5. בגדרי גרופה וקטומה
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב מאיר קאופמן / שהיה חזרה הטמנה מרחצאות בישול / שיעורים

כ"ז אלול ע"א

**סימן ה'**

**בגדרי גרופה וקטומה**

**א]ביאור הרמב"ם והרמ"ך בגדר הדין גרו"ק**

**ב]שיטת הרמב"ן וסיעתו שההיתר מצד שהסיח דעתו מהחיתוי וביאור השיטות שזה מצד היכר**

**ג]סיכום השיטות בטעם שמועיל גרו"ק**

**ד]בביאור הא דמועיל גרו"ק שלא יהיה למחזי כמבשל לביאורים לעיל**

**ה]בביאור ההיתר דקש וגבבא ובדין פלטה חשמלית לענין שהיה וחזרה**

**ב**

**בדין קדירה ריקנית**

**ו]בביאור האחרונים בהיתר דקדירה רקנית האם זה מדין סמיכה או מדין קטימה**

**ז]בישוב דעת המרדכי שזה מדין סמיכה אפילו שמתיר סמיכה לכתחילה ובדברי המ"ב שמועיל קדירה רקנית על קרקע התנור**

**ח]בגדר הדין קטימה דאינה בגוף האש**

**ט]ביאור דעת הרמב"ם בנ"ל**

**י]במחלוקת הרשב"א והר"ן האם גריפה עדיף מסמיכה ולכאורא יסוד מחלוקתם בנ"ל והאם קטימה של פח זה מצד המצב או מצד מעשה קטימה**

**י"א]האם לדעת רש"י שההיתר מצד אינו מוסיף הבל מועיל מעשה שלא בגוף האש**

**י"ב]האם מועיל קטמה והובערה בקדירה רקנית**

**ביאור הרמב"ם והרמ"ך בגדר הדין גרו"ק**

א]כתב הרמב"ם פ"ג ה"ד וז"ל לפיכך אם גרף האש או שכיסה אש הכירה באפר או בנעורת הפשתן דקה או שעממו הגחלים שהרי הן כמכוסות באפר או שהסיקוה בקש או בגבבה או בגללי בהמה דקה שהרי אין שם גחלים בוערות הרי זה מותר לשהות עליה שהרי הסיח דעתו מזה התבשיל ואין גוזרין שמא יחתה באש עכ"ל ולכאורא מבואר בדבריו דההיתר בגרו"ק מצד שכיון שעושה על חום נמוך זה סיבה שיסיח דעתו מהצלחת התבשיל וממילא אין סיבה שיחתה שהרי הסיח דעתו מהתבשיל

ועיין כס"מ דהביא מהשגות הרמ"ך שכתב וז"ל צ"ע איך הסיח דעתו שהרי בדעתו לאכלו בלילה ומי לא עסקינן שאין לו תבשיל אחר כי אם זה והטעם הנכון משום דעביד היכר כיון דגרף או קטם ולא אתי לחיתויי וכן פירשו רבותי עכ"ל ומבואר דיסוד הדין גרו"ק לא כי יש כאן חום נמוך וממילא מסיח דעתו מהתבשיל אלא שכיון שעשה מעשה היכר שלא לחתות על ידי שמיעט חום הכירה [או בגחלים עוממות שלא חיתה בהם] ממילא לא יבוא לחתות [ואפשר לבאר שהכוונה שכשיבוא לחתות יזכר במה שעשה ולכן לא יחתה ויתכן שזה סברא שכבר מעכשיו מסיח דעתו מהחיתוי ויותר מסתבר כביאור הראשון דאל"כ למה ביאר מצד ההיכר ולא שהסיח דעתו מהחיתוי ועיין בזה לקמן]

ועיין ברמב"ם ה"ה דמבואר דבתנור לא מועיל גרו"ק ועיין כס"מ שהביא מהרמ"ך שהשיג וז"ל מאיו הוציא זה וכו' אבל אם גרף וקטם דעביד היכר אפילו בתנור מותר וכו' עכ"ל ונחלקו בזה לשיטתם דלדעת הרמב"ם שטעם היתר גרו"ק כי הסיח דעתו מהתבשיל א"כ כאן שיש עדין חום גבוה זה לא שייך אמנם הרמ"ך שביאר כיון שעשה מעשה להיכר שלא יחתה ה"ה בתנור זה צריך לעזור

ועיין רמב"ם פ"ט ה"ג דמבואר בדבריו דגם דבר שנתבשל כמאכל ב"ד יש בו עדיין בישול עד שיגמור להתבשל ועיין כס"מ שהביא מהרמ"ך שהשיג שא"כ איך מותר להשהות על גבי כירה גרו"ק הרי נחוש שמא יגיס אלא בהכרח שדבר מבושל כמאכל ב"ד אין בזה חשש חיתוי ובפשוטו אזלי לשיטתם דכל קושיתו לשיטתו דטעם ההיתר בגרו"ק כי עשה מעשה להיכר שלא יחתה בגחלים א"כ זה רק סיבה שלא יחתה בגחלים אבל לא שלא יגיס בתבשיל אבל למה דמבואר ברמב"ם כי הסיח דעתו מהתבשיל א"כ כמו שזה סיבה שלא יחתה זה גם סיבה שלא יגיס[[1]](#footnote-2) [והנה לכאורא למבואר ברמ"ך שכל הסיבה שאין חשש מגיס בגרו"ק כי זה כבר מבושל א"כ אם זה לא מבושל כמאכל ב"ד לא יעזור גרו"ק וכדעת רבינו יונה הובא ברא"ש וכמו שדקדק הגרעק"א בסימן רנ"ג אמנם עיין בדבריו פ"ג הי"א שדן שאין כזה חשש בכלל שמא יבוא להגיס והשגתו כאן למבואר ברמב"ם שכוונת הגמ' שמא יגיס ויעבור מצד בישול ע"ש]

**שיטת הרמב"ן וסיעתו שההיתר מצד שהסיח דעתו מהחיתוי וביאור השיטות שזה מצד היכר**

ב]והנה עיין רמב"ן בד"ה עד שיגרוף שכתב וז"ל והטעם לפי שהמערב אפר ואש לגמרי סליק דעתיה מחיתוי האש וכבר קלקלו והסיח דעתו ממנו עכ"ל ועיין רשב"א בד"ה עד שיגרוף וז"ל אלא כיון שקטם קצת מוכחא מילתא שהוא מתיאש ממנה ואינו רוצה בחיתוי והכא נמי משמע בגמ' מדאמרינן גחלים שעממו הרי הן כקטומין והוא הטעם שאמרנו שכיון שעממו ולא חשש ללבותן מוכחא מילתא דלא קפיד בחיתוי עכ"ל ומבואר מלשונם שיסוד ההיתר שכיון שהניח בצורה שיכל לעשות אש יותר גדולה ממילא יש כאן גילוי דעת שהסיח דעתו מחיתוי האש דהינו שאין הטעם כי זה אש נמוכה ממילא הסיח דעתו מהתבשיל כמבואר בלשון הרמב"ם אלא שיש כאן הסיח הדעת מהאש ובאמת עיין רשב"א י"ח: שהקשה אם יש איסור הגסה עד שליש בישולו למה עוזר גרו"ק הרי יש כאן עדין חשש שיגיס וזה כשיטתו הנ"ל שכל הדין גרו"ק זה הסחת דעת מחיתוי האש ולא מהתבשיל שלכן גם לא יבוא להגיס

ועיין ריטב"א במתניתין ל"ו: שכתב וז"ל וטעמא דמילתא דכל דעבד הכי גלי אדעתיה דלא קפיד בחמימותיה ולא אתי לחיתויי בגחלים עכ"ל ומבואר שנקט שיסוד הגילוי דעת לא ביחס אש אלא ביחס לתבשיל שלא מעונינים שהתבשיל יהיה מבושל טוב וממילא אין חשש שיבוא לחתות וזה על דרך הרמב"ם שיסוד הדין שמצד מצב התבשיל לא יבוא לחתות אלא שלא ביאר כי מסיח דעתו מהתבשיל אלא שאין לו הקפדה על התבשיל וממילא אין לו סיבה לחתות ודו"ק

והנה כתב הר"ן בד"ה עד שיגרוף דהא דגריפה מועיל אפילו בתוך התנור יותר מסמיכה דהתם לא עבד מעשה להיכרא והכא עבד מעשה להיכרא עכ"ל והיה מקום ללמוד דס"ל דכל הדין גרו"ק שעשה מעשה היכר וממילא כשיבוא לחתות יזכר על ידי ההיכר או שיזכר שעשה היכר ולא יחתה אמנם לכאורא מוכח בלשונו לא כך דעיין במתניתין בד"ה כירה שכתב וז"ל ומשום הכי כל שגרוף וקטום דאיכא היכרא שמסלק דעתו מלחתות בגחלים שרי עכ"ל וכן הוא בחידושיו ועיין עוד בחידושיו ל"ז: רד"ה ש"מ שכתב וז"ל והא דנקט קטמה לרבותא דאע"ג דקטמה גלי דעתיה דלא ניחא ליה בחיתוי הגחלים עכ"ל הרי מבואר בלשונו שיסוד ההיתר כי גילה דעתו שמסלק דעתו מחיתוי הגחלים ומה שכתב הלשון שעשה היכר דס"ל דעצם המצב שזה מציאות קטומה זה לא מועיל אלא מצד שיש כאן מעשה מצידו שמראה שאין דעתו לחתות אבל יסוד ההיתר דעל ידי מעשה זה דנים שאין כאן סיבה לחתות ולא שאחרי זה יהיה לו תזכורת

והנה לשון זה דהדין קטימה זה היכר בעלמא מבואר גם בר"ת בספר הישר ס' רל"ה כתב וז"ל ולכך צריך לעשות היכרא בגרופה וקטומה עכ"ל וכן עיין לשון הרשב"א מ"א. שכתב שהקטימה זה היכר בעלמא ונראה כוונתם כנ"ל שיסוד ההיתר שמסיח דעתו לחתות אלא שחז"ל החשיבו עשית מעשה שמראה שלא מעונינים באש גדולה כמצב שמראה שמסיח דעתו מלחתות

והנה הבאינו לעיל מלשון הרמב"ם דהגדר בגרו"ק שכל שמניח על אש נמוכה זה מראה שמסיח דעתו ויתכן שהראשונים גם מודים לזה אלא שס"ל דבגרו"ק מצד המצב עצמו זה לא מראה כך ולכן צריך להגיע שעשה מעשה להיכרא ולכאורא דבר זה מוכרח דעיין בחידושי הר"ן מ"ז: שדן האם יש איסור שהיה על דבר המוסיף הבל וכתב שאין איסור דזה וודאי לא גרע מגרו"ק וצ"ע הרי ביאר שגרו"ק עוזר כי עשה מעשה להיכרא אבל כאן הרי לא עשה שום מעשה ובהכרח כנ"ל שרק באש רגילה צריך להגיע לגילוי דעת שזה מחשיב את זה כחום נמוך וממילא בחום נמוך לא צריך להגיע למעשה ועיין סק"י מה שהארכנו בזה עוד

והנה עיין בפיה"מ דמבואר דלענין היתרא דקדירא חיתא מועיל גם לתת ירק חי וביאר בכס"מ ובב"י שכיון שנתן ירק חי הוא מידכר ולא אתי לחתויי דומיא דגרו"ק ומבואר בדבריו שיסוד דין גרו"ק לא שזה מביא למצב שאין חשש כלל שיחתה כי כבר עשה היכר ועל ידי זה הסיח דעתו מהחיתוי או מהתבשיל אלא שעל ידי פעולה זו כשיבוא לחתות הוא יזכר בפעולה ולא יחתה ועיין לעיל שהבאינו דבלשון הרמ"ך גם מובא הלשון כיון דעביד מעשה להיכרא אמנם אין זה מוכרח דכוונתו כנ"ל אלא יתכן שכוונתו על דרך הר"ן שכיון שעשה מעשה להיכר שלא יחתה זה גורם שמסיח דעתו מהחיתוי

והנה יש שהבינו שלשון הראשונים היכר הכוונה שכשיבוא לחתות יהיה לו משהו שמזכיר לו לא לחתות ולכן כתבו שההיכר צריך להיות במקום החיתוי ולפ"ז לא עוזר פח שלנו שמונח על האש אם לא מונח על מקום הכפתורים אמנם עיין לעיל שהארכנו שאין זה כוונת הראשונים והרי מפורש בר"ן שכיון שעשה היכר ממילא הסיח דעתו וכן מוכח מהדין של קטמה והובערה שהרי עכשיו אין לו שום היכר ומה שכתב האגרות משה שנשאר עדין קצת מהקטימה אין לו שום זכר ומקור בראשונים והנה עיין לשון הרא"ש לענין לסמוך למדורה שכתב שצריך להרחיק שיהיה לו היכר ונראה שגם שם הכוונה שברגע שמרחיק ומניח בצורה שונה מהבישול הרגיל זה עצמו עושה לו היכר שאחרי זה אסור לחתות ומסיח דעתו מלחתות ועיין מג"א שכתב שמועיל דף על התנור מצד היכר ולכאורא כוונתו כרא"ש הנ"ל וכן הגרעק"א ביאר שזה מדין קטימה ולא עוזר לנתינה בתחילה ולכאורא שם הרי הפתח מהצד וכשיבוא לחתות לא רואה ההיכר כלל אלא וודאי שגדר ההיכר כנ"ל שזה סברא בעצם ההנחה שזה הנחה ללא חשש חיתוי וכן בכס"מ הנ"ל שמניח ירק בקדירה וביאר מדין היכר הרי כשיבוא לחתות לא רואה הירק כלל אלא וודאי הכוונה כנ"ל ותימא על השבט הלי ח"א סימן צ"א דמשמע שנקט שיש הלכה של היכר בזמן שיבוא לחתות וז"ב

**סיכום השיטות בטעם שמועיל גרו"ק**

ג]העולה מהנ"ל דבגדר דין גרו"ק מצאנו כמה ביאורים בראשונים א. ברמב"ם מבואר שכל שמניח על אש נמוכה הסיח דעתו מהתבשיל ב. בריטב"א מבואר על דרך זה שכיון שמניח על אש נמוכה מראה שלא איכפת לו בחום התבשיל ממילא אין לו סיבה לחתות ג.ברמב"ן וברשב"א מבואר שמגלה דעתו שהסיח דעתו מהחיתוי וכן הוא בר"ן אלא שהוסיף שצריך לעשות מעשה להראות שמסיח דעתו מהחיתוי שרק על ידי מעשה יש כאן מציאות של היסח הדעת ד. בכס"מ מבואר שנשאר עדיין הסיבה שיחתה אלא שכשיבוא לחתות יזכר במעשה שעשה וימנע ולא יחתה ובדעת הרמ"ך יתכן לבאר ככס"מ ויתכן כר"ן לעיל

**בביאור הא דמועיל גרו"ק שלא יהיה למחזי כמבשל לביאורים לעיל**

ד]והנה עיין סימן א' דהארכנו דדעת הרשב"א ריטב"א ור"ן שטעם האיסור להחזיר בכירה שאינה גרו"ק מצד שזה מחזי כמבשל וצ"ע א"כ מה עוזר שזה גרוף שאז מותר להחזיר הרי הגריפה והקטימה עוזרת שלא יהיה חשש חיתוי אבל מה זה ענין למחזי כמבשל והניחא לריטב"א דזה מראה שהוא לא מעונין בחום התבשיל א"כ א"ש דהרי מבואר ברשב"א מ: דכל דמניח במקום שלא רגילים לבשל אין איסור מצד שמניח רק לחמם דהינו שהמחזי כמבשל במה שמניח לשיפור הבישול ולא לחמם בעלמא וא"כ כיון שבגרו"ק זה מראה שלא מקפיד על שיפור התבשיל ממילא זה פחות מחזי כמבשל וכן עיין ריטב"א ל"ז. לענין הגמ' שאני התם דכיון דמדליא שליט בה אוירא שזה סברא גם על חזרה כמבואר בדבריו שם וע"ש שביאר דגלי אדעתיה דלא קפיד בחימימיה אבל לכל הראשונים הנ"ל שזה סברא ביחס לחיתוי צ"ב

ולכאורא צ"ל שאפילו שמה דזה מועיל הוא מצד שהסיח דעתו מלחתות אבל מאותו טעם זה גם סיבה שאין כאן מחזי כמבשל דאדם שרוצה לבשל מניח על אש טובה ודואג כמה שיותר להגביר האש וכאן שהניח באש שמראה שלא מקפיד על חימומה ממילא זה גם מראה שאין דעתו לבשל וממילא אין כאן מחזי כמבשל ומה שלא ביארו שזה עצמו סיבה שלא יחתה יתכן מצד שס"ל שגם חימום זה סיבה לחתות ולכן הפחות לרבנן שגם מצטמק ויפה לו אסור ולכן ביארו מצד שיש כאן סיבה לעצם החיתוי אבל וודאי גם הם מודים שיש כאן גילוי דעת ביחס לתבשיל שלא מקפיד על בישולו וממילא אין כאן מחזי כמבשל

אמנם לדעת הר"ן שזה מצד שעשה מעשה להיכרא צ"ע מה זה עוזר ביחס למחזי כמשל וצ"ל שרק על ידי מעשה נקבע שלא מקפיד על חום האש וממילא אין כאן מחזי כמבשל

והנה הרשב"א הקשה עד כמה שיש מגיס גם לאחר פעם ראשונה מה עוזר גרו"ק הרי עדין יש חשש מגיס והנה לכאורא לנ"ל שתמיד יש כאן גם גילוי שלא מעונין בהצטמקות התבשיל אלא רק בחימומו ולכן אין בזה מחזי כמבשל א"כ זה גם סיבה שלא יבוא להגיס שזה הרי נעשה לצורך הבישול וצ"ל שס"ל שבדבר לא מבושל זה לא שייך שוודאי רוצה בבישול הדבר ועיין חת"ס שנקט דלמבואר ברמב"ם שזה מצד שהסיח דעתו מהתבשיל זה לא שיך בתבשיל שלא מבושל כמאכל ב"ד ואסור אפילו בגרו"ק וזה על דרך סברא הנ"ל אמנם הב"י נקט בדעת הרמב"ם לא כך

ויתכן שזה גם סברא בדעת הרמב"ם שאפילו שביאר שיסוד הדין מצד שהסיח דעתו מהתבשיל דהינו שלא ביאר כלל שיש כאן גילוי שלא מקפיד על התבשיל וממילא נימא שאין כאן מחזי כמבשל אלא רק ביאר שמסיח דעתו מלחשוב על התבשיל אבל ביחס למחזי כמבשל זה לא שייך דאין כאן ראיה שלא מתכוין לבשל התבשיל אמנם יתכן שגם לשיטתו זה עצמו שמניח בכזו אש נמוכה זה מראה שגם לא מקפיד על בישול התבשיל אלא רק לשמור על חמימותו אלא שאין זה טעם ההיתר שלא יבוא לחתות

והנה היה אפשר לומר שבאש קטומה שזה לא אש חזקה לא שייך כלל מחזי כמבשל וכל מה שהרמב"ם הוצרך לבאר זה רק למה אין חשש חיתוי אלא שלפ"ז צ"ע למה בחזרה והובערה זה עוזר הרי למעשה עכשיו יש כאן מחזי כמבשל ולראשונים שחילקו בין הובערה לנתלבתה א"כ יתכן שבנתלבתה שלא חזר למצב הקודם רק שם מועיל אבל בהובערה לא מועיל אבל לפסק המ"ב והראשונים שאין הבדל בין הובערה לנתלבתה א"כ מבואר שגם בזה עוזר לענין חזרה וצ"ל שכיון שזה המשך של הנתינה הקודמת שהיתה באש קטומה שאין בחזרה מחזי כמבשל ממילא עכשיו זה לא יותר גרוע אמנם כל זה שייך אם המחזי כמבשל זה מצד האדם עצמו אבל אם מצד הרואים לכאורא זה לא שייך וע"ש מה שהבאינו בזה וכן לכאורא ללשון הראשונים שהקטימה עוזרת מצד שעביד מעשה לכאורא זה לא סברא ביחס למציאות אש אלא רק ביחס להנחת האדם וצ"ע

והנה לדעת הכס"מ שזה מצד שכשיבוא לחתות הוא יזכר א"כ חזינן שמצד התבשיל זה אותו מצב א"כ לכאורא וודאי שאין סיבה שזה יעזור שלא יהיה כאן מחזי כמבשל ובאמת בדעת הרמב"ם לא הוזכר חשש מחזי כמבשל אמנם מאידך עיין סימן שהבאינו מהאו"ש דמהא דהרמב"ם הביא איסור מגיס באמצע דיני חזרה משמע שזה מחמת מחזי כמבשל

**בביאור ההיתר דקש וגבבא ובדין פלטה חשמלית לענין שהיה וחזרה**

ה]והנה מבואר במשנה דבקש וגבבא אין איסור שהיה ובטעם הדבר ברמב"ם מבואר שזה אש נמוכה וממילא מסיח דעתו מהתבשיל אמנם לראשונים שצריך הסיח דעתו מלחתות צ"ב למה זה עוזר ועיין ר"ן וכלבו דביארו דפה באמת זה מצד שאין שם מה לחתות ואפילו דבתנור זה נאסר צ"ל כמבואר ברמ"ך שכיון שזה חום חזק אפשר לחתות גם בקצת גחלת או כבעל המאור דתמיד יש שם קצת גחלת שאפשר לחתות אלא שבכירה זה כמו עוממות ובתנור זה מספיק חם ועיין רשב"א ל"ו דגם משמע ששיך חיתוי בקש וגבבא שדן לאסור בלא נתבשל במאכל בן דורסאי ועיין נימוק"י ור"י מלוניל דביארו שכיון שהסיק בקש שזה אש נמוכה זה מראה שלא מקפיד על חום התבשיל ואין חשש שיבוא לחתות דהינו שיש כאן חשש חיתוי אלא שמועיל כי יש כאן גילוי דעת שמראה שאין כאן מה לחשוש כמו בכל קטימה

והנה לר"ן שביאר שההיתר כי אין גחלת צ"ב מה זה עוזר על מחזי כמבשל וצ"ל שזה חום נמוך וכנ"ל מהר"י מלוניל אלא שלענין חשש חיתוי זה לא סיבה ולכן הוצרך לטעם אחר אבל לענין מחזי כמבשל זה מספיק

והנה ידע לדון לענין פלטה חשמלית האם יש כאן איסור שהיה והנה בפשוטו במקום שאין לזה כפתור להגדיל ולהנמיך האש לא שייך שמא יחתה ואין סיבה לאסור אמנם באורחות רבינו הביא מהחזו"א שלא פלוג ואסור ויש מקור לזה מדברי הרשב"א שדן לאסור שהיה בתולדות האור אפילו שאין חשש שיבוא לחתות וכבר הקשה כן הגרעק"א בסימן שי"ח ועיין ראשונים דתנור אסור אפילו שאין חשש חיתוי מצד שזה נראה שזה מוסק אם גחלים ולא פלוג אמנם יש לחלק דכאן הדבר ידוע שזה סוג שאין בו חיתוי ולא רק מהצורה שהסיק התנור והנה בפשוטו חזינן בקש וגבבה שמותר כיון שאין חשש חיתוי ולא אומרים לא פלוג אמנם לראשונים שזה עוזר כי זה אש נמוכה ובזה שהניח על כזה אש זה עצמו כמו גריפה א"כ אין ראיה שאמרינן לא פלוג אמנם לכאורא לשיטתם כיון שפלטה חשמלית זה אש נמוכה וודאי יש כאן הדין קטימה דבקש וגבבה אמנם יתכן שכאן שזה חום שנשאר כל הזמן וראוי לבשל זה עדיף ולא מסתבר דאדרבא אם מצד סוג אש זו אין סיבה לאסור כלל אמנם כיון שאין הדבר ברור קשה להקל בזה אלא שכיון שהמ"ב העתיק טעם הר"ן לכאורא מעיקר הדין אין בזה איסור שהיה

והנה לענין איסור חזרה לראשונים שאסור באינה גרו"ק מצד שמא יחתה א"כ בפשוטו אין לזה חומר אינה גרו"ק וכנ"ל דלא שייך בזה שמא יחתה אלא שאם מצד שזה טוח בטיט עיין חזו"א שכתב שלענין חזרה בשבת שזה מעשה בשבת חמיר ולא מצאנו שמועיל היתר זה אמנם יתכן שדוקא שם שיש אפשרות חיתוי אבל פה אין שום אפשרות אמנם יתכן שכיון שמעשה בשבת זה יותר סיבה להחמיר ממילא אמרינן בזה לא פלוג אמנם עיין אגלי טל ס"ק נ"ד שנקט שמועיל טוח בטיט גם לגבי חזרה בשבת אמנם אם מצד שזה חום נמוך א"כ ה"ה כאן וכאן יתכן שגם הר"ן מודה וכנ"ל אלא שכבר כתבנו שקשה להקל בזה לדמות פלטה חשמלית לחום של גרו"ק

ולענין נתינה בתחילה אם האיסור מצד שמא יחתה א"כ לכאורא עד כמה שכאן זה כמו טוח בטיט וזה עוזר גם בשבת א"כ ה"ה כאן אמנם הרי מבואר שגם גרופה אסור ובשו"ע פסק שתמיד צריך לגרוף את כל הגחלים ובכל אופן זה לא עוזר לענין נתינה בתחילה ובפשוטו כה"ג לא שייך חשש חיתוי וכן נראה מהראשונים שתמהו על תנור גרוף ולא הוקשה להם על כירה גרו"ק וכן עיין רשב"א שהוכיח שאין איסור בלא נתבשל כמאכל ב"ד בגרו"ק דהרי גרופה הוא גרף הכל ואין חשש חיתוי ומשמע שאין חשש חיתוי ובכל אופן הוא אסר והיה מקום לומר שזה לשיטתם שהאיסור מצד מחזי כמבשל אבל אם מצד חשש חיתוי זה לא שייך כלל אמנם הפוסקים סתמו ומשמע שגם אם זה אסור מצד חשש חיתוי זה אסור ובהכרח מצד לא פלוג וא"כ ה"ה בפלטה חשמלית וצ"ע

עוד יש שדנו דכיון דמבואר בראשונים דסמיכה למדורה מותר כי אין הדרך לבשל א"כ ה"ה כאן שאין הדרך לבשל על זה אלא לחמם לכן זה מותר אמנם נראה דזה אינו נכון דהרי דרך כל כלל ישראל שלשבת שצריך להניח מערב שבת שמשאירים שאת המצטמק ויפה לו נעשה על גבי הפלטה וודאי שזה מספיק סיבה לאסור מחזי כמבשל או שמא יחתה דהרי כל האיסור הוא בגלל זה ועיין ר"ן שהתיר איפנדא כי אין הדרך לאפות שם והוסיף שגם זה מצטמק ורע לו ומבואר שאם זה מצטמק ויפה לו כיון שזה כן הדרך לעשות שם זה לא סיבה להתיר וא"כ ה"ה כאן

והנה העולה מהנ"ל שלענין שהיה יש מקום להקל מעיקר הדין אמנם לענין נתינה בתחילה וודאי אסור ולענין חזרה אם תנאי חזרה יש מקום יותר להקל אבל מסתבר להחמיר בזה

והנה איכא נפק"מ בזה האם צריך עירובי תבשילין בשביל זה ונפק"מ לאדם שאין לו צורך אלא לדבר זה האם אפשר לברך על זה דלכאורא אם מצד מחזי כמבשל וודאי יש איסור ביו"ט וכנ"ל אמנם אם מצד שמא יחתה יש מקום לדון שכאן לא שייך חשש חיטוי כלל ואין בזה איסור וצ"ע להכרעת ההלכה האם העיקר הוא כדיעות שזה מצד מחזי כמבשל שכן הוא בהרבה ראשונים וכן הכרעת הגר"ז והבית מאיר והמ"ב וצ"ע בזה

**ב**

**בדין קדירה ריקנית**

**בביאור האחרונים בהיתר דקדירה רקנית האם זה מדין סמיכה או מדין קטימה**

ו]כתב בהגהות מרדכי המשכים בבוקר וראה שהקדיח תבשילו וירא שמא יקדיח יותר אומר אני שיכול להסיר ולהניח קדירה ריקנית על פי הכירה והוה ליה כירה כגרופה וקטומה שהרי הקדירה סותמת את הכירה ואז ישים את הקדירה שהחמים בה על גבי קדירה ריקנית עכ"ל והובא להלכה בשו"ע סימן רנ"ג ס"ג

והנה פשטות הלשון של המרדכי שהכיסוי מועיל מדין גרופה וקטומה דהיינו שלא צריך דוקא לעשות מעשה באש אלא ה"ה אם עשה פעולה למעט את חום האש ביחס לתבשיל זה גם בגדרי גרו"ק [ועיין בזה לקמן] ולפ"ז כמו דבקטימה מבואר שמועיל קטימה מועטת ה"ה כאן מועיל כיסוי אפילו שהוא ממעט את החום מאוד קצת וכן נקטו הבית מאיר והאגלי טל סעיף נ"ד והגרעק"א סימן רנ"ט וכן נקט המ"ב סקפ"א אמנם עיין חזו"א סימן ל"ז סק"ט שנקט שבתור קטימה לא מצאנו שמועיל אלא אם זה בגוף האש דהיינו שכיסה הגחלים באפר וכבו קצת וכלשון רש"י במשנה אבל אם רק שם דבר על גבי האש שהחום לא יגיע לקדירה זה לא יכול להועיל בתור קטימה ולכן ביאר כוונת המרדכי שזה מועיל מדין סמיכה דהינו דמבואר בגמ' שסמיכה אצל התנור מותר בשהיה וה"ה בחזרה ושם הרי יסוד ההיתר דיש כאן פחות השפעה של חום על הקדירה וא"כ ה"ה על גבי הכירה אם יהיה הפסק ניכר שהוא גורם שיש פחות השפעה על הקדירה זה מועיל בתור סמיכה ומה דמבואר במרדכי שזה רק היתר אם תנאי חזרה ולא נתינה בתחילה דגם לענין סמיכה אצל התנור ס"ל כפשטות לשונות הראשונים שרק חזרה מותר אבל לא נתינה בתחילה

ועיין אגלי טל שביאר דאין לומר דכיון דסמיכה לכירה מותר הכוונה כי יש דופן מפסיק א"כ ה"ה בתנור שפתחו מהצד על גביו יהיה מותר לצד זה של הגמ' דהרי וודאי שעל גביו יש יותר חום ואין ללמוד מההיתר של סמיכה מהצד לעל גביו וכן הביא דבמרדכי כתב שוודאי על גביו יש יותר סברא לאסור וכן הרי מפורש ברש"י והטור שאסור להניח על כיסוי הכירה שהדרך ליתן שם וכמו שביאר הבית מאיר וכדלקמן

והנה עיין מג"א סקל"א שכתב וז"ל עפ"י הכירה: דהוה ליה כירה כגרופה וקטומה שהרי הקדירה סותמת את פי הכירה (הגהות מרדכי מ"מ פכ"ב) וכ"מ סימן שי"ח וא"כ י"ל דעל גבי התנורים שלנו שרי ליתן אפילו האש בתוך התנור כיון שיש מעזיבה המפסיק בין האש וכ"מ סימן שי"ח סט"ו ובמהרי"ל כתוב וז"ל אם מונח עץ או דף על התנור מותר להניח עליה קדירה עכ"ל וכ"כ האגודה וז"ל התשב"ץ אם יש דפין עשוין על גבי התנור וכו' מותר להניח על גבי הדפים משמע דס"ל דבעי שיניח שום דבר עימה להכירה וכן משמע סוף סימן זה בהגהה וכ"ז כשהתבשיל חם עכ"ל והנה המג"א ציין למ"מ שביאר שכנגד המדורה מותר לתת לכתחילה כי אין דרך לבשל שם וכן ציין לסימן שי"ח דמבואר דמותר לתת על גבי הקדירה מלאה ושם מותר אפילו לתת לכתחילה בשבת ועיין גר"ז בקו"א סק"י דמבואר דהמג"א למד שכאן יסוד ההיתר מצד דין סמיכה אצל המדורה ולכן זה סברא שמותר לכתחילה אלא שצ"ע דהרי במרדכי מבואר שצריך תנאי חזרה אמנם עיין דגול מרבבה וכן בגר"ז שהביאו מהמג"א סימן שי"ח ס"ז ח' שכתב לדון דבדבר לח על גבי קדירה מליאה גם אסור להחזיר אלא אם תנאי חזרה מצד שאם נצטנן יש בזה בישול ולכן החמירו בזה אמנם המג"א עצמו הכריע שם לא כך אלא שגם בדבר חם מותר לתת לכתחילה ולכן גם כאן נקט שמעיקר הדין מותר לתת לכתחילה

אמנם היה נראה יותר בדעת המרדכי לדרכו של המג"א דהנה לענין קדירה מלאה הרי מבואר בב"י סימן שי"ח שיש ראשונים שס"ל שאסור נתינה בתחילה וכן הריטב"א מ: הביא כן מהרא"ה ולפ"ז יתכן שדעת המרדכי כשיטות הנ"ל אמנם אנן שקי"ל שמותר אפילו לתת לכתחילה ה"ה כאן מותר לתת אפילו לכתחילה ומה שהמג"א למד מהמרדכי דמסברא היה מקום לומר שקדירה רקנית אין לזה שום תועלת דזה כמו כיסוי הכירה וא"כ זה לא יעזור גם בתור גרו"ק ולכן הביא שיש בזה תועלת שזה כסמיכה אלא שהמרדכי ס"ל שסמיכה כזו אסור לתת לכתחילה ולמה דהוכרע שמותר לתת לכתחילה ה"ה כאן והנה מכל זה מוכח דלמג"א היה פשיטא שדין זה לא יכול להועיל מצד דין גרופה וקטומה אלא בהכרח שזה מדין סמיכה ולכן נקט שזה סברא להתיר לכתחילה [ועיין בחיי אדם כלל כ' שגם ביאר שהיתר קדירה רקנית זה מדין סמיכה]

ועיין אגלי טל סקנ"ד שהקשה איך אפשר לומר שזה מדין סמיכה הרי הגמ' הסתפקה בסמיכה בצד התנור ומשמע שגל גב התנור וודאי אסור אמנם מהמג"א מבואר שדימה דבר זה לסמיכה למדורה ולא לסמיכה לאש וצ"ל שבמעזיבה שיש עובי מיוחד למנוע חום האש לצאת עדיף מסמיכה לכירה שזה דופן דק שמפסיק

ועיין באגלי טל דכתב דבהכרח שסברת המרדכי מצד גרופה וקטומה ובסמיכה כיון שזה צורת התנור לכן אין סיבה שיעזור מצד דין קטימה אבל כאן שהצורה הרגילה שהכירה פתוחה והוא שם דבר לסתום לכן זה עדיף שחשיב קטימה ולכן כתב שעל גבי התנור שאין שום שינוי ומעשה לשנות מהצורה הרגילה זה וודאי לא יעזור וכמו שהמג"א הביא שהמנהג להחמיר בזה

וכן עיין בית מאיר שהקשה שהרי רש"י ל"ז. והטור כתבו שעל גבה הכוונה על כיסוי שעל חללה הרי מבואר שאין זה סמיכה ולכן ביאר שכוונת המרדכי מצד קטימה וברש"י מדובר שהיה כיסוי שהדרך היה לתת עליו אבל כאן שאין הדרך לתת כיסוי והוא נותן כיסוי ממילא זה כמו קטימה אבל על גבי התנור שאין שום מעשה קטימה וודאי אסור וכמו המנהג שהביא המג"א וכמו שהוכיח מהרמ"א לאיסורא עכ"ד

**בישוב דעת המרדכי שזה מדין סמיכה אפילו שמתיר סמיכה לכתחילה ובדברי המ"ב שמועיל קדירה רקנית על קרקע התנור**

ז]והנה בעיקר ביאור המג"א והחזו"א במרדכי שזה מדין סמיכה זה רק אם דעתו דבסמיכה אסור לתת לכתחילה אבל אם בסמיכה מותר לתת לכתחילה א"כ בהכרח כונתו כדין גרו"ק דהרי מדין סמיכה לא צריך תנאי חזרה אמנם צ"ע דהרי במרדכי בהמשך דבריו מפורש כתב שאם קי"ל כחנניה וספק הגמ' לענין חזרה ה"ה שמותר לכתחילה [ועיין סימן ג' שהארכנו בביאור שיטתו] וא"כ למה כאן נקט כדבר פשוט שאסור נתינה לכתחילה ובהכרח שלא דן כלל מצד סמיכה אלא מצד קטימה וכפשטות לשונו ולכן כאן הצריך תנאי חזרה

והנה עיין קו"א בגר"ז סק"י בסופו שכתב וז"ל ואף אם תימצי לומר דהא דגרע טפי בקדירה ריקנית היינו משום שהוא ככירה שהכירה הוא מקום הראוי לבישול בתחילה ואיסור הושבה בתחילה הוא משום דנראה כמבשל לכתחילה מכל מקום על גבי תנור פשיטא שאינו מקום הראוי לבישול כלל בתחילה ודמי ממש למיחם על גבי האש אם לא משום היכרא כמ"ש המג"א עכ"ל ולכאורא כוונתו על פי מה שיסד בכל הסימן דהדין שאסור חזרה באינה גרו"ק זה מצד שמא יחתה והדין שאסור נתינה בתחילה אפילו בגרו"ק זה מצד מחזי כמבשל ולפ"ז בסמיכה אצל האש שמותר הטעם שאין שמא יחתה כמו שביאר הרא"ש שהרי מרחיק להיכרא והדין שאין מחזי כמבשל כי אין דרך לבשל שם א"כ בקדירה ריקנית אפילו שיש כאן הרחקה מהאש שזה מועיל להיכרא אבל עדיין אין כאן המעלה שזה לא דרך בישול כי הדרך לבשל אצל האש ולכן נתינה בתחילה אסור משא"כ על גבי התנור אם נותן דף להיכרא וודאי מותר אפילו לכתחילה כי מצד השמא יחתה הרי נתן דף להיכרא ומצד המחזי כמבשל הרי אין דרך לבשל כלל על גבי התנור והנה לפי דבריו בתנור גרוף וקטום שכל האיסור מצד מחזי כמבשל שם וודאי מותר לתת לכתחילה אפילו ללא דף [אמנם צ"ע דמשמע שגם דף קבוע שמקומו שם מועיל ולכאורא אין זה היכ אם אל שנחדש שעצם זה שמניח שם שזה פחות חם חשיב היכר]

והנה לפ"ז מיושב דברי המרדכי אפילו שס"ל שנתינה בתחילה מותר אבל דוקא שם כי זה גם מקום שאין דרך בישול אבל כאן שזה דרך בישול עוזר מה שנותן קדירה שיהיה ההיתר של סמיכה ביחס לשמא יחתה ולא ביחס למחזי כמבשל ולכן כאן אסור נתינה בתחילה ובזה א"ש עוד דהנה הרי דעת המג"א וכן מבואר שם במרדכי שלדעת הרי"ף לא מועיל סמיכה אפילו לענין חזרה וא"כ איך השו"ע העתיק כאן את המרדכי ובהכרח שזה מדין גרו"ק אמנם לנ"ל כאן לגבי החשש שמא יחתה זה דומה לסמיכה אצל האש שכיון שנתן משהו להרחיק אין שמא יחתה וזה עדיף מליד התנור ורק לענין נתינה בתחילה אסור מטעם הנ"ל והדברים מאירים [ביאור זה בגר"ז ראיתי בכתבי הגר"א מאירוביץ שליט"א]

והנה המג"א הרי הביא מהמהרי"ל והאגודה והתשבץ שמועיל להשים דף על התנור ולכאורא מזה מוכח שמועיל קטימה אפילו שזה לא בגוף האש אמנם הנה המג"א הרי נקט שזה סברא להתיר לכתחילה והרי קטימה מועטת וודאי לא מתיר לתת לכתחילה וביאור הגר"ז לעיל לא יתכן במג"א דהרי הוא ס"ל שגם בגרו"ק האיסור מצד שמא יחתה וכמבואר בדבריו סימן שי"ח סקכ"ד כ"ה וכמו שביארו בלבושי שרד שם אמנם הביאור בפשוטו שעל גבי התנור שהחום שם לא גבוה וכמבואר בפוסקים שדנו שזה לא יד סולדת בזה על ידי נתינת דף וודאי שמתמעט החום בצורה ניכרת וזה ממש כמו סמיכה אצל המדורה שעל יד הרחקה מבואר ברא"ש שמותר לתת לכתחילה וכן ביאר באגלי טל אמנם עיין בגליון הגרעק"א על המג"א סימן רנ"ט דנקט פשוט דהדף עוזר רק בתור גרו"ק וכלשון ההגהות מרדכי וכן כתב שוודאי שזה לא סברא להתיר נתינה בתחילה

[ןהנה המ"ב הביא את לשון המג"א ללמוד מקדירה רקנית לעל גבי התנור וצ"ע למה דנקט המ"ב שזה רק סברא להתיר חזרה ולא נתינה בתחילה א"כ מה שיך לדמות על גב התנור הרי אין כאן מעשה קטימה דהרי זה צורת התנור וצ"ל שכאן זה כמו רמץ דמבואר בר"ן שכיון שזה חום נמוך ומניח על כזה אש זה וודאי כמו קטימה אמנם אין זה ענין לדין קדירה רקנית ששם מועיל גם קטימה מועטת וצ"ע]

והנה בעיקר הא שהראשונים דנו שגם בסמיכה זה לא יעזור אלא לשהיה ולא לחזרה או לנתינה בתחילה[עיין סימן ג' שהארכנו בזה] משמע שאפשר לדון סמיכה מצד דין גרופה וקטומה ומבואר שזה עוזר אפילו אם זה לא בגוף האש ועד כמה שיש כאן היתר חדש מהיכי תיתי שזה אם אותם גדרים וצ"ע

כתב המ"ב סימן שי"ח סקמ"א דאם מניח בתוך התנור דבר שאין בו איסור בישול כגון דבר אפוי ומרחיקו מהאש ומניחו על קדירה רקנית מותר להניח דבר חדש לכתחילה ומשמע כוונתו דמה שמרחיק מהאש יש לו היכר שלא יבוא לחתות ומה שמניח על גבי קדירה רקנית זה עוזר שלא יהיה דרך בישול וממילא אין כאן מחזי כמבשל וכמו שביאר הגר"ז לגבי על התנור דמקום זה אין מחזי כמבשל ומצד שמא יחתה מועיל דף להיכרא אלא שצ"ע למה זה לא מחזי כמבשל הרי הקדירה בתוך התנור והחום מגיע לקדירה בצורה שווה וצ"ל שיש עדין פחות חום דהרי קרקע התנור חם אמנם צ"ע מהיכי תיתי שכזה סוג שינוי עוזר עוד צ"ע א"כ כל קדירה רקנית יהיה מותר להניח לכתחילה דבתור היכר הרי הרחיק מהאש ומצד מחזי כמבשל כיון שהניח על קדירה אין כאן מחזי כמבשל וצ"ל כמו שביאר בבה"ל שם דכה"ג רואים שזה חלק מהכירה וממילא זה מחזי כמבשל

**בגדר הדין קטימה דאינה בגוף האש**

ח]והנה בפשוטו מבואר מלשון המרדכי כנ"ל כמו שנקטו האחרונים שדין קדירה רקנית זה עוזר מצד דין קטימה דהינו שלא צריך דוקא לכבות האש אמנם עדיין לכאורא מצאנו בזה שני ביאורים דהאגלי טל ביאר שכיון דכיסה את כל מוצא הכירה הרי זה אש ממש קטומה דהינו שנקט שצריך קטימה על האש אלא שאין דין דוקא לכבות אותה ולכן כתב שתנור שפתחו מהצד ויניח קדירה רקנית עליו זה לא יעזור בתור קטימה דהאש עדין במצב שאינה מכוסה ואפשר לבשל בה ואין זה קטימה ומצד שלקדירה לא מגיע כל כך חום זה לא סיבה שיחשב קטימה וע"ש שביאר את המג"א שדף על התנור עוזר זה מדין סמיכה לאש כמו קדירה מליאה אמנם עיין בגליון הגרעק"א סימן רנ"ט שנקט שקדירה רקנית צריך להועיל על התנור רק לתנאי חזרה כמו גרו"ק ולא לנתינה בתחילה ומבואר שאפילו שהאש לא שיך להחשיבה כאש קטומה בכל אופן כל שחל כאן קטימה ביחס לתבשיל דהינו שעשו מעשה שחום האש לא יגיע לתבשיל חשיב קטימה

**ביאור דעת הרמב"ם בנ"ל**

ט]הנה עיין לשון הרמב"ם ה"ד או שכיסה אש הכירה באפר ובה"י ואין מחזירין לעולם אלא על גבי כירה גרופה ומכוסה וכו' עכ"ל ולשון הרמב"ם לכאורא מפורש שיסוד הדין קטימה שכיסה האש ולא הזכיר שכיבה האש ומשמע שאין דין לעשות מעשה בגוף האש אלא כל שגורם שחום האש מגיע פחות לקדירה הוא בכלל היתר של קטימה אמנם יש מקום לומר דזה הרמב"ם לשיטתו לעיל סק"א דיסודו מצד שכיון שזה אש נמוכה הסיח דעתו מהתבשיל דהינו דיסוד ההיתר לא חל ביחס לאש אלא זה רק סברא ביחס לתבשיל וכן לריטב"א שלא מעונין בחמימות התבשיל ולפ"ז ודאי יש מקום יותר לומר שמספיק מה שעשה קטימה ביחס לתבשיל דהרי כל מה שחל זה ביחס לתבשיל משא"כ לראשונים שיסוד הקטימה שחל באש שלא יחתה א"כ וודאי יש מקום לומר שאם לא עושה מעשה בגוף האש שזה לא מועיל

**במחלוקת הרשב"א והר"ן האם גריפה עדיף מסמיכה ולכאורא יסוד מחלוקתם בנ"ל והאם קטימה של פח זה מצד המצב או מצד מעשה קטימה**

י]והנה דעת הבעל המאור שגריפה הכוונה שגורף לצד אחד של התנור אבל אם גורף החוצה שבאמת אין חשש חיתוי אפילו בתנור מותר אם תנאי חזרה אמנם הראשונים חלקו מכח הירושלמי שצריך לגרוף את הכל החוצה ועיין רשב"א שהקשה דהרי הגמ' מסתפקת שגם סמיכה יהיה אסור והרי סמיכה אצל כירה זה חום הרבה פחות מאם גורפים האש לצד אחד של התנור וכתב שדוחק לומר שכשגרף יש מעלה מיוחדת שעשה מעשה למעט החום אמנם הר"ן כתב כדעת הבעל המאור וביאר שגריפה עדיף כי עשה מעשה למעט את חום האש והנה מדברי הרשב"א משמע שהדין גריפה הוא לא מצד שעשה מעשה למעט האש אלא אלא עצם הדבר שהניח על אש גרופה זה הטעם שיש כאן היסח הדעת מלחתות וכמו שביאר לענין גחלים עוממות שזה עצמו שהניח על גבי אש עמומה ולא חיתה זה מראה שמסיח דעתו מחיתוי האש ולכן נקט שאם גריפה לצד אחד עוזרת זה מצד שכיון שמניח רחוק מהאש ויכול להניח יותר קרוב לכן זה מועיל ולכן הקשה שאם מניח מחוץ לכירה וודאי שיש כאן הרחקה מצידו שזה סיבה שיהיה מותר אמנם דעת הר"ן שיש מעלה מה שעשה גריפה בגוף האש משא"כ בסמיכה לא עשה מעשה בגוף האש והנה הר"ן גם מודה שעוזר מה שהניח במקום שיכל לחתות ולא חיתה שהרי לכן עוזר גחלים עוממות אבל זה כשהחיסרון בעצם האש אבל כאן שהאש עצמה חזקה ורק הרחיק מהאש בזה לא מועיל אלא אם הרחיק את האש ולא אם הרחיק את הקדירה והרשב"א ס"ל שכל שאין כאן סברא שיכל לעשות אש יותר חזקה בזה אין תועלת מה שעשה מעשה באש שזה ישפיע פחות והנה לדעת הר"ן מה שהגמ' דנה שיועיל סמיכה יתכן שזה גם בגדרי גרופה שכיון שכאן יש מיעוט משמעותי בהשפעת החום לקדירה מועיל כמו קטימה אפילו שלא עשה מעשה באש אמנם יתכן שבאמת כיון שלא עשה מעשה באש זה לא יעזור כלל ורק שיש כאן נידון חדש שחשיב שלא הניח אצל האש וכמו שהארכנו בסימן ג' ע"ש

והנה לכאורא לדעת הרשב"א דמבואר שכל שלא המעיט האש לא מועיל כל שעשה מעשה שחום האש יגיע לקדירה פחות א"כ ה"ה קדירה רקנית שהאש היא אותה אש זה לא יעזור ורק לדעת הר"ן דחזינן שגם אם האש אותה דרגא עוזר מה שעשה פעולה באש שזה ישפיע פחות לכן יתכן שגם כאן עשה פעולה ששם קדירה רקנית שהחום יגיע פחות אמנם אין זה מוכרח דשם עשה פעולה באש ופה עשה פעולה שלא באש אמנם כל זה לביאור הגרעק"א אבל לאגלי טל שמועיל רק אם זה מוגדר שהאש קטומה יתכן שגם לרשב"א כה"ג חשיב שעשה מעשה באש למעט חומה [אמנם כמדומה דהסברא הפשוטה היא דלרשב"א זה לא יועיל ולפ"ז להלכה דקי"ל שצריך לגרוף הכל לא יועיל קדירה רקנית וצ"ע]

והנה עיין רשב"א תחילת פרק במה טומנין שכתב דקדירה טמונה שמניחה על הרמץ זה כמו קטומה כיון שההטמנה היא עצמה הקטימה ומבואר לכאורא שגם דבר שהוא לא בגוף האש מועיל בתור קטימה וצ"ע שם

והנה עיין ר"ן מ"ח: שדן שיהיה איסור לתת על גבי דבר המוסיף הבל ומצד שהיה וכתב שזה לא גרע מקטימה שמותר לתת מערב שבת וצ"ע ששם עשה מעשה באש למעט החום והרי דעת הר"ן שמועיל רק מצד שעשה מעשה אבל כאן לא עשה שום מעשה ועיין סק"א דביארנו דמקום שזה אש נמוכה וודאי שזה עצמו שמניח על כזו אש זה כמו קטימה אלא שיש דרגא באש כגון קטימה במקצת או גריפה לצד אחד שזה מספיק אש לבשל ואין כאן שום ראיה ממה שהניח שם שמסיח דעתו ולכן צריך להגיע שעושה פעולה למעט האש ולפ"ז ברמץ שזה חום נמוך וודאי שזה מועיל כמו על ידי מעשה דגדר המעשה רק שמחשיב שהיה ראוי כאן אש יותר חזקה והסתפק באש נמוכה וצ"ל דגחלים עוממות זה באמת דרגא שבעלמא ראוי לחתות שיבשלו יותר

והנה העולה מהנ"ל שיש שלשה דרגות בדין קטימה יש דרגא שזה אש נמוכה מצד עצמה שאם אדם משתמש בכזו אש אפילו אם אין לו אפשרות באש זו שיהיה יותר יש כאן היסח דעת מלחתות או מהתבשיל ויש דרגא כמו גחלים עוממות שזה מועיל רק מצד שיכל לחתות להגביה האש אבל ללא זה אין זה דרגא נמוכה שזה מצב שהסיח דעתו מהאש והתבשיל ויש דרגא כמו קטימה כל דהוא או גריפה לצד אחד שזה לא מצב שיש כאן סיבה להגדיל האש שמזה שלא מגדיל זה סיבה שמראה שלא יחתה אלא רק אם הנמיך המצב הרגיל בזה חשיב שזה הנחה שלא יבוא לחתות וכנ"ל והנה לפ"ז לכאורא בהנחת פך הנהוג היום יש מקום לדון האם זה דרגא שמועיל רק מצד מעשה ההנחה כמו קטימה כל דהוא או שיש פה גם הדרגא של גחלים עוממות שהדרך לחתות כדי לבשל בישול טוב ונפק"מ אם זה היה מונח למטרה אחרת בערב שבת ומסתברא שכיון שרגילים גם להשתמש בדבר זה ביו"ט כדי לחמם כמה קדירות א"כ אין זה מצב מוכרח כמו גחלים עוממות אלא זה רק כקטימה כל דהוא שצריך להניח בתור קטימה וצ"ע

**האם לדעת רש"י שההיתר מצד אינו מוסיף הבל מועיל מעשה שלא בגוף האש**

י"א]והנה הראשונים כולם הקשו על רש"י שס"ל שהגדר בגרו"ק שזה אינו מוסיף הבל הרי כל רמץ זה הרבה יותר מקטימה ועיין מאירי שתירץ ששם לא עשה מעשה למעט החום ולכאורא משמע בראשונים שאין כזו מעלה וצ"ל שלרש"י שיסוד הדין שזה בחפצא אינו מוסיף הבל אין שום סברא שיהיה מעלה במה שהוא עשה פעולה ורק לראשונים שזה סתם גזירה שמא יחתה בזה מסתבר שמועיל מה שעשה פעולה למעט החום

והנה למבואר בראשונים דלרש"י צריך שיחשב אינו מוסיף הבל ולא יועיל סתם מעשה א"כ אפילו אם מוכרח לא כך אבל וודאי מסתבר שזה רק אם הנמיך האש עצמה חשיב כאינו מוסיף הבל אבל אם האש מצד עצמה חמה לגמרי ורק לא מגיע לקדירה לכאורא וודאי שזה עדין מוסיף הבל ובפרט אם כהבנת הגרעק"א שמועיל שממעט אם חום האש ביחס לקדירה מסוימת זה וודאי לא נחשב כאינו מוסיף הבל ובאמת דרש"י במשנה כתב שכיסה הגחלים והוסיף לצננם דהינו שכיבה אותם קצת ומבואר שעצם הכיסוי לא מספיק וזה לשיטתו כנ"ל והנה המרדכי שם מפורש בכל תשובת מהר"ם האריך לדחות שיטת רש"י [וכן הוא באריכות בתושבות מהר"ם ח"א ע"ש כל דיני שהיה חזרה והטמנה] אמנם לכאורא למאי דקי"ל סימן רנ"ז ס"א להקל כשיטת רש"י א"כ צ"ע איך יתכן שמועיל קטימה שהיא לא בגוף האש שיחשב כדבר שאינו מוסיף הבל וצ"ע

**האם מועיל קטמה והובערה בקדירה רקנית**

י"ב]והנה מבואר בגמ' שקטמה והובערה מותר להשהות ובנתלבתה מבואר בגמ' שמותר גם להחזיר ועיין רש"י שנתלבתה והובערה זה אותו דבר ומבואר שגם אם הדבר שהוכיח על היסח הדעת או גרם היסח הדעת הלך עדין יש כאן ההיתר ובאגרות משה כתב שכל זה אם יש עדין היכר כל דהו אמנם סתימת הדברים אינו כן והנה יש לעיין האם גם בקדירה ריקנית זה כך והנה אם הגדר כביאור הגרעק"א שזה רק ביחס לתבשיל וזה לא בגוף האש א"כ לכאורא וודאי שלא שיך הדין של חזרה והובערה דהרי לא חל שום חלות דין באש ולא מצאנו היתר שחל ביחס לתבשיל אמנם לאגלי טל שזה כמו קטימה בגוף האש לכאורא אין סברא לחלק אמנם אין הדבר מוכרח דיתכן שכיון שהאש היא אותה אש אפילו שחל בגוף האש אבל זה חל רק ביחס לתבשיל דהרי לגבי מקום האש וודאי לא חל ויתכן שבזה אין הקולא של קטמה והובערה והגרשז"א נקט להקל וצ"ע בזה

1. ועיין פ"ג דהשיג על הרמב"ם שאם יש איסור מגיס למה מותר קדירא חיתא וכתב שאולי מצד שהסיח דעתו מהתבשיל דהיינו דבפשוטו הבין שהסיח דעתו מלחתות וכן הוא לשון הטור שהוא וודאי לא יחתה כי זה לא יהיה ראוי משך הלילה אמנם ברמב"ם מפורש שגם היתר קדירא חיתא מצד שהסיח דעתו מהתבשיל כיון שלפי צורת הנחתו זה לא יהיה מוכן ללילה ולפ"ז וודאי שאין לחשוש אולי ימלך כמבואר בראשונים דכל ההיתר מצד שעכשיו הסיח דעתו [↑](#footnote-ref-2)