12. פרק יב
קטגוריות: ש_ס / נב אהלות / אהלות עניינים - הרב מאיר קאופמן

ט"ז תמוז ע"א

**פרק י"ב**

**משנה א**

**בהא דתנור חדש אין בו דין נסמך**

א]מבואר במתניתין דנסר הנתון על תנור חדש אין לו דין נסמך על גבי כלים וטומאה מתחתיו על גביו טהור ועיין חידושי הגר"ח עמוד 75 ד"ה והנה בפי"ג שכתב שמכאן מוכח דתנור חשיב אוהל גמור דאל"כ זה לא עדיף מכלי אדמה והוסיף דמהא דבישן טמא חזינן שברגע שזה נהיה כלי פקע מזה שם אוהל עכ"ד ולכאורא כוונתו דהדין כלים לא תלוי הרי בקבלת טומאה דגם כלי אבנים יש דין נסמך וממילא מה שלא הוסק זה רק סיבה שזה לא מקבל טומאה אבל זה לא חסר בשם כלי אלא בהכרח תנור יש לו שם אוהל וזה הסיבה שאין בו דין נסמך ולפ"ז הוקשה לו שגם בהוסק שזה מקבל טומאה אבל עד כמה שהיה לזה שם אוהל זה לא חיסרון ומזה הוכיח שכ"ח שמקבל טומאה פקע ממנו שם אוהל ,ומבואר דפשיטא ליה דעד כמה שזה אוהל לא איכפת לן שזה מקבל טומאה דאין בזה חיסרון וצריך בירור בפרט זה

**במחלוקת מהר"ם והר"ש בתנור ישן האם צריך יוצא מכל צד**

ב]מבואר במתניתין דבישן טמא ובפשוטו הכוונה שהתנור טמא וכן הוא בר"ש ובמהר"ם וברא"ש מ"ג ובראב"ד ועיין מהר"ם שביאר שזה רק מצד שהוא מוקף מכל צדדין דהיינו דמבואר דנקט שאם זה היה בולט רק בשלשה צדדים התנור היה טהור וכן הכלים שבצד השני אם לא היה איך לטומאה לעבור הם היו טהורים ורק כיון שזה מוקף יש כאן סברא שכמאן דליתנהו וממילא הכלי נטמא והטומאה עוברת לצדדים ובפשוטו הטעם מצד שס"ל שההלכה של אדם וכלים אינם נעשים אוהל זה רק הלכה באוהל אבל בתור מחיצה זה יכול להיות וממילא אפילו שזה כלי חרס שיש לו שם כלי אבל זה מחיצה שהטומאה לא תעבור לפיו [אמנם יתכן שזה סברא מיוחדת כיון שיש כאן תוך שהוא חולק מקום לעצמו אבל סתם כלי פשוט כגון פשוטו כלי עץ או אבנים זה לא יחצוץ וצ"ע ] והנה זה וודאי שאם זה היה נטמא זה לא היה חוצץ ומדין שדבר טמא לא חוצץ אבל כאן עד כמה שהוא חוצץ הוא גם לא נטמא דהרי זה לא מקבל טומאה מגבו וממילא הוא יכול לחצוץ והנה לדבריו א"ש מה שהמשנה אומרת שזה עודף מכל צד שללא זה באמת הוא היה טהור וכן הטומאה לא היתה עוברת לצד השני ולפ"ז מה דבמשנה ג' מבואר דנסר הנתון על פי תנור ישן וזה יוצא מכל אחד טפח טהור זה אפילו ללא צמיד פתיל דכיון שזה לא מכל צדדיו ממילא הוא נהיה מחיצה שהטומאה לא תעבור

אמנם עיין ר"ש פט"ו מ"ב וכן הוא בראב"ד בהשגות דהעמידו משנה ג' במוקף צמיד פתיל אבל ללא זה הכלי טמא וממילא הטומאה עוברת לצד השני ומבואר שנקטו שכיון שכלי לא נעשה מחיצה ה"ה כאן זה לא נעשה מחיצה לענין תוכו וממילא כין שחלל הכלי הוא מתחת לאוהל ממילא הוא נטמא ורק במוקף צמיד פתיל כיון שבפנים הטומאה לא נכנסת כה"ג זה חוצץ

והנה בפשוטו לפ"ז חלל הכלי יכול להצטרף לטפח דכמאן דליתיה וחשיב שיש כאן אוהל [וכן נקט החזו"א מסברא ג' י"ז במוסגר] וכן לפ"ז לא צריך שיצא טפח מכל צד וצ"ע לשון המשנה שזה יוצא טפח מכל צד הרי גם אם לא יצא הכלי יטמא וכדחזינן בדבריו במ"ג וא"כ ה"ה אם לא יצא כלל ואין לומר דהמשנה באה לומר שהטומאה עוברת מתחת כל הנסר גם בצד השני דהרי חלק זה לא מוזכר במשנה ועוד דלכאורא תמיד יעבור טומאה גם אם יהיה שם חצי טפח כיון שהכל מצטרף וצ"ע ועיין חזו"א ג' י"ז דנקט מסברא כמהר"ם ושלכן צריך מוקף מכל צד וצ"ע בכ"ז

והנה בכלי חרס המוטות על צידיהן ויש טומאה מתחתיו הרי מפורש בפ"ט ולקמן פט"ו מ"ב שהטומאה לא נכנסת לתוך הכלי ולא אמרינן שכלים לא נעשים אהלים לגבי לחוץ בתוכם וצ"ע למה כאן זה אחרת שהטומאה נכנסת לתוך הכלי והניחא למהר"ם שצריך מוקף מכל צד כדי שהטומאה תכנס לכלי א"כ שם זה לא מוקף מכל צד אמנם לר"ש צ"ב והראוני דבר"ש פ"ה מ"א מבואר שהטומאה נכנסת בין הכלי לנסר ולא שבוקעת את המחיצה ומצד שכלים לא נעשים מחיצה ובזה מיושב החילוק בין זה למוטות על צידיהן

**בדין כלים דבתוך התנור החדש**

ג]בפשוטו בתנור חדש אם יהיה כלים תוך התנור החדש וטומאה מתחת לנסר הם ישארו טהורים כיון שהתנור חדש הוא נהיה מחיצה אמנם עיין תוס' יו"ט שהביא מהמהר"ם שכיון שמוקף מכל צדדיו א"כ זה כמו אוכלים שגיבלם בטיט וגם מה שבפנים נהיה טמא וצ"ב כוונתו הרי כאן יש לזה תורת מחיצה ועיין חזו"א י"ג א' שביאר שזה נחשב כמו כלי הבית שזה לא חוצץ וצ"ע אם זה נכון מה זה משנה אם זה מכל צדדיו או רק מצד אחד וצע"ג ועיין ר"ש בכת"י שכתב טומאת תחתיו שהכוונה תחת הנסר בעודף וצ"ע שלכאורא גם אם זה יהיה תוך התנור הטומאה לא תבקע ללמעלה שיש כאן נסר ואין כאן קבר סתום כי זה כמו פתח וכמו שביארנו פט"ו מ"ב מהחזו"א אמנם יתכן שיש כאן סט"ל דברגע שמניח מלמעלה את ידו ויש כאן תורת אוהל זה יהיה טומאה מדין סט"ל אמנם אין זה מוכרח דבאוהל ארעי שנמצא יש סט"ל וצ"ע וכן אם ידו פחות מטפח אמנם היה מקום לומר שכוונתו שכה"ג הטומאה לא תתפשט מתחת לכל הנסר ומשמעות המשנה שמתחת כל הנסר טמא אמנם למהר"ם לכאורא הטומאה כן תתפשט מתחת כל הנסר וצ"ע

**בביאור סברת ריב"נ**

ד] **ר' יוחנן בן נורי מטהר:** עיין בראשונים דהביאו מהתוספתא דרק בתנור הוא מטהר ולא בכלים והנה בתוספתא הלשון ריב"נ מטהר בתנור ויש לבאר הכוונה בשני אופנים או שדוקא נסמך על גבי תנור ס"ל שזה לא נסמך אבל נסמך על גבי כלי חרס זה כן נסמך או שכוונתו שרק התנור טהור אבל הכלים שבשני צידי התנור טהורים ולפ"ז יתכן שגם בכלי חרס הכלי עצמו יהיה טהור

והנה עיין בא"ר שביאר שסברת ריב"נ זה מצד שתנור אין לו תורת כלי דהרי אין לו שולים וזה טומאה חדשה של תנור וס"ל לריב"נ שדין שאדם וכלים לא נעשים אוהלים לטהר זה רק בכלי אבל דבר שהוא לא כלי אפילו שהוא לא מקבל טומאה אין את ההלכה הנ"ל ממילא גם אין בזה דין נסמך ולפ"ז וודאי שזה גם יחצוץ שהטומאה לא תעבור לצד השני או מעליו והנה בפשוטו ביאר שזה כוונת התוספתא שזה דוקא בתנור [אמנם בהגהות הגר"א מחק המילה בתנור ויתכן מצד שהכוונה הפשוטה שאת הכלים שלמעלה הוא מטהר ונקט שאין בזה סברא או ששם זה דלא כא"ר]

אמנם עיין במשנה ראשונה שביאר שהכוונה שהכלים שלמעלה טמאים ורק התנור טהור ולכאורא הסברא כמו שהקשינו על הר"ש לעיל אות ב' שכמו בנטויות על צידיהן הכלי טהור ה"ה כה"ג ולסברת המהר"ם וודאי א"ש שלא ס"ל הסברא המיוחדת שזה מוקף מכל צד

**בהא דצריך טפח מכל צד ולא הוי קורה המתקצרת**

ד]בלשון המשנה מבואר שצריך טפח בכל צד עיין תפארת ישראל שאם בשלשה צדדים יש טפח ובצד אחד אין טפח בכל אופן זה יהיה טמא ומדין קורה המתקצרת והנה יתכן שקורה המתקצרת לא חוצצת בפני הטומאה ובפרט אם נימא דהיא לא מביאה טומאה עיין פט"ו מ"ב סק"ב מה שכתבנו בזה אמנם עיין בר"ש במשנה ב' שגם כתב שצריך עודף בכל צד טפח ושם הנידון רק לגבי התפשטות הטומאה והנה אם נימא שקורה המתקצרת לא מכניסה טומאה מהקצר א"ש שנפק"מ אם הטומאה תחת הקצר לא יהיה הכל טמא אמנם עיין לקמן מ"ו שכתבנו דפשטות לשון הרמב"ם שזה גם מכניס טומאה אמנם הרמב"ם באמת במשנה ב' לא כתב שצריך עודף מכל צדדיו טפח וצ"ע

**בהא דבתנור אחד חדש ואחד וישן אין דין נסמך**

ד]עיין ר"ש שהביא תוספתא דאם הנסר מונח על תנור חדש ותנור ישן טמאים ועיין א"ר שביאר שבזה איירי המשנה וזה החידוש הנוסף על הרישא ובזה מיושב קושית הרא"ש מה חידוש בסיפא וע"ש שביאר שהתנורים טמאים וכן הכלים והנה וודאי כוונתו שרק התנור הישן טמא אמנם מבואר שגם הכלים שמעל הנסר טמאים והנה עיין בר"ש פ"ו מ"א דהביא תוספתא דנסר שנתון מצד אחד על אבן ומצד אחד על כלי דדעת ת"ק שיש בו דין נסמך ודעת ר' יוסי בר' יהודה שאם נוציא הכלי וישאר אוהל טפח טהור ועיין חזו"א ג' י"ח דנסתפק האם רבנן וריבר"י נחלקו על הכל או שהמקום שגם ללא הכלי יהיה בו אוהל וודאי אינו נסמך ורק מחלוקתם לגבי השאר עוד דן שכל מחלוקתם לגבי המקום של השיפועי אוהלים והנה לכאורא מהגר"א מוכח שלרבנן הכל חשיב נסמך דאל"כ הכלים שתחת חל הנסר שהיה עומד בין כה באויר צריך להיות טהור ושהטומאה לא תבקע מאליו וצ"ע

עוד הביא הר"ש שגם אם תנור חדש באמצע הכל טמא וצ"ע איך הטומאה תעבור הרי במקום התנור החדש לכאורא אין טומאה ואם מדובר שמוקף מכל צדדיו א"כ פשוט שהכל טמא והניחא למהר"ם דבהכרח כך מדובר אבל לר"ש סתימת הדברים שלא מדובר דוקא במוקף מכל צדדיו וצ"ע

**משנה ב'**

**שיטות הראשונים האם יש דין נסמך בכלי המוקף צ"פ**

א]בביאור המשנה עיין ר"ש בביאור הראשון וכן נקט המהר"ם והרמב"ם דעד כמה שיהיה כאן כלי שאינו מקבל טומאה אין כאן דין נסמך מצד הכלי חרס כיון שהוא מוקף צמיד פתיל וביאר המהר"ם דכיון דבצורה זו הוא לא ראוי לשימוש זה כמו אבן אלא שהסרידא היה לה תוך וממילא זה דבר המקבל טומאה וזה לא חוצץ בפני הטומאה וממילא הטומאה בוקעת ללמעלה ולפ"ז בנסר על גבי הכלי וודאי שהטומאה לא בוקעת ללמעלה וזה דלא כגירסתינו בתוספתא

אמנם הר"ש ביאר על פי התוספתא דאם יהיה נסר או סרידא חלקה בין שמקבלת טומאה בין שלא מקבלת כה"ג יהיה כאן דין נסמך וממילא הטומאה תבקע למעלה ורק בסרידא שיש לה שולים טפח יש לזה חשיבות מיוחדת שזה חוצץ בפני הטומאה וצ"ב החילוק מה איכפת לן שזה חשוב הרי למעשה זה נסמך על גבי כלים ואם גם בכ"ח המוקף צמיד פתיל יש דין נסמך למה שכאן זה יהיה אחרת ועיין חזו"א ג' ט"ז דמשמע דביאר דלביאור זה בר"ש מדובר שהצמיד פתיל נעשה אם הסרידא כיון שהרי אפשר להעמיד באינו מקבל טומאה וממילא עד כמה שהוא לא חשוב כיון שהוא העושה את הכלי לצ"פ זה נחשב כחלק מהכלי ואין לזה שם אוהל לחצוץ אלא זה ככלי משא"כ אם זה חשוב לעצמו או שהצמיד פתיל של הכלי הוא אם משהו אחר חוזר סברת המהר"ם שכאן אין לזה שם נסמך

והנה בהא דמבואר במהר"ם שאין לזה שם כלי לגבי נסמך לכאורא זה גם סברא שהוא עצמו יחוץ אם הוא יהיה גבוה מהריצפה טפח אמנם עיין חזו"א ד' י' שהביא מהר"ש סוף פרק ט' דכלי מוקף צ"פ וטומאה תחתיו הטומאה עולה למעלה ופשטות הדברים שזה גם בגבוה טפח מהקרקע וכן נקט בחידושי הגר"ח ובהכרח לחלק שכל סברת המהר"ם שאין לזה דין נסמך אבל עדיין הוא עצמו חשיב כלי שהוא לא חוצץ בפני הטומאה

**בהא דהמהר"ם הקשה רק שיהיה נסמך ולא הקשה על הדין שכנגד הכלי טהור**

ב]עיין לעיל דהבאינו את קושית המהר"ם למה בדבר שאינו מקבל טומאה על גבי החבית אין לזה דין נסמך כמבואר בתוספתא ועיין נוב"י חיור"ד סימן צ"ד ד"ה ודע שהקשה למה לא הקשה על עיקר דין המשנה דמבואר שכנגד האויר של הכלי טהור ועד כמה שהבין שלכ"ח המוקף צמיד פתיל יש דין כלי א"כ הוא לא חוצץ וצריך לטומאה להתפשט גם במקום הכלי וכתב שמזה מוכח שס"ל שבכלים אין החיסרון שזה לא יכול להיות מחיצה וכמבואר בדבריו במשנה א' שרק מצד זה מוקף מכל צדדין הכלי נטמא וכאן שהכלי נשאר טהור לא שייך סברא זו וממילא זה גם סברא שמעל גבי הכלי טהור עכ"ד וצ"ב אם נימא דהר"ש חולק על המהר"ם וס"ל שבכ"ח תמיד יש דין נסמך או לכל הפחות כאן שזה מעצם הצמיד פתיל והרי מפורש בתוספתא שכנגד הכלי טהור ושלכן צריך טפח מכל צד עיין בזה לקמן ולכאורא מוכרח מזה דכיון דחלל זה הוא טהור זה נחשב שהטומאה לא התפשטה למקום זה כלל וממילא אין סיבה שמעליו יהיה טמא אמנם למבואר בלשון הר"ש פ"ה מ"א דבתנור ישן הטומאה נכנסת בין הנסר לכלי חזינן שהטומאה יכולה לעבור בכזה מקום א"כ לכאורא ה"ה כאן אמנם יתכן שזה דוקא שם שאחרי שזה נכנס הכלי נטמא ויש כאן טפח וצ"ב החילוק בזה

**האם מקום הכלי מצטרף לטפח לגבי לחצוץ ולגבי התפשטות הטומאה**

ג]עיין בר"ש בביאור בתוספתא ולכאורא מבואר דלגבי שהסרידא תחצוץ שהטומאה לא תעלה מעליו מצטרף כל השטח שמתחתיו וגם מקום הכלי אמנם במקרה שזה נסמך והטומאה בוקעת למעלה כה"ג צריך טפח מכל צד ולא מצטרף מקום התנור וצ"ב החילוק ובפשוטו מבואר שלגבי לחצוץ מעליו כל שיש תחתיו טפח זה חוצץ וגם מקום התנור חשיב שהוא תוך האוהל כיון שכל הצלתו מצד צ"פ וכה"ג בכלי חרס מתחתיו הוא טמא אמנם לענין שהטומאה תתפשט תחתיו כה"ג צריך מקום טפח שהטומאה תתפשט וכל שאין כאן טפח אין דין התפשטות הטומאה דהינו שיש תנאי של חלל טפח להתפשטות גם במקום שלא חסר בחשיבות אוהל ומבואר מזה דלא כקה"י דנקט שכל טומאה שהיא לא מתפשטת היא בוקעת אלא כגר"ח שכל טומאה בתוך אוהל אינה רצוצה ואע"ג שצריך אוהל המביא כאן לא חסר באוהל המביא דמצד עצמו הוא מביא רק יש כאן חיסרון צדדי שאין כאן מקום להתפשטות הטומאה ודו"ק

אמנם עיין ברמב"ם כאן בפירושו דמשמע איפכא דבסרידא המקבלת טומאה כתב שהטומאה מתפשטת אפילו אם בולט כל שהוא וזה לכאורא מצד שס"ל שלגבי התפשטות הטומאה גם חלל הכלי שהוא טהור הוא מצטרף אמנם לענין לחצוץ בפני הטומאה נקט שצריך דוקא טפח מכל צד ואחרת הטומאה בוקעת כנגדו לכל הפחות וצ"ב החילוק דמה פתאום שפה זה יחשב כאוהל המביא ואינו חוצץ ועיין חזו"א ג' ט"ז שדחק שבאמת באינו בולט טפח מכל צד הטומאה לא מתפשטת וצ"ע.

**טומאה כנגד אוירו של תנור לענין מתחת לתנור**

ד]טומאה כנגד אוירו של תנור כנגדו עד הרקיע טמא ועיין ר"ש דתחתיו טהור עיין חזו"א ג' י"ט שהקשה שהרי כלי חרס המוקף צ"פ הדין שטומאה על גביו טומאה בוקעת ויורדת לתהום א"כ למה כאן זה לא בוקע לתהום וע"ש שביאר שכאן זה כמו כלי כפוי על פיו דהוא מציל עד תהום אמנם שיטת הרמב"ם שכה"ג זה לא מציל ובאמת משמעות הרמב"ם שגם תחתיו טמא אמנם החזו"א כתב לדון דכל טעם הר"מ דהקרקע לא מתיחס לכלי אבל כאן שזה קרקע התנור זה כן מתיחס לכלי וגם הרמב"ם מודה ע"ש

**משנה ג'**

**בחילוק לענין צ"פ שזה חוצץ בפני התפשטות הטומאה ולא בפני בקיעת הטומאה**

א] עיין ר"ש לקמן פט"ו מ"ב שכתב שכל משנתינו זה דוקא במוקף צמיד פתיל ועיין לעיל מ"א מה שביארנו בזה והנה מבואר שכה"ג שתוך הכלי טהור הטומאה לא עוברת לצד השני וצ"ב הטעם הרי מבואר בתוספתא הובא בר"ש סוף פ"ט שכלי חרס המוקף צמיד פתיל וטומאה תחתיו הטומאה בוקעת ועולה ובפשוטו זה אפילו ביש מתחתיו טפח וחזינן שיש בו דין כלים שלא נעשים אהלים לטהר א"כ למה כאן זה חוצץ ומה שונה מעליו או מצידו והניחא לדעת המהר"ם שאין הלכה שכלי לא נעשה מחיצה א"ש אבל לר"ש הנ"ל שחולק צ"ב ועיין חזו"א ג' י"ז וי"ג ז' שביאר שטעם מתניתין דאין מקום לטומאה לעבור וצ"ב החילוק מעל גביו שזה אחרת ולכאורא היה מקום לומר שמעל גבי מקום הטומאה אפילו שהטומאה לא מתפשטת לשם אבל הוא מאהיל על מקום הטומאה ולכן הוא טמא משא"כ לגבי להמשיך האוהל זה רק מצד התפשטות הטומאה וכל שיש כ"ח שמפסיק הטומאה לא יכולה להתפשט

והנה בפשוטו מבואר לפ"ז שאין טומאה בצידו ללא ששיך כאן התפשטות הטומאה והנה עיין פט"ו מ"ב שכתבנו לבאר בדין קורה המתקצרת שלא מוציאה טומאה למקום אחר שזה רק גדר שזה ביחד באותו אוהל אבל כיון שאין כאן טפח אין כאן התפשטות הטומאה ולפ"ז מבואר שדבר שהוא יחד באותו אוהל גם ללא התפשטות הטומאה הוא טמא וצ"ע א"כ למה כאן הכלים שבצד השני הם טהורים אמנם יתכן שכלי שלא נטמא וודאי שבכחו לעשות שזה לא יחשב בתוך אוהל וכל דינו רק שהטומאה מתפשטת וכאן שהטומאה לא יכולה להתפשט ממילא אין שום סיבה לטמאות המקום

והנה עיין פ"י מ"ה דמבואר דעת הרמב"ם דבבית ועליה ויש ארובה בין בבית בין בעליה והניח דבר המקבל טומאה על ארובת הבית העליה טמאה וע"ש שביארנו שזה ודאי שנגד הארובה שלא כנגד הטומאה טהור דאין שם אוהל ורק כל סברת הר"מ שאומרים גו"א לחבר הבית והעליה ומבואר לפ"ז שגם ללא שהטומאה תתפשט היא סיבה לטמאות באוהל אחר כל שאין מחלק ביניהם אמנם לנ"ל א"ש שם חשיב שזה ממש באותו אוהל ואין שום מחלק ביניהם משא"כ כאן שיש מחלק צריך להגיע להתפשטות הטומאה וכל שבאמצע אין טומאה זה לא יכול להתפשט וכל זה מחודש וצ"ע ועיין לקמן סק"ב

ועיין ברכת האוהל שכתב דלפי המהר"ם לעיל שכלי חרס המוקף צמיד פתיל אין בו דין נסמך על גבי כלים ממילא מה שמעליו יש בו תורת אוהל שהוא חוצץ ממילא הכלי נהיה דפנות אוהלים והוא יכול לחצוץ ולפ"ז אם יהיה מעל גביו דבר המקבל טומאה זה באמת לא יחצוץ והטומאה תעבור מצד לצד אמנם בר"ש לעיל מ"ב מבואר שגם סרידא שיש בה החיסרון נסמך בכל אופן טומאה לא עוברת מצד לצד וצ"ע בזה

**בביאור שיטת הרא"ש שהתנור טמא ובצידו טהור**

ב]והנה עיין רא"ש במשנתינו שנקט שמדובר שאין הכלי מוקף צמיד פתיל ובכל אופן הוא מציל שהטומאה לא תעבור לצד השני והדבר תמוה מסברא דכמו שהטומאה עברה לכלי כך היא תעבור הלאה ובזה יש לדחוק דהכלי נטמא כי הוא נטפל לאוהל אבל לגבי המשך המקום הוא חוצץ אמנם עדין צ"ע הרי דבר טמא לא חוצץ וכמאן דליתיה ועד כמה שהוא טמא איך הוא חוצץ עוד הקשה בחזו"א ט"ז ז' דלכאורא יש משנה מפורשת דלא כרא"ש דהרי לקמן פט"ו מ"ב מבואר דבחביות יושבות על שוליהן וטמאות טומאה תחת אחת מהן הכל טמא חזינן מפורש שלא אומרים שגב הכלי חרס כשהוא טמא יכול להיות מחיצה שהטומאה לא תעבור ובהכרח צ"ל שזה רק סברא מיוחדת בתנור על פי המבואר בגר"א שאין לו תורת כלי ובזה אין הגדר כמאן דליתיה ולפ"ז אולי גם בדעת הר"ש כל משנתינו זה רק בתנור וכה"ג באמת אם הוא יהיה מוקף צמיד פתיל הטומאה לא תעבור למעלה ולא קשה מכוורת אלא שאין היכי תימצי דתמיד הטומאה היא רצוצה וצ"ע בכל זה ועיין ברכת האוהל דהאריך בביאור הרא"ש אמנם הכל נסתר מלקמן פט"ו מ"ג וצ"ע בכ"ז

**בביאור שיטת הרמב"ם ובביאור דברי ר' יוסי**

ב]והנה עיין ברמב"ם דמבואר בדבריו שנקט כרא"ש שהטומאה לא עוברת מהתנור לצד השני אלא דלא נתפרש בדבריו האם התנור טמא והראב"ד הבין שדעתו שהתנור טהור ויתכן שזה כשיטת המהר"ם אמנם המהר"י קורקוס הובא בכס"מ נקט שדעתו כרא"ש וצ"ע

והנה מבואר במשנה דר' יוסי מטמא ולדעת המהר"ם והרא"ש יתכן שהכוונה שהתנור נטמא וממילא זה גם לא חוצץ אבל אם זה יהיה מוקף צ"פ יתכן שזה יחצוץ אמנם לדעת הר"ש שמדובר במוקף צ"פ א"כ בהכרח שס"ל שכלי לא חוצץ ואפילו אם במקומו טהור ועיין חזו"א ג' י"ז שכתב שמר' יוסי מוכח שכלים לא נעשים אוהלים גם לחצוץ בצידם וכל מה שרבנן חולקים כי הכלי עצמו טהור אמנם אין זה מוכרח דיתכן שזה עצמו יסוד מחלוקתם וצ"ע בכ"ז ולא נתברר לי הסברות כאן

**בביאור המשנה דבטח**

ג]**הבטח וכו':** עיין ר"ש שביאר שזה כעין תנור ויש עליו נסר שזה כמו המשנה הקודמת שהטומאה לא עוברת מצד לצד ולכאורא זה היה דבר בבנין ויש כאן אוהל גמור אם חציצה של מחיצה ועליו היה זיז וס"ל לר' יהושע שהוא מעביר הטומאה והדבר פלא למה לגביו אין כאן מחיצה ועיין מהר"ם בביאור השני שכתב שהבטח בטל לגבי הזיז וצ"ע מה זה יעזור הרי למעשה יש כאן חציצה

ובמהר"ם ביאר שהזיז נתון צפון דרום ויש כאן גזירה שהוא יקיף את הכל ויהיה כאן מקום לטומאה לעבור וצ"ע הלשון כאילו אין כאן בטח הרי עיקר הדין שכאילו הכל מלא ועוד התוספתא שמחלקת אם עשוי מתחילתו לכך לא מובן ועיין חזו"א ט"ז ז' שכבר העיר בכל זה

וברמב"ם ביאר שיש כמין בנין בולט מתחת החלון ואם יש טומאה מתחתיו הבית טהור אבל אם יש זיז מעל החלון בזה נחלקו התנאים האם הבטח כמי שאינו והטומאה מגיעה לזיז ונכנסת לבית או שזה גורם שהטומאה לא תעבור וצ"ע למה שזה לא יחוץ ועיין חזו"א ט"ז ז' שביאר שמדובר שהבטח אין בו טפח והזיז שמעליו טמא מדין זיז ובזה נחלקו האם הבטח כיון שאין לו חשיבות זיז הוא חוצץ או לא ועיין חזו"א שתמה שכיון שלבטח אין חשיבות זיז א"כ כיון שהוא פחות מטפח למה שזה יחוץ ואין לומר שזה כמו זיז על גבי זיז שכיון שהבטח הוא מתחת לחלון וחשיבות הזיז בתור מעל החלון אין שום סברא שזה יחוץ וצריך לדחוק שביחס לחציצה יש כאן ממ"נ

ובראב"ד ביאר שזה בליטה שבתנור שנעשה מעליו ואין לו תורת אוהל ואם יש זיז מתחתיו שמחזיק אותו נחלקו בזה התנאים האם לזיז זה יש תורת אוהל או לא ועיין חזו"א שהקשה איפה מצאנו שאוהל שנעשה מאליו זה לא אוהל וצ"ע

ובא"ר ביאר על דרך הרמב"ם אלא שכל זה מעל פתח התנור וכוונת ר' אליעזר שזה כמו זיז על גבי זיז שלעליון אין תורת זיז ור' יהושע חולק שכיון שלתחתון אין תורת זיז ממילא כה"ג לעליון יש כן תורת זיז ועיין חזו"א שתמה איפה מצאנו שבתנור יש דין זיז וצ"ע כוונת משנתינו

**משנה ו'**

**בדין קורה המתקצרת**

א]עיין רמב"ם בהלכותיו פי"ב ה"ז וז"ל קורה שהיא נתונה מכותל לכותל והטומאה תחתיה אם יש בה פותח טפח מביא את הטומאה תחת כולה וכל הכלים או האדם שתחתיה טמאים אע"פ שאין כולה שוה וקצתה פחותה מטפח מפני שקצתה מקצת אוהל עכ"ל דהינו שקורה המתקצרת מביאה טומאה לכולה ועיין פט"ו מ"ב דלדעת הר"ש הוא מבואר במשנה וע"ש דהבאינו דהחזו"א צידד דכל זה רק אם טומאה תחת הארוך זה עובר לקצר אבל מהקצר זה לא עובר לארוך ועין פט"ו מ"י מה שכתבנו דלכאורא זה מוכרח מדברי הר"מ שם אמנם לכאורא סתימת לשון הרמב"ם וודאי משמע שזה גם מביא טומאה דכתב את זה על דין משנתינו ששם זה גם להבאת טומאה וצ"ע

עוד דן החזו"א בארוך קצר ארוך האם זה מעביר טומאה למקום אחר ועיין פט"ו מ"י שכתבנו שלכאורא מוכח מהרמב"ם שזה מעביר טומאה אמנם מהקצר שנוגע במקום רחב טפח זה וודאי לא מעביר טומאה וכמו שהוכיח החזו"א י"א ג' ועיין מה שכתבנו בזה פי"א מ"ז ולעיל מ"א

**משנה ז'**

**בביאור משנתינו והתוספתא דסאה**

א]בפשוטו המשנה מדובר בעמוד אטום והנידון האם יש מתחתיו אוהל טפח על טפח אמנם עיין ראב"ד בהשגות דדן שמדובר בעמוד חלול והנידון שיהיה טפח בפנים וע"ש שחידש שצריך בפנים ד"ט על ד"ט וע"ש שהקשה אם זה עמוד חלול למה שלא יצטרף הבחוץ והבפנים מצד דין קפולין ותירץ שבדבר שאינו מקבל טומאה אין דין קפולין ע"ש

והנה הר"ש הביא תוספתא שסאה עגולה אם היא מוטה על צידיה אם יש בהיקף ג"ט מביאה את הטומאה וכתב הר"ש דמדובר דוקא שהטומאה והכלי בפנים דאם זה בחוץ הרי אין שם טפח ואחרי זה דחה דמדובר בדבר המקבל טומאה ובפשוטו דבתחילה הבין שזה דבר שאינו מקבל טומאה וס"ל שאין בזה דין קפולין וכמו דהארכנו ריש פט"ו ודחה דמדובר במקבל טומאה וחזר והקשה דלכאורא צריך טפח על טפח מרובע וזה ארבע טפחים וחומש ותירץ שיש גזירה כה"ג דיש כאן בחוץ שיעור זה עכ"ד ולכאורא כוונתו דבאמת מדובר בכלי שאינו מקבל טומאה ולכן החלל החיצוני לא מצטרף ועד כמה שצריך בחלל הפנימי צריך שיהיה ד"ט וחומש אמנם אם זה יהיה דבר המקבל טומאה שמצטרף גם מה שמתחת מספיק פחות כמו שכתב הגר"א שזה ג"ט ושלשת רבעי טפח

אמנם עיין ברמב"ם דמפורש שהחלק שמתחת הכלי גם מצטרף אמנם נקט שהשיעור הוא ד"ט וחומש והדבר פלא למה לא מספיק כמו שכתב הגר"א וצ"ע וקושיא זו קשה גם על הרא"ש לעיל פי"א מ"ז ע"ש

**משנה ח'**

**בביאור דין האיסקופה**

א]עיין בראשונים שכולם נקטו שהאסקופה מדובר שאין עליה אוהל אלא שהיא טפילה לבית ולכן לר"א זה סיבה להוציא טומאה מהבית וכן זה סיבה להכניס טומאה לבית וביאר הר"ש אצלינו ובפי"ד שזה ר"א לשיטתו בפי"ד מ"ד ה' דס"ל דכל מקום שהוא טפל לבית לענין להוציא טומאה הוא גם טפל לענין להכניס טומאה ותנא דמתניתין ס"ל שזה לא מכניס טומאה לבית אמנם לענין להוציא טומאה מבואר שמטפח ולמעלן טמא ובטפח ולמטן טהור דהינו שעל גבי האסקופה מי שנוגע וודאי נטמא ולכאורא ה"ה כל מי שבאויר האסקופה ומי שנוגע בצד האיסקופה כה"ג הטפח העליון נטפל לבית והטפח התחתון לא נטפל לבית ולפ"ז נידון הנגיעה באיסקופה הוא מהצד ואין זה דומה לשאר המשנה ובא"ר ביאר שמצוי שיש חלל מתחת לאסקופה ואם יש שם טפח מי שנוגע שם צריך להיות טמא כיון שהוא מחובר לבית ולכן גזרו שתמיד עד טפח הוא יהיה טמא ולפ"ז לא נתבאר כאן כלל לתנא דמתניתין שיש כאן טפילות לבית גם על מקום שאין לו תקרה כלל אלא שיש כאן גזירה דרבנן ויתכן שעל גבי האיסקופה במקום שאין תקרה טהור ובראב"ד פ"א הי"א ביאר שהכוונה שאם גובה האיסקופה עד טפח כיון שקרקע הבית לא ישרה עד טפח חשיב כאילו זה לא כנגד גובה הבית וזה טהור ורק אם זה גבוה טפח מהבית חשיב שזה נגד גובה הבית וטמא ולפ"ז מדובר על האיסקופה כמו שאר המשנה ולא בצד האיסקופה

**בביאור הדין דטומאה תחת האיסקופה**

ב]עוד מבואר דמתחת לאסקופה מחציו ולפנים טמא ומחציו ולחוץ טהור ולכאורא הכונה במקום שזה לא תחת השקוף או יותר מבפנים דבמקום שהוא מתחת אוהל הבית א"כ זה טומאה רצוצה שבוקעת לאוהל וממילא הבית טמא ובטעם דין המשנה ביארו הראשונים שזה כמו כותל שחציו ולפנים שדינן לבית והנה לכאורא יש להקשות שבטומאה על האיסקופה לת"ק לא שדינן לבית והרי יש כאן בוקעת עד התהום לרוב הראשונים וא"כ זה בקע למתחת ואם זה מחציו ולפנים למה שזה לא יבקע לבית אמנם הדבר פשוט שלא שייך שדיה על בקיעה של הטומאה ורק על גוף הטומאה שייך שדייה

אמנם יש להקשות לר"א דמשמע שהוא מודה דמחציו ולחוץ טהור וכן בתוספתא דהובא בר"ש מפורש שמתחת טהור ומעל טמא והרי זה בוקע ללמעלה וא"כ שמשם זה יתפשט בבית וצ"ל שלגבי התפשטות הטומאה לא דנים שזה טפל לבית וזה מכניס טומאה לבית ועיין ברכת האוהל שהקשה דהרי לעיל פי"א מבואר דכלב שמוטל מחוץ לבית וצוארו באסקופה זה מכניס טומאה לבית והרי הטומאה מבחוץ וא"כ זה רק התפשטות הטומאה וחזינן שאיסקופה מכניס גם התפשטות הטומאה ולכאורא צ"ל שחלוק התפשטות של בקיעה של הטומאה להתפשטות של אוהל גמור והסברא צ"ע

**שיטת הר"ש ותוס' בדין מודבק לשקוף**

ג]**מודבק למשקוף הבית טמא ור' יוסי מטהר היה נתון בתוך הבית הנוגע במשקוף טמא:** עיין ר"ש ורע"ב ותוס' בחולין שנקטו שהכוונה שמתחת למשקוף יש שני גבהים אחד יותר גבוה מהשני והמטרה שהדלת תעצר בנקישתה במקום היותר נמוך ונידון המשנה בנגיעה או טומאה מתחת לחלק החיצוני ור"א ס"ל שזה טפל לבית בין להכניס טומאה ובין להוציא ור' יוסי ס"ל שזה טפל לענין להוציא ולא לענין להכניס ובדעת ר' יהושע הר"ש נקט שזה כר' יוסי שזה לא מכניס ולכן לקמן פי"ד מ"ד ה' כתב שזה ר' יהושע לשיטתו אמנם הרא"ש והרמב"ם נקטו שלר' יהושע זה לגמרי כבית שזה גם מכניס טומאה ולכן רק ברישא חולק ולא בסיפא

והנה צ"ב עד כמה שהנידון תחת המשקוף א"כ למה שזה לא יהיה אוהל אחד אם הבית ועיין תוס' חולין קכ"ו. שכתבו וז"ל ונראה דהך שמעתתא מיירי כשאין טפח מן השקוף ולחוץ וכשסוגרים הדלת הוא כאוהל בפני עצמו ואין אוהל פחות מטפח וכו' עכ"ל ועיין חזו"א ז' ט"ו דבתחילה ביאר שכיון שזה לא באותו גובה א"כ צריכים להגיע לחבוט רמי והרי לא אומרים פחות מטפח אמנם הקשה דבפשוטו זה תוך שלשה טפחים ויש לבוד וכה"ג לא צריך להגיע לחבוט רמי וכמבואר ברשב"א נדה נ"ז. ובריטב"א במו"ק [עוד הקשה דבתוס' משמע שהדלת היתה מבפנים וא"כ המקום הנמוך הוא המקום החיצוני וא"כ קשה כיון שבבית יש טפח א"כ שנגיד חבוט רמי וכה"ג אומרים אפילו לפחות מטפח עכ"ד אמנם עיין סימן ג' שהוכחנו שכל שאין בשניהם טפח לא אומרים חבוט רמי עוד מבואר מדבריו שנקט שכה"ג חשיב חבוט רמי משני צדדים שלא צריך שיכנס טפח ועיין מה שכתבנו פ"י מ"ז]

ולכן ביאר כמשמעות לשון תוס' שכיון שהדרך שהדלת סוגרת שם זה מחלק את זה לאוהל נפרד וכל שאין בו טפח זה לא מצטרף דהיינו שזה סברא שכה"ג לא אומרים חבוט רמי או לבוד וזה כאוהל נפרד שמצד דיני אוהל הרגיל זה לא מביא טומאה לבית אלא רק מצד גדרי טפל המבוארים במשנה

ובתוס' הרא"ש בחולין קכ"ו. משמע דיש הפסק אויר בין השקוף לבית ולכן לר' יוסי זה לא מכניס טומאה לבית ולשאר תנאים כיון שזה טפל לבית יתכן שזה מכניס או מוציא טומאה

**ביאור הרא"ש והא"ר והרמב"ם בדין השקוף שהוא מדין על עצמו בכל שהוא ובביאור הסברא לחלק בין להכניס טומאה להוציא טומאה**

ד]ובפירוש הרא"ש במשנתינו משמע שבמקום שיש אוהל וודאי טמא ומכניס טומאה לבית אלא הנידון במקום שאין אוהל ולכאורא לפ"ז הכוונה הנוגע בשקוף מהצד ומשמעות הרא"ש דמדאוריתא וודאי שהנוגע שם אין לו סיבת טומאה וכן מת שמודבק שם כיון שאין בזה טפח אין סיבה זה יכניס טומאה לבית אלא יש כאן נידון דרבנן כלפי מקום זה כמה להטפיל אותו לבית

אמנם עיין א"ר שביאר שבטומאה בבית אם הוא שם ידו בתור המשך הבית הוא וודאי טמא מעיקר הדין שכיון שקי"ל שעל עצמו בכל שהוא א"כ לגבי עצמו יש כאן המשך אוהל הטומאה אמנם לענין אם יש שם טומאה זה לא סיבה להכניס טומאה לבית מדאוריתא אלא שלר' יהושע גזרינן אטו שהטומאה בבית שזה מוציא טומאה החוצה וה"ה הפוך ולר' יוסי לא גזרינן ועיין רמב"ם פ"א הי"א שכתב וז"ל נגע במשקוף וצירף ידו עם המשקוף נטמא וכאילו בא מקצתו עכ"ל ועיין כס"מ שהכונה שעל ידי נגיעה הוא צירף ידו בתור המשך הבית ומבואר שביאר כגר"א עוד משמע שדין זה הוא דאוריתא שרק בנוגע באיסקופה אחרי זה כתב שזה מדרבנן ועיין פכ"ה ה"ו שכתב וז"ל היה מודבק למשקוף הבית טמא עכ"ל ועיין חזו"א ב' ז' וז' ט"ז דפשטות לשון הרמב"ם שזה מדאוריתא דהינו שכמו שאם טומאה בבית זה מוציא טומאה מדאוריתא ה"ה כה"ג זה מכניס טומאה מדאוריתא וע"ש שכתב שמסברא כמו שלהוציא טומאה אין דין טפח גם להכניס טומאה אין דין טפח וצ"ב מחלוקתם

והנה בפשוטו כוונת הגר"א דכיון דלגבי דין מאהיל על המת אין הלכה של טפח א"כ כלפי זה הוא נחשב המשך של אוהל אפילו שהוא פחות מטפח וממילא גם הוא דינו כמאהיל על המת ולכן הוא טמא ולפ"ז אם נבוא לדון הפוך דהינו שהרי אם המת מאהיל על דבר הוא מטמאו אפילו בכל שהוא א"כ גם לגבי המשך האוהל אם המת ממשיכו בכל שהוא זה אוהל אחד וזה יחשב כמת שמאהיל על הכלים ועיין חזו"א ז' ט"ז שהביא ביאור זה בגר"א וכתב שלפ"ז אין סברא לחלק ודלא כמו שכתבנו אמנם לכאורא כל המושג שזה אוהל אחד זה שייך במאהיל על המת אבל כשהמת מאהיל צריך שהמת בעצמו יאהיל ולא שייך בזה המשך המת ולפ"ז א"ש דעת הגר"א וצ"ע

אמנם ע"ש בחזו"א שכתב שאין זה הביאור בדברי הגר"א אלא הביאור וז"ל "אלא דחשיב אוהל אחד מאהיל על הטמאה ועל הכלים" ולכאורא כוונתו שתמיד מה שמאהיל על המת טמא דחשיב שהאוהל עצמו הוא יחד אם המת בתוך אותו אוהל וס"ל שזה הטעם שאם המת ממשיך טפח וודאי שכל הבית טמא כמבואר בגר"א כיון שהאוהל חשיב שהוא גם תוך אותו אוהל ולכן גם אם זה ממשיך פחות מטפח חשיב שהוא חלק מהאוהל וממילא הטומאה באוהל וזה צריך לטמאות הכל ובפשוטו זה כשיטתו ח' ט' במוסגר שהוכיח מדברי הגר"א בממשיך טפח על ידי המת שהבית טמא שכלות האוהל זה מטמא הבית

אמנם לכאורא עד כמה שלא ס"ל לדין כלות האוהל וכמבואר בראשונים בכמה דוכתי א"כ מה שזה ממשיך טפח הבית טמא מצד שיש בקיעה כנגדו וזה בתוך האוהל וכאן עד כמה שזה לא ממשיך טפח אין סיבה שבקיעת הטומאה תחשב בתוך האוהל ולכן שאר האוהל טהור וא"ש דעת הגר"א אמנם יתכן שגם אם לא ס"ל לדין כלות האוהל אבל האוהל עצמו חשיב כאילו הוא בתוך האוהל וזה הטעם שאם זה ממשיך טפח הבית טמא וצריך לחלק בין כלות האוהל במחיצה או באוהל וכדרמז לזה החזו"א שם ולפ"ז א"ש דעת הרמב"ם שזה גם סברא שאם זה ממשיך על ידי כזית מת חשיב שדבר זה הוא תוך האוהל וממילא הכל טמא וצ"ע בכ"ז ועיין טעם ודעת פכ"ה ה"ו מה שביאר בזה ועיין חזו"א ז' ט"ז שנקט שדברי הגר"א זה גם כשידו יותר גבוה כיון שיש כאן שיעור טומאה לא צריך לחבוט רמי וטומאה עוברת מאוהל לאוהל ועיין סימן ד' מה שכתבנו בזה אמנם לכאורא אין הכרח מהגר"א שלא מדובר שנוגע באותו גובה וגם אם משמע שבכל מקום במשקוף טמא אמנם יתכן שזה תמיד תוך ג"ט ומועיל בתור לבוד וצ"ע

והנה משמעות דברי הרא"ש דגם הדין של נוגע במשקוף זה רק דרבנן וצ"ע כיון שהרא"ש לקמן פט"ו מ"ב ס"ל שהקרן השניה טמאה כי זה המשך האוהל חזינן שס"ל כיסוד הגר"א א"כ למה שכאן זה לא יהיה טומאה מדאוריתא ואולי מדובר שנוגע לא בצורה שזה המשך באותו גובה או ששם זה סברא דרבנן שזה נראה כהמשך האוהל משא"כ ידו בתור המשך הבית זה לא נהיה כאוהל אחד וצ"ע

**בביאור התוספתא דשני חזיזין**

ה]עיין ר"ש שהביא תוספתא שני חזיזין זה על גב זה וטומאה בכותל שביניהם וכו' עיין חזו"א ו' י' שכתב שלא ידע כוונת הר"ש ועיין י"א י"ד שכתב שיתכן הכונה שמדובר בשני צידי הכותל והם אחד כנגד השני ואם זה נראה תחת הזיז זה מתיחס לזיז ולפ"ז מבואר שגם בזיזים יש דין שדיה אמנם זה סותר לתוספתא הובא בר"ש פי"ד מ"ג שאין דין שדיה לזיזים וע"ש דהביא מהרמב"ם ביאור אחר בתוספתא וצ"ע בכל זה