מקח וממכר לישראל קודם עכום
קטגוריות: כללי / דור המלקטים עניינים כלליים / כללי

**מקח וממכר לישראל קודם עכו"ם**

1. כללי.
2. שאר קדימות.
3. אנשים.
4. הפסד.
5. כללי.
   1. **מקור**.
      1. ויקרא (פרק כ"ה פסוק י"ד) – "וכי תמכרו ממכר לעמיתך או קנה מיד עמיתך".
         1. רש"י (ויקרא פרק כ"ה פסוק י"ד), ר' בחיי (ויקרא פרק כ"ה פסוק י"ד), חינוך (מצוה של"ז) – "וכי תמכרו וגו'. לפי פשוטו כמשמעו. ועוד יש דרשה מנין כשאתה מוכר, מכור לישראל חברך, תלמוד לומר וכי תמכרו ממכר לעמיתך מכור, ומנין שאם באת לקנות קנה מישראל חברך, תלמוד לומר או קנה מיד עמיתך".
      2. דברים (פרק י"ד פסוק כ"א) – "לא תאכלו כל נבלה לגר אשר בשעריך תתננה ואכלה או מכור לנכרי".
         1. פסחים (דף כא:) – "דתניא: (דברים י"ד) לא תאכלו כל נבלה לגר אשר בשעריך תתננה ואכלה או מכור לנכרי וגו' ... ורבי מאיר: או, **להקדים נתינה דגר למכירה דנכרי**. ורבי יהודה: הא לא צריך קרא, כיון דגר אתה מצווה להחיותו, ונכרי אי אתה מצווה להחיותו - לא צריך קרא, סברא הוא".
   2. **אם זה איסור [יו"ד] או ממון [חו"מ]**.
      1. אילת השחר (ויקרא פרק כ"ה פסוק י"ד) – "יל"ע בדין זה שצריך לקנות מיהודי ולמכור ליהודי, אם זה דין ממוני כלפי ישראלים אחרים, או שזה איסור שלא יתעסק עם עכו"ם (והנה בת"כ מרבינן גם מטלטלים, וי"ל דאפי' אם האיסור הוא שלא להתעסק עמהם מ"מ צריך לרבות מטלטלים, כיון דבמכירת קרקעות יש יותר התעסקות משא"כ במטלטלים דמוכר והולך וס"ד דבזה יהא מותר), **ונ"מ** אם יש בעיר שתי חנויות אחד של יהוד והשני של עכו"ם, והיהודי אומר שהוא מסכים שיקנה אצל העכו"ם או ימכור לו, דאם זה דין ממוני אז כיון שהיהודי ויתר על זכותו מותר לו לקנות מהעכו"ם, אבל אם זה איסור מכירה לנכרי (בזמן שגם הישראל רוצה לקנות) לא תועיל מחילת הישראל".

* 1. **אם יש חיוב**.
     1. מיקל, מידה טובה – תשובות והנהגות (ח"א סוף סי' תת"ה, ח"ב סי' תשכ"ד ד"ה ומסברא, עי' ח"ג סוף סי' תנ"ד, "דלדעת הרמ"א שמכח האי דינא מחוייב לוותר ממון ולקנות ביוקר, הנה החיוב לקנות מישראל הוא מדינא, אבל לדידן שאין חייבין כה"ג, נראה שעיקר הדרשה בת"כ הוא רמז בקרא כמדה טובה וכשאר מדות טובות, רק מרומז בתורה, ולדברינו שזהו רק מדה טובה א"ש שהושמט בש"ע, כשם שהשמיטו בש"ע כל עניני מדות ומוסר, שמקומם בספרי מוסר ומדות ודו"ק היטב בכ"ז. שו"מ כן בקרבן אהרן על התו"כ שם וכ"מ במלבי"ם שם שהוא ע"ד המוסר").
     2. מחמיר – שו"ת הרמ"א (סי' י'), פשטות שאר הפוסקים.
     3. מראי מקומות – מלבי"ם (ויקרא פרק י' אות כ"ט, "וכי תמכרו ממכר לעמיתך מה שפרט וכפל שם עמיתך לא יצטרך לענין אונאה שכבר אמר אל תונו איש את אחיו. אחיו דוקא, וע"כ הוציאו חז"ל ממנו לימוד מוסרי שימכר גם יקנה מעמתו דוקא. שהוא הקודם לעסק עמו ולסחור. וכבר באר בק"א, שצריך להשמיע זה בין במוכר בין בקונה עיין שם").
  2. **שכירות, שכירות פועלים, ושאר דברים**.
     1. מחמיר, כמו מקח וממכר – ח"ח (אהבת חסד ח"א פרק ה' סעי' ו', ס"ק י"א, פרק ו' סעי' י"ד, ס"ק כ"ב, ח"ב פרק כ"א אות ד'), באר משה (ח"ב סי' ק"כ, "מחוייב"), נתיבות שכיר (פרק ז'), פתחי חושן (שכירות פרק ז' הע' ל"ט), הגרי"ד כהנא (קובץ נהוראי תשנ"ח עמ' תרס"ג אות א').
  3. **תגר** (merchant).
     1. מיקל, חייך קודם – מהר"ם שיק (חו"מ סי' ל"א), משפט שלום (חו"מ סי' קפ"ט), באר משה (ח"ב סי' ק"כ אות ב' ד"ה אחד), שרגא המאיר (ח"ה סי' ל"א אות ב'), פתחי חושן (הלואה פ"א הע' מ"ג), עטרת פז (ח"א כרך ג' חו"מ סוף סי' י', "היכא שהקונה הוא תגר וכיו"ב שוהו עיקר מחייתו ופרנסתו, יש להקל שאף בהפרש מועט א"צ להקדים הישראל אם הוא מיקר יותר מהנכרי, כי היא שמלתו לעורו, וכמתבאר מתשובת המהר"ם שיק הנ"ל (חחו"מ סי' לא) דבתגר שענין הקניה הוא כרי חייו א"צ להקדים הישראל, כשם שאין צריך להקדים הלואת ישראל בחינם לנכרי בריבית במקום שהוא כדי חייו").

1. שאר קדימות.
   1. **ת"ח כנגד ישראל, ת"ת קודם**.
      1. שו"ת רמ"א (סי' י' סוד ב') – "היסוד השני הוא חד קל ההולך קדמת יושר והוא ג"כ בפרק לא יחפור (דף כב.) דגרסינן שם: רב דימי מנהרדעא אייתי גרוגרות בספינה, א"ל ריש גלותא לרבא פוק חזי אי צורבא מרבנן הוא נקוט ליה שוקא. והופיע לנו אור גדול רש"י ז"ל בפירושו, שמפרש: נקוט ליה שוקא, הכרז שלא ימכור אדם גרוגרות בעיר עד שימכור הוא שלו. וכן גרסינן בנדרים (דף סב.): אמר רבא שרי לצורבא מרבנן לאודועי נפשיה ולמימר צורבא מרבנן אנא שרו לי תגראי ברישא, דכתיב ובני דוד כהנים היו וכי כהנים היו, אלא מה כהן נוטל חלק בראש אף ת"ח נוטל חלק בראש. אם כן ג"כ נוכל ללמוד מזה, באם דשניהם ישראלים דינא הכי הוא שהגאון הנ"ל ימכור שלו בראשונה. אך עתה אף ע"פ שדינו נמי הכי הוא מ"מ היענטילומר לא יקבל עליו הדין, ולכן צריכין לגדור גדר שלא יקנה כו' ... **ועוד ראוי** על כל אדם להנות הגאון הנ"ל מנכסיו ולהטיל מלאי לכיסו **כדי לקיים מצות והגית בו** יומם ולילה, דכן פסק בטור י"ד סימן רמ"ו, דמי שמספיק לאחרים מנכסיו מקיים בו והגית וגו'".

רמ"א (חו"מ סי' קנ"ו סעי' ה') – "תלמיד חכם המביא סחורה לעיר, חייבין למנוע לכל אדם למכור, עד שהוא ימכור שלו".

* + 1. פתחי תשובה (חו"מ סי' קנ"ו ס"ק ו').
       1. **אפי' במקום הפסד** – חת"ס (דרשות, ח"א עמ' ע"ט ד"ה אמנם), מנחת יצחק (ח"ב סי' צ"ד אות ד', "והנ"ל בזה, ללמוד היסוד הראשון שבת' הרמ"א שם, שהוא עפי"ד הש"ס בב"ב הנ"ל, בד' ר"ה לענין ההוא בר מבואה, מהיסוד השני שבת' שם, שהוא עפי"ד הש"ס שם (כ"ב ע"ב) ז"ל רב דימי מנהרדעא, אייתי גרוגרת בספינה, א"ל ריש גלותא לרבא, פוק חזי, אי צורבא מרבנן הוא, נקיט לי' שוקא, ופי' רש"י הכריז שלא ימכור איש גרוגרת בעיר אלא הוא, וראיתי מכבר בדרשות חת"ס, שחקר אם הדין להקדים מכירת סחורה של הת"ח, אף היכא דאיכא פסידא לאחריני, והוכיח מת' הרמ"א שם, דכתב ביסוד השלישי שם, לענין קנה מיד עמיתך, דהוא אפילו אם הגוי מוזיל טפי, ויש פסידא להקונים, יש לקנות מיד הישראל, וראי' מפסחים (כ"ב), ור"מ ההוא לאקדומי נתינה דגר למכירה לנכרי, פי' רש"י אם יש גר לא תמכרנו לגוי, וש"מ דגר קודם לגוי, אעפ"י שמפסיד מקרן שלו, מ"מ מחויב לקיים לגר אשר בשעריך תתננה, ה"ה בנד"ד עיי"ש, ואף דהרמ"א כתב זאת לענין קנה מיד עמיתך, למד החת"ס דין זה, גם לענין הקדם ת"ח, דאף אם איכא פסידא לאחריני").
  1. **כהן כנגד ישראל** – שו"ת רמ"א (סי' י' סוד ב', מנדרים דף סב.), וכן עי' אהבת חסד (ח"א פרק ו' סעי' ו', סעי' י"ד), [אבני נזר (יו"ד סי' רצ"א אות כ"ט)].
  2. **גר תושב כנגד גוי** – עי' פסחים (דף כא:), וע"ז (דף כ.), וראשונים שם [תוס', תר"פ, מהר"ם חלווה, תוס' הרא"ש (וחולין קיד:), תוס' ר' אלחנן], קה"י (ע"ז סי' י').

1. אנשים.
   1. **אם גוים בזה"ז נכלל בעמיתך**.
      1. נכלל בעמיתך, ממילא אין נוגע הלכה זה.
         1. תורה תמימה (ויקרא פרק כ"ה אות פ"ג, וכן עי' בתורה תמימה שם אות ק"ו, שמות פרק כ"א אות רע"ז, ברוך שאמר על פרקי אבות פרק ג' משנה י"ד, מקור ברוך ח"ג פרק כ"ז אות מ"ג ד"ה ודרך) – "דבר פשוט הוא דאיירי בעובדי אלילים בימים הקדמונים שלא היו מאמינים ביחוד השם ומרוב פראותם נדמו לפריצי חיות והיו מזיקים לחברת האדם וקניניו ולישוב העולם וסדרו, וכמש"כ הרמב"ם בפיהמ"ש ב"ק פ"ד בהא דשור של ישראל שנגח לשור של עובד כוכבים פטור וז"ל, ואל יקשה בעיניך דבר זה [דפטור] כמו שלא יקשה בעיניך שחיטת הבהמות ואע"פ שלא חטאו, יען כי מי שאין בו שלמות המדות האנושיות אינו בכלל האדם על על האמת, ותכלית מציאותו לצורך האדם, עכ"ל. וכל הדברים האלה מורים על כלליות הענין שסובב והולך על העמים הפראים בימים הקדמונים **שלא היו מן הישוב כלל**, ואשר במדינותינו בזה"ז אינם נמצאים כלל, והרחבנו הדבור בזה בפ' משפטים בפסוק וכי יגח שור איש את שור רעהו, יעו"ש. וראויים הדברים להצטרף לכאן. ולפי"ז יהיה גם כונת הדרשה כאן לעמיתך אתה מחזיר וכו', ר"ל לעמיתך שיש לו כמוך דינים ומשפטים ישרים בין אדם לחבירו, יצאו עובדי כוכבים כאלה שאין להם דינים ומשפטים ישרים, והם אלה העובדי אלילים הפראים שזכרנו, והענין מבואר".
         2. עי' סמ"ע (סי' רכ"ח ס"ק ד') – "נראה דכונת המדרש היא כפשוטו, כיון דאין דרך בני אדם להונות אדם את עצמו, משו"ה אינו נקרא עמיתך, שאינו מכלל בני הישוב והדרך ארץ, ומשום הכי נמי סתם כאן מור"ם".
      2. אינו נכלל בעמיתך.
         1. תשב"ץ (ח"ג סי' קנ"א).
         2. שו"ת רמ"א (סי' י' סוד ג') – "היסוד הגדול השלישי, הנה הוא במדרש תורת כהנים פרשת בהר וכי תמכרו ממכר לעמיתך או קנה וגו' למדה תורה דאם באת לקנות קנה מיד עמיתך, וכן למכירה. הנה הוא בהדיא מפורש, שאילו לא היה הגאון הנ"ל רק כאחד מבני עמי הארץ זכה בדין והדין עמו, כ"ש וק"ו עתה".
         3. חת"ס.
         4. מהר"ם שיק.
         5. פתחי תשובה (חו"מ סי' קנ"ו ס"ק ו').
         6. שעה"צ (סי' תרנ"ח ס"ק ע"ו, אהבת חסד ח"א פרק ה' סעי' ו', פרק ו' סעי' י"ד, ח"ב פרק כ"א אות ד') – "כשמזדמן להם לקנות האתרוגים משני מקומות, אחד מישראלים ואחד מנכרים, ושניהם בעניני הכשר הם שוים, יקנו מישראלים, וכמו דכתיב או קנה מיד עמיתך, ופירש רש"י והוא מהספרא, אם תרצה לקנות קנה מן ישראל חברך".
         7. שד"ח.
         8. באר משה (ח"ב סי' ק"כ).
         9. מנחת יצחק (ח"ג סי' קכ"ט אות א').
         10. תשובות והנהגות (ח"א סי' תת"ה, ח"ב סי' תשכ"ד).
         11. ועוד.
   2. **שאינו שומר תורה ומצות**.
      1. אינו נכלל בעמיתך.
         1. חת"ס (חו"מ סוף סי' קל"ד) – "יש לעיין דכי תמכרו ממכר לעמיתך כר"מ ועמיתך דרשי' עם שאתך בתורה ומצות ומשמע וודאי דאין מומר בכלל זה ולענין אונאה דרשי' בפ' הזהב עם שאתך בתורה ובמצות לא תונה כ' בש"מ בשם רבינו יהונתן תורה או מצות קאמר דאפי' אינו חכם בתורה רק איתא במצות אסור להונותו משמע הא ליתא בזה ובזה מותר ואינו בכלל עמיתו וצ"ל אע"ג דממון מסור אסור לאבד בידים דלמא נפקא מיני' בנין דמעלי היינו לאבד ולגזול אבל רבית והונאה אינו בכלל זה וא"כ י"ל ה"נ אך מ"מ י"ל היינו לענין דינא שצריך להקדים עמיתך לקנות ממנו ולא מנכרי כפירש"י בחומש כשיש דבר ליקח או לימכר תקנה מיד עמיתך ולא מנכרי לענין זה יש לחלק דגם במומר הדין כן אבל דיני קנינים אין לחלק לפע"ד ועמיתך קאי רק אהך דרשא דקדימה ועי' תשו' רמ"א סי' י' ואיננו אתי עמי כעת אבל במקום שאין טעם וסברא רק גז"ה לא נ"ל לחלק בינו לישראל לענין קנינים הנלע"ד כתבתי בנחיצה או"נ".
         2. פתחי תשובה (חו"מ סי' קצ"ד ס"ק א', עי' סי' קנ"ו ס"ק ו') – "חתם סופר".
         3. צפנת פענח (סי' קמ"ג אות ג').
         4. קובץ מאמרים ואגרות (עמ' קל"ג, עמ' קל"ה אות ב').
         5. מנחת יצחק (ח"ג סי' קכ"ט אות א') – "והנה בנוגע למש"כ שאולי נמצאים שם, בין האקציאנערען יהודים שאינם שומרים תורה ומצוות, - באלו אף שיהיו כלם כן, שייך עוד הדין של הת"כ, ואין צריך לטעם ביטול שכתב כת"ה, וכמ"ש החת"ס (בתשו' חו"מ סוס"י קל"ד), דלענין דינא שצריך להקדים עמיתך לקנות ממנו ולא מנכרי, לענין זה יש לחלק, דגם במומר הדין כן, דדרשינן עמיתך עם שאתך בתורה ומצוות עיי"ש, וכן ראיתי שפי' בספר עשירית האיפה (מהגה"ק מקאמארנא זללה"ה) שעל הת"כ (שם פרשת בהר פרשה ג'), דאם יש לך חפץ יפה למכור, אל תמכור אלא לעם שעמית עמך בתורה ומצוות, ולא למי שפוקר וכופר ב' יתברך, או קנה, אם רצונך לקנות חפץ, ויש בעיר שני סוחרים אחד הדבוק ומאמין ב' יתברך וא' פוקר וכופר אל תקנה אלא מיד עמיתך עכ"ד, וא"כ שייך דין הת"כ ג"כ, דיש לקנות אצל יהודים שומרי תורה ומצוות, ולא אצל שאינם שומרים תורה ומצוות".
         6. באר משה (ח"ב סי' ק"כ ד"ה ולפי, ד"ה אח"ז).
         7. שרגא המאיר (ח"ה סי' ל"א אות ב').
         8. הגריש"א זצ"ל (הערות במסכת חולין דף קיד:) – "בענין הדין הזה דצריך להקדים לקנות מישראל היאך הדין בישראל מחלל שבת. ואמר רבינו שליט"א [זצ"ל] דמכיון דנאמר שם 'וחי אחיך עמך' א"כ הגדר בזה הוא כמו לענין השבת אבידה דכל שמצווין להשיב לו אבידתו, יש לו דין קדימה ליקח ממנו. וכל שאין מצווין להשיב לו אבידה אין לו דין קדימה על עכו"ם".
         9. פתחי חושן (הלואה פ"א הע' מ"ג).
         10. תשובות והנהגות (ח"א סי' תת"ה, ח"ב סי' תשכ"ד) – "ונראה שמחללי שבת בזמננו אף אם אינם כעכו"ם, לגבי דין זה נתמעטו שאינם לעמיתך והיינו שאינם אתך בתורה ומצוות".
         11. ***הגרח"ק זצ"ל (דולה ומשקה ריש עמ' קמ"ד,*** *ע"ש* ***בהג"ה) – "מחללי שבת כגוים וישראל קודם".***

***עי' הגרח"ק זצ"ל (עלי שי"ח עמ' רע"ב אות י"ב) – "שאלה: כתב רש"י בפ' בהר פרק כ"ה פ' י"ד ד"ה 'וכי תמכרו', דיש מצות עשה להקדים למכור לישראל קודם נכרי שאינו בכלל עמיתך. והנה רציתי לדעת האם יש להביא ראיה ממש"כ החזו"א ביו"ד סי' א' לגבי שחיטה דהגם שעכו"ם ששחט שחיטתו פסולה, מ"מ תינוק שנשבה ששחט שחיטתו כשירה, וא"כ ה"ה הכא יש להקדים גם לתינוק שנשבה או עכ"פ אינו צריך להקדים לישראל קודם תינוק שנשבה. תשובה: בודאי צריך להקדים שומר מצוות".***

* + - 1. ***הגר"א נבנצל שליט"א (***ביצחק יקרא סוף ח"ו צדקה אות נ') – "יש עדיפות לקנות ולסחר עם חברות ומשקים שומרי תורה ומצוות, שבזה נמצא תומך בהם".
      2. עטרת פז (ח"א כרך ג' חו"מ סי' י' ד"ה ובמקום) – "***זהו דוקא בישראל שהוא שומר תורה ומצוות ומכבד את יראי ה', הא לאו הכי אף בהפרש מועט א"צ להקדימו. [וכמו כן בשני מוכרים שהם ישראלים, ואחד שומר תו"מ ואחד לא, ומוכרים בשוה יש להקדים הישראל השומר תו"מ, וראוי ללכת לקנות מישראל זה ששומר תו"מ אף שהוא בריחוק מקום עד מרחק מיל]".***
    1. לחלק בין מומר להכעיס, ומומר לתיאבון.
       1. הגרי"ד כהנא (קובץ נהוראי תשנ"ח עמ' תרנ"ד אות ג', עמ' תרס"ג אות ו', אות ז') – "מומר להכעיס דינו כמו עכו"ם, ואפשר דגרע ממנו ובשוה בשוה צריך להקדים העכו"ם. ראוי להקדים ישראל חבירו אף למומר לתיאבון ותינוק שנשבה אפילו בהפסד מועט, וראוי להקדים מומר לתיאבון לעכו"ם בשוה בשוה אבל בהפסד מועט מותר להקדים עכו"ם".
    2. ***מראי מקומות –*** לרעך כמוך (ח"ב עמ' ק"נ).
       1. בה"ל (סי תר"ח ד"ה אבל) – "ולענין אוכל נבילות לתיאבון או מחלל שבת שלא בפרהסיא יש לעיין בדבר".
       2. אילת השחר (ויקרא פרק כ"ה פסוק י"ד) – "הר"א ריין ז"ל סיפר שהי' קונה בוילנה בחנות של יהודי מחלל שבת, ואיים עליו שאם לא יפסיק לחלל שבת הוא יתחיל לקנות בחנות של גוי, וכשסיפר את הדברים להגאון ר' חיים עוזר זצ"ל, אמר לו, לאיים עליו אתה יכול, אך לעשות מעשה צ"ע עדיין אם מותר לך לקנות אצל עכו"ם".
       3. שבות יצחק (*חי"ד עמ' ע"ב) – "ואם יש להעדיף פועל חילוני על פועל נכרי, כתב הגר"א וסרמן זצ"ל בקובץ מאמרים ואגרות, מדור ארץ ישראל, בענין העדפת עבודה עברית, דיהודים שיצאו מכלל עמיתך אין להם שום יתרון על נכרים. ופנה במכתב לחזו"א שיודיענו דעתו בזה. ובספר פאר הדור ח"ב עמוד ע"ו [ולא ידוע אם יש מהחזו"א תשובה בכתב על שאלה זו] מובא דדעתו של החזו"א היתה דיש להעדיף גם פועל חילוני על פני פועל נכרי, ונימוקו דיהודי שיש לו בנים מחוייבים ב"ד שבעיר לדאוג שיתפרנסו משל אב, ואם אין לאב אז משל צדקה, ואפילו אם ברור שהקטנים האלו לכשיגדלו יהיו מחללי שבת. ושמעתי מהגרי"ש אלישיב זצ"ל דלהעסיק מחלל שבת יש בזה החזקת ידי עוברי עבירה יותר מאשר בגוי, ואם לפי המציאות זה משמש כדי להחיות את בניו הקטנים יש להעדיפו. וכ"כ האדר"ת בספרו שמע אליהו [נדפס באליבא דהלכתא ס"ה] איני יודע מי התיר לשכור מומר למלאכת עצמו ולהחיותו, והרי עדיף להחיות נכרי ממנו, דבנכרים קיי"ל לא מעלין ולא מורידין, ובדידיה מורידין, וכל שכן שאין להחיותו, והרי הוא מחוייב למ"נ בכ"י, וזה ברור לענ"ד בלי שום פקפוק, ע"כ. איתא בגמ' עבו"ז כ. להקדים ישראל לגוי גם כשיש הפרש במחיר, ופירשו התוס' דדוקא כשההפרש הוא דבר מועט. ושמעתי מהגרי"ש אלישיב זצ"ל שהוא עד קרוב לעשר אחוז. עוד שמעתי מהגרי"ש אלישיב זצ"ל דה"ה בהקדמת שומר תומ"צ למי שאינו שומר".*

1. הפסד.
   1. **קשה**, ב"ק (דף קיד.), חו"מ (סי' קע"ה סעי' מ"א) - "במה דברים אמורים, כשיכול למוכרה או לשוכרה לישראל בדמים שנותן העובד כוכבים. אבל אינו חייב למוכרה לישראל בפחות".
      1. אה"נ חולק – חקרי לב (ח"ב חו"מ סי' קל"ט).
      2. י"ל, רק מצוה – ח"ח (אהבת חסד ח"א פרק ה' ס"ק י"ב, לשונו לקמן).
      3. מראי מקומות – משפט שלום (חו"מ סי' קפ"ט ד"ה ועיין, "וצע"ג על הרמ"א והח"ס בזה נעלם מהם במחכ"ת לפי שעה ד"ז ופסקי להיפוך"), ציץ אליעזר (חכ"ב סי' י"א), שבט הלוי (ח"י סי' ר"ע).
         1. תשובות והנהגות (ח"ב סי' תשכ"ד ד"ה ועכשיו) – "וראיתי שדברי הרמ"א שחייב לקנות אצל ביוקר ולא אצל נכרי בזול אינו מוכרח כלל, ודבריו תמוהין שהם נגד התוס' ורא"ש וש"ע (קע"ה סעיף מ"א) שבמכר לעכו"ם כשיש בר מיצרא דישראל משמתינן ליה רק אם נותן כהישראל, אבל אם העכו"ם נותן יותר מותר, והוא הדין במקח אם העכו"ם בזול מותר, וכ"מ ב'משפט שלום' על ח"מ מהגאון מבערזאן זצ"ל ח"מ ר"ס קפ"ט שמתפלא על הרמ"א וח"ס (ח"מ ס"ס ע"ט), ולפי דעות אלו יוצא שמותר לחפש בזול אפילו אצל עכו"ם".
   2. **אם יש הפסיד, חיוב או** **מצוה**.
      1. רק מצוה.
         1. ח"ח (באהבת חסד ח"א פרק ה' סעי' ז', ס"ק י"ב) – "ואין להקשות על דברי רמ"א מהא דאיתא בחו"מ בסימן קע"ה סעיף מ' ... י"ל דאה"נ דחיוב אין עליו אבל מצוה יש עליו בזה".
         2. קובץ מאמרים ואגרות (עמ' קל"ג, עמ' קל"ה אות ב').
         3. עטרת פז (ח"א כרך ג' חו"מ סי' י' ד"ה ובמקום) – "ובמקום שהישראל מוכר יותר ביוקר, אם זהו דבר מועט, ג"כ ראוי ונכון להקדימו לישראל".
      2. חיוב.
         1. תשב"ץ (ח"ג סי' קנ"א) – "למכור שוה בשוה מה"ד להקדי' ישראל לעכו"ם מדדרשי' בספרא כי תמכרו ממכר לעמיתך כשאתה מוכר מכור לישראל חבירך וכתבו רש"י ז"ל בפירוש החומש ושם מרבה מטלטלין עם הקרקעו' מדכתיב או קנה מיד עמיתך דבר הנקנה מיד ליד והיה נראה שאפי' בפחות מהעכו"ם הוא מזהיר הכתוב שאלו שוה בשוה פשיטא כדפריך תלמודא בפ' איזהו נשך (ע"א ע"א) גבי עמי וגוי עמי קוד' פשיטא ופריק לא נצרכא אלא אפילו לעכו"ם ברבית וישראל בחנם והכי נמי קרוב הדבר לדמותו לזה שוה בשוה לא הוצרך הכתוב להזהיר שיקדים ישראל לעכו"ם אלא אפי' לישראל בפחות ולעכו"ם ביתר ישראל קודם ואפי' בגר אמרי' (פסחים כ"א ע"ב) להקדים נתינה דגר למכירה דעכו"ם. תדע דשוה בשוה [לא] איצטרכי להאי דרשא דלא גרע ישראל לגבי עכו"ם מקרוב לגבי רחוק ובההוא פשיטא לן דקרוב קודם ולא אצטריכי' לדרשא דקרא וכדאיתא בפרק המקבל (ק"ח ע"ב) דמשמע מהתם דקרוב ורחוק קרוב קודם שאפילו ליתיה בר מצרא וכמו שכתב שם הרי"ף ז"ל וכן כתב הרמב"ם ז"ל בסוף הלכו' שכנים. ולענין ישראל ועכו"ם כל דכן הוא דישראל קודם בלא דרשא. א"כ כי אזהר רחמנא ואמר כי תמכרו ממכר לעמיתיך מכור הוה משמע דאפילו בפחות מהעכו"ם ישראל קודם").
         2. שו"ת רמ"א (סי' י' סוד ג', כדאי' באחרונים).
         3. חת"ס (יו"ד סי' קי"ב ס"ק ט', פסחים דף כא: ד"ה סברא) – "בתשובת רמ"א סימן ט' דחייב לקנות מישראל אעפ"י שהגוי נותן הסחורה בזול מדכתיב או קנה מיד עמיתך להורות עמיתך קודם לגוי ולהקדים לא צריך קרא אע"כ אפי' כשהגוי נותן בזול יותר ע"ש וא"כ י"ל דמדגלי גבי או קנה מיד עמיתך דחייב להקדים ישראל אפי' היכי שמפסיד ממילא נדע להקדים נתינה לגר ממכירה דנכרי בהפסד מועט כנבלה כנ"ל ולא צריך קרא אלא לדברים ככתבו וק"ל".
         4. באר משה (ח"ב סי' ק"כ) – "במעט יותר מחוייב לשכור פועל ישראל".
         5. מנחת יצחק (ח"ג סי' קכ"ט אות ד') – "דאף אם איכא פסידא לאחריני".
         6. הגרי"ד כהנא (קובץ נהוראי תשנ"ח עמ' תרס"ג אות ב').
      3. מראי מקומות – דברי גאונים (כלל ע"ז סי' ו'), מהר"ם שיק (חו"מ סי' ל"א ד"ה מה), שד"ח (מערכת מ' כלל רכ"ג), פרדס יוסף (פר' משפטים אות י'), ציץ אליעזר (חכ"ב סי' י"א), שבט הלוי (ח"י סי' ר"ע), לרעך כמוך (ח"ב עמ' רפ"ג), מעדני אשר (פר' בהר תשע"א).
         1. מעם לועז (פר' בהר פרק כ"ה פסוק י"ד אות ל') – "ואפילו אם העכו"ם מרבה לו במחירו, לא ימכור אלא לישראל. וכן אם מוצא לקנות מן העכו"ם יותר בזול מאשר מן הישראל, מצוה לקנות מן הישראל".
   3. **הפסיד מועט או הרבה**.
      1. רק מועט – ח"ח (אהבת חסד ח"א פרק ה' סעי' ז', נתיב החסד ס"ק ט', "היכא דהוא נוגע רק לדבר מועט, דאל"ה **פשוט וברור** דאין מחויב בדבר הזה"), קובץ מאמרים ואגרות (עמ' קל"ג), באר משה (ח"ב סי' ק"כ), שרגא המאיר (ח"ה סי' ל"א אות ב'), עטרת פז (ח"א כרך ג' חו"מ סי' י' ד"ה ובמקום, "אבל במקום שההפרש הוא גדול, א"צ להקדים"), הגריש"א זצ"ל (הערות במסכת חולין דף קיד:).
      2. מראי מקומות – שערים המציינים בהלכה (ח"א עמ' של"ט), חקרי לב (חו"מ ח"ב סי' קל"ט ד"ה ועוד), דברי גאונים (כלל ע"ז סי' ו'), פרדס יוסף (פר' משפטים אות י').
         1. מנחת יצחק (ח"ג סי' קכ"ט אות ג') – "אמנם אחרי העיון בדברי הרמ"א והתשב"ץ, נראה דאף דלכאורה שניהם אזלי בחדא שיטתא, אבת מ"מ קצת חילוק נראה ביניהם ... ועוד חילוק אחר יותר נפ"מ לדינא, דאלו הרמ"א כתב בלשון כשהגוי מוזיל טפי, וא"כ המשמעות דאין שיעור בדבר ההזלה, שבכל אופן הישראל קודם, ואלו התשב"ץ כתב רק בלשון דאפילו בפחות מהעכו"ם הישראל קודם, ובלשון פחות מעכ"ם, י"ל רק בפחות קצת, יש להקדים את הישראל, אבל לא במוזיל טפי, ועל קוטב זה יסובבו דברינו דלהלן ... עכ"פ היכא דאיכא הפסד בדבר מרובה, אם יקנה מישראל, יש על מי לסמוך שלא להקדים לישראל".
   4. **כמה הוא הפסיד מועט**.
      1. עד עשר אחוז – הגריש"א זצ"ל (שבות יצחק *חי"ד עמ' ע"ג ד"ה איתא, "איתא בגמ' עבו"ז כ. להקדים ישראל לגוי גם כשיש הפרש במחיר, ופירשו התוס' דדוקא כשההפרש הוא דבר מועט. ושמעתי מהגרי"ש אלישיב זצ"ל שהוא עד קרוב לעשר אחוז").*
      2. עד שתות – תשובות והנהגות (ח"א ריש סי' תת"ה, ח"ב סי' תשכ"ד ד"ה והנה, ח"ג סוף סי' תנ"ד, "ונראה דאפילו צריך להוסיף עד שתות"), עטרת פז (ח"א כרך ג' חו"מ סי' י' ד"ה ובמקום, "ועי' בשו"ת מנחת יצחק ח"ג (סי' קכט) שכתב דשיעור מועט היינו שיעור של הפרש שתות (שש עשרה וחצי אחוז בערך) יעו"ש").
      3. עד שליש – צפנת פענח (סי' קמ"ג אות ג') – "י"ל דמיירי שעושים בזול וכמה זה פותחין שליש מישראל".
      4. תלוי לפי האדם והזמן – באר משה (ח"ב סי' ק"כ, "והן הן דברים הנמסרין ללב"), הגרי"ד כהנא (קובץ נהוראי תשנ"ח עמ' תרנ"ט אות ו', עמ' תרס"ג אות ב', "תלוי לפי האדם והזמן").
      5. מראי מקומות – קובץ מאמרים ואגרות (עמ' קל"ג), פתחי חושן (פרק א' הלואה הע' ל"ב), הגרח"ק זצ"ל (דרך שיחה ח"א עמ' שס"א, לא חומש), הגרי"ד כהנא (קובץ נהוראי תשנ"ח עמ' תרנ"ט אות ו').
         1. מנחת יצחק (ח"ג סי' קכ"ט אות ה') – "יש לעיין כמה השיעור ההפסד בזה, שיפטור עי"ז מלקנות מישראל, ואם נאמר דרק בשיעור הפסד מרובה נפטר בזה, אז היינו באים להמבואר בפוסקים, לענין השיעור הפ"מ, הנאמר בפוסקים לענין או"ה, דיש סוברים לחלק בין עני לעשיר, ויש סוברים דאזלינן בתר שתות מהקרן, וכמו לענין אונאה במקח וממכר, כדאיתא בזה בתשו' נחלת שבעה (סי' נ"ה) ובש"פ, שהביאם באריכות בס' דעת תורה (בפתיחה אות ל"ז), אכן מצאתי בס' דרכי תשובה (יו"ד סי' קנ"ט סק"ז), שהביא מס' מרבה תורה (סק"ח), שכתב, די"ל דדוקא כשהריבית שיקח מהעכו"ם, הוא פחות משו"פ, אז יקדים הישראל, אבל אם הריבית שיקח מהעכו"ם, הוא כשיעור שו"פ, העכו"ם קודם וסיים בצ"ע עיי"ש, ולפי דברינו גם נדון דידן דינו כמו בריבית, ולמעשה צ"ע כמו בשם כנ"ל".
         2. אילת השחר (ויקרא פרק כ"ה פסוק י"ד) – "והנה על מצוה צריך להוציא עד חומש בנכסיו, ובדין הזה עי' באהבת חסד (דיני מצות הלואה פ"ה סעיף ז') דאפי' אם העכו"ם מוסיף מעט יותר על המקח אפ"ה מוטב למכור לישראל בפחות, וכן ה"ה לענין קנין מוטב יותר שיקנה מישראל אפי' אם יצטרך להוסיף מעט יותר (והמקור לזה הוא בשו"ת הרמ"א סימן י'), והחפץ חיים לא מפרש כמה זה נקרא מעט יותר (**נסתפקו בקונה כמה חפצים ביחד האם מספיק מה דהוי דבר מרובה ע"י כל הקניה ביחד**, וכן יל"ע בקונה חפץ בקביעות וכשיקנה כמה פעמים זה יהא דבר מרובה אם אפשר להחשיב זה כדבר מרובה). אמרו בשם בעל האבי עזרי זצ"ל שאם העכו"ם **עושה עבודה יותר טובה** מותר לקנות ממנו".
         3. הגרי"ד כהנא (קובץ נהוראי שנת תשנ"ח עמ' תר"ס סוף אות ו') – "בשו"ת הרמ"א הנ"ל מוכח דאף כשמוזיל העכו"ם זהוב טפי מישראל עדיין מקרי הפסד מועט, וזהוב זה הי' מטבע היוצאת באירופא בזמן הרמ"א ונקראת בלע"ז גולדן שהיתה פחות **משלשה וחצי גרם** (או יותר מעשירית האונקיי') של זהב, ואם נחתינן ששווין של זהב בזמנו דומה לשווין של זהב בזמנינו נמצא דאף כארבעים דולר בזמנינו מקרי הפסד מועט".
   5. **קרקע**.
      1. מראי מקומות – ערך שי (חו"מ סי' קע"ה סעי' מ"א), פתחי חושן (הלואה פ"א הע' מ"ג), חקרי לב (ח"ב חו"מ סי' קל"ט), [הח"ח (באהבת חסד ח"א פרק ה' ס"ק י"ב) מוכח **שחולק** על הערך שי].
   6. **טירחא**.
      1. מחמיר, כמו שוה בשוה – מהר"ם שיק (חו"מ סוף סי' ל"א, "שמחוייב כה"ג שהוא לא חסר וחבירו נהנה"), משפט שלום (חו"מ סי' קפ"ט), באר משה (ח"ב סי' ק"כ אות ב' ד"ה אחדד ), פתחי חושן (הלואה פרק א' הע' מ"ג), הגרי"ד כהנא (קובץ נהוראי תשנ"ח עמ' תרס"ג אות ט', "אם יש לו בדבר טרחא לחוד להתעסק עם ישראל עדיין חייב להקדימו דזהו בכלל גמילת חסדים").
      2. עד מיל – תשובות והנהגות (ח"א סי' תת"ה ד"ה ולא, "ולא מצאתי השיעור עד כמה חייב אדם לטרוח לילך לקנות משומר שבת דוקא, ואולי השיעור הוא כדי הילוך מיל כמו בתפלה או לגבל עיסה בטהרה וביותר מזה נקרא טרחא מרובה, גם כאן חייב לילך עד שיעור מיל"), עטרת פז (ח"א כרך ג' חו"מ סוף סי' י', "וכן במקום שהישראל והנכרי מוכרים בשוה, אבל חנותו של הנכרי נמצאת יותר קרוב מחנותו של הישראל, אם חנותו של הישראל נמצאת במרחק רב (יותר ממהלך מיל), ויש בדבר טורח גדול להגיע אליו, שפיר יכול לקנות מהנכרי, אבל אם חנותו של הישראל נמצאת במרחק מועט נכון וראוי להתאמץ לקנות ממנו, ובפרט שהוא שומר תורה ומצוות ואת יראי ה' יכבד, ולקיים מצות רבותינו שבתו"כ דיש להקדים הישראל בענין מקח וממכר").
   7. **שא"א עכשיו**.
      1. מיקל – הגרי"ד כהנא (קובץ נהוראי תשנ"ח עמ' תרס"ג אות ח', "בזמן שאינו יכול להתעסק עם ישראל כגון שחנותו סגורה בלילה ויש לו תועלת אז להשיג הדבר מותר להתעסק עם עכו"ם").
   8. **חנות ישראל שאין זכות חזרה, או אחריות** (warranty).
      1. הגרי"ד כהנא (קובץ נהוראי תשנ"ח עמ' תרס"ג) – "מותר לקנות המכונת פקס מעכו"ם, מיהו מטעם זה אין להתירא א"כ הוא רוצה לקנות סחורה המעולה והי' קונה האחריות וזכות חזרה אצל הישראל בשווין אילו היו אצלו אבל אם באמת לא הי' כדאי לו לקנות האחריות וזכות חזרה בשווין ורק מחמת שהם אצל העכו"ם בחנם אגב מקחו הוא רוצה לקנות ממנו צריך להקדים ישראל".
   9. מראי מקומות – הגריש"א זצ"ל (תחומין חכ"ד עמ' ע"ג, ועוד), פתחי חושן (קנינים פרק י"ג הע' א'), קובץ תורת האדם לאדם (ח"ד עמ' ק"ו).
      1. תשובות והנהגות (ח"א סי' תת"ה ד"ה ולא) – "ומ"מ מסתבר דחיוב זה דהיינו דוקא לקנות בקביעות או קניה חד פעמית גדולה וחשובה אבל באקראי או דבר מועט. אין חיוב להקפיד אצל שומר שבת דוקא, ומותר לקנות משכן אף שאינו עמיתך, וכן לא נהגו להקפיד בזה".
      2. לקנות אתרוג מהודר מישראל או באותו מחיר מהודר שבמהודר מנכרי – חשוקי חמד (סוכה דף לג., עמ' רס"ז).