2 בדין תליוהו היכא דאין דעתו לתבעו אח_כ במתנה ובגט
קטגוריות: ש_ס / כט גיטין / סוגיית אונס - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

אור ליום ה' י"א מנ"א תשע"א

**א**

א] כתב הרשב"א בגיטין דנ"ה:, ז"ל, לקח מסיקריקון וחזר ולקח מבעה"ב מקחו בטל, ואע"ג דקי"ל כרב הונא דאמר תלוה וזבין זביני' זביני, שאני התם דקא יהיב דמי ואגב אונסי' עם קבלת מעות גמר ומזבין, אבל הכא דבלא כסף דסיקריקון בלא דמי הוא דשקיל לא גמר ומקני, דתלוה ויהיב אין מתנתו מתנה, ומיהו בהרוגי המלחמה אע"ג דלא יהיב דמי אין בו דין סיקריקון, דאגב אונסייהו גמרי ומקנו הואיל והפקירה אותם המלכות להריגה ואינם מקוים לשוב לנחלתם עוד, עכ"ל.

ובב"י סימן ר"ה הביא ד' הרשב"א, וכתב ע"ז, ז"ל, נראה מדבריו דשאני התם שלא היו מקוים לשוב לנחלתם עוד, ומשו"ה הוי כאילו קיבלו דמי השדות, שהרי לא היו שלהם כלל ולא היו מקוים לשוב לביתם עוד והילכך אגב אונסייהו גמרי ומקני וכו', ועוי"ל דכי אמרינן דלא גמר ומקני אגב אונסי' אלא כי יהיב דמי דוקא, היינו היכא דאיפשר ליה למיקבל עלי' למחר וליומא אחרא, דאע"ג דהשתא שעה משחקת לו עשויין בעלי זרוע ליפול, הלכך לעולם דעתי' למיתבעי' והילכך כל דלא יהיב דמי לא גמר ומקני, אבל כשהיא גזירת מלך כגון בשתי גזירות ראשונות חושב שתתקיים הגזירה כל ימי אותו הדור ומשו"ה לא מסיק אדעתי' למתבעי', והלכך אגב אונסיה גמר ומקני בלא נתינת דמים, ואפשר שזה בכלל דברי הרשב"א, עכ"ל.

והמהרח"ש בקונט' המודעא כתב דודאי כונת הרשב"א הוא כדרך האחרונה שכתב הב"י, והביא דכ"ה להדיא בד' הריב"ש סימן ר"צ, ז"ל, דאע"ג דסיקריקון לא יהב זוזי, ומדינא כיון דמתוך האונס יהיב לא גמר ומקני, מ"מ בהרוגי המלחמה שלא הי' לסיקריקון אימת מלך כלל והיו מסורין להריגה בידם, אגב אונסייהו גמרי ומקני, שהרי לא היו מקוים לומר למחר נקיטנא ליה בדינא וכו', ומהרוגי המלחמה ואילך וכו' לא גמר ומקני, כיון דמתוך האונס היתה ההקנאה ההיא, דסבר למחר נקיטנא לי' בדינא, עכ"ל.

ונתחדש לפ"ז, דכל הא דתליוהו ויהיב ל"מ, הוא רק היכא שדעתו לתבעו למחר, אך כל שאין דעתו לשוב ולתבעו, אף תליוהו ויהיב קנה, והיינו משום דאמרינן דאגב אונסי' גמר ומקני, דכל הא דלא סגי באגב אונסי' לחוד, הוא רק היכא שדעתו לתבעו בדין, וכה"ג לא גמר ומקני אלא בשקיבל דמים, ועמש"נ בזה באורך בדברינו בסוגיא דסיקריקון.

ב] ולכאו' יש לדון עוד בזה מטעם אחר, דהנה כתב בתשו' הר"ר חסדאי שבשו"ת ר"י בן הרא"ש סימן ע"ג, ז"ל, ועוד אפשר לנו לדון ולומר שאפי' היה עדותן של עדים אלו על האונס מבורר, כיון שבשעת נתינת הגט פוסל כל עדים שיעידו על שום דבר שיתבטל בו הגט ושיורע כחו שוב אין חוששין לעדותן, וכ"כ הרשב"א ז"ל על ביטול המודעות וכו' וא"ת ומה יועיל לגבי איסורא אם יעידו עדים כבר העידו, אני אומר כל שהוא פוסל עדים אף הוא מבטל כל מודעא לגמרי, וכאותה שאמרו וכו', אלמא כל שהוא מאמינה אינו טורח לבא ולפייס, וטעמא דמלתא דכיון שאינו יכול לקלקלה בב"ד אינו מצוי לקלקלה בידי שמים וכדאי' בירושלמי בריש מכילתין, וה"נ כיון שהוא פוסל עדיו ואינו יכול לקלקלה בב"ד אף הוא גומר בלבו ומבטל כל מודעות שקדמו לו שאינו מצוי לקלקלה בידי שמים ע"כ וכו', וכ"ת האי טעמא לא מהני אלא למסירת מודעא גרידתא הא הוא דקאמר לה רבינו ז"ל, אבל היכי שנתברר אונסו מאי מהני פיסול עדים אם אנו יודעים שמתוך אונס הוא מגרש, לא היא דהתם ה"נ איכא למימר כיון שהוא פוסל עדיו ואינו יכול לקלקלה בב"ד אף הוא גומר בלבו ומגרש בלב שלם אע"פ שאונסין אותו, עכ"ל.[[1]](#footnote-2)

ולפי דברי הר"ר חסדאי נראה, דאף אי נימא דבתליוהו ויהיב אין מתנתו מתנה אף אם אין דעתו לתבעו למחר, מ"מ בגט מעושה כל הא דל"ה גט הוא רק אם דעתו למחר לערער, דכל שאין דעתו לערער למחר, ודאי גמר ומגרש, שאין דעתו לקלקלה בידי שמים, וז"ב, אך לטעם זה, יתכן דאין לנו להכשיר במשומד, ונחלקו בזה האחרונים אם מש"כ הרשב"א דאינו מצוי לקלקלה בידי שמים הוא גם במשומד, עי' מה שהביא בס' כפי' בגט .

ג] אמנם עיקר ד' הר"ר חסדאי מחודשים, והי' מקום לדון דכל ד' הרשב"א הם רק היכא דלא ידעינן באונסי', ולא היכא דידעינן באונסי', ואמנם הר"ר חסדאי בהמשך דבריו כתב, דגם אם לא ידעינן באונסי', הרי לדעת הרשב"א מכח המודעא ידעינן שהוא אנוס, ועמד בזה בשו"ת בית אפרים החדשות סימן ע"ד (שח.) ד"ה איברא, עיי"ש, אך יש לדון בזה, ואכמ"ל, ואי נימא דמד' הרשב"א שכתב דבמגרש מחמת הקנס חשיב כגט מעושה מוכח דס"ל דהוי גט מעושה אף כשאין דעתו לערער למחר, וכמש"נ לדון בזה לעיל סק"ו, הרי בעכצ"ל, דכל ד' הרשב"א בפוסל עדיו, הם רק היכא דלא ידעינן באונסי', וצ"ע בזה.

שו"ר בשו"ת בית אפרים החדשות סימן ע"ד שח. שכתב כן, ז"ל, ועדיין יש לדון בזה אם פסל בפירוש כל עדים שיעידו על האונס שאנסוהו, דאפשר שגם בזה י"ל כד' הרשב"א דכיון שפסל העדים ואינו יכול לקלקלה בבי"ד, אף שבאמת כן הוא שנאנס, מ"מ הוא גומר ומגרש שלא לקלקלה בידי שמים, אך נראה דע"כ לא קאמר הרשב"א אלא לענין המודעא, כיון שהעיקר הוא מחמת גילוי דעת שלו שאינו חפץ לגרשה, וכיון שהוא פוסל העדים שיעידו על כך, בדעתו לבטל מודעא זו לגמרי, וביטול מודעא מועיל לומר דשוב גומר ומגרש, משא"כ לענין פיסול עדי אונס, דמה שאנו פוסלין גט מעושה שלא כדין, משום דטבע האדם שלא יתרצה בדבר שהוא שלא כרצונו בחינם, ואומדנא דמוכח הוא דלא גמר ומגרש רק מחמת אונס הוא מגרש, א, שהוא פוסל העדים שיעידו על האונס, לדידן כשרים הם ומקבלינן סהדותייהו שאנוס הי' וגט באונס לאו כלום הוא, ואין לומר בזה שלפי שאינו עשוי לקלקלה בידי שמים הוא גומר ומגרש, דז"א רק לענין שנאמר שעושה במזיד וכו', אבל אם מה שאינו גומר למגרש מחמת שבאמת אינו רוצה בגט רק שאונסין אותו, והוא ענין שבא ממילא ובטבע האדם, שפיר אפר דעביד הכי ואינו חושש לקלקול בידי שמים, כיון שקלקלו זה אינו הוא הגורם בדבר, ולכן אף פסול עדי אונס אינו מועיל, עכ"ל, ועיי"ש בהמש"ד ד"ה איברא וד"ה ואמנם י"ל, שנסתפק בזה לדינא, ושם ד"ה ואמנם י"ל כתב לדון דמה שלא תיקנו שיפסול עדי האונס, הוא משום דא"צ לזה, דכיון שאומר בפירוש שאין לו אונס, הודאת בע"ד כק' עדים ונפסלו עדים אלו.

**ב**

ד] ובעיקר ד' הר"ר חסדאי, הנה יש לדון עוד לפי דבריו, דהנה בשו"ת בית אפרים החדשות סימן ע"ג כתב, ז"ל, ובהכי ניחא לי במה שמשים בכל יום כשמרגילין קטטה ומגרש, ואח"כ המגרש צווח ככרוכיא שגירש מחמת אונס, אין משגיחין בדבריו כלל וכו', ולפמש"כ א"ש, כיון דעכ"פ גירש בפני עדים בסתם ברצון נפשו, אף שהי' בלבו שעושה כן מחמת האונס, דברים שבלבו הם, והרי היא מותרת לכל אדם, עכ"ל, ועיי"ש בהמש"ד בד"ה ובהכי, דלכאו' מבו' בדבריו לא כן, אלא אף באונס שאינו ידוע אלא לאשה הגט בטל, וצ"ע, ועי' עוד בדבריו בעמ' שטז ד"ה ומה, וצ"ע שם.

ואמנם דבריו מחודשים טובא, דלכאו' כיון שהוא ידוע לאשה, אי"ז דברים שבלב, וכמש"כ התוס' בר"פ השולח, דאם ידוע לשליח או לאשה או לבי"ד ל"ה דברים שבלב.

אך נ' בטעמו, דכל הא דמהני בשידוע לאשה, הוא רק כשאמר לה, דודאי א"צ לדבר בפני העדים, וכל שמדבר עם האשה סגי, ומשא"כ באונס שלא אמר כלום, וכל הא דמהני הוא משום אומדנא דמוכח, הרי דכל שאין ידוע לעדים, ל"מ האומדנא דמוכח, ודו"ק.

ה] ועי' עוד בתשו' מהרי"ט ובמחנ"א שכתבו לגבי נודרים להרגין, שאם אין ידוע אנסו לאחרים, הוי דברים שבלב, וזה כעין ד' המחנ"א.

ואמנם אין ללמוד מדבריהם כד' הבית אפרים דלא סגי במה שידוע לאשה, דהגם דנקטו דבעינן שיהא ידוע לאחרים ולא סגי במה שידוע להרגים עצמן, י"ל דהיינו רק בנדר, דאין הנדר נעשה עם ההרגים, וע"כ כל שאין ידוע לאחרים, הו"ל דברים שבלב, ומשא"ב בגט מעושה, הרי דכל שהאשה יודעת מכך, ל"ה דברים שבלב, וכנ"ל.

אך גם דבריהם ז"ל מחודשים מאד, דלכאו' הי' מקום גדול לומר, דכל דידוע לנו דאם הוא אנוס דעתו כן, ואך דאין ידוע אם הוא אנוס או לא, לא חשיב כדברים שבלב, וצריך עוד בדיקה בזה.

ו] אמנם שוב נתבוננתי דיל"פ ד' הבית אפרים בע"א, דהנה בעיקר דינא דהבית אפרים, הנה לכאו' לדעת הר"ר חסדאי יש לקיים דינו מטעם אחר, משום דכל שאין לו עדים על האונס, הרי דאף שידוע לה שהוא אנוס, ה"ה גומר ומגרש, כיון שאין דעתו לקלקלה, שהרי לא עדיף היכא דליכא עדים כלל על האונס, מהיכא דאיכא עדים על האונס ופסלם, דאמרינן דגמר ומגרש, משום שאינו עשוי לקלקלה בידי שמים, וז"ב.

וכבר הרגיש בזה הבית אפרים שם, ז"ל, ואם נאמר שלכך אין משגיחין בו משום שאינו נאמן לנו, וממילא אף בעל נפש א"צ לחוש לדבריו, וכדאמר בירושלמי וכו' אין חשוד לקלקלה, וה"נ דכוותה וכו' מ"מ כיון שלא יהא נאמן גירש ברצון שלא לקלקלה, מ"מ מי שלבו נוקפו והוא מהימן לי' כבי תרי שמה שגירש הי' ע"י אונס יהא אסור בה, עכ"ל, והיינו דאף דסתמא דמילתא אמרינן דגירש ברצון שלא לקלקלה, מ"מ מי שהוא נאמן לו שלא גירש ברצון, הי' לו לחוש לכך.

ולפ"ז י"ל, דזהו מש"כ הבית אפרים דהו"ל דברים שבלב, דאין כונתו דהוי דברים שבלב משום שאין ידוע לנו האונס, דודאי דכל שידוע האונס לאשה עצמה, ל"ה דברים שבלב, וי"ל דאף אם אין ידוע גם לאשה, ל"ה דברים שבלב, דמ"מ הדבר ידוע לנו דאם הוא אנוס אין דעתו לגרשה, אלא הא דהוי דברים שבלב הוא משום דסתמא דמילתא יש לנו לומר דכיון שלא יהא נאמן לערער גמר ומגרש ברצון, וע"כ אף אם באמת לא גמר וגירש, הו"ל דברים שבלב.

ז] אך בעיקר הדין בזה צ"ע, דא"כ נמצא דיש תקנה לכפות אדם שלא כדין לגרש, שישכור אבי האשה שהוא פסול לעדות פסולי עדות לכפות את הבעל בהכאות וכיו"ב, ולא תדע האשה ולא עדים כשרים מן האונס, דכה"ג הו"ל גט מעליא, דהגם דבאמת אנוס הוא, מ"מ כיון שאי"ז ידוע, הו"ל דברים שבלב, או משום דכל שאין ידוע הדבר לאשה ולעדים הו"ל דברים שבלב, או משום דכל שאינו נאמן לקלקלה גמר ומגרש, ואף אם באמת לא גמר וגירש, הו"ל דברים שבלב, וצ"ע בזה.

1. ועד"ז כתב בשו"ת בית אפרים החדשות סימן ע' רנ. בדין אונס ממון מועט, ז"ל, ואף שעכשיו אומר שגירש מחמת זה שממונו חביב עליו יותר אף שהוא הפסד מועט, אין טענתו טענה, "וכיון שיודע שלא נאמין לו, אינו חשוד לקלקלה ונותן ברצון", עכ"ל, וכ"כ הבית אפרים שם בהמש"ד רנג., ז"ל, דכיון דסבור שלא יועיל אף אם יאמר כן, מכ"ש שלא יועיל בדברים שבלב, וגמר ומגרש ברצון, ואף אם הי' בידי שמים, כיון שלא יאמינו לו על דברים שבלבו, אינו חשוד לקלקלה בידי שמים, וז"ב, עכ"ל, וכ"כ שם סימן עב רעט:, ז"ל, וגם איהו גופי' מאחר שידע שלא יאמינו לדברים שבלבו גמר ומגרש שאין חשוד לקלקלה בידי שמים, עכ"ל, וכ"כ שם סימן ע"ד שה., ז"ל, דמאחר שאין לו עדים יודע בנפשו שלא יאמנו דבריו וגומר ומגרש ברצון, עכ"ל, ועי' עוד בדבריו שם שח. ושי. ושטז. ושיט: מש"כ בזה. [↑](#footnote-ref-2)