כיסוי הדם במוקדשין
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב וורצל / כיסוי הדם

חולין פג: כיסוי הדם במוקדשין

מסקינן בסוגיין כמה טעמים שאין כיסוי הדם נוהג במוקדשין, מתחילה ס"ד לומר דכל הדין דמוקדשין פטור מכיסוי הוא בקדשי בה"ב, ומטעם שחיטה שא"ר ל"ש שחיטה וכמ"ד שא"א לפדותם אחר שחיטה.

ואח"כ מתרץ דאף אם יכול לפדותם מ"מ ילפינן ושפך וכיסה מי שאינו מחוסר אלא כיסוי יצא זה שמחוסר פדיה וכיסוי, ולפי"ז אפי' קדשי מזבח נמי דהוי מחוסר גרירה וכיסוי, ומר בר"א יליף מחיה או עוף מה חיה אינה קודש אף עוף שאינו קודש.

ובראש יוסף דן נפק"מ בין התי' בבמה, דלא שייך כאן טעם מחוסר גרירה שהרי בבמה אין איסור להוסיף על הבנין ויכול לכסותו במקומו, ומשא"כ לתי' בתרא ממעט אף בבמה.

ובחי' הגרי"ז זבחים סח: העיר דלכאו' מליקה פסולה נמי היה חייבת בכיסוי אי לאו קרא דממעט קדשים שהרי בזה לא שייך המיעוט של הסוגיא שהרי אין כאן זריקה ול"ש חציצה ומחוסר גרירה כלל, ואיך קתני סתמא דליכא כיסוי במקודשין?

והנה לשיטת התוס' פג: דכל דין כיסוי במליקה הוא משום דכתיב אשר יאכל ולא כתיב דוקא שחיטה, [ובעינן אשר יאכל לכו"ע ואף לר"מ למעוטי נוחר ומעקר כש"כ במקו"א], א"כ במליקה פסולה אין נידון כלל להצריכו כיסוי שהרי אינו מתיר באכילה.

אבל לשיטת רש"י יז. דאין כיסוי הדם אלא בשחיטה אלא דמליקתו זו היא שחיטתו הרי אף במליקה פסולה יש לדון לחייבו, שגם בזה יש דין מליקתו זו היא שחיטתו שהרי יש לה דין מליקה לענין עלו לא ירדו ושריפה בקודש [עכ"פ למ"ד שחיטה שא"ר שמה שחיטה ולא דריש אשר יאכל].

עוד העיר הגרי"ז בעיקר הסוגיא שהרי אי"צ להזות כל הדם וא"כ יכול להזות מקצת דמו והשאר לכסות, שהרי קי"ל דמקצת כיסוי סגי, וכבר העיר בזה הרש"ש, עיי"ש דסוגיין כר"י דבעי כיסוי כל דמו, ודוחק.

ויש לדון בכל הנ"ל, הנה עיין קלט. הקדיש חיה ואח"כ שחטה פטור מכיסוי, שחטה ואח"כ הקדישה חייב שכבר נתחייב בכיסוי קודם שב לידי הקדש, ומה למדה הגמ' לענין שילוח הקן שאם אגבה והדר אקדיש לה כבר נתחייב בשילוח.

והק' רעק"א שם מה ענין זל"ז והרי כל פטור קדשים מכיסוי הוא מטעם שחיטה שא"ר לחד טעם בסוגיין, וכל שהשחיטה היתה בהכשר מה אכפ"ל שהקדיש אח"כ, ואין לדמותו לשילוח הקן שאין פטורו תלוי בשחיטה דוקא רק פטור משום שצריך להביא ליד גזבר, ומה"ת לדמות זל"ז.

וצ"ל דדיוק הגמ' הוא מדקתני טעמא גבי כיסוי משום שכבר נתחייב ואי מה"ט א"כ ה"נ גבי שילוח הקן, אבל הא גופא צ"ב ל"ל ה"ט תיפו"ל שאין כלל סיבה לפוטרו?

והוסיף בחי' הגרז"ס קדשים תשובה-טז דאף להשיטות בסוגיא דטעם פטור קדשים משום מחוסר פדיה וכיסוי מ"מ באופן שהשחיטה היתה כהוגן יתחייב בכיסוי, וזה משתי טעמים, חדא, כש"כ התוס' דבדם הניתז לא שייך לפטור משום מחוסר גרירה שבשעת שחיטה לא היה צריך להיות מחוסר גרירה ורק כיון שניתז נעשה מחוסר גרירה, וממילא ה"נ אם בשעת שחיטה לא היה קדשים ולא היה מחוסר פדיה ג"כ יתחייב.

ועוד הוסיף דכה"ג שהקדיש אחר השחיטה אינו מחוסר פדיה כלל, דכל מה שהוא מחוסר פדיה הוא משום דאל"כ יהיה שחיטה שא"ר, אבל בכה"ג שהקדיש אחר השחיטה הרי לאו שחיטה שא"ר הוא.

ובקוה"ע-נט תי' קו' רעק"א עפי"ד שם דהיתר שחיטה צריך להמשך כל שעתא ושעתא, וכדמוכח לעיל יז. גבי נחירה במדבר, ואם שחיטה שא"ר ל"ש שחיטה הרי מכאן ולהבא כשהקדישה חשיב שחיטה שא"ר, עיי"ש.

אבל הוא תימה, דהא כל החסרון של שחיטה שא"ר הוא מטעם שא"י לפדותו דבעי העמדה והערכה, אבל כה"ג שמקדיש אחר מיתה הרי הוא כמקדיש חפץ בעלמא שאי"צ העמדה והערכה ומה"ת יהיה בזה חסרון שחיטה שא"ר הרי יכול לפדותו.

ובחזו"א יו"ד-ריד דף קלט. כתב ליישב דהא דממעט הקדש משום מחוסר פדיה אי"ז סיבת הפטור רק גילוי מילתא דחיוב כיסוי לא נאמר בקדשים, וילפינן מיניה דשם קדשים פוטר מכיסוי, ולכך כשהקדיש אחר שחיטה נמי יש לפוטרו ובעינן לטעמא דכבר נתחייב.

ועיי"ש בחזו"א הוסיף די"ל כן לכה"פ למר בר"א דיליף משום עוף דומיא דחיה, ואף דקדשי בה"ב שפיר שייכים אף בחיה ע"כ לא משמע ליה לחלק וכל קדשים בכלל.

ובאמת כ"נ ברש"י שכתב דחיה סתמא אינה קודש, וכבר נתקשה ברש"ש דהא משכח"ל בקדשי בה"ב, וכתב דכל תי' הגמ' אינו אלא בקדשי מזבח אבל בקדשי בה"ב בעי לתי' קמא, אבל ברש"י לא משמע כן ובשטמ"ק בשם תוס' חיצוניות כתב דכיון דבסתמא אינה קודש ממילא ממעט כל מוקדשין וכפשטות לשון רש"י, והוא כד' החזו"א.

[מיהו נתקשה שם בחזו"א דא"כ אף גבי קדשים בחוץ נמי נימא הכי דמיפטר מכיסוי ובמתני' פה. מבואר לא כן][[1]](#footnote-2).

ועפי"ז מתיישב יותר חילוק התוס' דבדם הניתז לא אכפ"ל שהוא מחוסר גרירה, ויל"פ שאין כוונתם כש"כ לעיל דבשעת שפיכה אכתי לא היה מחוסר גרירה, אלא כוונתם כמו שנראה להדיא בחי' הרמב"ן דסתם דם חולין אינו מחוסר גרירה ושפיר חייב בכיסוי משא"כ קדשים שסתמו מחוסר גרירה פטרה תורה, ולא אכפ"ל אם בכל אופן ואופן הוא מחוסר גרירה.

ולפי"ז מיושב קו' הראש יוסף דנפק"מ בבמה, דלהנ"ל אף דבבמה אינו מחוסר גרירה מ"מ פטרה תורה בכל ענין, וכן לפי"ז אין מקום לנידון הגרי"ז היאך תפטר מליקה פסולה דפטרה תורה בכל ענין מחמת שם קדשים.

וממילא י"ל קו' הרש"ש והגרי"ז בעיקר המיעוט דסוגיין למה לא נימא שיזה מקצת הדם ויכסה השאר, שהרי כבר כתב גליון מהרש"א יו"ד כח-טו בשם בית שלמה דלכתחילה צריך לכסות כל הדם, וכן הביא בשפ"א בחי' יו"ד מהרוקח להדיא, ודלא כתבו"ש שאי"צ לכסות אלא מקצת הדם אף לכתחילה.

[ומקור לזה כתב מסוגיא פה: דר' חייא נפל ליה יאניבא בכתניה וכו' ומשתמש בדם להבריח את התולעת, ומקשינן והיכי עביד הכי דלא מכסה, ומאי קושיא והרי יכול לכסות רק מקצת הדם, ומזה הוכיח שם דעכ"פ לכתחילה צריך לכסות כולו.

אבל בחזו"א ג-כד דחה די"ל דעוף דמו מועט וקשה לאדם לכוין וממילא ישפך כל הדם בלא כיסוי].

ולפי"ז י"ל דכיון שהדין כיסוי לכתחילה הוא בכל הדם ממילא ממעט קדשים, שאינו אלא סימנא בעלמא ולא סיבת הפטור.

[ובאמת יל"ד דאף אם הוא סיבת הפטור מ"מ י"ל דכל שהוא מחוסר גרירה כלפי המצוה לכתחילה שפיר אית ביה ילפותא דמחוסר גרירה, ויל"ע].

1. והנה בעיקר דינא דמתני' יל"ע במה דתני קדשים בחוץ [היינו בחיה], ויש לדקדק אמאי נקט דוקא בחוץ הרי גם בפנים יהיה הנידון אם חייב בכיסוי, שכל הפטור של קדשים הוא משום מחוסר גרירה אבל בקדשים בפנים ל"ש זה שהרי אין דין קרבנות בשחיטה בחיה בפנים, ושוב תלי בפלוגתא דשחיטה שא"ר כחולין בעזרה.

   ואולי לדעת החזו"א דילפינן מקרא פטור כללי בקדשים א"ש. [↑](#footnote-ref-2)