מחט בבית הכוסות
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב מאיר קאופמן / עניינים

בס"ד ז' שבט תש"ע

**בדין מחט שנמצאת בבית הכוסות**

**בדין נקב בצד אחד האם יש דין בדיקה בצד השני ומה צריך לבדוק**

א]מבואר בגמ' נ: מחט שנמצאת בעובי בית הכוסות מצד אחד כשרה משני צדדים טריפה נמצא עליה קורט דם בידוע שלפני שחיטה לא נמצא עליה קורט דם בידוע שלאחר שחיטה ע"כ והגמ' שואלת מה זה שונה שתמיד מזה שאין עליו קורט דם זה לא ראיה שזה לאחר שחיטה והגמ' עונה שכאן שהיה שם מחט זה מיסרך סריך והיה וודאי נשאר על המחט ובגמ' בהמשך מובא שבאה לפני רבי בית הכוסות שהיה נקוב שמצד אחד והפכה רבי ומצא עליה קורט דם והוא אמר שאם זה לא ניקב לשני הצדדים מאיפה שיהיה שם קורט דם דהינו שזה ראיה שהנקב עבר לשני הצדדים וצ"ל שזה העלה קרום עכת"ד הגמ'

ועיין רשב"א ור"ן שלמדו ממעשה דרבי שצריך לבדוק גם בניקבה מצד אחד להפוך ולבדוק בצד השני והנה עיין ב"י שהקשה א"כ מה ההבדל בין אם זה מצד אחד או שני צדדים הרי בשניהם הדין שאם אין קורט דם זה כשר ואם יש זה טריפה וע"ש תירוץ אחד שההוה נקט שבצד אחד אין דם בצד השני ובשני צדדים יש דם בצד השני עוד הביא מהמרדכי שבדין שבשני צדדים אם אין קורט דם זה כשר אבל אם יש דם אפילו מסביב זה טריפה משא"כ בצד אחד לא פוסלים אלא אם יש דם ממש במקום הנקב ולא מסביב ולפ"ז כתב שבזה חלוק צד אחד משני צדדים ועיין ביאור הגר"א שישב על דרך זה ובט"ז יישב דאם נמצא דם על המחט מבפנים אבל לא נמצא דם מבחוץ דכה"ג בשני צדדים טריפה ובצד אחד זה כשר

והנה עיין ב"י שהביא משו"ת הרשב"א שבדיקה זו היא לעיכובא ואם לא בדקו הבהמה ספק טריפה ובשו"ע כתב שלפ"ז אם מלחו או הדיחו ולא ראו אם יש קורט דם הבהמה טריפה אמנם עיין ש"ך ותבואות שור ועוד אחרונים שכתבו שרק אם לא בדקו האם היה נקב בצד השני כה"ג זה טריפה אבל אם בדקו ולא מצאו נקב ורק שלא שייך לבדוק אם יש דם זה וודאי לא מעכב דאין שום מקור מהגמ' שצריך לבדוק שאין דם דרק רבי אמר שאם יש דם זה סיבה לטריפה דוודאי ניקב וכן לכאורא מסברא כיון שהגמ' אומרת שאין דרך הדם להישאר עד כמה שאין לו במה להיסרח א"כ עד כמה שרואים שאין נקב א"כ כל החשש שהיה נקב והעלה קרום וא"כ אין ראיה מזה שאין דם וצריך לדחוק דלפעמים נשאר דם וכיון שהצד שהעלה קרום הוא רחוק מספיק למצוא שאין דם אמנם צ"ב לאחרונים הנ"ל א"כ מנ"ל לרשב"א שיש דין לבדוק האם יש דם אולי כל הדין לבדוק רק אם יש נקב אפילו לכתחילה והנה אם כאחרונים הנ"ל לא קשה כלל דהרי במקום שאין לבדוק אחרי הדם כגון בנמלח וכדו' או שלא הסתכלו האם יש דם אלא האם יש נקב בצד השני כה"ג בצד אחד זה כשר ובשני צדדים זה טרף דעד כמה שבדקו שזה בצד אחד א"כ רק אם יהיה ראיה הפוכה שזה ניקב משני הצדדים על ידי דם זה יהיה טרף משא"כ משני צדדים אדרבא זה בחזקת טרף עד שנוכיח על ידי שאין דם שזה לאחר מיתה

והנה הרשב"א הקשה על רש"י שמחט שנמצא בהמסס טריפה שמא העלה גלד א"כ למה בריאה עוזר בדיקה דהינו שאין מעלה שם על יותר מכאן אפילו בהמסס והנה אם נימא שכאן צריך בדיקה שאין דם ולא עוזר בדיקה במצד השני שאין נקב א"כ קשה גם על הרשב"א דהרי בריאה לא מבואר שצריך בדיקה בצד השני האם יש קורט דם וכאן צריך בדיקה ובאמת שבריאה בכלל לא הוזכר שצריך בדיקה בצד השני אם יש דם אלא שיתכן שכיון שבודקים האם זה ניקב לצד השני ממילא גם רואים האם יש דם אמנם וודאי שזה לא מעכב דהרי שם לא הוזכר שאם זה נמלח או שהדיחו את זה הוי טריפה וצ"ע

והנה האחרונים נקטו שדעת הרא"ש והרמב"ם שסתמו ולא כתבו שצריך לבדוק חזינן שלא צריך לבדוק וכן הרי"ף השמיט את המימרא של רבי ועד כמה דמבואר כאן שצריך להפוך א"כ היה צריך להעתיק את זה אמנם אם כש"ך יתכן שכיון שכתבו שניקב בצד אחד הרי איך יודעים את זה בהכרח על ידי שבדקו בצד השני שאין נקב אמנם זה וודאי מבואר מדבריהם שאין דין לבדוק האם יש דם בצד השני דלא הזכירו דין זה

והנה באמת בלשון הר"ן לא הוזכר כלל שצריך לבדוק שאין דם אלא רק האם יש נקב וכן עיין בית מאיר שהביא מלשון הרשב"א בתשובותיו שכתב שרבי הפך לראות האם יש נקב ומצא דם ופסל ומפורש שההפיכה לראות האם יש נקב ויתכן שלא מצא נקב אלא דם ואסר בגלל זה ובאמת גם לא הוזכר בלשון הרשב"א שלכתחילה צריך לבדוק האם יש דם דכיון דרבי הפך לבדוק האם יש נקב אין שום מקור שיש דין לבדוק יותר מזה

אמנם הנה כתב הרשב"א בסוגין וז"ל ומיהו אפילו מצד אחד ולא נמצא עליו קורט דם צריך בדיקה כנגדו בעור החיצון דילמא איכא קורט דם בצד החיצון וכדאמרינן לקמן בהאי עובדא דאתא לקמיה דרבי וכו' עכ"ל ובפשוטו מפורש בדבריו שהזכיר שדין הבדיקה שמא ימצא קורט דם אמנם שמעתי לבאר שכוונתו שהוקשה לו אם לא מצאו מבפנים דם א"כ זה ראיה שזה לא ניקב מחיים ומצד זה עצמו זה לא סיבה לאסור ועל זה תירץ שזה לא ראיה דיתכן שיש דם בצד החיצון וזה עצמו סיבה לאסור כמבואר בדברי רבי אבל באמת מה שצריך לבדוק בעיקר שאין נקב

והנה משמעות לשונו קצת שלמעשה אם בודקים ולא מוצאים דם גם מהצד השני יש ראיה שלא היה נקב מחיים אמנם צ"ע דבב"י הביא בשם שו"ת הרשב"א דעד כמה שהמחט יצאה החוצה אין ראיה מזה שאין קורט דם דהרי אין לדם במה להיסרך ולפ"ז לכאורא כיון שכאן מדובר שהמחט היה רק בצד אחד א"כ אין ראיה מהא דאין דם שזה לא ניקב לצד השני דיתכן שזה ניקב אלא שהמחט יצאה מחיים ולכן זה לא נסרך

אמנם הנה עיין בתחילת דבריו וביותר באריכות לעיל מ"ג: שהקשה למה במחט שנמצאת בוושט אוסרים הרי כיון שאין קורט דם סימן שזה לא מחיים ותירץ שכיון שיש שם משקים שעוברים שם יתכן שזה ניקה את זה והנה קושיתו צ"ב הרי כיון שמבואר כאן בדבריו שאין ראיה מזה שאין בצד אחד כיון שיש בצד השני א"כ לכן זה אסור כי יתכן שיש בצד השני ולכן אי אפשר לבדוק וצ"ל שס"ל שאפילו שהוא אדום ואי אפשר לראות ארס או נקב אבל לראות דם סרוך על זה אפשר לראות אמנם עדין צ"ע לפי מה שכתב בתשובותיו שעד כמה שהמחט יצאה מהנקב לא נשאר דם א"כ לא קשה כלום דיתכן שהנקב הגיע לצד השני והיה שם דם וכיון שזה יצא החוצה לכן אין דם ומבואר שלא ס"ל כאן כתשובותיו אלא שגם אם זה חוזר היה צריך להימצא דם על המחט או הגוף וצ"ע הטעם ובאמת לסברת הרשב"א בתשובותיו לא קשה קושיא הנ"ל

אמנם עיין ש"ך שהוכיח מהרא"ש שלא צריך לבדוק דהרי הביא לעיל את הראב"ן שהוכיח מסוגין שכמו שבבית הכוסות בצד אחד זה כשר ה"ה בוושט והרי שיטת הרא"ש שיש בדיקה בוושט וכל הנידון האם צריך לבדוק האם יש נקב בצד השני ובהכרח שלמד מכאן שבכלל לא צריך לבדוק האם יש נקב בצד השני וצריך לומר שלמד שכך משמעות הבריתא שלא מובא שצריך לבדוק בצד השני ורבי שבדק לרווחא דמילתא או שנסתפק בדבר שאולי המחט כן עברה לצד השני

**בהא דהראשונים לא ביארו את רבי מצד שזה מיעוט המצוי**

ב]והנה הרשב"א והר"ן שנקטו שבצד אחד צריך בדיקה עיקר ראיתם באמת שס"ל שאין לחלק בין זה לוושט וכמו ששם צריך בדיקה ה"ה כאן אמנם הוסיפו להקשות שבסוגין מוכח שצריך בדיקה מרבי שהפך וצ"ע מנ"ל שזה דין בדיקה לכתחילה אולי זה כמו ריאה שמדין מיעוט המצוי צריך לבדוק דהיינו שמצוי שכשניקב מצד אחד זה עובר לצד השני וכמו בריאה שצריך לבדוק שאין סירכות והנה דעת הרשב"א שהדין בדיקה בריאה רק מצד שזה בקל לבדוק או שמא אחרי זה ימצאו כי מצוי שרואים הריאה ויבואו להטריף כל הכלים שנשתמשו בהם וכאן זה לא שייך אמנם הר"ן ביאר שזה הלכה בכל מיעוט המצוי שצריך לבדוק א"כ מנ"ל שזה לא הסיבה כאן ובאמת בדרכי משה הביא כאלו ראשונים שבסוגין צריך לבדוק לכתחילה האם יש נקב בצד השני אבל בדיעבד זה לא מעכב וכמו בריאה

והנה בגמ' לעיל לגבי ישב לו קוץ בוושט מבואר דלמאן דאמר שחוששים לספק דרוסה אם לא בדקו היא טריפה אמנם למ"ד שלא חוששים דעת רבינו ירוחם שלכתחילה צריך לבדוק אמנם עיין בבית הלוי שהאריך להוכיח לדעת רוב הראשונים שאפילו לכתחילה לא צריך לבדוק וכמו הלשון שלא חוששים שמא זה ניקב דהיינו שאין חשש כלל וצ"ע שאפילו אם לא ס"ל שזה סיבה לאסור אבל לכל הפחות שזה יהיה כמו מיעוט המצוי

ולכאורא מבואר מזה שכל הדין בדיקה במיעוט המצוי זה רק במקום שמלכתחילה הוא רוב שהוא לא רוב גמור כגון בריאה שמצוי נקב אבל כאן שלא מצוי נקב בוושט או בבית הכוסות אלא שכל הנידון מחמת שמצאנו ריעותא שכיון שקרה כאן מקרה אנו דנים שמצוי שזה מטריף בזה הדרינן לרוב בהמות שהם לא טריפות וחשיב רוב מעליא ואין דין לבדוק וא,ש ראית הראשונים מרבי שהפך שיש כאן ספק גמור ועד כמה שלא יבדקו זה טריפה אמנם מרבינו ירוחם הנ"ל מבואר לא כך

והנה הגמ' לקמן נ"א. דנה האם בית הרחם הוי כמו נפולה והראשונים הקשו הרי רוב בהמות חיות ותירצו שמדובר במקשה לילד אמנם הר"ן כתב שהגמ' לא דנה שיהיה כאן חשש גמור אלא רק שיהיה דין לבדוק כמו כל מיעוט המצוי ומבואר לכאורא שגם כאן אפילו שיש רוב שהם לא טריפה ורק מחמת המעשה לידה שקרה כאן אנו אומרים שמצוי שזה מטריף וחשיב מיעוט המצוי אמנם יש לחלק שכאן נעשה מעשה שנעשה בכל הבהמות ובמיעוט זה סיבה להטריף וכה"ג חשיב שהרוב הוא לא טוב משא"כ בקוץ שהנידון האם נעשה כלל סיבה להטריף כל שאין שום ריעותא לפנינו הדרינן לרובא וצ"ע בפרט זה

**בחילוק בין וושט שחוששים שניקב משני צדדים למחט בבית הכוסות**

ג]מבואר בגמ' שמחט הנמצאת בבית הכוסות מצד אחד כשירה וצ"ע דהרי הגמ' לעיל מ"ג: אומרת שישב קוץ בוושט עולא אומר שלא חוששים שמא הבריא והגמ' אומרת שזה לשיטתו שלא חוששים לספק דרוסה ומשמע בגמ' שבאמת למאי דקי"ל שחוששים לספק דרוסה א"כ זה אסור וצ"ב מה זה שונה מבית הכוסות שניקב מצד אחד שלא חוששים שזה ניקב משני הצדדים ומצאנו בזה כמה ישובים בראשונים

א.עיין רא"ש לעיל שהביא מהראב"ן שמכח זה הוכיח שבאמת גם בישב לה קוץ בוושט לא צריך לבדוק ומה שהגמ' אומרת שזה לשיטתו שלא חוששים לספק דרוסה זה רק לרווחא דמילתא אבל גם לדידן לא חוששים

ב. עיין רשב"א בסוגין שכתב על דרך רש"י שבוושט אין לו בדיקה מבחוץ האם זה ניקב או לא ולפי זה באמת אין חילוק דתמיד חוששים שמא זה ניקב בצד השני אלא שבוושט ממילא לא שייך לבדוק וזה ספק טריפה משא"כ בבית הכוסות אפשר לבדוק בצד השני ובאמת אם לא יבדקו זה יהיה טריפה וכנ"ל ומצד החשש שמא זה העלה קרום נקט שאין כזה חשש וכן הוא בר"ן בסוגין שכתב שתמיד זה ניכר שיש קרום

ג.עיין רא"ש לעיל שכתב בדעת הרי"ף שצ"ל שבית הכוסות זה עבה ולכן לא חוששים שזה ניקב עד הצד השני משא"כ וושט שזה דק חוששים שמא זה ניקב לצד השני

ד.עיין הגהות אשר"י שכתב דבוושט שהיא פעיה ביה ממילא חוששים שאפילו שלא מוצאים עכשיו המחט תחובה עד הסוף אבל יתכן שזה היה תחוב ויצא החוצה משא"כ בבית הכוסות אם זה נתחב בתחילתו אין סיבה שזה יצא החוצה ואם עכשיו מוצאים שזה נקוב רק על חלק מסתבר שמתחילתו זה לא ניקב עד הסוף ועיין רעק"א שלפ"ז אם זה יצא החוצה לגמרי ורואים שהיה נקב על חלק שכה"ג רואים שבין כה זה יצא החוצה א"כ כה"ג נחשוש שזה ניקב עד הסוף כמו בוושט משא"כ אם הסברא שזה עבה א"כ תמיד לא חוששים שזה ניקב עד הסוף

**בדין מחט הנמצאת בהמסס**

ד]עיין ראשונים שהביאו מרש"י שדוקא מחט הנמצאת בבית הכוסות בצד אחד כשירה אבל בהמסס אפילו בצד אחד טריפה ודייק זה מהא דהבריתא נקטה ההבדל בין צד אחד לשני צדדים דוקא לגבי בית הכוסות עוד כתבו הראשונים לדקדק כן מלשון הגמ' בשבת שאומרת שנשתנה השם של בית הכוסות וההמסס ומשמע שיש בניהם נפק"מ להלכה וביאר רש"י שזה לענין אם ניקב מצד אחד שבבית הכוסות זה כשר ובהמסס זה פסול ובלשון רש"י משמע שהטעם דכאן זה עצמו שחסר לו חלק מהעובי זה סיבה לטרפות אמנם הראשונים כולם חלקו על רש"י וכתבו שגם החלק השני מגין אלא ביארו שחוששים שמא ניקב גם החלק השני והוסיפו שלא מועיל לבדוק כיון שחוששים אולי זה העלה קרום והאחרונים כתבו בזה נפק"מ בניקב חלק על ידי חולי שאין סיבה לחשוש שניקב לגמרי או אם יודעים שבלעה המחט עכשיו שזה לא יכל להספיק להעלות קרום שאם החיסרון שהנקב עצמו על חלק הוא סיבה לטריפה א"כ גם כאן זה טריפה משא"כ אם זה מצד שחוששים שזה ניקב לגמרי והעלה קרום א"כ כאן אין מקום לחשש זה

אמנם הראשונים כולם הביאו את רש"י וחששו לזה רק מצד שמא ניקב והעלה קרום והנה כבר הבאינו שמקור דברי רש"י זה מהא דהבריתא דיברה רק על בית הכוסות וכן מסוגית הגמ' בשבת שיש נפק"מ בשם הדבר אמנם הראשונים גם דנו מכח הגמ' לעיל שאומרת בוושט שחוששים שמא ניקב והנה הרשב"א כתב שאין הביאור שם שחוששים שמא זה נתרפא שאין כזה חשש אלא רק שחוששים שהיה נקב ושם אי אפשר לבדוק אבל כאן שאפשר לבדוק אין סיבה לאסור ובאמת גם בבית הכוסות צריך לבדוק אמנם לראשונים שכאן לא צריך אפילו לבדוק ונקטו שזה גם בהמסס וצ"ע מה זה שונה מישב לו קץ בוושט דמבואר שצריך לבדוק וכן לראשונים שביארו לעיל שעולא אומר שלא חוששים שמא הבריא הכוונה שמא נתרפה ולפ"ז משמע שטעם רבנן שחוששים שמא נתרפא א"כ צריך להיות שכאן לא יעזור בדיקה

ועיין רא"ש שכתב וז"ל ואין נראה לר"ת להטריף בחצי העור של המסס דלא חיישינן דילמא הבריא אלא בוושט דפעיא ביה וגמדא ביה ופעמים שחוזר המחט לתוך הוושט אבל בהמסס אם הבריא לא היה המחט חוזר לתוכו עכ"ל והנה יש לבאר כוונתו ששמא הבריא הכוונה לנקב ובזה כתב שכיון שעכשיו רואים שזה רק בחצי ובוושט יש סיבה לחשוש שזה היה על הכל וזה יצא משא"כ בהמסס אמנם זה קצת דוחק שהרא"ש מתיחס ללשון של ניקב כיון שהרי ביאר את צד האיסור מצד שמא נתרפא דהרי דן לאסור ושגם לא יועיל בדיקה ועל זה לא אומר חילוק אמנם עיין בש"ך שהביא מרבינו פרץ שגם ביחס לנתרפא יש הסברא הנ"ל דבהמסס אין חשש שזה יצא וממילא גם אם זה היה מתרפא זה היה מתרפא ביחד אם המחט משא"כ בוושט יתכן שזה יצא וזה נתרפא ללא המחט

והנה הקושיא העצומה שעד כמה שהרא"ש ס"ל כחילוק ר"ת א"כ איך לעיל פסק כראב"ן שבישב לו קוץ בושט לא חוששים שמא ניקב מכח הדין של מחט שנמצאת בבית הכוסות הרי ביאר שזה לא דומה דכאן יש סברא שזה לא היה יוצא ובהכרח שזה לא ניקב לגמרי משא"כ שם ועיין לעיל שהבאינו חילוק זה מההגהות אשר"י וכבר רמזו הגר"א והש"ך לקושיא זו ועיין גר"ז ויד יהודה שהאריכו בזה וצ"ע

]עיין בגמ' לעיל מ"ג: דעולא אומר שישב לו קוץ בוושט חוששים שמא הבריא ועיין רש"י שהביא פירוש ראשון שהכוונה שמא נתרפא וביאור שני שלא חוששים שמא ניקב וכן הוא ברי"ף והנה בפשוטו מדברי הראשונים כאן שדנו שבהמסס זה טריפה מצד שהעלה קרום משמע שכך ביארו את הגמ' שם

והנה הרא"ש שם הביא את רש"י שלא מועיל בדיקה בוושט בחוץ והוא עצמו כתב שמועיל בדיקה בוושט והקשה א"כ מה הגמ' לעיל שואלת מה זה שונה מעולא ותירץ שמשמע שהלשון אין חוששין שאפילו לא צריך לבדוק והנה לכאורא כל תירוץ הרא"ש אם הכוונה שמא ניקב א"כ משמע שגם לא צריך לבדוק אבל אם הכוונה שמא נתרפא א"כ לכאורא אין שום משמעות שלא צריך לבדוק אלא הוא רק אמר שלא חוששים שמא זה נתרפא דהינו שלא יועיל לבדוק אבל באמת יתכן שצריך לבדוק אמנם מאידך עיין בבית הלוי ח"ב סימן כ"ו שכתב שאם הרא"ש ס"ל כלשון שמא ניקב א"כ אין מקום לקושיא כלל שוודאי שמשמעות הלשון שאין חשש שזה ניקב ולא שצריך לבדוק וע"ש שביאר שגם אם הכוונה שלא חוששים שמא נתרפא אבל אין הכוונה שחוששים שהיה נקב אלא שלא חוששים שהיה נקב ונתרפא וכוונת הגמ' שעד כמה שהיו חוששים שהיה נקב היו חוששים שזה נתרפא ורק שלא חוששים שהיה נקב וע"ש שהאריך להוכיח כן מהראשונים

והנה הרא"ש שם הביא להקשות על רש"י מהדין שבוושט צריך להינקב משני הצדדים והרי גם אם יש נקב בצד אחד חוששים שמא ניקב הצד השני וכתב הרא"ש שצריך לומר שמדובר שזה ניקב על ידי חולי ומשמע שלשיטתו ניחא ואם נימא שחוששים שמא נתרפא א"כ אי אפשר לבדוק ובהכרח שס"ל שהכונה שלא חוששים שמא זה ניקב ולכן לדידן חוששים שזה ניקב אבל לא שזה נתרפא וממילא מועיל בדיקה ויתכן לדחוק שכוונתו שמדובר שבלע עכשיו ולא יתכן שזה הספיק להתרפאות ובשם התבואות שור שמעתי שכל מה שחוששים שנתרפא אם המחט עדין תחובה אבל אם היא לא תחובה א"כ עד כמה שנתרפא למה לא נתרפה הכל ולכן בגמ' שם שאין מחט מויעל בדיקה אמנם לכאורא אין הדברים מוכרחים דיתכן שזה יצא חצי בתחילה ורק עכשיו נפל החצי השני ולכן זה לא הספיק להתרפאות