיבה לעכב בדיעבד ולכאורא הכונה שלר"ג גם לכתחילה אפשר רק שבזה קי"ל כרבנן [וביאור זה לא משמע כלל בתר"י]

אמנם בפשוטו הביאור כמבואר ברשב"ץ ט. ובראש יוסף ובפרי יצחק [ח"ב ס"ב ד"ה אולם] דהנה רש"י כתב שאם הם סוברים כמהו היכי דאיתניס יכולים לקרוא עד עלות השחר ומבואר ברש"י שאם היו מזידים באמת לא יכולים לקרוא עד עלות השחר וכתר"י ולפ"ז א"ש שר"ג באמת ס"ל שגם במזיד אפשר אבל בזה באמת רבנן קנסו רק אמר להם שפה שהם לא פושעים וודאי אפשר לקרוא בדיעבד והנה ברש"י משמע שהם בגדר אונס אמנם ברא"ש נקט שהם היו פושעים ולכן לא יכול לקרוא לאחר עלות השחר אמנם יתכן שהם לא מזידים ממש וכה"ג אחרי חצות זה לא סיבה לקנוס

**בפסק הלכה בנ"ל**

ב] העולה מהנ"ל דדעת הרא"ש והרשב"א דלכתחילה יכול לחכות עד חצות וכן פסק השאגת אריה והבה"ל כתב שבמקום ביטול תורה דרבים אפשר לסמוך על זה ודעת הרמב"ם וסיעתו כמבואר בבה"ל שלכתחילה צריך לקרוא עד חצות וכן פסק השו"ע [ובפשוטו לדעתו אין מקור לקריאה לכתחילה מיד דאל"כ אין שום מקור לדין חצות כמבואר בקרן אורה אם לא דנימא שנקט מסברא כי זה דומה לקדשים ועיין רשב"ץ שנקט בדעת הרי"ף שיש דין חצות לכתחילה וגם נקט כתר"י שעיקר זמנה מיד בתחילת הלילה] ודעת תר"י שיש חיוב לקרוא מיד בתחילת הלילה והנה השו"ע פסק בסימן רל"ה ס"ג דלכתחילה צריך לקרוא מיד בתחילת הלילה ובפשוטו זה כתר"י כמבואר בבאר הגולה ועיין מג"א שכתב ואסור לעשות כל מלאכה כמבואר ברשב"א ועיין ראש יוסף בסוגין שהקשה שהשו"ע שפסק כתר"י אין דין מיוחד במלאכה אלא כל השתהות אסור וע"ש שזה כמו בליל בדיקת חמץ שהזמן בתחילת הלילה שגם ללמוד אסור [ובפמ"ג משמע שישב שכאן מקרי עברינא דהינו שזה איסור יותר חמור] אמנם בפשוטו הביאור דס"ל למג"א שבאמת לא קי"ל בזה כתר"י שלא מצאנו לו חבר ברבותינו הראשונים וכל דין השו"ע כמבואר בלבוש מצד זריזין מקדימין למצוות וכן הוא במ"ב סקכ"ו [ולכן נקט שם סקי"ז גם שמועיל שומר] וזהו כדין המבואר בסימן נ"ח שגם מי שלא קרא ק"ש לאחר הנץ יש דין זריזין מקדימין למצות לקרוא מיד [ועיין לשון הרי"ף, והרא"ה ביארו כרמב"ם אמנם עיין קרן אורה שזה יותר משמע כתר"י ע"ש]

**בדיני הסייג דקדשים ואכילת מצה**

ג] והנה מבואר פשטות המשנה שבאכילת קרבנות יש סיג גם לר"ג שזה רק עד חצות ודעת רש"י שזה רק באכילת קדשים אמנם דעת תוס' בפסחים וכן פשטות הרא"ש תחילת סימן ט' שגם בהקטרת חלבים יש את הסיג דרבנן וצ"ע לדעת הרא"ש שלר"ג אין סיג למה כאן זה אחרת והנה באמת שיטת רש"י שבהקטר חלבים אין סיג וצ"ל שאכילה יש חומרא שיש בזה כרת של נותר משא"כ בהקטרה וזה עצמו החילוק בין זה לק"ש אמנם לראשונים הנ"ל צ"ב ועיין שאגת אריה סימן ד' שביאר שבקדשים שיש איסור לאחר עלות השחר של נותר או הקטרה לאחר זמנו כי זה נפסל לכן עשו סיג משא"כ כאן שרק יפסיד מצוה זה לא סיבה לסייג והנה לגבי אכילת מצה עיין רא"ש סוף פסחים שנסתפק האם יש סיג של עד חצות וצ"ב לשיטתו שפסק כר"ג מה זה שונה מק"ש ועיין פרי יצחק ח"ב ס"ג שביאר שיתכן שכיון שזה הוקש לפסח ממילא גם בדרבנן זה כמו פסח והנה דעת הרמב"ם איפכא שכאן מותר לכתחילה לאכול עד עלות השחר וצ"ב מה זה שונה מק"ש וצ"ל שכאן שזה מצוה פעם אחת בשנה יש פחות חשש שיפסיד

והנה לדעת הרשב"א והרא"ש מבואר מדברי ר"ג שכיון שזה רק סיג זה לא סיבה שאם לא קרא שלא יקרא אחרי זה ועיין תוס' פסחים ק"כ: שכתבו שממילא גם לגבי שאר דיני המשנה דהינו אכילת קדשים והקטר חלבים שלכתחילה צריך עד חצות בכל אופן אם לא אכל או הקטיר עד חצות יאכל או יקטיר אחרי חצות אמנם עיין שאגת אריה סימן ד' ובראש יוסף בסוגין שהוכיחו בדעת הרמב"ם שנקט שבאכילת פסחים והקטר חלבים אם לא אכל או הקטיר עד חצות אסור לאכול או להקטיר לאחר חצות וצ"ב מה זה שונה מק"ש ובפשוטו צ"ל על דרך סברת השאגת אריה שם שכאן שיש חשש איסור זה סיבה גם לפסול כיון שאם לא נפסול הוא יבוא לעשות עכשיו איסור משא"כ במקום שזה רק ביטול מצוה בזה הענין שפעם הבאה לא יפסיד המצוה זה לא סיבה שעכשיו יפסיד המצוה ועין אבי עזרי שכתב לדון שבקדשים כיון שקבעו שזה הזמן ממילא זה נהיה נותר משא"כ לגבי ק"ש זה לא שייך [ועיין תוס' מנחות כ: ד"ה נפסל שנקטו שאם דרבנן זה סיבה למחשבת פיגול גם מחשבת אכילה לאחר חצות זה פיגול ועיין קרן אורה שם]

[ובעיקר הדין סיג באכילת פסחים פשטות הגמ' בזבחים מבואר שמדרבנן יש סיג ועיין רשב"א שכתב דמסוגין דהגמ' רוצה שזה יהיה כצוב במשנה חזינן שיש סיג אמנם דחה שכונת הגמ' כמו הקטר חלבים שאין בזה סיג אמנם כל זה לרש"י והנה לפ"ז לדעת הרמב"ם ודאי שיש סיג ולדעת רש"י יש להסתפק ונפק"מ לאכילת מצה למה דדימו הראשונים]

**בביאור הדין שאפשר לקרוא ק"ש דערבית לאחר עלות השחר**

ד]מבואר בסוגין ח: שאפשר לקרוא ק"ש לאחר עלות השחר עד הנץ החמה כיון שזה זמן שכיבה עדין ובפשוטו מבואר שיסוד דין קריאת שמע אין לו ענין כלל ליום ולילה אלא כל חיובו הוא מעשה קריאה אחת בזמן קימה ומעשה קריאה אחד בזמן שכיבה אמנם יש לדון מכמה דוכתי בסוגין דאינו כן כדיבואר לקמן

א. והנה עיין בעל המאור שכתב שלבריתא שאפשר לקרוא ק"ש שחרית לאחר עלות השחר אין לקרוא של ערבית ולשיטות שאפשר לקרוא של ערבית אי אפשר לקרוא של שחרית והנה ע"ש דביאר דעיקר סברתו שלא יתכן זמן שהוא גם של ערבית וגם של שחרית וצ"ב כונתו הרי כאן זה לא דין יום ולילה אלא זמן שכיבה וקימה אמנם מבואר כאן שודאי יסוד הדין זה קריאה של יום וקריאה של לילה רק שהגדר יום ולילה כאן זה נקבע לפי גדרים אחרים ולכן לא יכול להיות שיהיה זמן שהוא גם יום וגם לילה ובאמת עיין רמב"ן שביאר שקושית הגמ' בתחילה שאם זה לילה איך יוצאים של יום דהכונה שכיון שיוצאים של לילה א"כ זה סברא שלא יצאו של יום ומבואר גם כנ"ל שעיקר הקובע זה גדרי יום ולילה והגמ' עונה שיכול להיות זמן שמתיחס לשני הזמנים ובזה מיושב סברת ר"ת שאפשר לקרוא מפלג המנחה וביאר התרוה"ד שזה תלוי ביום ולילה ובפשוטו זה צ"ע מסוגין ולנ"ל א"ש שיסוד הדין הוא קריאה של לילה וקבעה התורה שזה לפי גדרי שכיבה אמנם זמן שהוא נחשב לילה ודאי אפשר לקרוא בו

ב. והנה מבואר בגמ' שאין לקרוא לאחר נץ החמה והקשה הרשב"א הרי בני מלכים ישנים אז ולכן לגבי קימה זה מועיל והרמב"ן ישב שהם רק שוכבים במיטתם אבל הם לא ישנים ועיין מג"א סימן נ"ח סק"ו מה שהקשה על זה אמנם עיין רשב"א שכתב לישב שזה מיעוטא דמיעוטא ורק לגבי יום זה מועיל אבל לגבי קריאה של לילה זה לא מועיל והנה אם נימא שכל דין הקריאה כאן הוא לפי גדרי זמן שכיבה וקימה א"כ איזה מעלה יש שזה יום ביחס לזמן קימה ומבואר כנ"ל שודאי שיסוד הדין הוא קריאה של היום וקריאה של הלילה רק גדרי יום ולילה שונים ולכן בזמן שהוא יום ורק מיעוטא דמיעוטא ישנים זה לא יכול להחשב כלילה לגבי ק"ש

ועיין ברמב"ן וברא"ש שחידשו שאי אפשר לקרוא באותו יום בין עלות השחר לנץ החמה גם של מעריב וגם של שחרית ומשמע שזה כעין סברת תרתי דסתרי והנה צ"ב הסברא בזה דכאן דהתורה אמרה זמן שכיבה וקימה א"כ אם יש זמן שיש בו גם זמן שכיבה וגם זמן קימה מה סתירה יש כאן [ואין זה ענין לדין מעריב ומנחה לאחר פלג המנחה ששם זה מחלוקת אבל כאן הריב שני ימים ודאי אפשר] ובפרט דבפשוטו כל דבריהם זה רק סברא מדרבנן וכן הוא במשכנות יעקב סימן ע"ח אמנם עיין שם דתמה על הב"י דמשמע שגם במקרה שלא יוכל לקרוא של שחרית כלל ויפסיד המצוה גם לא יקרא תרתי דסתרי ומשמע שזה סברא דאוריתא וצ"ע כנ"ל ובפשוטו מבואר כנ"ל שודאי שיסוד הדין הוא קריאת שמע של לילה וקריאת שמע של יום ולכן יש כאן סברא שלא שיך על אותו זמן באותו יום ליחס קריאה ליום וליחס קריאה ללילה והנה בפשוטו לחולקים שאפשר באותו יום אין חיסרון כלל ויכול גם לקרוא קודם של יום ואחרי זה של לילה אמנם עיין פמ"ג מ"ז ג' שנקט שבזה ודאי לא מועיל דהינו ששיך את הזמן של עלות השחר לחלק לשנים אבל ודאי אם כבר נהג שזה כיום לא שיך לקרוא בתור קריאה שמתיחסת ללילה ודו"ק בזה והנה יש מקום עיון לשיטות שמועיל באותו יום לקרוא ערבית ושחרית בין עלות השחר לנץ החמה דלכאורא למה צריך לקראו פעמים יש לו חיוב לקרוא בזמן שכיבה ויש לו חיוב לקרוא בזמן קימה ועכשיו שבאותו זמן יש קיום של שני הזמנים למה שלא יועיל ויש לדמות לברכת המזון דמבואר ברא"ש בחולין פ"ו שגם אם שינוי מקום חשיב סעודה נפרדת ומחיב נפרד אבל מועיל ברכת המזון אחד וכן נקטו האחרונים לגבי אשר יצר שאם עשה צרכיו פעמים מספיק לברך פעם אחת וי"ל שיסוד החיוב הוא מצוה אחת לקרוא פעמים ביום אחד ביום ואחד בלילה וכן הוא לשון הרמב"ם בסה"מ אמנם לנ"ל יש מקום לישב שכיון שיסוד הקריאה שזה קריאה של יום וקריאה של לילה זה ודאי לא יתכן אותה קריאה ליחסה לקריאה של יום וקריאה של לילה

והנה בעיקר הדבר דמבואר שאפשר לקרוא ק"ש של מעריב עד הנה"ח רק בנאנס בפשוטו הביאור כמבואר ברשב"א שמדאורייתא בכל אופן יוצא רק שרבנן קנסו אותו כדי שלא יפשע וכן הוא ברמב"ן במלחמות אמנם עיין כס"מ פ"א ה"י שכתב שזמן ק"ש מסרו הכתוב לחכמים והם אמרו שרק בנאנס יכול לקרוא אז ולא בפשע ובפשוטו שכיון שזה כבר לא לילה זה סברא שזה לא עיקר זמן ק"ש ולכן כאן יש מקום לקבוע גדרים מתי יוצאים ומתי לא יוצאים [ועיין עונג יו"ט ח"א סי"ד שהאריך בזה] והנה עיין שאגת אריה סימן ד' שהקשה על תר"י שלרבנן לא יוצא לאחר חצות שלא מסתבר שיבטלו קיום מצוה עכשיו כדי שלא יבוא פעם אחרת לא לקיים ועיין פרי יצחק ח"ב ס"ב שהקשה הרי לגבי לאחר עלות השחר דבר זה מפורש בכל הראשונים אבל לכס"מ הנ"ל א"ש והנה מצאנו בזה גדר יותר מחודש בפנ"י בסוגין שזה רק מדין תשלומין ולכן חידש שמי שהיה לו פטור עוסק במצוה אין לו דין תשלומין ובזה ביאר שבני ר"ג לא היו צריכים לקרוא אחרי עלות השחר ע"ש ובפשוטו אין זה כדין תשלומין של תפילה דמה שיך כזה דבר בדאוריתא אלא הכונה שיסוד הדין קריאה זה פעם ביום ופעם בלילה ורק נתחדש שאת הקריאה של הלילה אפשר לעשות כל שזה זמן שכיבה אבל כיון שהחיוב הוא של לילה כל שבלילה הוא פטור לא שיך לחייבו ביום אמנם עיין מנח"ח מצוה ת"כ שדן בזה לגבי גר שנתגייר לאחר עלות השחר האם צריך לקרוא ק"ש וכתב להוכיח מהמג"א סימן תרפ"ז שדן בזה לגבי מגילה האם לדמות לק"ש וכתב שזה סברא מיוחדת שזה תלוי בשכיבה אבל אין זה שייך למגילה ומבואר שגר שנתגיר לאחר עלות השחר בק"ש חייב [ובעיקר דברי המג"א עיין פמ"ג שם שהקשה שהרי התרוה"ד למד מק"ש שמועיל מפלג המנחה וכתב שלר"ת זה תלוי בלילה ולא בשכיבה ובאמת דעת הט"ז סימן תרפ"ו סק"ו שבשעת הדחק אפשר לקרוא עד הנץ החמה שדימה לק"ש והביאור לכאורא כנ"ל שאפילו שלומדים מלשון שכיבה אבל ודאי שיסוד הדין הוא יום ולילה רק שכאן גדרי יום ולילה הוא לפי זמן שכיבה וקימה ולכן שייך לדמות גם לגבי מגילה]

**ביאור שיטות הראשונים בביאור הבריתות דק"ש דמעריב ושחרית בין עלות השחר לנץ החמה**

ה] הגמ' ח: מביאה בריתא תניא רשב"י אומר פעמים שאדם קורא ק"ש שתי פעמים בלילה אחת קודם שיעלה עמוד השחר ואחד לאחר שיעלה עמוד השחר ויוצא בהם ידי חובתו אחד של יום ואחד של לילה והגמ' שואלת שבתחילה הוא אומר שזה לילה ואחרי זה אומר שיוצאים של יום והגמ' עונה שבאמת זה לילה רק שיש אנשים שקמים באותו זמן ולכן אפשר לקרוא של יום ומסיימת אריב"ל הלכה כרשב"י ואיכא דמתני לריב"ל על בריתא אחרת דתניא רשב"י אומר משום ר"ע פעמים שאדם קורא ק"ש שתי פעמים ביום אחת קודם הנץ החמה ואחד לאחר הנץ החמה ויוצא בהם אחת של יום ואחת של לילה והגמ' שואלת שבתחילה הוא אומר שזה יום ואחרי זה אומר שיוצאים של לילה והגמ' אומרת שבאמת זה יום רק כיון שיש אנשים שישנים בזמן הזה לכן אפשר לקרוא של לילה ואמר ריב"ל הלכה כרשב"י שאמר משום ר"ע והגמ' אומרת שמכללא איתמר שהיה זוג שהשתכרו ולא קראו עד עלות השחר ושאלו את ריב"ל ואמר להם שכדאי הוא רשב"י לסמוך עליו בשעת הדחק ודעת הרי"ף ורוב הראשונים שזה רק במקום אונס אבל בפשיעה לא יכול לקרוא לאחר עלות השחר קריאת שמע של מעריב ועיין משכנות יעקב שבפשוטו זה הנפק"מ במה שזה מכללא איתמר אמנם דעת הבעל המאור שגם בפשיעה יכול לקרוא עד הנץ החמה

והנה בעיקר סוגין נאמרו כמה שיטות בראשונים וכדלקמן א. הבעל המאור כתב שבאמת יש כאן מחלוקת דהבריתא הראשונה ס"ל שמעלות השחר זה זמן קימה ואי אפשר לקרוא ק"ש דמעריב והבריתא השניה ס"ל שזה זמן שכיבה ואפשר לקרוא ק"ש של ערבית ואי אפשר לקרוא ק"ש של שחרית רק מהנץ החמה ועיין לעיל סק"ד מה שביארנו בזה והנה עיין רמב"ן שהקשה על זה דהרי רוב בני אדם קמים אז ורק מיעוט ישנים ועד כמה שצריך לקבוע לזה זמן אחד מסתבר לומר שזה זמן של יום ולא זמן של לילה וצ"ל שכיון שזה המשך של הלילה זה סברא לקבוע שזה לילה ויתכן עוד דהנה בחידושי הרשב"ץ ביאר דבאמת אין פה מחלוקת בין שני הלשונות האם זה יום או לילה אלא שלאחר עלות השחר רובם עדין ישנים וקודם הנץ רובם ערים ולפ"ז עד כמה שחז"ל הבינו שלא ראוי מדאוריתא לחלק את הזמן שמעלות הנץ החמה אין כאן עדיפות לערים על הישנים ודו"ק

ב. עיין רא"ש שנקט שאין כאן שום מחלוקת ושני הבריתות ס"ל שק"ש של ערבית רק באונס אפשר לקרוא אחר הנץ ושניהם ס"ל שבשעת הדחק אפשר לקרוא ק"ש מעלות השחר רק ששניהם דיברו על מקרה אחר והרמב"ן והרשב"א גם ביארו על דרך זה רק שנקטו שרשב"י בשם ר"ע ס"ל שגם במזיד יכול לקרוא לאחר עלות השחר ורק שאנן ס"ל שזה רק מועיל בשעת הדחק דהינו באונס ולכן ר"ג לא אמר לבניו לקרוא רק עד עלות השחר מצד שהם לא היו אנוסים ולפ"ז כתב הרשב"א שיתכן שבריתא הראשונה סוברת שבאמת ק"ש של ערבית רק באונס אפשר לאחר עלות השחר ובזה נחלקו שני הבריתות וע"ש שכתב שבזה גם נפק"מ הפוך כמה זה בדיעבד לקרוא מעלות השחר דלבריתא שגם בפשע אפשר עד הנץ החמה במעריב כ"ש שאפשר ק"ש של שחרית מעלות השחר ע"ש

והנה הקשו הראשונים עד כמה שלשני הבריתות אפשר לקרוא גם ק"ש של שחרית וגם של מעריב מעלות השחר עד הנץ החמה א"כ למה הבריתות לא נקטו חידוש יותר גדול שאדם יכול לקרוא שני ק"ש לאחר עלות השחר ולפני הנץ החמה ועיין רמב"ן במלחמות שהביא תירוץ אחד שהעדיפו לחדש שק"ש של שחרית אפשר סמוך ממש לעלות השחר וכן ק"ש של ערבית אפשר ממש סמוך לנץ וברשב"א כתב שהבריתא הראשונה רצתה ששני המקרים יהיו אותו דבר והרי ערבית לאחר הנץ זה רק במקום אונס וכן הבריתא השניה רצתה ששני המקרים זה בדיעבד ע"ש [ועיין רא"ה וריטב"א שגם כתבו סברות על דרך זה]

אמנם עיין רמב"ן ורא"ש שכתבו שבאמת באותו יום אי אפשר לקרוא שניהם בין עלות השחר לנץ החמה לכן הוכרחו לומר שאחד מהקריאות היו בזמנו והנה בלשון הרא"ש בסימן ט' מבואר שהמקרה שלא יכול לקרוא של שחרית אם קרא של ערבית זה במקרה שמקדים לצאת ומשמע קצת שרק אם שניהם זה אותו זמן אבל אם של ערבית זה קודם שיראה את חברו ושחרית לאחר שיראה את חברו אפשר לקרוא אמנם בפסקי הטור מבואר שגם כה"ג אי אפשר לקרוא ועיין פמ"ג מ"ז ג' שהביא בזה מחלוקת בין האחרונים

והנה יש כאן הערה בדברי הרא"ש דבקושיא על הבריתא הראשונה למה לא אמרה שניהם לאחר עלות השחר כתב כיון שאי אפשר שניהם באותו יום לאחר עלות השחר אמנם בבריתא השניה הקשה למה כתוב לאחר הנץ הרי לר"ע אפשר קודם וכתב או שזה תרי תנאי אליבא דר"ע או שבאמת גם אפשר קודם הנץ רק רצה לחדש שאפשר מעריב עד הנץ וצ"ע למה לא ישב כמו שכתב בתחילת דבריו כי באותו יום אי אפשר ובאמת לקמן כשדן בזמן לכתחילה כתב באפשרות שלישית שלא כתוב כאן קודם הנץ החמה כי באותו יום אי אפשר ומבואר שבבריתא השניה יש יותר חידוש לומר שאי אפשר באותו יום וצ"ב הסברא לחלק ועיין ספר ביאור מרדכי סקי"ד שכתב שהיה מקום לחלק שרק כלפי קריאה שהיא בדיעבד כגון קריאת שחרית ממש לאחר עלות השחר בזה בתרתי דסתרי אין לקרוא אבל קריאה שהיא לכתחילה כמו כאן ששל יום זה קודם הנץ החמה בזה אין הסברא של תרתי דסתרי [ועיין משכנות יעקב שהאריך גם בסברא זו] עוד כתב לישב דאם קורא אחד קודם משיכיר ואחד אחרי אין זה תרתי דסתרי ולכן בבריתא הראשונה שבאה לחדש שאפשר לקרוא קודם משיכיר כה"ג שניהם ממש באותו זמן יש תרתי דסתרי אבל בבריתא השניה קשה למה לא כתוב אחד לאחר עלות השחר קודם שיכיר ואחד אחרי שיכיר ולזה הוצרך הרא"ש לתשובה אחרת אמנם בסופו כתב שהסברא של תרתי דסתרי זה תמיד

ג. עיין תוס' דנקטו שהבריתא הראשונה ודאי לא סוברת שאפשר לקרוא מעריב אחרי עלות השחר אמנם הבריתא השניה של שחרית לאחר הנץ מודה שאפשר גם שניהם בין עלות השחר לנץ רק שנקטה דוגמא זו של שחרית לאחר הנץ שרצתה לחדש שאינו יוצא בשל לילה לאחר הנץ דהינו שמצד הסברא לא סוברים כבעל המאור שלא יתכן אותו זמן שיש בו שני קריאות רק שהבריתא הראשונה ס"ל שזה ודאי יום ולא שיך ק"ש של מעריב והבריתא השניה סברא שזה עדין זמן ק"ש של מעריב והנה עיין מהרש"א שהקשה למה לא כתבו אותו תירוץ גם על הבריתא הראשונה שרצו לחדש שאפשר לקרוא ק"ש של שחרית אפילו סמוך ממש לנץ החמה אמנם עיין צל"ח שישב בפשיטות דהרי תוס' נקטו שעלות השחר זה לאו דוקא אלא הכונה משיראה וממילא לא שיך לומר שבאים לחדש סמוך דוקא שהרי הלשון לאו דוקא

והנה לגבי הנידון האם יש תרתי דסתרי דעת הרא"ש והרמב"ן שיש כזה חיסרון אמנם דעת רשב"א רא"ה ריטב"א ראב"ד ורמב"ם שאין כזה חיסרון ולכן תמהו האחרונים למה השו"ע פסק להחמיר ובפרט דבפשוטו יש כאן רק נידון מדרבנן [ועיין משכנות יעקב שהאריך בזה]