חבורה ה
קטגוריות: ש_ס / מ מנחות / מנחות חבורות - הרב משה יפהן

חבורה ה'

כך הוא סדרה של מנחה קודם מקדשים את המנחה קדושת דמים ולאחר מכן בכלי חל בה קדושת הגוף. ולאחר מכן עושים את הקמיצה מתן כלי וכו'. אמנם בזבחים אינו כן אלא מיד חל בהם קדושת הגוף בשעת ההקדשה אבל במנחה בעינן עוד קידוש כדי שיחול בהם הקדושת הגוף והקדושה שחלה בהם היא רק קדושת דמים. ומדוע לא ניתן לקדש את המנחה קדושת הגוף בפה כמו בזבח לכאורה הסברא היא דבעצם כמה דניתן לעשות הזמנה בפועל ולא רק על ידי פה אז לא חל הקידוש עד שיזמין בפועל אלא דבבהמה אין אפשרות לקדש את הבהמה בכלי לפני הזביחה וממילא חיל בהו קדושת הגוף על ידי פה אבל במנחה כיוון דניתן לקדש את המנחה בכלי אז באמת לא חייל בהו קדושת הגוף עד שיסיים את ההזמנה שזהו הכלי.

הגמרא הקשתה דאם יש סברא של מעבר קא עבר, אז מה מעשיו מוכיחים בקומץ מנחת מרחשת לשם מנחת מחבת. דמחשבתו ניכרת שהוא מכזב שהוא מחבת ובעצם הוי מרחשת כמו דחזינן דמעשיה רוחשין. דשמא באמת נדר מרחשת וכשהפריש סתם הרי מה שהפריש חל בו קדושת דמים של מרחשת. וכשחזינן שעושה מרחשת לשם מחבת מה הראיה שהוא מכזב שמא בעצם זה מחבת שנדר במחבת והפריש ומיעבר קא עבר ועשהו מרחשת.

והביאה הגמרא דנחלקו רבנן ורבי שמעון דלרבנן באופן שנדר מחבת והפריש מרחשת הוי מרחשת ואם כן באמת אפילו באופן כזה ניכר שהוא מכזב ובאופן שנדר הרי זו למחבת אז באמת כשעושה במרחשת היא פסולה ומעשיו מוכיחין אלא דרבי שמעון עצמו סובר דקביעותא דמנא ולאו כלו ובאופן שנדר מחבת והפריש מרחשת אף ידי נדרו יצא. ובאופן שאמר הרי זו למרחשת לא נתפס הפרשתו ולכאורה יתפרש בעשייתו האם הוי מרחשת או מחבת. דאם נאמר שיתפרש בשעת שימתו בכלי עדיין יתכן דבעצם הוי מחבת על ידי הנתינה בכלי ואחר כך שמו בכלי אחר של מרחשת ועשהו מרחשת ומדוע הוי מעשיו מוכיחין [וזה דוחק לומר דלא תולין שיעביר מכלי לכלי ויל"ע בזה.]

והנה יש לעיין בביאור סברת רבנן מדוע בנודר מחבת והפריש מרחשת הוי מרחשת. עוד יש לעיין בביאור סברת רבי שמעון מדוע בנודר הרי עלי מרחשת והביא מחבת יצא ידי נדרו ומאי שנא מנודר להביא שור לבן והביא שור שחור דלא יצא ידי נדרו.

ומדוע באומר הרי זו מחבת והביא מרחשת הוי מרחשת. הרי הוא הפרישו למחבת.

ולכאורה הביאור ברבי שמעון דלא חייל קדושת דמים של מרחשת ומחבת אלא קדושת דמים של מנחה סתם וליתא לחלות שם של מנחה של מרחשת וממילא אין המנחה מתפרשת רק בשעת העשייה. ולכן נדר מחבת והפריש מרחשת הוי מרחשת. אמנם עדיין יש לעיין אם כן מדוע ידי נדרו יצא הרי הנדר לא גרע מנדר לבן והפריש שחור. ואם נאמר דלדעתו של רבי שמעון ליכא חילוק בשם קודש בין מחבת למרחשת והכל שם אחד אם כן לא הוי שינוי קודש ובמשנה מבואר דמנחה ומרחשת הוי שינוי קודש גם לרבי שמעון אלא דמעשיו מוכיחין ואם כן הוי חילוקי שמות.

והנה הגרא"י נתקשה קושיא אחרת דאם מצינו ברבי שמעון דלא חייל קדושת דמים נפרדת של שם מרחשת או מחבת לא מסתבר דחכמים פליגי עליה וכו"ע מודו דלא חייל קדושת דמים במנחה של שם מרחשת ומחבת. ואם כן דן הגרא"י מהי סברת חכמים וכן יש לעיין מהי סברת חכמים דבנודר לשם מרחשת והפריש מחבת מה שהביא הביא וידי נדרו יצא.

והנה הגרא"י רצה לחדש חידוש גדול, דבאמת כיוון דחזינן בר"ש דלא חייל קדושת דמים הוא הדין לרבנן. אלא דלרבנן כשאמר הרי עלי אז חל חיוב על הגברא להביא קרבן של מרחשת ולא יצא ידי נדרו וכשאמר הרי זו אז באמת לא חייל קדושת דמים של מרחשת אבל הנדר חל במנחה עצמה. ואם משנה מהנדר לעשותו דבר אחר זהו פוסל את המנחה. והנה סברא זו צריכה עיון רב היכן מצינו כזה דבר שהנדר חל בדבר לפסול דאם משום עיקר קדושתו אינו מחייב מרחשת מה אכפת לן מה נדרו מחייב. ולפי"ז ביאר הגרא"י, דמה שמבואר בגמרא דבנדר הרי זו מחבת והביאה במרחשת פסולה הכוונה דהוי מרחשת פסולה כיוון דמצד הקדושה היא נעשית מרחשת אלא דחלות הנדר שחל בה פוסלתה.

והגרא"י רצה להביא ראיה מהסוגיא לקמן קג. דמבואר בדעת רבנן דרק בשעת נדר ניתן לקבוע אם הוי מרחשת או מחבת ולא בשעת הפרשה וביאר הגרא"י דהיא היא דלא ניתן לעשותה קדושת דמים של מרחשת אלא רק ניתן לעשות חלות נדר או בשעה שנודר או בשעת שאמר הרי עלי להביא את זו במרחשת אבל ליתא חפצא של הפרשה של קדושת דמים.

והנה באמת עדיין יש לעיין דלא נתבאר מהי סברת רבי שמעון דידי נדרו נמי יצא ומאי שנא מנדר להביא שחור והביא לבן.

גם יש לעיין על דברי הגרא"י מרש"י התם דמבואר שם ברש"י בדעת רבנן בנדר מרחשת והביא מחבת מה שהביא הביא הוא משום דתולין דזהו מנחה חדשה ולא הופרשה לקיום נדרו והנה יש לעיין לדעת הגרא"י מדוע בעינן לזה תיפוק ליה דלא שייך הפרשה של קדושת דמים וממילא הופרש כאן מנחה חדשה של מרחשת ואינה עולה לקיום הנדר כיון דהיא לא קדושה באופן זה ומדוע בעינן לזה דכוונתו היא להפריש מנחה חדשה.

ובביאור הענין נראה באופן זה. דבאמת נחלקו רבנן ורבי שמעון בזה עצמו דלרבנן ניתן להפריש קדושת דמים למנחה לשם מסוים של מחבת ומרחשת ולרבי שמעון לא ניתן להפריש לשם מסוים של מחבת ומרחשת. ואין לדעת רבי שמעון קדושת דמים מסוימת של מחבת ומרחשת. והנה דבר זה צריך ביאור מדוע ליכא קדושת דמים של מחבת ומרחשת וכן מדוע לא שייך לנדור לחייב עצמו בכזה קרבן. ובפרט דהרי מצינו דהוי שמות קודש נפרדים וכמבואר במשנה דיש בזה שינוי קודש.

והנה בביאור מדוע ליכא כזו קדושת דמים נראה לבאר דסבר רבי שמעון דבוודאי הוי שם קודש אחר אבל מהות החילוק הוא רק בשעת העשייה דבחפצא של הדבר הקרב אין שינוי דהרי שניהם מה שקרב הוא סולת שמן ולבונה והחילוק ביניהים הוא צורת הקרבן וצורה זו היא נעשית רק בעשייה אז לו שייך כזה שם של קדושת דמים של מרחשת כיוון דעכשיו עדיין לא קיים שם זה בעולם ולא ניתן לקבוע שם של קרבן רק בדבר שכבר קיים עכשיו. וכמו מנחת חוטא ומנחת נדבה דעוד לפני העשייה הם חלוקים במעשיהם וכן שור שחור או שור לבן דעכשיו הוא או לבן או שחור. וכן צאן ובקר דזהו דבר אחר שחייל בהו עכשיו הדין הקרבה מה שאין כן במנחה אין כאן עכשיו מרחשת ולא שייך ליתן לו כזה קדושה ובמנחת נדבה התורת קדושה דחייל בהו היא רק קדושת דמים של מנחת נדבה ורבנן פליגי וסברי דכיוון דעומד למרחשת שייך לקבוע בו קידוש כבר מעכשיו.

והנה באמת כשנקשה מדוע בנדר לא חייל הנדר שנדר להביא מרחשת .הנה ביארנו דיסוד הנדר אינו שהאדם בא לחייב עצמו במוצא שפתיך אלא דיוצר על עצמו חיוב קרבן וכמו שהבאנו בשם הגרי"ז בביאור המשנה במגילה. והנה דעתו בנדר להחיל מה שמונח בחיוב קרבן ולא יותר וכיוון דבחיוב קרבן לא חייל עליו חיוב מרחשת דלא חייל בחיוב קרבן רק דבר שיכול להפריש דאני מחויב להפריש וכיוון דבהפרשה לא שייך להפריש קדושת דמים של מרחשת דלא חייל כזה שם עד העשייה אז גם החובת קרבן היא חובת קרבן של סולת שמן ולבונה . ואם זהו הפרשת הקרבן שיכולה לחול זהו גם החובת קרבן. היסוד העולה הוא דרבי שמעון סבר דלא שייך הפרשת קדושת דמים של מרחשת אלא של מנחת נדבה וכדביארנו דההפרשה היא לפי מידת ההקרבה שקיימת בשעת ההפרשה ועכשיו אין כאן שם של מרחשת והנדר דהוא החובת קרבן הוא החובת קרבן להפריש ואם לא ניתן להפריש כזה קרבן גם לא שייך שיחול כזה חובת קרבן דאין חובת קרבן על העשייה יש חובת קרבן על ההבאה.

וממילא בדעת רבנן דסברי דשייך כזה הפרשה של מרחשת אז שייך כזה נדר ומדוע באמת בדעת רבנן מה שהביא הביא הנה פירש רש"י דתלינן שאם הביא מחבת זהו נדר חדש ולא קיום של הנדר הקודם וכשאמר הרי זו הרי חייל כאן הפרשת דמים של מרחשת וכשהביא במחבת זהו פסול משום שהוא שינה את קדושת הקרבן.

והנה באמת נראה דזה אפילו יותר דהנה מבואר דנדר במחבת והביא במרחשת זהו פסול משעה שהביא בכלי של מרחשת אפילו קודם העשייה והנה מדוע שיפסל הרי עדיין לא נעשה מרחשת ושיעשהו מחבת ומבואר בגמרא להלן קב דזהו משום שהם מקדשים ליפסל. וכמדצינו בדף פז שהמקדש קומץ של מנחה בשולחן שהוא כלי שרת הוא מקדש ליפסל ומבואר בפירוש השני של רש"י לפנינו. משום מ"ר. דזהו משום שהוא נתקדש שלא כדינו שהוא נתקדש בשולחן דהוי כלי שרת אלא דהוא נתקדש להקרבת שולחן וזהו פוסלו.

והנה כאן זהו אפילו יותר פשוט דגם הפירושים האחרים בדף פז יודו דכאן ברגע שהוא ניתן במרחשת הרי הוא נתקדש ליעשות מרחשת ואע"פ דהוא קדושת דמים של מנחה אבל הכלי שרת של מרחשת שמחיל קדושת הגוף הרי הוא מקדשו ליעשות מרחשת וממילא הוא נפסל.

ולרבי שמעון הוא כשר צריך לומר דהכלי אינו מקדשו כלל דאם נאמר דהוא כשר משום דלרבי שמעון לא חייל כלל קדושת דמים של מרחשת אלא קדושת דמים ומתפרש שהוא מרחשת כשהוא בכלי אם כן מצינו לרבי שמעון אופן של מחבת שנעשה מרחשת כגון שנתקדש במרחשת ואח"כ עשהו במחבת. אלא בהכרח דליכא כלל קידוש כלי לרבי שמעון. אלא דרבי שמעון סובר דאינו מתפרש אלא בעשייתו כשנעשה מחבת מתפרש שהוא מחבת ולפני כן לא חייל ביה כלל שם של מחבת ולרבנן אפשר שבכלי חייל ביה של מחבת דשייך קידוש לשם מחבת ורבי שמעון פליג וסובר דשם מחבת דהוא לא קיים בשעת ההקדש והוא רק חילוק בעשייה ולא חילוק בדבר הקרב לא חייל חילוק בעשייה אלא רק בעשייה עצמה אמנם בעשייה עצמה חייל חילוק והוי שם קודש אחר.

והנה אפשר דבזה תלוי כל הג' מחלוקות. דעלה בידינו ג' מחלוקת דלרבנן הכלי קובע אם הוי מרחשת או מחבת. ולרבי שמעון לא לרבנן באופן שאמר הרי זו מחבת הוי מחבת לרבי שמעון לא ולרבנן כשנדר להביא מחבת חל עליו חובת מחבת ולרבי שמעון לא. ואפשר שהכל הוא שורש אחד דרבי שמעון סובר קביעותא דמנא ולא כלום ושם מחבת חייל רק בעשייה וממילא כיון דלא שייך בו מציאות של מחבת לפני העשייה לא שייך קדושת דמים לזה וממילא לא שייך חובת קרבן דחובת קרבן הוא מה שניתן להפריש אמנם לרבנן דהכלי של מחבת קובע קידוש מחבת עוד קודם העשייה אז ממיילא שייך גם קדושת דמים דשייך קביעה כזו של מחבת לא רק בעשייה וממילא שייך נדר כזהו ויוצא דהמחלוקת היא תלויה האם הכלי של מחבת יכול לקדשו או לא וזהו הלשון דלרבי שמעון קביעותא דמנא ולא כלום ומשום כן לא שייך לא קדושת דמים ולא קדושת נדר. [ואפשר גם לפרש קביעותא דמנא כל קביעות דקובע כלפי המנא לאו כלום הוא אמנם הדרך הראשונה היא גישמעק מאד.]

והנה מה שהגרא"י הביא ראיה. מהסוגיא במנחות קג. יש לדחות דעיין ברש"י שם דמשמע מדבריו דבאופן דנדר סתם ואחר כך בא להפריש דבר מסוים זה לא חל דהביאור הוא דחל עליו חובת קרבן סתם ויכול להפריש כפי החובת קרבן ולא יכול להפריש עבור הנדר יותר ממה שהנדר מחייב אמנם באמת אם נדר מרחשת יכול להפריש מרחשת דזהו החובת קרבן דידיה.

אלא דבאמת זה צריך ביאור מהסוגיא במנחות סג. דבמאפה תנור בעינן דתהא הקדשו לשם תנור ומשמע דחייל ביה שם של מאפה תנור משעת ההקדש לרבי שמעון ולכאורה לא הוי מעשיו מוכיחין. אם הביא מרחשת לשם מאפה תנור . דהרי גם לרבי שמעון. יתכן דהוא מעשה תנור שהרי הקדישו היה לשם מאפה תנור ואחר כך עשהו כמרחשת ואיזה מעשיו מוכיחין יש. ושמא נדחוק דבכה"ג לא אמר רבי שמעון דהרי במנחת חוטא לשם מנחת נדבה התוספות דנו. האם יש מעשיו מוכיחין או דחיל הקדושה לשם מנחת חוטא. ואפשר דהוא הדין מאפה תנור.

אלא דהפשטות בגמרא משמע דבכל אופני מנחת נדבה דיבר רבי שמעון ועיין שיטה.

והגרא"י הקשה דמשמע דרק במאפה תנור חייל משעת ההקדש ולא בשאר אופנים ולרבי שמעון לדרכינו ניחא דבאמת לא חייל ההקדש. אמנם אפשר דיש לדחות דאין המכוון דבאמת נתפס ההקדש של מאפה תנור אלא דזהו הלכה שצריך שיהא הקדישו לשם תנור וזהו מצווה ואפשר שאין זה מעכב אלא זהו מצווה לקבוע בשעת ההקדש דהוא מיועד לתנור אפילו דעדיין ניתן לשנותו לדבר אחר. ולא חייל ההקדש בגופו ויש לעיין בזה. ובאמת עיין היטב בראב"ד בתורת כהנים וצ"ע. וברמב"ם מה שהבאנו בציונים.