הלכות יום טוב
קטגוריות: ש_ס / יט ביצה / ביצה - הרב אי_ש סטפנסקי

**בישול ואפיה**

מדין תורה מותר לבשל ביו"ט לצורך יום טוב, ואפילו לכתחילה, ואין צריך להשתדל למנוע מלאכות לפי שמלאכת אוכל נפש ביו"ט הותרה ולא דחויה.

שיטת מהרי"ל ואור זרוע שחכמים החמירו לא לבשל דבר שאינו מפיג טעמו מאתמול, כגון קמפוט או דגים מבושלים גלידה וכדו'. וכתב הרמ"א שאנו נוהגים להחמיר כן, אך ע"י שינוי מותר. ואם היה אנוס מאתמול או שבאו לו אורחים במפתיע, אפילו בלא שינוי מותר. [המשנה ברורה התיר אפילו בלא היה לו שהות מאתמול, והגר"ז התיר רק באונס גדול].

המגן אברהם נקט בדעת הרמ"א שכל דבר שצריך שינוי מותר לכתחילה לעשותו ביו"ט ע"י שינוי, אך המשנ"ב החמיר כהבגדי ישע שלכתחילה לא יעשנו ביו"ט.

כתב בספר המועדים פ"ב אות ה' שדבר שמפיג טעמו מותר לבשלו אף לצורך סעודת הלילה, על אף שאינו מפיג טעמו מעיו"ט כמה שעות קודם לכן, לפי שלא חילקו בזה חכמים. וכן תבשיל שמפיג טעמו בלא מקרר אין חיוב לבשלו בעיו"ט ולהניח במקרר, שלא חילקו חכמים בכך, והסכים לזה הגריש"א. ודייק שם משו"ת באר משה שאסר בכה"ג שאין שינוי טעם במקרר כלל.

כתב בשש"כ פ"ב הערה ו' בשם הגרשז"א, שאם לא החליט מאתמול מה יבשל וכיצד, ומחמת כן לא בישל מאתמול, אין צריך שינוי. ועוד כתב, שמותר להחם מים ביו"ט אף שיכל לחמם מאתמול, לפי שהמים מתחסרים והולכים, ועוד, שהגז עולה כסף, ואינו מחוייב בכך. וכן כתב בפסקי תשובות שאם יהיה שינוי במראה, כגון ריסוק תפוחי עץ והפרדת העצמות מהעוף והדגים, חשיב כדבר המתקלקל מאתמול ומותר לכתחילה לעשותו ביו"ט.

בשש"כ התיר להשתמש בדוד שמש או בבוילר לצורך אוכל נפש, ובלבד שלא ישתמש באופן שבסגירת הברז מכבה אש. אך בפסקי תשובות הביא דיש אוסרים בבוילר כאשר גוף החימום אינו עובד, לפי שהוא ממהר את הדלקת גוף החימום ע"י המים קרים שנכנסים במקומם.

האופה ביו"ט לא יעשה צורה מיוחדת משום כותב, וכן לא יפזר סוכריות בצורה מיוחדת, אך צורה פשוטה כעיגול וקליעת חלה מותר.

**הבערה**

מדין תורה מותר להבעיר אש ביו"ט, ואפילו שלא לצורך אוכל נפש, ובלבד שיהיה בזה צורך היום או צורך מצוה. יצירת אש אסורה מדרבנן, ולכן אסור להדליק ע"י גפרור או זכוכית מגדלת וכדו' אש חדשה. עבר והדליק מותר להנות מהאור. [דלא כהט"ז שנקט שאיסורו מדאורייתא ואם עבר והדליק אסור להנות מהאור. ולפיכך יש להקל יותר ע"י נכרי או לחולה שאין בו סכנה].

גפרור שנדלק ע"י חום בסמוך לאש, הגרשז"א התיר והגריי"ק אסר.

נר של בטלה אסור, כגון שמדליק אש להראות את עושרו, או לשרוף חמץ או לשרוף חלה. אך להדליק נר בבית הכנסת לכבוד ואפילו ביום, או בסעודת מילה, שרי. והוא הדין ביו"ט שחל בערב שבת והאשה מדליקה כמה נרות, מותר אף לאור החשמל שאין בזה תוספת אורה. אך כתב בשש"כ פכ"ח הערה קפ"ז שעדיף לכוין את שעון השבת שידלק מאוחר יותר מהדלקת הנרות כדי שיהנה מהנרות ביו"ט עצמו.

לגבי נר זכרון נסתפק הביאור הלכה, וכתב להדליק בבית הכנסת וכדו', ובשעת הדחק כתב דיש להקל. לגבי נר הבדלה נסתפק הגרשז"א האם לקרב שתי נרות בשביל ההידור לעשות אבוקה, וביסוש"ה התיר. ולגבי בדיקת חמץ ביו"ט ע"י נר נסתפק השעה"צ סי' תל"ה סק"ט.

**כיבוי**

אסור לכבות אש ביו"ט לפי שאין זה צורך אוכל נפש, ואפילו במקום הפסד מרובה כגון בית שנשרף ואין בזה פיקוח נפש. ולפיכך המדליק גפרור יזהר להניחו בנחת ויכבה מאליו, ולא יזרוק אותו כדי שלא יכבה בידים.

סיר המונח על האש ויש חשש שהאוכל ישרף ויתקלקל ואין לו אפשרות להעביר את הסיר לאש נמוכה יותר, וכן אינו רוצה להסיר את הסיר לגמרי מהאש שלא יתקרר האוכל, מותר להקטין את האש. אך אם החשש הוא רק שמא יתחרך במקצת או שלא יהא נאה וכדו' אסור להקטין את האש, שהוא בכלל כיבוי.

**בורר**

אסור לברור דבר שדרכו להעשות לזמן מרובה. ולפיכך אסור לנפות קמח מהסובין [בפעם הראשונה], ואפילו ע"י שינוי, ואפילו כשלא היה לו שהות מעיו"ט. ולעשות גבינה ביו"ט הכריע המשנ"ב שאסור אפילו כשלא היה לו שהות מאתמול, אך ע"י שינוי מותר.

אולם מותר לברור דבר שדרכו להעשות לאותו היום, ולכן מותר לברור קטניות מתוך הפסולת, ואפילו פסולת מתוך אוכל ולהניח לבו ביום מותר. וכן מותר להסיר את עלי החסה המעופשים מתוך הטובים. וכן מותר לברור עצמות מתוך העוף והדגים, ובלבד שלא ירבה בטרחה, שאם יותר קל לברור את הפסולת לא יברור את האוכל, וכן להפך.

אמנם אם יכל לברור מאתמול בלא שיפיג טעמו ובלא שישתנה מראיתו, נחלקו הפוסקים האם מותר לברור פסולת מתוך אוכל או לברור להניח, והסיק הביאור הלכה שראוי להחמיר בדבר ולברור אוכל מתוך פסולת, ובכה"ג יש להתיר אף להניח, לפי שזה נחשב לשינוי. ובשש"כ פ"ד הערה יח כתב בשם שו"ע הרב שלא לברור ע"מ להניח כיון שיכל לברור מאתמול.

בנפה וכברה אסור לברור בכל אופן, ואף שלא היה לו פנאי מעיו"ט, לפי שהם כלים שבוררין בהם לזמן מרובה. אך מותר לקלף ירקות במקלף ולסנן אטריות ממי הבישול במסננת, לפי שאין דרך לעשות בכלים אלו לימים רבים. אמנם דבר שאינו מפיג טעמו ראוי לעשותו מעיו"ט, ואם יכל לעשותו בעיו"ט ולא עשאו, יעשנו ביו"ט ע"י שינוי.

אסור לשרות קטניות במים כדי שהמתולעים יצופו למעלה, ובשש"כ כתב שהגרשז"א הסתפק בזה משום שאין דרך לעשות כן לימים רבים.

לכלוך או זבוב שנפלו לאוכל או למשקה, נחלקו הפוסקים האם מותר להוציא את הפסולת לחוד ביד, ולכן יוציא עם מעט משקה. וכן הדך מצות לעשותן קמח וכדו' לא יוציא ביד את החתיכות הגדולות שלא נידוכו. לפי שבאופן זה הדרך הוא לברור ביד.

לנפות קמח פעם שניה כפי שנהוג היום, מותר ע"י שינוי, כגון שיחזיק את הנפה כשהיא הפוכה או ינפה על השולחן.

**לש**

לישה מותרת ביו"ט בכל אופן, ואפילו בכלים המיוחדים לכך בלא שינוי, לפי שאין דרך ללוש לימים רבים. ולכן מותר להכין ביו"ט סלט טחינה, דייסות למיניהם, פודינג, ביצה עם בצל, מיונז וכדו'. [לכאורה דבר שאינו מפיג טעמו צריך שינוי לדעת הרמ"א, וצ"ע שלא הובא דבר זה בפוסקים].

**סחיטה**

אסור לסחוט ביו"ט כל דבר כמו בשבת, ואפילו דבר שמתקלקל מאתמול, ואף ע"י שינוי אסור. ועי' שש"כ פרק ה' הערה א'.

**טחינה וריסוק**

דבר שמתקלקל כאשר נעשה מאתמול מותר לעשותו כדרכו ביו"ט. ולפיכך מותר לחתוך בצל דק דק אף בסכין המיוחדת לכך, ומותר לרסק תפוחי אדמה במועך, ומותר לרסק בננה או אבוקדו בשיני המזלג, ומותר לסנן ירקות ממי הבישול במסננת כדרכו בחול. ובמשנה ברורה תק"ד סקי"ט התיר לחתוך ירקות דק דק בלי שינוי לפי שמפיג טעמו הרבה. [אמנם סלט ירקות אינו מפיג טעמו הרבה ולכאורה צריך שינוי אף במפיג טעמו קצת מצד המנהג היכא שידע מאתמול].

דבר שאינו מתקלקל אך מפיג טעמו במקצת, כגון רוב סוגי התבלינים וכן חריין וקפה, מעיקר הדין מותר לדוכן כדרכו במדוכה, אלא שנהגו לטחון בשינוי, דהיינו שלא יטחן ע"ג קערה אלא על השולחן או נייר ומפה, או שיחזיק את המגרדת כשהיא הפוכה, כדי שיזכור שלא לטחון יותר מצרכו לאותו יום. ובאופן זה מותר אפילו לכתחילה. [לגבי תפוחי עץ השש"כ התיר ובספר המועדים נסתפק בזה, לפי שע"י אכסון במקרר אינו מפיג טעמו אלא מעט].

דבר שאינו מפיג טעמו כלל, כגון אגוזים מלח וכרכום וכדו', לכתחילה יטחן מערב יו"ט ולא יסמוך על שינוי. ואם לא טחן מעיו"ט מותר לטחון ביו"ט בשינוי.

אין טוחן אחר טוחן, ולפיכך מותר לדוך מצות לקמח, אך לא יברור החתיכות הגדולות בידו, וכנ"ל, אלא יוציא אותם עם מעט קמח.

דבר שאינו גידולי קרקע, כגון בשר ביצה ודגים, מותר לטחון ביו"ט בלא שינוי אפילו אינו מפיג טעמו.

לטחון בכלי המיועד לימים רבים כמו בנפה וכברה אסור אפילו בדבר המתקלקל. לגבי מטחנה ביתית נחלקו הפוסקים, בשש"כ הכריע להקל בדבר שאינו גידולי קרקע ולהחמיר בגידולי קרקע אף בדיעבד, אך החזון איש אסר לטחון ביו"ט בשר במטחנה ביתית אף שאינו גידולי קרקע. אולם מגרדת וקוצץ ירקות וכדומה מותר, [ולפעמים צריך שינוי, וכנ"ל].

**רחיצה**

בשבת - חמין שהוחמו בשבת אסור לרחוץ בהן אפילו פניו יו"ר, חמין שהוחמו בערב שבת פניו יו"ר מותר, והוא הדין שאר אברים, אך כל גופו או רוב גופו אסור. מים שהוחמו מאליהם כתב רעק"א דחשיבי כהוחמו מערב שבת ומותר לרחוץ בהם מיעוט הגוף, ולא דמי להוחמו בשבת בהיתר דחשיבי כהוחמו בשבת לפי שהתם הוחמו ע"י מעשה אדם. וכן נקט בשש"כ פי"ד ס"ג בשם הגרשז"א. אמנם באגרות משה (או"ח ח"ד סי' ע"ה אות א' בתוך דבריו) נקט דמים שהוחמו מאליהם בדוד שמש חשיבי כהוחמו בשבת.

ביו"ט - רחיצת פניו ידיו ורגליו מותרת ביו"ט אף בחמין שהוחמו בשבת, ואף מותר לחמם מים לשם כך. אך בבית המרחץ אסור, ובחדר האמבטיה נסתפק בספר המועדים אם נחשב לבית המרחץ, וכתב לתלות בטעמים מדוע אסור במרחץ האם משום הבלנים או שמא ירחוץ כל גופו, עיי"ש.

מים שהוחמו מערב יו"ט - השו"ע התיר לרחוץ כל גופו, והרמ"א החמיר בכל גופו בכל גוונא, ורק אבר אבר מותר במים שהוחמו מעיו"ט. [כתב המגן אברהם שאם חימם מים בהיתר חשיב כמים שהוחמו ביו"ט, ואף לפי השו"ע אסור לרחוץ בהם כל גופו, אך לגבי מים שהוחמו מאליהם בדוד שמש כתבנו לעיל שרעק"א התיר ואג"מ אסר].

מים שהוחמו ביו"ט אסור לרחוץ בהם רוב גופו אפילו אבר אבר, ולא הותר אלא מיעוט גופו בלבד, וי"א דוקא פניו ידיו ורגליו בלבד והאריך בזה הביאור הלכה. אך מים שהוחמו בעיו"ט לדעת הרמ"א דאסור לרחוץ כל גופו בבת אחת מותר לרחוץ כל גופו אבר אבר.

במים פושרים שאין מרגישים חום המים, אסור לרחוץ בשבת ויו"ט מצד המנהג שמא יסחוט, ונקט רעק"א להקל לרחוץ במצטער. ועי' אגרות משה שם שהמנהג לאסור היה רק באופן שנכנס לתוך המים, כמו אמבטיה ונהר וכדו', אך במקלחת של מים קרים אפילו מנהג ליכא.

לגבי דוד שמש כתבו אג"מ שם שש"כ פ"א סעיף לט וארחות שבת דאסור להשתמש בו בשבת משום שמבשל את המים הקרים שנכנסים לדוד או המים הקרים שמתערבים עם החמים בברז שבביתו. ובשש"כ התיר באופן שיסגור את הברז שלא יכנסו מים קרים לדוד וכן שלא יתערבו מים קרים בברז שבביתו עם המים החמים. אך בחוט שני ח"ב אסר אף בכה"ג, וחלק על השש"כ.

וביו"ט כתב השש"כ פ"ב הערה כב דשרי אע"פ שנכנסים מים קרים לדוד ומתחממים שלא לצורך אוכל נפש, כיון שאי אפשר להוציא מים חמים אא"כ נכנסים תחתיהן מים קרים וחשיב צורך אוכל נפש. ולכאורה זה סותר למש"כ השער הציון סי' תקי"ד ס"ק טו שאסור להוציא שמן מהנר לאכילה משום שגורם בזה כיבוי לנר, ומבואר שאסור לגרום מלאכה אחרת לצורך אוכל נפש. (ומה שהתיר המשנ"ב בסי' תק"ז ס"ק ל"א לכבות כדי שלא תשרף הקדירה, היינו משום שגוף הכיבוי צורך אוכל נפש הוא, אך כאן אין לו תועלת בכיבוי בשביל האוכל נפש). ואולי יש לחלק דכיון שהותר להבעיר ולחמם משום מתוך, הוא הדין מותר לחמם מים קרים כדי שיהיה לו עכשיו מים חמים אף שאינו נהנה מגוף החימום, דגם זה חשיב צורך קצת, אך כיבוי לא הותר מדין מתוך אלא באופן שאיכא אוכל נפש בגוף הכיבוי, ולכן אסר המשנ"ב, וצ"ע.

מותר לרחוץ קטן שרגיל לרחוץ כל יום, ואפילו במים שהוחמו ביו"ט. אך אסור לחמם מים לצרכו, ולכן אם שימוש בדוד שמש נחשב לבישול האסור אין להתיר אף לצורך קטן. וכל דברי השש"כ לעיל איירי באופן שרוצה להשתמש בדוד שמש לצורך אוכל נפש, כגון לרחיצת פניו"ר, דהשתא שרי אף שמחמם את המים הקרים ללא צורך, אך כשרוצה להשתמש לרחיצת תינוק אסור. אמנם בשש"כ פי"ד הערה כא תמה מדוע בזה"ז רחיצת כל הגוף נחשב לדבר שאינו שוה לכל נפש.

**מסקנא.** הרוצה לרחוץ ביו"ט במים שהוחמו מעיו"ט או במים שהוחמו מאליהם, מותר בקטן אפילו כל גופו ובגדול אבר אבר. ולגבי חדר אמבטיה תלוי בספק האם חשיב כמרחץ. ובכל אופן אסור להשתמש בדוד שמש, שהרי מחמם את המים הקרים שלא לצורך אוכל נפש, אלא אם הוציא מים לרחוץ פניו יו"ר מותר להשתמש בהם לקטן או לגדול אבר אבר. (ואם ננקוט שבזה"ז אף רחיצת כל גופו נחשב לדבר השוה לכל נפש, וכן נראה בשלחן שלמה סי' תקי"א, מותר לרחוץ בדוד שמש כל גופו כרגיל).

וכבר כתבנו לעיל שהאגרות משה התיר מקלחת במים קרים אפילו בשבת, ואין בזה אפילו מנהג.

**הוצאה**

מותר לטלטל ביו"ט מרשות לרשות וברה"ר, ובלבד שיהא צורך היום קצת, כגון טישו כפי צרכו, תכשיטים, תינוק בעגלה, סידור לבית הכנסת [אך להחזיר אסור אא"כ הביאו ביו"ט וחושש שיגנב, דהתירו סופו משום תחילתו]. אך אסור להוציא בשביל נכרי או מומר.

מפתחות ביתו או מקום שנמצא שם אוכל נפש מותר לטלטל, אך מפתחות של כספת וכדו' דחושש רק מפני הפסד ממון נחלקו הפוסקים, וכתב המשנ"ב לחוש לשיטת האוסרים ובפרט אם יכול למסור לאדם אחר לשמור.

**דינים שונים**

מותר לחמם מים לצורך שטיפת כלים ביו"ט [באופן שיצטרך לכלים אלו שוב ביו"ט], ולפיכך מותר להשתמש במים החמים שבדוד שמש. אך השש"כ מפקפק בזה היכא שיכל לחמם מים מעיו"ט לצורך כך.

פתיחת קופסאות שימורים מותרת באופן שאם יפתח בעיו"ט יתקלקל, או באופן שלא יכל לעשותו בעיו"ט כגון שהגיעו לו הקופסאות ביו"ט או שלא היה לו פנאי, דהוי מכשירין שאי אפשר מאתמול. אך אם יכול לפתוח בדרך קלקול עדיף טפי. [היה לו אפשרות מעיו"ט ושכח אסור מהתורה].

**מלאכה לצורך מחר**

אסור לעשות מלאכה לצורך מחר בין אם הוא חול בין אם הוא יו"ט שני בין אם הוא שבת ולא עשה עירוב תבשילין. ישנם ב' אופנים שמותר, חדא, בחד טרחא ומדין ריבוי בשיעורים. ב, באופן שמשביח התבשיל, כגון בשר ודגים שהכמות משביחה את כל התבשיל. ואף שבלא"ה שרי מדין חד טרחא, נפק"מ שבכה"ג שמשביח מותר להוסיף בעוד הקדירה על האש.

דעת הטור שלגבי חד טרחא אסור לומר להדיא שעושה כן לצורך מחר, אך לגבי משביח התבשיל מותר לומר להדיא. ואילו דעת הרוקח וכן נקטו הפוסקים דאף באופן שמשביח התבשיל אסור לומר להדיא. ויותר מכן כתב המגן אברהם תק"ז סקי"ג וכן פסק הביאור הלכה סי' תק"ג, דהיכא דשרי מדין משביח התבשיל (כגון שמוסיף אח"כ) הרי זה חמור יותר, ומותר רק אם כונתו באמת להשביח, ולא מהני הערמה של טעימת כזית אף קודם אכילה.

הרוצה לבשל לצורך מחר ומערים לטעום כזית מהקדירה, דעת הרבה פוסקים (כנסת הגדולה בשם רדב"ז ב"ח פרי חדש אליה רבה נהר שלום והגר"א) דאסור אף קודם אכילה, וכל ההיתר קודם אכילה הוא באופן שבאמת רוצה לאכול מתבשיל זה בסעודת יו"ט ומוסיף בו לצורך מחר. אך דעת הרבה פוסקים (מגן אברהם ט"ז מאמר מרדכי בית מאיר חיי אדם הגר"ז, וכן הוא משמעות הרמ"א) דקודם אכילה מותר אפילו בהערמה, ורק לאחר אכילה אסור לפי שניכר הדבר שמערים. אמנם נקטו הפוסקים דכל ההיתר הוא בב' מינים, אך אם מבשל אותו מין בשתי קדרות לא מהני טעימת כזית אף קודם אכילה, שהרי יכול לטעום כזית זה מהמין הראשון.

להלכה כתב המשנה ברורה דהמנהג להקל להערים קודם אכילה לצורך יו"ט שני, אך לצורך חול לא נהגו להקל. והמחמיר אף לצורך יו"ט שני תע"ב.

יש לו תבשיל מוכן ורוצה להשאירו למחר ולבשל אחר ליו"ט, אם הראשון יותר טוב או שהם שוים באופן שמוכח שרוצה לבשל אחר רק כדי להשאיר את הראשון אסור, אך אם יש איזה עדיפות בשני, או שהשני מין אחר מותר. וכתב החכמת שלמה שאם בישל לצורך יו"ט רשאי להמלך ולהשאירו למחר ולבשל אחר, כל שלא היה בדעתו מתחילה לכך. אך המשנה ברורה (תקכ"ז ס"ק ע"ז) כתב דאסור. ונראה דהמשנה ברורה איירי בשוין, ואילו החכמת שלמה איירי רק במין אחר או באופן שיש איזה עדיפות לבישול השני, וצ"ע.

יל"ע במי שמבשל שני מיני תבשיל לאחרים כדי לתת להם אפשרות לבחור, כמו שנהוג בשמחות לשאול כל אחד איזה מנה הוא רוצה, האם חשיב שבישל שניהם לצורך יו"ט ושרי, או שמא כיון שרק באחד מהם ישתמש ביו"ט ויודע מתחילה שבישול אחד אינו לצורך יו"ט אסור.

ואת"ל דשרי יל"ע במי שמבשל שני מיני תבשיל כדי שהוא עצמו יבחר אחד מהם ביו"ט, האם כיון שתולה בדעת עצמו ויודע שאחד מהם מיותר הוי בישול שלא לצורך יו"ט או לא.

ואת"ל דשרי כיון ששניהם עושה ליו"ט יל"ע במבשל ב' קדרות אחת לשבת ואחת ליו"ט, ודעתו להחליט ביו"ט עצמו איזה יאכל בשבת ואיזה ביו"ט, האם שרי כיון שמשאיר לעצמו את האפשרות לבחור ביו"ט באחד משניהם, או שמא כיון שעושה אחד לשבת אסור. ועי' שלחן שלמה מש"כ בזה.

עבר ובישל לחול המאכל מותר, דביו"ט לא קנסו בדיעבד. אך אם הערים ואמר שמבשל לצורך יו"ט בעוד שדעתו לצורך חול, קנסוהו בדיעבד, והמאכל אסור לאחרים עד מוצאי יו"ט, ולו ולבני ביתו עד מוצאי שבת, ולשיטת הגר"ז אסור לו ולבני ביתו עולמית. הערים בטעימת כזית לאחר אכילה, אף שאסור לעשות כן מכל מקום לא קנסוהו והתבשיל מותר, ודלא כהב"ח שאסר אף בדיעבד. ואם הערים בטעימת כזית ולא טעם, דעת הט"ז דשרי, ודעת הבית מאיר דאסור, וכן הכריע המשנ"ב. (נראה דהיינו בהערמה, אך באמת בישל ליו"ט ונמלך, אינו נאסר אף שלא טעם כלום).

**מלאכה לצורך עכו"ם ובהמה**

אסור לעשות מלאכה לצורך עכו"ם ובהמה דכתיב לכם ולא לכלבים ולא לנכרים. ובאופן שמבשל לעצמו ומוסיף בחד טרחא או במשביח המאכל אף לצורך העכו"ם נחלקו הראשונים האם שרי כצורך מחר או שמא גרע ואסור, ובאופן שאפשר לפייסינהו בדבר אחר לכו"ע שרי.

לגבי להזמין עכו"ם לסעודת יו"ט איתא בגמ' דאסור שמא ירבה בשבילו. ונקטו הפוסקים דאסור להזמינו אפילו לאחר שגמר להכין כל הסעודה ולא היה דעתו מתחילה להזמינו. אמנם בכמה אופנים התירו הפוסקים, א, עבדו ושפחתו, או שלוחו של הגוי, כיון שאינו חפץ ביקרו לא חיישינן שירבה בשבילו. ב, האיסור הוא להזמינו לסעודה, אך לתת לו מעט לטעום שלא בסעודה שרי. ג, לדעת הרמב"ם אם בא מאליו מותר להזמינו לסעודה, ולדעת הטור אסור אלא אם כן אומר לו להדיא שאם יספיק לך מה שהכינו בא ואכול. והט"ז הכריע שאם נותן לו לאכול בלא הזמנה והפצרה שרי בלא אמירה, אך אם צריך להפציר בא שיאכל אע"פ שבא מאליו אסור עד שיאמר לו כן. ד, מותר לשלוח לגוי אוכל לביתו, אמנם נקטו הפוסקים בדעת הרמ"א דההיתר הוא רק במה שהכין לעצמו, אך אסור להרבות כדי לשלוח לעכו"ם אפילו בחד טרחא שמא ירבה בשביל בטרחא אחרת.

ובכל זה דין מומר ומחלל שבת בפרהסיא כעכו"ם, ולכן צריך להזהר לא להכין כוס תה בכלי ראשון לצורך מחלל שבת, ולא להזמינו לסעודת יו"ט שמא ירבה בשבילו.