כו - סימן ש_ח סנ_ב
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

## דבר הראוי לאחרים שאינם בעיר אם הוי מוקצה

א] המג"א בסקע"ט כתב דכל שנדרה הנאה מככר אף היא עצמה מותרת לטלטלו כיון דחזי לאחריני, ורק אם אסרתו על כל העולם אסורה לטלטלו, וכ"כ המ"ב בס"ק ק"ע, ומשמע קצת דכל שלא אסרתו על כל העולם מותרת לטלטלו אף דאסרתו על כל בני העיר ולא חזי בשבת למידי, - וכ"נ ממשה"ק התוס' וש"ר בשבת קכ"ז ב' במה שאמרו דהא דדמאי ל"ה מוקצה הוא משום דאי בעי מפקר נכסיה וחזי ליה, דמ"ט לא אמרו דהוא משום דחזי לעניים, ולא תירצו דקאמר לה"ט דאי בעי מפקר נכסיה דמה"ט ל"ה מוקצה אף במקום שאין עניים, - וכן מצינו בד' הסה"ת בסימן פ"ד בהא דתרומה וחלה ל"ה מוקצה משום דחזו לכהן, דהוא אף במקום שאין כהן בעיר, וכ"כ הסמ"ג לאוין ע"ה, וכ"כ הב"י בסו"ס תנ"ז.[[1]](#footnote-2)

והנה הפוסקים בסימן תנ"ז לא הביאו לדינא לד' הב"י שם דמותר לטלטל חלה אף כשאין שם כהן, אך מצינו בד' המאמ"ר בסימן תקט"ו סק"א שהביא לזה לדינא, וכתב לפ"ז דה"נ הוא בדבר שבא מחוץ לתחום דאסור למי שבא בשבילו, דאף אם הביא הגוי לצורך בני העיר דהוא אסור לכל בני העיר, מ"מ מותר לטלטלו משום דמותר לאחרים אף שאינם בעיר וא"א בפועל ליתנו להם ביו"ט, והביאו השעה"צ שם סק"ס.

ב] ובטעם ההיתר בזה כתב המאמ"ר שם דהוא משום דהא דאיסור שיש לו היתר לאחרים אינו מוקצה, הוא משום דאיסור זה אינו חמור כיון שיש לו צד היתר לאחרים, וע"כ אף אם אין שם אחרים מ"מ כיון דאיסורו קייל לא חשבינן ליה כדבר מוקצה.

ואמנם הנה לפ"ז הוא דין מסוים בדבר שאינו ראוי מחמת איסור, דכל שאינו אסור לכל וקייל איסוריה אין איסור זה עושהו למוקצה, אך הנה הסה"ת והסמ"ג שם כתבו לדמותו ללוף שאינו מוקצה משום דחזי לעורבים, (ועמש"נ להלן לפרש בזה), והרי דאי"ז דין מסוים בדבר שאינו ראוי מחמת איסור, אלא ה"ה בדבר שאינו ראוי מחמת עצמו, - וכן נראה גם ממש"כ התוס' ועוד מקמאי בשבת קכ"ז ב' לדון לדמות להא דתרומה ל"ה מוקצה משום דחזיא לכהן, דה"נ דבר שאינו ראוי לבעלים משום גריעותו וראוי לאחרים ל"ה מוקצה, ואם הא דדבר האסור הראוי לאחרים ל"ה מוקצה הוא משום דאיסורו קל, אי"ז שייך כלל בדבר שאינו ראוי לבעלים.

ונראה מזה דהא דדבר הראוי לאחרים ל"ה מוקצה, אי"ז משום דבפועל הוא ראוי בשבת לשימוש, אלא הוא משום דכל שהוא ראוי לאחרים לא חשבינן ליה כלל כדבר שאינו ראוי, וע"כ אף אם בפועל אין האחרים בעיר ואינו ראוי להם, מ"מ ל"ה מוקצה.

## טלטול דבר הראוי לבע"ח שאינם בעיר

ג] והנה הסה"ת והסמ"ג שם כתבו ללמוד לזה מהא דמטלטלין את הלוף מפני שהוא מאכל לעורבים, ולכאו' מכוון דבריהם דמסתימת הדברים משמע דמותר לטלטל את הלוף בכל מקום ואף במקום שאין מצויין עורבים, ובע"כ דכיון דהוא ראוי לעורבים הו"ל מאכל הראוי, ואף אם בפועל לא חזי בשבת למידי ל"ה מוקצה.

והנה אמנם אנן קי"ל דאסור לטלטל את הלוף אף שהוא מאכל לעורבים, אך אין ללמוד מזה דאסור לטלטל מאכל שאין ראוי בפועל בשבת למידי, שהרי טעם הא דאין מטלטלין את הלוף הוא משום דלא אמרינן דכל ישראל בני מלכים ואין דרכם כלל לגדל עורבים, וע"כ לא חשבינן להלוף כאוכל לגבי דידהו, אך כל דבר החשוב כאוכל מותר לטלטלו אף אם בפועל לא חזי בשבת למידי.

ולפ"ז הדין נותן דאף דאין מטלטלין את הלוף וה"נ אין מטלטלין כל דבר הראוי לבע"ח שאינם מצויין, משום דלא חשיב כלל כאוכל הראוי, מ"מ דבר הראוי לבע"ח המצויין דחשיב כאוכל הראוי, מותר לטלטלו אף אם בפועל בשבת זו אין בע"ח אלו בעיר.

ד] והנה אמנם הר"ן בשבת קכ"ח א' כתב דאין מטלטלין מאכל הראוי לבע"ח אלא כשרגילין לגדלו באותו מקום, וכ"ה מבו' בד' הפוסקים לעיל סכ"ט, ולכאו' נשמע מינה דלא סגי במה שהוא ראוי לבע"ח, ובעינן שבפועל יהא עומד לאכילתם בשבת, וע"כ בעינן שיהיו רגילין לגדלו באותו מקום.

אך נראה דהא דבעינן שיהו רגילין לגדלו באותו מקום אי"ז משום דכל שרגילין לגדלו באותו מקום מצוי להאכילם ממנו בשבת, דא"כ ל"ה תלינן לה אם רגילין לגדלו באותו מקום, אלא היה תלוי במידת האפשרות שיבא להאכילן בשבת, (דאם יש לשכנו הקרוב אליו בע"ח זה ה"ז עומד בפועל לאכילתו אף כשאין בנ"א רגילין לגדלו, יותר מהיכא שבנ"א רגילין לגדלו ואינו מצוי אלא ביד בנ"א הדרים בריחוק), אלא היינו משום דכל הא דחשבינן לה כדבר הראוי אף שהוא אין לו בע"ח זה, הוא משום דהוא ראוי לו לגדלו, ובזה אזלינן בתר דרך בני מקום זה, וכל שבמקום זה אין רגילין לגדלו לא חשיב כבע"ח שהוא ראוי לגדלו, אך כל שבמקום זה רגילין לגדלו מותר לטלטלו, אף אם בפועל ליכא עכשיו לבע"ח זה.

ה] והנה הגר"ז בסעיף ס"ה כתב דכיון דאין מטלטלין דבר הראוי לבע"ח אלא כשהן מצויין באותה העיר, ע"כ אם שובת בשדה או במלון שאין שם כלב, אסור לטלטל העצמות, וכ"כ הערוה"ש בסנ"ד, וצ"ע דמה לי שבשדה ובמלון אין כלבים מצויין, הרי אף דבפועל אין עומד היום לאכילת כלבים, מ"מ לא גרע מחלה הראויה לכהן דמטלטלין אותה אף כשאין כהן בעיר.

ולכאו' מוכח מדבריהם דס"ל דלא קי"ל כד' הסה"ת ודעימיה וכל שאינו ראוי בפועל בשבת אסור לטלטלו, וע"כ הוא דאסור לטלטל עצמות כשאין שם כלבים.

ו] אך אכתי הדברים צ"ע, שהרי בד' הגר"ז והערוה"ש שם מבו' דהא דאין מטלטלין במקום שאין כלבים, הוא מכח מש"כ השו"ע שם בכל מאכל בע"ח דלא הותר לטלטלו אלא אם ראוי למאכל חיה ועוף המצויין, והרי הא דבעינן שיהו מצויין במקום זה, לכאו' אי"ז משום דאל"כ אי"ז ראוי בפועל לאכילה בשבת זו, דלזה סגי במה שיש בנ"א שיש להן לבע"ח זה, ול"ב שיהיו מצויין בעיר, (ודמי להא דלמ"ד דכל ישראל בני מלכים הן מטלטלין את הלוף אף שאין עורבים מצויין במקום זה, דמ"מ כיון שיש בנ"א שיש להן עורבים חשיב כדבר הראוי בפועל לאכילה), אלא הוא משום דכל שאין בע"ח מצויין במקום זה לא חשיב כלל כדבר הראוי כיון שאינו ראוי לו לגדלו, וא"כ היאך למדו מזה לאסור לטלטל עצמות כשהוא שובת בשדה או במלון שאין שם כלב.

ומה"ט גם אין לומר דעצמות שהם פסולת גריעי, וע"כ הוא דכל שאינם עומדין בפועל לאכילת כלבים הוו מוקצה, שר למדו לדין זה מהא דאסור לטלטל מאכל בע"ח שאינו ראוי לחיה ועוף המצויין, והרי דאי"ז דין מסוים בפסולת, וצ"ע.

## דבר הראוי ע"י שאלה אם הוי מוקצה

ז] ממש"כ המג"א והמ"ב דאם אסר דבר בנדר על כל העולם אסור לטלטלו, מבו' דאף שבידו לישאל לחכם על הנדר, מ"מ כ"ז שלא נשאל עליו הוי הככר מוקצה, וכ"נ בד' הרשב"א בעבוה"ק ש"ב שפ"ב והר"ן בשבת מ"ז א'.

אמנם הנה הנימו"י בשבת מ"ו ב' כתב דהא דהנודר מן הככר הוי מוקצה הוא כשנדר ע"ד רבים דאין לו התרה, ומבו' דכל שיש לו התרה ל"ה מוקצה אף קודם שנשאל עליו משום דבידו לישאל עליו, וכ"ה משמעות ד' הריטב"א שם בדין נודרת מן הככר דכל שביד הבעל להפר לה ל"ה הכככר מוקצה אף קודם שהיפר לה, וכ"כ המאירי שם קכ"ז ב' בשם י"מ.

ולכאו' טעם הפלוגתא בזה הוא לפ"מ שאמרו בביצה כ"ו ב' דכל שגמרו בידי אדם ל"ה מוקצה, והפמ"ג במש"ז הכא בסוסקכ"ה כתב דמה"ט מותר לטלטלו אף קודם שנתקן, וכ"ה מבו' בכ"ד, וזהו דס"ל להנימו"י ודעימיה דכל שיש לו התרה ל"ה מוקצה אף קודם שנשאל עליו דהו"ל כגמרו בידי אדם, ובדעת החולקים צ"ל דכיון דאין הדבר בידו, לא חשיב כגמרו בידי אדם, וי"ל עוד דס"ל דכל הא דדבר שגמרו בידי אדם ל"ה מוקצה אף קודם שנתקן, הוא היכא בדבר המותר דאינו ראוי לאכילה, וכל שגמרו בידי אדם וחשיב כראוי לאכילה ל"ה מוקצה כלל, אך דבר האסור, אף אם יש לו היתר, מ"מ כ"ז שלא הותר הוי מוקצה, וצ"ע.

## אם יש להתיר לטלטל תרומה מכח הא דמצי לישאל עליה

ח] הפמ"ג באש"א בסקע"ט עמד בתו"ד במה שאמרו דמותר לטלטל תרומה משום דחזי לכהנים, דמ"ט לא אמרו דהוא משום הואיל ואי בעי מיתשיל עליה, עיי"ש, וצע"ג שהרי מבו' בדבריו שם דבנודר מן הככר הוי מוקצה אף דבידו לישאל ע"ז, (וכמש"כ כן המג"א, וכנ"ל), וא"כ ה"נ בתרומה ל"מ מידי הא דאי בעי מיתשיל עליה, וכל הא דל"ה מוקצה הוא משום דחזי לכהנים.

ועוד צע"ג דמה מקום יש להתיר מכח הא דאי בעי מיתשיל עליה, הרי אף אם מתשיל עלה הדרא לטיבלא ולא חזיא ליה, וכמו שאמרו כן בעירובין ל' ב' בטעמא דסומכוס דאין מערבין לישראל בתרומה, (ואף שדנו שם דמצי להפריש ע"ז, היינו רק בביה"ש, למ"ד דלא גזרו על שבות ביה"ש, אך בשבת דא"א לעשר הוי מוקצה גמור ככל טבל), וקשיא כן גם במש"כ המאירי בשבת קכ"ז ב' די"ג דהא דתרומה ל"ה מוקצה הוא דאי בעי מיתשיל עלה וחזיא ליה, וצ"ע.

1. והב"י שם בסו"ד כתב ע"ז דמיהו מ"ש שמטלטלין את הלוף אע"פ שאין לו עורבים אינו מוסכם וכבר כתבתי בסימן ש"ח שיש אוסרין אא"כ יש לו עורבים, ופשוט דאין מכוון דבריו דלדעת האוסרים לטלטל לוף כשאין לו עורבים, ה"נ אסור לטלטל תרומה כשאין כהן בעיר, דהרי הא דאסור לטלטל לוף כשאין לו עורבים הוא משום דלא אמרינן דכל ישראל בני מלכים הן, ואי"ז ענין לתרומה כשאין כהן בעיר, (וכמש"נ להלן סק"ג), אלא מכוון דבריו הוא להעיר על מה שכתבו הסה"ת והסמ"ג בתו"ד דמטלטלין אף הלוף אע"פ שאין לו עורבים דאין הדבר מוסכם, וכ"ה מבו' בד' המאמ"ר בסימן תקט"ו סק"א והאבן העוזר בסימן רס"ו סי"ב שהביאו מד' הב"י שם דמותר לטלטל תרומה אף כשאין כהן בעיר, והרי שפירשו דנקט כן הב"י לדינא. [↑](#footnote-ref-2)