ממ 9 דף מה עא
קטגוריות: ש_ס / לז עבודה זרה / כל הצלמים - הרב יהושע רישי

[ללמד סוגיית הגמ' עד סוף העמוד עם רש"י ותוס', וסוגיית הגמ' חולין דף מ' ע"א עם רש"י ותוס']

דף מ"ה ע"א

הן מותרין וכו'. עי' גמ' סנהדרין דף מ"ז ע"ב גדר הדין, מה עבודה זרה במחובר לא מיתסרא דכתיב אשר אתם ירשים אתם את אלהיהם על ההרים הרמים על ההרים אלהיהם ולא ההרים אלהיהם, דמחובר לא היתסרא, וזוהי כוונת רש"י כאן.

רש"י ד"ה ומה שעליהן. ואע"ג דאינהו לאו עבודת כוכבים מקרו וכו', עי' בגאון דמה שכתוב במוסגר אינו פי' רש"י כאן, והיינו כפי' אחרים דהביאו התוס' מדברי רש"י, דאע"ג דקרקע עולם אינו נאסר, ע"ז מיהא הוי, וכן הוא מפורש ברש"י סנהדרין דף ס"א ע"א ד"ה ועובדיהם בסייף דכתב בזה"ל אף על גב דמחובר לא מתסר עבודה זרה מיהא הוי עכ"ל, ולפי"ז צ"ע אמאי ליכא תקרובת, עי' בתוס' לקמן דף נ"ב ע"א ד"ה תנהו מש"כ בזה, וע"ע ברמב"ן חולין דף מ' ע"א מש"כ בזה, ובר"ת בתוס' כאן כתבו דבאמת נאסר תקרובת וביאר סוגיית הגמ' חולין באופן אחר ע"ש.

בא"ד דתלוש שעליהם כתלוש של שאר ע"ז. עי' מש"כ בכס"מ פ"ח ע"ז ה"ז, ויעויין עוד בדברי המנ"ח מצוה תכ"ט בשם משנת חכמים דחייב שלשה, משום לא ידבק ומשום לא תביא תועבה, ומשום ציפוי דהוי כשאר ע"ז, משא"כ לדברי הרמב"ם אינו חייב כאן אלא אחת ע"ש, ויש לדון בדבריו לדעת רש"י.

בא"ד ועובדיהם בסייף. לשם עכו"ם מיכווני, ועי' בתוס' רא"ש דמוסיף דאף כפר בעיקר, ועי' בתוס' דהקשו דלפי"ז לא עבד ע"ז ואמאי נהרג, משא"כ לפי' אחרים פשיטא דעבד ע"ז להכי עובדיה בסייף.

תוס' ד"ה אלהיהם. לכך נראה לר"ת דודאי ע"ז מיקרו ותקרובתן אסורה וכו' היינו כששוחט רחוק מן ההר וכו', ע"ע במאירי דפי' כדברי ר"ת וביאר סוגיית הגמ' חולין באופן אחר, מפני שאין זה עובד אלא שוחט לשמו ומן הסתם אינו מקבלו עליו באלוה וכו' ע"ש, וע"ע בדברי הרמב"ם פ"ב לה' שחיטה הי"ד ובר"ן חולין (דף ח' בדפי הרי"ף) דמבאר דברי הרמב"ם דשוחט להר עצמו לעובדו הוי תקרובת, והגמ' איירי היכא דשחט לשם רפואה להכי מחלקינן בין ההר וגדא דהר, ולפי"ז פשיטא דאף היכא דשוחט להר עצמו לשם עבודה חל דין תקרובת, ובעיקר דברי הרמב"ם נראה מהנ"ל דס"ל כדברי ר"ת דהר חשיב ע"ז, אך יעויין בדברי הגרי"ז פ"ב הל' ע"ז ה"א באריכות דלא ביאר שיטת הרמב"ם כן ע"ש.

ויעויין במנ"ח מצוה תכ"ח ס"ק ג' דחקר המשנת חכמים מה דין גוי שמבטל את ההר אי בטל הציפוי כיון דעירקר ההר לא נאסר, ולכאורה אי ע"ז הוא, שפיטא טפי דמהני הביטול לשמשיו, משא"כ אי לאו ע"ז הרי לא פעל הביטול כלל לבטל עיקר ע"ז, והיאך מהני לענין הציפוי, ויש לדון בזה, ועי' בדברי האו"ש בפ"ח הל' ע"ז מש"כ בזה.

ולענין העובד לבעלי חיים ולשמש וירח, עי' סוגיית הגמ' חולין דף מ' ע"א ומש"כ רש"י ותוס' שם, וע"ע במהר"ם בביאור דברי רש"י דלא כשיטת התוס', ועי' בדברי הגרי"ז שם.

תוס' ד"ה תנא. וי"ל דמיירי הכא בציפוי הנעבד אגב ההר וכו', עי' דברי התוס' חולין דף מ' ע"א ד"ה הא דעובדים הצחיפוי אגב ההר ובטיל לגביה דלא יהא טפל חמור מן העיקר, ועי' ברא"ה כאן דכתב סברת התוס' כאן ושם כתי' אחד, ועכ"פ מבואר דדוקא היכא דנעבד הציפוי עצמו נאסר, אמנם מדברי רש"י וכן סתימת הרמב"ם נראה דאינו נעבד ומ"מ גזה"כ הוא דאסור, ועי' בש"ך סי' קמ"ה ס"ק ו' בשם רבינו ירוחם מפורש דאפי' היכא דאינו נעבד הציפוי אסור גזה"כ, כמשמעות הראשונים הנ"ל.

בא"ד וא"ת אמאי מייתי ת"ק קרא דלא תחמוד וכו'. עי' תוס' ר"י מפאריש ביאור קושייתם, דמקשינן אחידושם דמיירי בציפוי הנעבד, וא"כ הא גופא ע"ז הוא, ואמא ימייתי קרא דלא תחמוד, ותי' דאה"נ אסמכתא, או משום דאע"ג דנעבד הוא, כיון דאינו אלא נעבד אגב ההר, ובטל הוא להר דהוא עצמו אינו ע"ז, להכי שוה הוא לציפוי.