חזרה מחיצות וקרפף
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב מאיר קאופמן

#### י"ג טבת פ"ד

# סימן שנ"ח

## סעיף א'

### כללי קרפף

א] חז"ל גזרו שמקום שלא מוקף לדירה אם הוא יותר מבית סאתים חשיב כרמלית [לחזו"א הוא 41.6 על 41.6 שזה 1732 מ"ר ולגר"ח נאה זה 33 על 33 שזה 1090 מ"ר] ואסור לטלטל בו יותר מד"א והמ"ב סק"ה הביא מהלבוש שהטעם כי זה דומה לרה"ר ומקורו מרש"י ס"ז: עוד מצאנו לחלק מהראשונים שגם פחות מבית סאתים אפילו שזה מותר בטלטול אבל אסור לטלטל כלי בית אליו אפילו אם הוא שייך לאדם אחד ובפשוטו כן פסק השו"ע לקמן אמנם המ"ב והחזו"א כתבו דיש להקל בשעת הדחק אמנם מבואר במ"ב לקמן שרחבה פחות מבית סאתים אפילו אם הוא לא פתוח לבית נחשב מוקף לדירה דהינו דיש סוגי שימוש שרק ביחס ליותר מבית סאתים זה נחשב שזה לא מוקף לדירה ונתחדש עוד שגם אם עכשיו זה מצב שהוא משמש לדירה בכל אופן הקובע זה שעת עשית המחיצות וזה בין לגבי יותר מבית סאתים ובין לגבי פחות מבית סאתים והנה הדוגמא של אינו מוקף לדירה זה דבר שהוא לא דירה כגון גנות ופרדסים או מחסן לשמור דברים וכמבואר בשו"ע סימן שס"ב ס"א שעשוי לנחת שזה לשמירה של דברים זה לא נחשב מוקף לדירה אמנם יש לדון בהרבה דוגמאות האם זה נחשב שימוש דירה ומצאנו כמה דוגמאות דיש ללמוד מזה וכדלקמן

### בדברי החזו"א שצריך מקום לינה ובדין בית הכנסת

ב] והנה החזו"א סימן פ"ט סקי"ז כתב שדירה זה רק מקום שעשוי ללינה ובפשוטו ודאי ה"ה מקום העשוי לאכילה דמבואר בגמ' לגבי עירוב חצרות שזה עדיף ולפ"ז כל שאר השימושים לצורך האדם אין להם שם דירה כגון גינת משחקים וכדו' והנה בפשוטו לפ"ז בית הכנסת לא חשיב מקום דירה וכן נקט הפמ"ג שס"ו א"א סק"י לגבי אם זה יותר מבית סאתים וזה חוץ לעיר [וכונתו שאם זה בעיר זה מועיל מדין פתוח לבית אמנם בנעשה הבית הכנסת קודם העירוב זה תלוי בנידון הבית מאיר תחילת שנ"ח ובחידושיו כ"ו.] אמנם החזו"א סימן ק"י סק"כ בד"ה ובסימן צ' סקכ"ז ובסימן צ"ג סק"ד נקט שזה נחשב דירה דהינו שאפילו שלגבי תחומין אין זה בכלל העיר אבל כאן מספיק דרגת דירה פחות מזה והנה בגמ' מבואר שהמקור של בית סאתים זה מחצר המשכן ובריא"ז מבואר מזה שזה נקרא חצר והאחרונים [עיין מ"ב סק"ח] כתבו שהרי היה מותר לטלטל שם והנה שם היו אוכלים ק"ק והיו באם כל היום להקריב קרבנות ובכל אופן מבואר שזה לא נחשב מוקף לדירה אמנם יתכן דשם זה בית ה' ועל שם זה זה נקרא והאנשים באו לבית ה' ולא בנו הדבר לפי צרכי האדם משא"כ בית הכנסת אמנם צ"ע דשם למשכן היה היקף בפני עצמו ולמה זה לא מוריד מהשטח של בית סאתים ויתכן שכיון שהכל זה דבר אחד הוא כמו עמוד או בור שאינו מוריד מהשטח של בית סאתים וצ"ע

### בדין רחבה וחצר

ג] והנה מבואר במשנה שחצר ומוקצה חשיב מוקף לדירה והנה רש"י ביאר שמוקצה זה רחבה שאחורי הבתים ומבואר בגמ' כ"ד. שזה רק בפתח ולבסוף הוקף דהינו שאפילו שנכנסים לזה תדיר לקחת צרכי הבית אבל רק אם זה משמש כחלק מהבית חשיב מוקף לדירה עוד מבואר בגמ' שחצר חשיב מוקף לדירה דהינו שזה דבר שלפני הבתים והנה משמעות הבה"ל שבזה לא צריך פתוח לבית אמנם בפשוטו זה לא מקום פיתה או לינה וזה רק מועיל מדין פתוח לבית וכן הוא ברשב"א [צ: בד"ה ובתוספת] רק שיתכן שכאן על ידי שהוא פתוח לבית נהפך הוא בעצמו לדירה משא"כ רחבה ונפק"מ בהוקף ולבסוף פתח עיין לקמן והנה בדין פתוח לבית החזו"א פ"ט סקי"ז במוסגר נקט שגם אם זה לא פתוח ממש לבית אלא כל שיש עירוב בעיר והמקום פתוח למקום שפתוח לבית זה מספיק אמנם כתב שאם זה פתוח דרך רשות חצירו אפילו שיש לו זכות לעבור שם זה לא נחשב פתוח לבית והניח בצ"ע ומשמע שבפתוח למקום שלא מוקף לדירה רק שהוא פחות מבית סאתים וזה פתוח לבית זה לא עוזר

### האם צריך שימוש תדיר והאם הקובע שבת

ד] והנה כיון שבלשונות הראשונים משמע שהמעלה של פתוח לבית שעל ידי זה נכנסים ויוצאים בו יותר א"כ אם זה מחסן שעומד לשימוש פעם בשנה כגון סכך לסוכות או כלים לפסח מסתבר אין לזה את המעלה של פתוח לבית

והנה יש לדון בחנויות וכדו' נחשבות פתוחות לבית אמנם זה רק ביום חול אבל בשבת אין שום סיבה שאדם ילך לשם ובפשוטו זה גם נחשב פתוח לבית כיון שדרך שימושם בעלמא כחלק מהבית ולא צריך דוקא שבת וכן הוא ברעק"א כ. לגבי פסי ביראות שזה מוקף לדירה מצד השימוש של יום חול אמנם צ"ע במקום שכל השבוע העירוב קרוע ורק בשבת מתקנים אותו

### בדין בורגנים ושומירה

ה] ומבואר בשו"ע שבורגנים זה לא נחשב מוקף לדירה וביאר רש"י כ"ב. שזה מקום שהשומר נמצא שם לצורך שמירת השדות והוא נמצא שם בע"כ ועיין בה"ל סימן שס"ב בתחילתו שהביא מהאחרונים שדיקו מריו"נ ק. ובמתניתין שאם השומר דר שם ביום ובלילה חשיב דירה ובפשוטו מסתבר שהכונה שכל שמחמת השמירה הוא גם דר שם ממילא זה דירה אמנם אם יש שם משמרות מתחלפות של יום ולילה זה לא עוזר כי בפועל כל מה שנמצאים לשמור ולא לדור שם ולשומרים יש דירה קבועה שלהם במקום אחר אמנם בב"ח נקט לגבי הר הבית שגם זה נחשב דירה והחזו"א סוף סימן ק"י הביא בשם הפמ"ג דהעיקר הוא כלשון רש"י שכיון שהוא נמצא שם בע"כ זה לא נחשב דירה וזה גם אם נמצא שם בלילה

במשנה מבואר ששומירה זה מועיל לריב"ב להחשב מוקף לדירה ודעת רוב הראשונים שזה רק דוגמא של דבר גרוע והטעם שזה לא מועיל מעיקר הדין דעת הרבה ראשונים כ"ג. שזה מצד שהוקף ולבסוף פתח אבל השומירה עצמו נחשב דירה וכן פסק המג"א סק"ה אמנם ברשב"א ובר"ן שם מבואר שזה לא דירה והנה בפשוטו זה בדיוק כמו בורגנים שנמצאים שם רק מחמת הצורך בשמירה וצ"ע הראשונים שזה דירה וצ"ל או כי נמצאים שם ביום ובלילה וכנ"ל או שבורגנים המקום משמש לעצם השמירה דרך זה וזה עיקר ההימצאות שם משא"כ שומירה זה מקום דיורים שנמצא בצד המקום שעובד וממילא זה דירה גמורה ומה שבא לדור במקום זה בגלל שכאן זה מקום עבודתו זה לא סיבה להחשב אינו מוקף לדירה

### בדין דיר וסהר

ו] והנה מבואר במשנה שדיר וסהר חשיב מוקף לדירה [ועיין רש"י י"ח. שדיר זה מקום היקף לבהמות לצורך זיבול הקרקע וסהר זה מקום הבהמות ומבואר חידוש גדול שאפילו שזה משהו זמני לצורך המקום חשיב מוקף לדירה אמנם הרמב"ם ביאר שזה מקום הבהמות וסהר כתב ר"ח כ"ב. שזה בית הסהר] ובביאור הדבר שמקום הבהמות עוזר עיין בבה"ל שדן שדירת הבהמות זה עצמו נחשב דירה וכן דעת האור חדש הובא בנוב"י תנינא סמ"ז וע"ש שדימה דבר זה למזוזה דמבואר דרפת בקר חייב והנוב"י כתב שאין זה אותם גדרים ובחת"ס סימן צ"ה דן לדמותם והדבר צ"ע דהרי בית האוצרות חייבים אפילו אם זה לא פתוח לבית דהינו שזה לא בתוך אותו היקף כל שנכנסים שם תדיר ובכאן זה נחשב אינו מוקף לדירה והנה לגבי פסי ביראות הרשב"א הביא מרש"י שזה מצד שימוש שתית הבהמות אמנם הראשונים הביאו מרש"י וכן הוא אצלינו מצד שתית האדם וכן לגבי דיר וסהר מצאנו בראשונים שני ביאורים רש"י כ"ב. וכן בריוה"נ פ"ק וברי"ד כתבו כיון שנכנס ויוצא שם תדיר ובי"ט: כתב מצד שהרועה דר שם וכן הוא בעבודת הקודש הל"א ובחזו"א ק"י סק"כ בד"ה חת"ס כתב שכיון שנמצאים שם הרבה לטפל בבהמות והנה צ"ב למה אין בזה החסרון של בורגנים שזה דירה בע"כ ואולי כיון שכאן השימוש של הטיפול בבהמות הוא במקום עצמו משא"כ בורגנים זה כדי להשקיף על בחוץ וכלשון הגמ' שתשמישה לאויר

והנה ברש"י וריו"נ כתבו את שני הדברים יוצא ונכנס תדיר ויש שם דירה לרועה ויתכן שצריך את שני הדברים יחד דכיון דדר במקום ונכנס ויוצא כל הזמן רק לכן זה נחשב כמוקף לדירה והנה בפשוטו ההיקף לדירה לרועה שם נעשה לאחר כל ההיקף וצ"ע בזה והנה אם נימא שהיוצא ונכנס תדיר זה סיבה לבד א"כ בית הכנסת ובית המדרש ודאי נחשב מוקף לדירה וכן ודאי לא צריך שימוש לינה או אכילה אמנם אם זה רק בצירוף למה שהרועה דר שם אין זה מקור לכל נכנס ויוצא תדיר

### בדין פסי ביראות ושירא

ז] מבואר במשנה שפסי ביראות מותר אפילו ביותר מבית סאתים והנה ברש"י מבואר שזה נחשב מוקף לדירה מצד שזה מוקף למטרה לשתות שם מים והבה"ל מעמיד דהראשונים חלקו שכזו מטרה זה לא מוקף לדירה וביאר בשעה"צ סק"פ ששימוש רק לשתיה זה בגדר שימוש ארעי ואין לזה שם דירה וכן משמע מלשונות הראשונים שהקשו וכי שני אמות זה דירה ואם השימוש לשתות מים הוא דירה אין בזה שום חסרון ועיין תוס"ר מפורש שדן שזה לא דרגא של מוקף לדירה וכן מוכח מתוס' כ"ג. ע"ש מה שכתבנו והחזו"א סימן ק"י בסופו היקל בזה בשעת הדחק אמנם כתב שראוי לתקן בצורה אחרת

היקף שירה ליום אחד לדירה גמורה ברש"י מבואר שזה בגדר הוקף לדירה וברמב"ם משמע לא כך אמנם להלכה קי"ל שבמחיצה גמורה זה נחשב היקף ומותר אפילו בית סאתים פנוי ובהכרח שזה נחשב מוקף לדירה ויש לדון האם בזמן שזה לא משמש לדירה גם יש לו תורת דירה ועיין לקמן לגבי בית דירה

### מחיצת האדריכלין ואברנקא

ח] מחיצות האדרכלין מבואר בגמ' שזה נחשב לא מוקף לדירה וביאור המציאות רש"י והאו"ז ביארו שזה נעשה במטרה שבשעת העבודה זה מגן עליהם מהחמה ולפ"ז הוא ממש כמו בורגנים אמנם כאן זה שימוש בשעת העבודה ובכל אופן אין לזה שם מוקף לדירה וצ"ב מה זה שונה מדיר וסהר לפירוש מצד שזה נכנס ויוצא תמיד וצ"ל שכאן זה לזמן מועט עד שיגמרו לעבוד שם וצ"ע אמנם הרשב"א והריטב"א שם ביארו שזה עשוי לנוח שם באמצע העבודה או לאכול שם באמצע העבודה בצורה צנועה ומשמעות לשונם שהחסרון כי זה שימוש ארעי ובפשוטו יש שם הסברא שזה דירה בע"כ וכמו שומירה ובורגנין ורש"י ור' ירוחם וריא"ז הוסיפו כי זה דבר שעומד לפירוק וצ"ע

מבואר בגמ' שאברנקא חשיב שאינו מוקף לדירה ומבואר ברש"י שזה מקום שעושים המלאכים להתלונן שם לפי שעה ולנוח שם ולשון הרשב"א לישב תחתיה ביום ולהתענג בה לרוח היום דהינו אפילו שזה שימוש של אכילה אבל זה לא למטרת אכילה אלא לתענוג והנה בפשוטו צ"ב מה זה שונה מפסי ביראות ובפשוטו החילוק דשם זה חיי האדם ויש לזה יותר חשיבות מדבר שהוא להתענג בעלמא ויתכן שפסי ביראות צריך הרבה פעמים וכאן זה רק מידי פעם וכמבואר ברבינו יהונתן שזה החסרון בבית דירה כ"ג. שזה רק עוזר לדבר גרוע

### בדין אשפה

ט] מבואר בגמ' שאפשר לזרוק בשבת לאשפה ועיין רא"ש פ"ב ס"ב שדן שזה רק בפתוח לבית אבל ללא זה יש לו שם קרפף [וכתב שאם זה רחוק ד"ט או גבוה יותר מעשר זה לא נחשב פתוח לבית] והנה הטושו"ע שנ"ד העתיקו דין זה ללא האוקימתא של הרא"ש ועין בית מאיר שתמה על זה ובפשוטו הביאור כמבואר בתוס"ר שזה נחשב שימוש דירה [ויתכן שזה גם כונת הרא"ש שם] וצ"ל שכיון שאנשים צריכים קבוע שימוש זה ממילא זה כמו היקף לדירה ויש לדון באשפה בזמנינו [כגון הפחים טמונים] ויתכן שכל דברי הרא"ש זה מתי שזה לא תוך ההיקף אבל תוך ההיקף זה עדיף וכמבואר בתוס' לגבי כריא דפרי שאם זה אכילת אדם וזה תוך ההיקף גם ללא פתח זה נחשב מוקף לדירה אפילו שאם זה לא תוך ההיקף ודאי שזה לא נחשב מוקף לדירה אלא ככל קרפף ושמעתי מהגרש"צ שליט"א דהחוט שני הורה שודאי שזה לא קרפף

### בדברי ההגהות אשר"י

י] עיין רמ"א שהביא את ההגהות אשרי שכתב שסמוך לעיר עוזר והנה בפשוטו שיטתו זה כשיטת רש"י שלריב"ב גם פחות מבית סאתים צריך מוקף לדירה [וכן הוא שיטת הרי"ד והריא"ז] והנה מבואר במשנה שאם יש שומירה ובית דירה או סמוך לעיר זה עוזר והנה לראשונים שזה קולא מיוחדת בהיקף גרוע הסיבה שכאן זה לא מועיל מעיקר הדין בסמוך לעיר זה כפשוטו כי זה לא נחשב פתוח לבית ומתי שיש שומירה ובית דירה יש שביארו כי זה הוקף ולבסוף פתח ולפ"ז אין קולא בעיקר הדירה אמנם יש ראשונים שביארו שיש קולא בעיקר הדירה דבית דירה כתב רבינו יהונתן דמדובר בדירה לא קבועה אלא שמידי פעם הולכים לדור שם ולגבי שומירה שזה כמו בורגנים

והנה לרש"י דמבואר שזה היקף מעיקר הדין יש שנקטו שמדובר כשיש את החסרונות הנ"ל ובכל אופן זה מועיל וכן מבואר בביאור הגר"א וע"ש שתמה על זה אמנם הבית מאיר כתב ששומירה ובית דירה מדובר בפתח ולבסוף הוקף ורק סמוך לעיר יש כאן קולא שגם ללא פתח זה מותר אמנם גם זה מדובר שהעיר היתה קודם ההיקף שמחוץ לעיר והנה המאירי כתב שמדובר במרחק שביעים אמה ושירים ובריוה"נ כתב אלפים אה והעתיקו הרמ"א והמ"ב תמה שרק לשיטתו שזה קולא בפחות מבית סאתים אבל הרמ"א שהעתיק שגם ביותר מבית סאתים ודאי שזה רק בשבעים אמה ולא ביותר והנה בגמ' מבואר שרחבה זה לא הוקף לדירה וצ"ב הרי זה סמוך לעיר והמג"א כתב שזה כשיטת הראב"ד שזה נעשה מעצמו אמנם ברש"י מבואר לא כך עוד הקשה השער הציון מקרפף שנפרץ לחצר ודוחק לומר שזה הוקף לפני העיר אמנם יתכן שהקובע לפני האדם שזה שלו וצ"ל כמבואר בריא"ז שכל ההיתר של סמוך לעיר זה רק אם זה סוג שימוש שנמצאים שם הרבה ורחבה מדובר שלא נמצאים שם הרבה וכן צ"ל בקרפף שנפרץ לחצר

והנה להלכה כתב המ"ב שכל האחרונים הכריעו דלא כרש"י דהינו שאין היתר של סמוך לעיר [והנה דעת האו"ז והרי"ד והריא"ז כרש"י ויש לדון האם בשעת הדחק גדול יש לסמוך על זה אמנם לנ"ל כל זה רק בנמצאים שם תדיר] ולגבי בית דירה לא תדיר הנה בזמן שבא לדור לכאורא זה לא גרע משירא ובזמן שלא דרים יש לעיין והמג"א נקט להקל

### בדין ארכה יותר מפי שנים ברחבה

י"א] מבואר בשו"ע שבארכה פי שנים ברחבה ביותר מאמה אחת זה נחשב כמו יותר מבית סאתים והמ"ב כתב שכל זה בבית סאתים מדויק אבל בפחות אין בזה איסור והנה זה ודאי שיש תירוץ אחד כזה בתוס' אמנם בר"ן כ"ה: מפורש שאסור גם בפחות וכן לשון הרשב"א בעבודת הקודש הקי"ג והנה החזו"א כ"ה סקי"א תמה שרבנן עשו הלכה לשיעור מצומצם אמנם יתכן שיש כאן סיבה חיובית לאסור שזה כבר גדול וכל יסוד ההיתר כי זה דומה למשכן וכאן שמבחינת הארכו יותר מפי שנים מרחבו זה לא דומה ממילא חוזר סיבת האיסור והנה לא נתבאר מאיזה שיעור זה סיבת איסור ובמ"ב סקי"א כתב שכל הנידון רק אם זה אורך יותר ממאה אמה ובחזו"א כתב שבפיה"מ מבואר שאפילו בפחות [וכן משמע ברשב"א הנ"ל] והנה כיון שלא נתבאר שיעור א"כ זה אפילו ד' אמות על אמה ובספר בינת שמחה כתב לדון במקום שאין לו מחיצות והמקום הזרוע הוא ארכו יותר על רחבו אבל כלל המקום הוא לא כך האם זה סיבת איסור וצ"ע והנה הר"ן כתב שבדין ארכו יותר על רחבו מועיל אם יש בו שומירה או בית דירה או סמוך לעיר דהינו שגם בהוקף ולבסוף ישב יש להקל והרשב"א כתב שאין הדבר מוכרח [ובפשוטו ודאי שבזה יש להקל בצירוף למ"ב] ובחזו"א פ"ט סק"י הסתפק האם בגג ורחבה שפחות מבית סאתים זה נחשב מוקף לדירה גם ללא פתח האם יש בזה האיסור של ארכו יותר מרחבו ובזה ודאי יש להקל בפחות מבית סאתים

### בדין ספק מה קדם

י"ב] עיין רמ"א שכתב שסתם קרפיפות רגילים קודם לפתוח ואחרי זה להקיף ועיין מ"ב שהכל לפי הענין והנה יש לדון מה הדין במקום ספק ועיין חזו"א כ"ד סקל"ד שאם בתחילה זה היה אסור והנידון האם פרצו אסר יש להחמיר להעמידו על חזקתו ולכאורא זה תלוי בנידון האם אומרים ספק דרבנן כנגד חזקה שנחלקו בזה האחרונים ועיין מ"ב סע"ו סקכ"ה שכתב שלכתחילה להחמיר בזה ובשעת הדחק יש להקל בזה והחזו"א שם כתב שמלשון הרמ"א משמע שגם בספק מה היה קודם יש להחמיר וצ"ע הטעם ואולי יש לחוש שהדבר ידוע לאחרים או שביום מן הימים זה יתברר ויש דס"ל שכה"ג לא אומרים ספק דרבנן להקל

## סעיף ב'

### בדיני פתוח לבית

א] א. מבואר בשו"ע שצריך שבזמן ההיקף זה היה לדירה ולכן אם הוקף ולבסוף פתח זה לא מועיל ועיין חזו"א פ"ח סקכ"ו שכתב להסתפק לגבי דיר וסהר וחצר שזה שימוש דירה האם גם בזה צריך שבזמן ההיקף זה יהיה לדירה או שכאן שזה דירה ממש לא משנה מה היה ההיקף [ועיין כ"ה סק"ו דמבואר שלא הכריע בספק זה] ובלשון הרשב"א כ"ד. בד"ה ומהא מפורש שגם בחצר צריך שיהיה היקף על דעת חצר אמנם יתכן שחצר באמת כל השם דירה מצד שזה פתוח לבית ואין זה דירה בעצם אבל בדבר כמו דיר וסהר שזה דירה בעצם בזה לא משנה מה היה ההיקף ויתכן שהגדר דבר שהוא נחשב בית לגבי איסור טלטול כלי בית משם חזינן שהוא דרגא יותר של דירה [ונפק"מ במה שדנו בחללים שנוצרו בתהליך הבניה ופותחים אותם האם יש לזה שם קרפף לשיטות שאסור לטלטל לשם כלי בית]

ב. מבואר בגמ' לגבי רחבה שאחורי הבתים דיש הבדל אם פתח ולבסוף הוקף או הוקף ולבסוף פתח והנה ברשב"א כ"ד. וכן בריטב"א מפורש שגם אם היקף מראש על דעת לפתוח זה לא מועיל אמנם המ"ב נקט להקל בזה והנה מבואר בגמ' לגבי עיר שאם הוקף ולבסוף פתח זה לא נחשב מוקף לדירה ואם זה פתח ולבסוף הוקף זה נחשב מוקף לדירה והנה עיין סימן ת"א בשו"ע שזה הובא לגבי מבצרים שהדרך שקודם מקיפים ואחרי זה מישבים והנה שם ודאי שהמטרה לצורך הישוב ובכל אופן מבואר שזה אסור וצ"ל שכל ספק המ"ב לחלק בין עיר לרחבה שזה יותר דירה וצ"ע מהיכי תיתי לחלק בזה והמ"ב כתב שברשב"א כ"ו מבואר להחמיר והנה שם דיבר על עיר ואולי משמעותו שגם ברחבה ופרדס זה כך והחזו"א הכריע להחמיר בזה אמנם ע"ש שכתב לגבי חצר שבזה כיון שכל ההשתמשות מתי שיהיה הבית בזה ודאי זה נחשב כישב ולבסוף הוקף ורק ברחבה וקרפף שהשימוש בזה קיים גם לפני הבית בזה חידש שזה נחשב מוקף אפילו שזה קודם לבית וע"ש שהסתפק האם גם לפני שבנו הבית זה נחשב מוקף לדירה ועיין מאירי כ"ד. שאם מפחד מגנבים ולכן קודם עושה ההיקף ואחרי זה פותח הבית בזה מותר ובפשוטו גם ברחבה וקרפף שהחזו"א חלק אבל אם זה לא עשוי לשימוש עד שיבאו לדור שם בזה אין חסרון וצ"ל שבעיר המציאות שמשתמשים לצורך הבניה וכדו' גם קודם שמתחילים לדור וצ"ע

[והנה אתר בניה בפשוטו אפילו שמתכוננים לבנות שם בניה אבל השימוש עכשיו במחיצה לבניה זה ודאי לא שימוש של דירה וכאן ודאי שאסור גם למ"ב כיון שיש שימוש למקום גם קודם הדירה ובזמן הדירה הרי יחליפו המחיצות ובבנין גמור אם חצר אבל עדין לא דרים שם בזה בחזו"א משמע שזה נחשב כבר עכשיו דירה כיון שזה נעשה לדירה ועיין תוס"ר כ"ה:]

ג. בפשוטו גם שטח שהוא פתוח לעיר אבל בפועל הוא לא משמש לכלום זה נחשב קרפף וכמבואר בחזו"א פ"ח סקל"ד בסופו לגבי פירא דבי תורי וכן בסימן פ"ט סק"ז אמנם ע"ש שהביא מהריטב"א שאם זה ממש בהיקף אחד אם העיר בזה הוא נחשב הוקף לדירה וכגון ברחבה והשביל אמנם מבואר שם שאם זה היקף לעצמו אפילו שיש פרצה יותר מעשר זה אוסר אמנם החזו"א סימן קנ"ו במכתב נקט שזה אוסר דהינו שיתכן שכל הריטב"א זה רק ברחבה שזה משמש ממש אם העיר ולא בעיר גדולה ויש שטחים שלא רואים קשר ביניהם לעיר וצ"ע

ד. מבואות העיר מבואר בתוס' כ"ג. שהם נחשבים מוקפים לדירה ובחזו"א פ"ח ז' כתב שזה מדין פתוח לבית דהינו שזה לא דירה בעצם אלא רק מדין פתוח לבית [ובגינת ורדים כלל ג' סכ"ג נחלקו בזה החכמים ועיין בשיעורים בסוגיא דבוסתנא] וע"ש שגם שטחים פנוים בעיר כל שאנשים עוברים שם זה מכלל שימושי העיר וחשיב מוקף לדירה ויש לדון ברחובות שבעזור תעשיה שאדם לא הולך לשם אלא לצורך הבתי חרושת שזה לא קשור לעיר האם לרחובות אלו יש דין פתוח לעיר ואם נימא שזה אסור א"כ זה אוסר את כל ההיקף ועיין חזו"א פ"ח כ"ז שנקט ששביל שבין הערוגות זה בטל לערוגות כיון שזה משמש להם ולא לחצר ולכאורא גם כאן זה כך

ה. עיין בה"ל שהביא להסתפק האם חלון זה נחשב כפתוח לבית וכתב שזה ודאי שחלון שרק עשוי להשקיף משם זה לא עושה את המקום לפתוח והנידון רק במקום שזורקים משם דברים ועיין בתוס"ר לגבי אשפה שאם זה תוך י' חשיב פתח ואם זה למעלה מעשרה לא חשיב פתח אמנם יתכן דשם דדרך שימושו הוא שזורקים וחלון ראוי לשימוש הזה לכן חשיב פתח אבל רחבה וכדו' שאין שימושה דרך החלון בזה ודאי לא חשיב פתח אמנם גם ברא"ש מבואר שלמעלה מעשרה זה לא פתח

ו. אם יש בית אם פתח ועושה לו ג"מ מסביבו שישמש כפתוח לבית זה ודאי נחשב פתוח לבית ואם היה מקום מוקף ג' מחיצות ועושה לו מחיצה ד' אם פתח לבית הבה"ל הביא שהפמ"ג הסתפק בזה אמנם ברשב"א וריטב"א כ"ה: מבואר שבכזה מקרה העמידו הגמ' ומבואר שזה מותר וכן מבואר כאן במג"א שדיק מרש"י ובטעם שזה מועיל בפשוטו שכל שעושים המחיצה אם פתח הדעת גם להקיף החצר שיהיה פתוח לבית ובמג"א סק"ה הביא מהמבי"ט שזה מצד מיגו שכיון שיש לזה שם מחיצה לכיון הבית יש לזה שם מחיצה לגבי הקרפף וביאר שלכן כתלי החצרות נחשבים מוקפים לדירה לגבי המבוי ובא"ר דן בכונת המבי"ט שכל שזה דירה לצד החצר זה מועיל למבוי אפילו אם לא פתוח לו פתח

ז. לכאורא בריכה זה לא בגדר שימושי דירה שאין זה דירה ולינה וכן אין זה דבר מצרכי הגוף של אדם שנכנסים כל הזמן אמנם יש לדון שאם יש עירוב בעיר וזה נעשה לאחר העירוב זה כמו פתוח לבית אמנם יש לדון שכאן כיון ששימוש של בריכה זה דבר חד פעמי שאנשים הולכים ואין זה קשור לביתם גם אם במקרה זה מחובר אין לזה שם פתוח לבית וצ"ע

#### טבת פ"ד

# סימן שנ"ח

## סעיף ב' [המשך]

### בפרטי דין עשית השלמת המחיצה

ב] מבואר בשו"ע שכל שהמקום היה בו פרצת עשר וגדרה לשם דירה זה מועיל ובלשון הריטב"א מבואר שזה מצד שזה כמו שגדר צד אחד לשם דירה אמנם בלשון רבינו יהונתן שזה נחשב כאילו עשה את כל ההיקף לדירה והנה בפשוטו כל שהיה אסור לטלטל ועשה שיהיה מותר לטלטל זה היקף לדירה וה"ה אם היה פרוץ במלואו פחות מעשר והיה צריך לחי זה מועיל וה"ה אם עשה צורת הפתח ובפשוטו גם אם היה בכותל ג' פרוץ מרובה וגדר עד שזה נהיה עומד מרובה זה מועיל וכן אם היה פרצה בקרן זוית זה מועיל וגם אם זה מדרבנן הרי הדין עשר זה גם מדרבנן והדין כותל רביעי ודאי שזה רק מדרבנן ובכל אופן זה מועיל ומה שהגמ' לא אמרה את זה צ"ל שהיסודות נמצאים בקרן זוית ושם זה לא נח לפרוץ ואם נימא דק"ז זה דאוריתא א"כ הגמ' באה לחדש שגם פרצה דרבנן עוזרת ועיין שער הציון שגם אם היה מחיצה וזה היה פחות מעשר שאין לזה שם מחיצה והוא עשה את זה למחיצה זה מועיל וכן הוא בריטב"א כ"ה. בד"ה עשה ובמאירי שם [אמנם בתו"ח כ"ה. נקט שצריך לגדור עשר שלמים וביאר שגם פחות מעשר זה מחיצה רק שזה לא מועיל ולכן ההשלמה לעשר לא מועיל והוא חידוש]

### בדין פרץ אמה וגדר אמה

ג] עוד מבואר בשו"ע שגם אם פרץ אמה וגדר אמה זה מועיל דהינו שאפילו שלא היה רגע שהמקום היה פרוץ אבל כל שעשה שיעור שהיום ללא שיעור זה המקום היה פרוץ ודרך עשיתו יש למקום הזה מחיצה חשיב מחיצה ובפשוטו לפ"ז גם אם היה פתח עשר וגדר אמה ואחרי זה פרץ אמה בצד השני שהיום כל מה שגדור זה על ידו חשיב גדירה וכן הוא בגאו"י רש"ש ושפ"א אמנם בלשון הריטב"א מפורש שהדין של פרץ אמה וגדר אמה זה מצד דיש כאן עכשיו מחיצה יותר מעשר שעשוי לשם דירה ומשמע שכיון שכאן הרי לא התבטל המחיצה ורק שיש כאן עשיה מצידו שמכח זה הרשות גדורה בזה צריך עשיה חשובה של שיעור מחיצה ויתכן שבאמת כאן לא יועיל העמדת לחי במקום או עומד מרובה וכדו' כדוגמא הקודמת אמנם כל זה מחודש

### במחלוקת התרוה"ד והגר"א בגדרי מחיצות

ד] עיין תרוה"ד שכתב עיצה שישפוך חול סמוך למחיצת הקרפף באורך יותר מעשר טפחים ברוחב ד"ט ועל ידי זה יחשב שאין כאן מחיצה ואחרי זה כשיוריד העפר זה יחשב שיש כאן עשית מחיצה לשם דירה ורק כתב לדון שכיון שזה ביטול רק לשבת יתכן שזה לא ביטול וממילא נשאר לזה שם מחיצה כל הזמן וזה לא נחשב שהיה כאן היקף לדירה עכ"ד ועיין ביאור הגר"א שאם יש בעפר י"ט זה לא עוזר לא בזמן שזה נמצא דכיון שלא הרחיק מהכותל ג"ט אין כאן מחיצה חדשה וגם כשיורידו זה לא יועיל כיון שהמקום לא היה נחשב פרוץ ואין סיבה לראות דיש כאן עשיה חדשה [וצ"ב כונת המג"א סק"ז]

והנה בביאור סברת התרוה"ד מצאנו שני ביאורים דבביאור הגר"א וכן באבן העוזר סימן שע"ב נקטו שזה מצד דין סולם דמבואר בגמ' שזה נחשב פתח ועיין חזו"א צ"ו סקכ"ט שלפ"ז הכונה שכמו דשם זה נחשב פתח כך כאן לקולא זה נחשב פרצה ועיין סימן צ"ז סק"ה שתמה דהתרוה"ד כאן תלה בנידון האם מועיל ביטול לשבת אחת והרי לגבי עירובי חצרות ודאי מועיל ביטול לשבת אחת אמנם יתכן שסולם זה דבר ארעי ובזה הנידון רק קולא לעירובי חצרות אבל עפר זה מגדיר שיש כאן ביטול למחיצה דהינו שכל שיכול לעבור את המחיצה בצורה שלא צריך לעבור עשר אין לזה שם מחיצה [ובתור"פ ע"ז: בסוגיא דסולם כמדומה דמפורש כתרוה"ד]

אמנם החזו"א בגליונות לגר"ח [פי"ד ה"ט] ובסימן ס"ה סק"ע ביאר שכיון דיש כאן שיעור מקום ממילא ביחס למה שעל העפר אין סיבה שהוא יהיה רה"י שהרי הוא לא חלוק מרה"ר במחיצת עשר שהרי העפר שבצד רה"ר הוא לא רה"י א"כ הרה"י שתוך הקרפף הוא לא גדור במחיצת עשר מהמקום שלידו שהוא הרי לא רה"י

ובביאור הגר"א חלק עליו דגם בזמן שהיה העפר לא התבטל מזה שם מחיצה והקשה שהרי גידוד חמשה ומחיצה חמשה מצטרף וצ"ב כוונתו הרי כאן זה מחיצה שכולה בגידוד וצ"ל שכונתו שיש מקום לדון שכיון שיש כאן רוחב ד"ט לא שייך לראות את זה כמחיצה עבה אלא כשטח ובזה כתב שהרי מחיצה חמשה וגידוד חמשה מצטרף דהינו שנקט שהדין שזה מצטרף זה לא דוקא אם זה על שפת התל וכן הוא בבה"ל סימן שס"ב

והנה מבואר בגמ' שבת ז: שבית שאין תוכו עשרה וחקק בו להשלימו לעשרה זה מועיל ועיין סימן שמ"ה דהמ"ב הביא דנחלקו הראשונים האם זה מועיל רק ביש עשרה מבחוץ או שגם אם אין עשר מבחוץ זה מועיל והמג"א פסק שצריך עשר מבחוץ וכן הוא במ"ב שם ועיין סוגיא דחקק [ד.] דבפשוטו נחלקו האם מצרפים שני חלקי מחיצות במרחק ג"ט וצ"ע שכאן מבואר שצריך מרחק ד"ט ועוד צ"ע שהמ"ב כאן נטה לדברי הגר"א ושם פסק פשוט כדברי המג"א וכן בדעת הגר"א צ"ע שלא הזכיר כלל מדברי הרא"ש שם ובאמת בחזו"א ס"א סק"ע כשדן באריכות בנידון הגר"א והתרוה"ד כתב לדון האם זה תלוי בשיעור ג"ט או ד"ט

ובפשוטו הביאור דנקטו דשם יסוד החסרון שלא מצרפים מחיצה שרחוקה אחד מהשני וכמו שלגבי סוכה זה לא מועיל אבל כאן אפשר לראות הכל כמחיצה עבה ולכן מצד סברת הרא"ש אין לדון כלל רק דיש חסרון אחר כנ"ל או כיון שזה נוח לעבור זה מחסר בשם מחיצה או שכיון ביחס לשטח העפר אין מחיצה ממילא אין כאן מחיצה מהרה"ר וזה ודאי רק בד"ט שזה שיעור חשוב והנה לפ"ז היה אפשר לומר שסברת התרוה"ד שכל שיש שם ד"ט שזה שיעור מקום ממילא לא שייך לדון שזה מחיצה עבה וממילא חוזר החסרון שלא מצטרף שני חלקי מחיצות בריחוק ד"ט אמנם א"כ לא היה צריך ד"ט משני צדדים אלא מספיק מצד אחד ובהכרח שנקט שתמיד שיך לדון מצד שזה מחיצה עבה רק דיש כאן חסרון אחר ולכן השיעור הוא ד"ט אמנם מה שצ"ע בזה שלפ"ז בגידוד ומחיצה רגיל ודאי כל שזה רחוק ג"ט זה לא יועיל וכמו בחקק בבית וצ"ע הבה"ל סימן שס"ב שדן לגבי גידוד ומחיצה מה השיעור שזה יצטרף ולכאורא בזה השיעור הוא ג"ט וצ"ל דבחקק הנידון לגבי החקק ובזה הגידוד שרחוק מהחקק אין צירוף ביניהם אבל ביחס לעל התל שם כל מקום בתל יש לו סיבת מחיצה כי הוא גבוה מהמקום שלידו ולכן שם אין חסרון צירוף וכל זה חידוש וצ"ע

והנה הנפק"מ המצויה במקום שרוצים להשתמש כמדרגות למחיצה בין שני קומות או במדרגות שיורדות לרה"ר לגבי המדרגות העליונות זה רה"י והנה יש שדנו שזה מחיצה הנדרסת וזה לא מחיצה [עיין אמרי יושר ח"א ס"ב] אמנם החזו"א סימן ק"ח סקי"ג נקט שאין כזה חסרון אמנם אם המדרגה רחבה ד"ט בזה יש את החסרון של התרוה"ד אמנם בפחות מד"ט אפילו שזה יותר מג"ט זה מועיל כמבואר בתרוה"ד [סתם מדרגות זה ג"ט אמנם יש לדון להוריד את החלק הבולט ואז לפעמים אין ג"ט חזו"א] אמנם עדין לכאורא לרא"ש שלא מצטרף שני חלקי מחיצות זה לא יועיל ולמה שביארנו אין לזה סתירה מהתרוה"ד דשם שיך לדון שזה מחיצה עבה אבל כאן לכאורא במדרגות זה כמו בחקק שלא שיך לדון כמחיצה עבה ובזה יש לחוש לרא"ש וצ"ע והמנהג להקל בזה כיון שכל הנידון לגבי חצירות אמנם לגבי דאוריתא צ"ע [והחזו"א ס"א סק"ע נקט שהשיעור עד ג"ט אמנם בסימן קי"א סק"ד סתם שזה תלוי בד"ט וכך מקובל להורות בשמו]

והנה עיין בה"ל אצלינו ולקמן שהעמיד שלגבי גידוד ומחיצה שלדעת התרוה"ד זה רק במרחק פחות מד"ט ולדעת הגר"א זה אפילו ביותר עוד הקשה מתל המתלקט דמבואר שאם זה מתלקט י"ט מתוך ד"א זה מועיל ובפשוטו גם שם צריך לומר שהכל הולך בכזה שיעור ואם באמצע יהיה שיעור ד"ט ישר באמת זה לא יצטרף וכן נקט החזו"א ס"ה סק"ע והבה"ל כתב לחלק בין דבר טבעי לדבר שנעשה מאיליו ולפ"ז בתל מדורג מצטרף אפילו שיש באמצע שיעור ד"ט שאין לזה שם מחיצה וכן הוא בדבריו בסימן שס"ב בבה"ל הנ"ל עוד כתב לחלק בין צרוף של גידוד ומחיצה לשני גידודים אם הפסק ביניהם וצ"ע [ויש לדון לפי חילוקים אלו לגבי מדרגות] והנה מבואר בבה"ל שאם יש שיעור יותר מד"א זה לא מועיל ולמד מהשיעור של תל המלקט י"ט מתוך ד"א והנה בפשוטו שם זה שיעור בשיפוע האם זה כקרקע או כמחיצה ולמ"ב מבואר שזה שיעור בצירוף מחיצות ששיעור מחיצה לא יכול להיות במרחק יותר מד"א וכבר תמה בזה החזו"א [ויש לעיין בחקק לראשונים שלא צריך עשר מבחוץ האם גם שם זה רק עד שיעור ד"א וצ"ע]

### ביסוד סברת התרוה"ד

ה] והנה כתב התרוה"ד דמה שמועיל מה שאחרי זה מוריד העפר וזה נחשב עשית מחיצה כמו שמצאנו בירדו עליונות וגדרו שזה מועיל דהינו שנקט דשם אין הסיבה שזה מועיל מצד שמראש עשאן לדירה כיון שרק עכשיו זה נעשה מחיצה אלא הביאור שכיון שברגע שזה נעשה מחיצה המקום משמש לדירה זה מועיל ממילא גם כאן זה כך ועיין ביאור הגר"א שהקשה שהרי מבואר בסי"ד שאם נפל מחיצת הקרפף וממילא נוצר מחיצה אחרת יותר פנימית זה לא מועיל חזינן שלא עוזר מה שזה מאיליו נעשה מחיצה במצב שזה משמש לדירה ועיין בה"ל שכתב לחלק דכאן שלדבר לא היה שם מחיצה כלל ועכשיו זה מקבל שם מחיצה בזה מועיל גם בנעשה מאיליו משא"כ בסי"ד הרי יש לזה כבר שם מחיצה כל הזמן ורק עכשיו זה נהיה מחיצה למקום זה ובזה לא מועיל נעשה מאיליו

והנה ברמב"ם מבואר שהדין ששקעו התחתונות זה מועיל רק מצד שמראש הוא עשה את העליונות לשם דירה ובפשוטו לפ"ז אין דין הרמ"א נכון אמנם עיין שעה"צ ל"ה שכתב שמסברא היה אפשר לחלוק על התרוה"ד ולבאר שכאן זה כמו שיצר המחיצה כיון שקודם זה לא היה מחיצה ועל ידי שחפר והוריד החול נוצר מחיצה זה נחשב עשית מחיצה בידים לשם דירה ואין זה רק בגדר שנהיה מחיצה מאיליו וכן ביאר בשעה"צ צ"ח ויתכן שדעת התרוה"ד שכאן שזה דבר שהוא לזמן לא שיך לדון רק כאילו מסלק העפר וממילא נהיה המחיצה ולא שהוא יוצר את זה זה וצ"ע והנה במג"א משמע שנקט כסברת התרוה"ד שמועיל מה שנעשה מאיליו לשם דירה ובשעה"צ משמע שנקט יותר כדעת הרמב"ם שזה לא מועיל אלא מצד שיש כאן עשיה של מחיצה וגם בשקעו התחתונות זה רק מועיל מצד שמראש זה נעשה למחיצה כמבואר במ"ב סקנ"ח ונפק"מ במקום שנהר שקע ונהיה מחיצות מסביב לעיר דבפמ"ג שס"ג סק"ל דן שזה נחשב מוקף לדירה וזה על דרך התרוה"ד אמנם להכרעת המ"ב אין זה כמוקף לדירה וצ"ע

## סעיף ו'

### בפרטי דיני עשית מחיצה לפני המחיצה

א] מבואר בשו"ע שיש צורה להתיר הקרפף על ידי עשית מחיצה חדשה דהינו שגם במקום שהמחיצה החדשה לא נצרכת להיקף המקום בכל אופן כיון שהיום יש כאן מחיצה לדירה זה מועיל והנה דעת הרא"ש שמועיל עשית גדר של עשר אמות וביאר שדנים כאילו נפרץ הכותל שכנגדו וע"ש הוכחתו מהא דמבואר בגמ' שמועיל כותל בצד התל דהינו שזה רק צד אחד דהינו שנקט שבדין היקף לדירה צריך לעשות כל הד' מחיצות [וכלשון ריוה"נ] ואם נימא שכאן לא דנים מצד שכאילו נפרץ כנגדו אלא מצד שעשה היקף חדש א"כ יצטרכו בכל הד' צדדים אלא בהכרח שדנים כאילו נפרץ והוא משלים הגדירה וממילא מספיק עשר אמות

והנה הבה"ל הביא מהריטב"א דמשמע מדבריו שצריך על כל הכותל דהיינו שלא נקט מהחידוש שזה כאילו נסתר מכנגדו והנה צ"ב מה יענה על טענת הרא"ש אמנם בפשוטו הביאור כמבואר בלשונו כ"ד. שאין דין לגדור את כל ההיקף אלא כל שגדר מחיצה אחת לשם דירה זה מספיק להחשיבו כמוקף לדירה והנה בפשוטו יש מקום לומר שגם לדבריו מספיק עומד מרובה שיש לזה שם מחיצה על הכל אמנם עיין נפש חיה סימן ל' שכתב שמשמעות לשונו שצריך על הכל וצ"ב טעם הדבר והנה בבה"ל משמע שביאר שסברת הריטב"א שכיון שהכותל הישן עדין משמש לכן צריך לעשות מחיצה שתגרום שהכותל הישן לא ישמש כמחיצה ולפ"ז א"ש שכל שזה רק עומד מרובה הרי זה לא עושה סילוק מחיצה וממילא זה נחשב שעדין הכותל הישן משמש ובנפש חיה כתב עוד שכל מה שמועיל על ידי שמחלק הקרפף לשתים והנה ע"ש שדן שלפ"ז לא יועיל צורת הפתח שזה רק חלוקה דינית אמנם בתוס' מבואר שמועיל צורת הפתח

והנה עיין רשב"א [כ"ד: כ"ה.] שדן שיעזור גם עשית לחי וכתב שכיון שזה מחיצה גרועה לכן זה לא מועיל והגר"ז נקט שפס ד"ט מועיל אמנם משמעות הרשב"א בעבודת הקודש שגם זה לא מועיל ולגבי עשית פי תקרה עיין ריטב"א כ"ה: דמשמע שזה לא מועיל [ועיין בשיעורים שם] ולגבי צורת הפתח מבואר בתוס' כ"ה: שזה מועיל

והנה בפשוטו מה שכתב הרא"ש שצריך לפרוץ עשר זה במקום שרק על ידי זה המקום לא יחשב כגדור אבל אם יעמיד מחיצה כנגד מקום שאם נוריד המחיצה שכנגדו המקום גם לא יחשב גדור ממילא זה גם יעזור וכגון אם יש בכותל אחד לחי א"כ בכל הג' כתלים צריך עומד מרובה ואם יעמיד מחיצה כנגד רוב הכותל זה יועיל וביותר דאם יהיה עומד מרובה מדויק ויעמיד מחיצה כנגד השיעור שיוצר יותר מעומד מרובה וכן אם יהיה פתח עשר ויעמיד מחיצה כנגד היותר מעשר וכן אם יעמיד מחיצה כנגד הקרן זוית שבכל אלו כיון שאם נוריד את מה שכנגדו ממילא המקום יהיה גדור על ידי מה שהעמיד זה מועיל וכן הוא בנפש חיה ובחזו"א סוף סימן כ"ד והנה בגונא דהתורה"ד צ"ב למה העמיד עפר עשר ולא עשה חול בקרן זוית ויתכן דשם זה היה עגול וממילא לא שייך בקרן זוית אמנם לחזו"א שבעגול חשיב תמיד פרצה בקרן זוית ודאי קשה ועיין בשיעורים שכתבנו לדון דכיון דמבואר ברא"ש שבכל אלו זה מדין פרץ אמא וגדר אמה דכאן הרי לא היה רגע שהמקום לא היה גדור ממילא בזה יתכן שצריך שיעור מחיצה גמור שזה עשר אמות ולא עוזר שיעור שללא זה המקום לא היה גדור וזה עושה אותו גדור והדברים מחודשים

### במקום העמדת המחיצה עשרה

ב] והנה עיין בה"ל שכתב שמתי שמעמיד מחיצה עשר צריך שלא יהיה בינה ולכותל יותר מי' אמות דהרי כל מה שזה מועיל דדנים כאילו אין את הכותל שכנגדו והרי אם יש בין הכותל החדש לישן יותר מי' אמות א"כ זה לא מצטרף לגדור והנה מבואר כאן חידוש שכה"ג זה מועיל לגדור הרשות והיה מסברא מקום לומר שאין כאן עומד מרובה לצרף את הכותל החדש אם שני הישנים שבצדדים שהרי אין אחד המשך של השני ובפשוטו מה שזה מועיל זה כמבואר בחזו"א סקמ"ה שרה"י גודר דהינו שכיון שאם יחול שם רה"י על הכל ממילא נוכל להתסכל שיש כאן עומד מרובה על ידי הרה"י ביחס לפתח לכן כה"ג זה מועיל והנה החזו"א הוכיח דבר זה מהא דמבואר בגמ' שחצר קטנה שנפרצה לגדולה ונכנסים כתלי קטנה לגדולה גדולה מותרת והרי אין כאן עומד מרובה ביחס לפתח אלא בהכרח שדנים את הרה"י שנהיה בצידי הפתח כעומד מרובה או כפס ד"ט אמנם יש שדחו שדוקא שם כיון שיש ג' צדדים סגוד דנים כאילו המחיצה עומדת סמוך לפתח ויש כאן עומד מרובה אבל במקום שיש שם פתח שאם נעמיד הכותל זה לא יעשה עומד מרובה זה לא יעזור ולפ"ז אם היה מדובר שעשה המחיצה בצידי הקרפף בזה הוא ממש כמו חצר קטנה בנכנסים אבל עד כמה שמדובר באמצע בזה חסר בגדירה של הג' מחיצות הצדדים דהרי יש פתח בהם ודו"ק והחזו"א לגבי פי תקרה עיין ציור קס"ה כתב שזה מועיל כה"ג [והארכנו בשיעורים בכל זה]

והנה מה שכתב הרא"ש שדנים כאילו אין את המחיצה שכנגדו אין הכונה שבאמת יש כאן סילוק מחיצות והיום המקום לא גדור אם המחיצה הישנה דהרי כתב החזו"א ס"ז סקכ"ד שאין עומד מרובה עושה סילוק מחיצות ועוד שכאן שכל הגדירה על ידי שרשות היחיד גודר זה רק שייך אם בפועל היה פרצה שהחלק שבין החדשה לישנה הוא לא רה"י אבל עד כמה שבאמת גם זה רה"י אין שום סיבה לראות שיש כאן גדירה לחלק ביניהם אלא הביאור שכל שבפועל ללא המחיצה שכנגד הוא היה גודר זה נחשב שהעמיד כאן מחיצה חדשה

והנה לכאורא המקום שבין הכותל החדש לישן הוא אסור דהרי אם נוריד את הכותל שנגד החדש בצד השני הרי יש שם פרצה יותר מעשר וביחס לשטח החדש הרי זה פרוץ במלואו בצדדים ואין לו סיבת גדירה כלל ללא הישן אמנם שטח זה הוא פחות מבית סאתים ורק כלי בית יאסר לטלטל שם אמנם יתכן לדון שלאחר שכל הקרפף נחשב מוקף לדירה ממילא חלק זה שהוא חלק מהקרפף הוא מתבטל לקרפף

אמנם יש לדון במקרה שמעמיד הכותל החדש כנגד מקום הפתח שמחבר בינו לבית האם זה יועיל והנה מסברא זה לא מועיל שכיון שביחס למקום שבין הקרפף לפתח הוא לא מוקף לדירה ממילא הקרפף לא מחובר לבית ואפילו שאם יחול דין קרפף ממילא גם מקום זה יחשב מוקף לדירה וכנ"ל אבל כאן אין סיבה שיתחיל הדין אמנם עיין שו"ע סי"ד קרפף יותר מבית סאתים וכו' ופתח בו פתח ועשה מחיצה לפניו וכו' ומבואר שגם בכה"ג זה מועיל וצ"ל שכיון שאם יחול דין היקף חדש ממילא הכל מוקף זה מספיק והוא מחודש

## סעיף ה' – ח

### סיכום הדינים

] א. נטע בקרפף אילנות זה לא ממעט משיעור בית סאתים אפילו שהם רחבים ד"ט וגובה עשר שזה חולק מקום לעצמו וכן אם עשה בור אפילו שהוא חולק מקום לעצמו בכל אופן זה לא ממעט בקרפף ועיין שו"ת הרשב"א ח"ה ס"ל בסופו שנקט שהאילן עצמו וה"ה הבור הוא לא קרפף כיון שהוא פחות מבית סאתים ובכל אופן זה מצטרף לשיעור בית סאתים [ובמהרש"א כ"ה: מבואר לא כך]

ב. בנה עמוד גבוה עשר ורחב ג"ט קי"ל שזה ממעט כיון שזה לא מצרכי הקרפף ואם זה ישמש אם הקרפף זה לא ימעט ודין זה הוא בין אם זה בצד הקרפף ובין אם זה באמצע הקרפף ואם זה בצד הקרפף כתב הבה"ל שבכל אופן צריך רוחב ד"ט אמנם לא צריך על ד"ט כי זה מצטרף לכותל

ג. אם עשה מחיצה חדשה אם הרחיק ג"ט זה ממעט ופחות מזה הרמב"ם כתב שזה לא ממעט ולדעת רוב הראשונים הדין רק שזה לא נחשב מחיצה חדשה אבל ודאי שזה ממעט והנה לדעת הרמב"ם כמו שזה לא ממעט כך האויר שבינו לכותל לא ממעט אבל לדעת שאר הראשונים כתב הגאו"י שמסתבר שכיון שזה שיעור לבוד זה גם כאילו מחוץ לקרפף והשער הציון הביא מהאחרונים לא כך אמנם זה ודאי שאם זה על פני כולו שזה ממעט כמבואר בגאו"י

ד. טח בטיט אם יכול לעמוד בפני עצמו זה ממעט ואם לא יכול לעמוד בפני עצמו השו"ע פסק שזה לא ממעט והמ"ב הביא שרוב האחרונים פסקו שזה ממעט ובפשוטו יסוד הנידון שאם פוסקים בלגבי עמוד והרחיק הכותל שזה בג' דקי"ל כרבה ואין הלכה כתלמיד בפני הרב א"כ גם בזה צריך לפסוק כרבה אמנם האו"ז נקט שהלכה כרבא רק שלגבי עמוד והרחיק הכותל נקט שקי"ל כרב שימי שהמחלוקת בפחות מג' ולא ביותר מג"ט שלכו"ע זה מועיל ועיין בה"ל שהביא מהגאון יעקב שזה ודאי שהטיט שנעשה בתחילה הוא כחלק מהבנין וממעט עוד חידש שרק אם שם טיט כדי למעט אבל אם זה לצורך הבנין חשיב חלק מהקיר והבה"ל כתב שיש לעיין בזה

ה. בנה מחיצה על גבי מחיצה קי"ל שזה לא מועיל ואם יש תל ובנה מחיצה על גבי התל ביחס ליושבי התל זה מועיל ומבואר ברא"ש שזה אפילו אם רק העמיד מחיצה על קצת יותר מי' אמות ולריטב"א לעיל צריך על פני כולו כמבואר בשער הציון והנה יש כאן חידוש שהיה מקום לומר שלעיל כל שעשה מחיצה רק בעשר כיון שלא הסתלק המחיצה הקודמת לכן זה לא מועיל אבל כאן שמהמקום שעומד עכשיו אין גו"א וזה מה שגודר א"כ זה עדיף ובפשוטו מבואר שאי אפשר לסלק את הגו"א

ו. בנה מחיצה על גבי התל לצורך יושבי התל, העולת שבת כתב שלגבי יושבי העמק זה לא מועיל כי אצלם זה מחיצה על גבי מחיצה ובמאירי מבואר שיש כאן מיגו שזה מועיל לעליונים זה מועיל לתחתונים והנה בפשוטו הדין מיגו עוזר במקום שזה גודר במציאות בצד השני רק שזה לא נצרך וכאן יש מקום לדון שזה כאילו לא גודר כלל כיון שיש גו"א וזה תלוי בשאלה האם כשיש גו"א ומעמיד מחיצה זה גודר בדיני התורה או שהגו"א גודר וצ"ע

ז. בנה מחיצה בצד החיצון של התל שזה מועיל לתל יש לדון האם זה מועיל למקום שמבעד לתל ובבעל המאור נקט שזה הכונה בגמ' ושזה מועיל וכן הוא במאירי והפוסקים לא העתיקו דבר זה אמנם יש לדון שיש כאן סילוק מחיצות מצד הגו"א וממילא זה לא נחשב כמחיצה לגבי העמק אמנם עיין חזו"א קי"א סק"א שהעמיד דיש בזה מחלוקת ראשונים לגבי לשון ים היוצא מהחצר האם הפס ד"ט שיש בחצר יועיל לאמת המים או שהעמק עושה סילוק מחיצות וממילא אין כאן פס ד"ט וע"ש שנקט להקל

ח. מבואר בגמ' שאם שקעו התחתונות והעליונות נהיו מחיצות זה עוזר ועיין מ"ב שנקט שגם אם רק שקע הטפח העליון ודימה כמו אם זה היה פרוץ שזה עוזר אמנם בשער הציון כתב שיש שדיקו ברמב"ם שזה לא עוזר אפילו שלעיל במקום שבאמת זה היה פרוץ נקט שזה עוזר וכן משמע קצת במאירי כאן שחילק בין הדברים והביאור שכאן שזה מדין פרץ אמה וגדר אמה אין חשיבות אלא אם עשה שיעור מחיצה שלם ולפ"ז אין מקור לפסק המ"ב

#### י"ט טבת פ"ד

# סימן שנ"ח

## סעיף ט' – י'

### בדין נטע בו אילנות

א] א. מבואר בגמ' שנטע אילנות אינו מבטל ההיקף לדירה כיון שאנשים יושבים להסתופף בצל האילנות ואפשר לראות את זה כחלק מהבית ועיין שער הציון סק"פ שכתב לגבי מים לכביסה שאפילו שזה לא עושה מוקף לדירה אבל אם זה היה מוקף לדירה זה לא מתבטל על ידי זה וכתב דומיא דנטעים ומשמעות דבריו שכל הדין של נטעים רק אם היה היקף חצר ואחרי זה נטעו אבל אם בזמן ההיקף היה נטוע בזה לא חשיב מוקף לדירה אמנם הנה בסוגיא דאברנקא משמע שגם אם היו אילנות בשעת ההיקף אבל כיון שזה פתוח לבית זה נחשב מוקף לדירה אמנם בפשוטו כונת השער הציון לא לחלק מה היה קודם אלא כונתו שהיקף שלא פתוח לבית זה לא מוגדר כדירה וזה רק סברא בפתוח לבית שזה משמש כחלק מהבית שייך לדונו כמוקף לדירה

ב. עיין חזו"א סימן קנ"ו בהשמטות דהביא מהראב"ד והגר"א שביארו בירושלמי שאם נטע האילנות לשם פרי ולא להסתופף בצילן בזה חשוב קרפף ודן שאולי זה כמ"ד בגמ' שאילנות זה כמו זרעים והנה מסברא אם זה עומד בצורה שזה עומד להסתופף בצילן א"כ גם אם לא חשב על זה בפשוטו זה בגדר מוקף לדירה וכמו בבי דרי דמבואר בריטב"א שזה מצד שודאי המטרה גם לצורך השימוש חצר אפילו שהוא לא חושב על זה אמנם אם לפי הענין זה לא עומד לזה חשיב שזה לא מוקף לדירה [ובשם החזו"א אמרו שאמר שפרדס ברמן חשב שאינו מוקף לדירה]

### בדין זרעים המבטלים דירה

ב] א. מבואר בגמ' שקרפף יותר מסאתים שהוקף לדירה דהינו שהוא פתוח לבית ונזרע הוא נאסר דהינו שמקום שיש בו זרעים הוא מופקע מדירה וגם אם ימשיך לדור בו זה נחשב אינו מוקף לדירה ועיין נוב"י שמי שדר במקום חיות בטלה דעתו וזה לא נחשב מוקף לדירה וכתב שזה כמו זרעים

ב. הנה הבה"ל נקט דהרא"ש והתו"י הסתפקו האם דין זה הוא רק במקום שהוא יותר מבית סאתים או גם בשטח שהוא בית סאתים או פחות אמנם בבה"ל בד"ה קרפף הכריע לאיסור

ג. הרא"ש הסתפק שאולי כל מה שזרעים מבטלים דירה זה רק של קרפף שכל היתרו מצד פתוח לבית אבל חצר שזה יותר שימושי בית אין זרעים מבטל היקפו לדירה ובתו"י העמידו הספק על דיר וסהר אמנם הטור כתב שטוב להחמיר וכתב השער הציון ס"ז שבכל הראשונים מבואר לאסור ולכן הדבר מוכרע לאיסור ועיין חזו"א כ"ד סקכ"ה שהוכיח שמדובר גם אם זרע את כל החצר ותמה במה זה נשאר חצר [ויש לדחוק שממשיך להשתמש שם] ומכח זה כתב החזו"א שכל הנידון במקרה שעומד לחזור ולהשתמש כחצר דאל"כ אין לזה שם חצר כלל ובתשובת חזו"א סימן צ"ה כתב שזה רק אם מראש זה היה חצר וכן הוא בדברי מלכיאל ח"ד ס"ג ותמה על הבית מאיר שנקט לא כך

ד. הנה שיטת ההגהות אשר"י שהדין של שומירה ובית דירה זה גם בגנה וצ"ע הרי מבואר בסוגין שזרעים מבטלים ובבית מאיר כתב שמדובר בגינה של אילנות ובחזו"א כ"ה סקכ"ג כתב להעמיד סוגין באין בו בית דירה אלא הוקף לתשמיש דירה ובפשוטו כונתו לחלק דיש מצב שזה קרפף ורק זה פתוח לבית בזה זרעים מבטלים אבל כשיש שומירה בהיקף ההיקף הוא בכלל הבית דירה בעצמו ובזה זרעים לא מבטלים ובדברי מלכיאל ח"ד ס"ג חידש שכל סוגין זה רק בזרע לאחר ההיקף שבזה מבטל דירתו ולא בהקיף לאחר שיש זרעים וע"ש שכתב להקל כך לדינא אמנם הנה כבר כתב המ"ב שקי"ל דלא כרש"י וגם לרש"י אין חילוקו מוכרח ובפשוט אין להקל בזה וכן פשיטא ליה לבית מאיר תחילת סימן שנ"ח [וכן מבואר מכל הראשונים שהקשו על רש"י בריב"ב שבגנה לא מועיל היקף לדירה ולא כתבו שמדובר שהקיף לאחר הזרעים]

ה. בהא דמבואר בגמ' שזרעים מבטלים דירה ראיתי מביאים משו"ת מהר"י הלוי ח"א סימן ר"ב שדשאים לא מבטלים כיון שאנשים הרי דורסים שם ויושבים שם וכן הוא פשוט מסברא ולגבי זרעים שזרועים לנוי נחלקו בזה האחרונים דמאמר מרדכי ובדברי חיים ח"ב סכ"ח נקט שלא פלוג רבנן אמנם בנזירות שמשון נקט להקל בזה וכן הוא במאירי [ובפשוטו יש להקל בזה] אמנם יש כאן חידוש שאפילו שבמקום של הפרחים והזרעים הוא לא משתמש אלא שזה יוצר לו שימוש ליד המקום לדירה

ו. באמרי יושר סימן ק"ע דן שכל מה שזרעים מבטלים דירה אם זרע בידים אבל אם עלו מאליהן זה לא מבטל הדירה אמנם לגבי מים מפורש בגמ' שגם כשזה קרא לבד כיון שבפועל עכשיו זה לא יכול לשמש כדירה וכן הוא בחזו"א פ"ט סק"ז לגבי שטחים פנוים בתוך העיר בעירות שנשרפו הוי כמו זרעים ומבואר שזה לא דוקא בעשה בידים וכן הוא סתימת הפוסקים

ז. עיין בה"ל בד"ה הזרעים שכתב לדון בעלו בו זרעים ואחרי זה עקרו הזרעים האם זה חוזר להיתרו דיש מקום לומר שכיון שהמחיצות נעשו לדירה יש בהם עדין את הגדר שהם מקיפים לדירה רק שכל זמן שהמקום לא ראוי לדירה זה לא עוזר אבל כל שהמקום משמש לדירה יש פה את ההיקף שמגדיר שזה לדירה וכתב שמלשונות הראשונים מבואר שצריך היקף מחדש וכתב שבפחות מבית סאתים יש להקל בצירוף לרא"ש שבזה זרעים לא מבטלים והחזו"א כתב שזה לא צירוף אלא שבשעת הדחק יש לסמוך על הרמב"ם שאין איסור באדם אחד

ובפשוטו הביאור שכיון שעכשיו המחיצות לא משמשות לדירה זה נחשב היקף שלא לדירה וממילא גם אם עכשיו הוא יעד לדירה אבל זה נעשה רק דרך המחיצות ואין כאן מחיצות אמנם יש לדון במקום שזה באמצע ההיקף וגם בזמן שיש זרעים רוב ההיקף זה למקום דירה שבזה יתכן שלא שייך לומר שבטלו המחיצות שהרי הם עדין משמשים לדירה ורק שביחס למקום שלא משמש לדירה הוא אסור אבל כל שסיבת האיסור ירדה זה מותר ויתכן עוד ששיך לדון מדין ביטול שכל שהרוב מוקף לדירה גם המיעוט בטל ורק אם הוא בפועל לא עומד לדירה זה לא בטל אבל כל שבפועל עומד לדירה הוא ודאי בטל [ויתכן שזה הכונה בתוס' כ"ו. שאם יקחו הפירי דבי תורי זה יהיה מותר דאז זה יתבטל בשאר השטח] וצ"ע

ויש לדון במקום שדרכו שבחורף יש זרעים ובקיץ זה עומד לשימוש האם הזרעים מבטלים ועיין חזו"א פ"ט י"ג לגבי קרפף שדרים בו בימות החמה ולא דרים בו בימות הגשמים וכתב שבימות החמה זה ודאי נחשב דירה ובימות הגשים יש להסתפק ומבואר ששיך לדון שההיקף הוא לדירה לזמן מסוים ויש לדון שגם כאן זה כך וצ"ע

### פרטי הדינים בדין שטח שחלקו זרוע וחלקו אינו זרוע

ג] א. קרפף פחות מבית סאתים אין דין כרמלית אמנם נחלקו הראשונים האם מתי שזה של חד גברא לר"ש מותר לטלטל מבית אליו דדעת הרמב"ם שמותר ודעת רש"י תוס' רשב"א שאסור ובשו"ע כאן מבואר לאיסור אמנם הבה"ל בסימן שע"ב ס"א בד"ה או וכן החזו"א פ"ח סקכ"ו כתבו שבשעת הדחק אפשר להקל והוא חידוש שפסקו כנגד הכרעת השו"ע כאן וראוי מאוד להיזהר בזה והנה מבואר בראשונים שברחבה וגג כיון שזה יותר קרוב לדירה בזה פחות מבית סאתים גם אם זה לא פתוח לבית אין לו שקרפף לגבי כלי בית והובא במ"ב שנ"ט סק"ג עוד מבואר בראשונים צ. וכן הוא בבה"ל בד"ה הזרעים שגם לגבי הדין של פחות מבית סאתים זה תלוי בזמן ההיקף ולכן אם הקיף קרפף פחות מבית סאתים לקרפף ועכשיו הפכו לרחבה זה יחשב אינו מוקף לדירה

ב. מפורש בגמ' שקרפף יותר מבית סאתים שנזרע רובו אפילו שהשטח הזרוע הוא פחות מבית סאתים זה נחשב שהכל זרוע והוי כרמלית ועיין אבני נזר תפ"ג סק"ז שתמה על תוס' בזבחים שאין ביטול ברוב במקום שחסר בשיעור אמנם כאן זה לא דין ביטול ברוב אלא זה מדין רובו ככולו כמבואר בריטב"א ועיין קה"י ס"ט

ג. ובמקום שרובו לא זרוע ומיעוט זרוע אם חלק המיעוט יש בו יותר מבית סאתים הוא ודאי אסור ואוסר את כל ההיקף כדין פרוץ למקום האסור ומבואר בגמ' שאם זה פחות מבית סאתים זה בטל לרובו האינו זרוע ודעת המרדכי ורוב הראשונים שהכונה שמותר לטלטל גם מהמקום הזרוע לבית דהינו שלהכל יש שם דירה דאל"כ זה היה פרוץ למקום האסור אמנם בטור משמע שזה רק בטל לגבי שזה לא יאסור את שאר החצר מדין פרוץ למקום האסור אבל ממנו עצמו אסור לטלטל לבית והמ"ב כתב להחמיר לכתחילה אבל בשעת הדחק יש להקל והחזו"א היקל בזה לכתחילה [ובאמת בצירוף הרמב"ם שאין איסור של פחות מבית סאתים צ"ע הצד להחמיר] ואם יש בשטח זה בית סאתים הוא עצמו ודאי לא בטל ויש לו שם קרפף ואסור לטלטל כלי בית אליו ולגבי שאר החצר דעת המרדכי ורוב הראשונים שהחצר פרוץ למקום האסור ואסור לטלטל ממנו לבית והאחרונים דיקו בטור להתיר כה"ג וכתב המ"ב שיש להחמיר בזה

ד. בענין מקום שזרוע ערוגות ויש מרווח ביניהם עיין חכם צבי סימן נ"ט שאם ביחס לכל ההיקף הרוב זרוע ממילא זה נאסר אמנם אם בכלל כל ההיקף הרוב לא זרוע בזה חידש שממילא גם המקומות שבין הערוגות זה לא מתבטל וממילא אין לזה שם בית סאתים אלא אם יהיה ערוגה שיש בה בית סאתים והסתפק אם יש פחות מג' בין ערוגה לערוגה איך דנים את זה דהרי יש כאן לבוד אמנם הק"נ והחזו"א פ"ח סקכ"ז נקטו שכיון ששבילים אלו משמשים רק לצורך הערוגות ממילא זה מכלל הערוגות וזה מצטרף לשיעור יותר מבית סאתים וכתב החזו"א שאין הבתים נכללים ברוב

ה. עיין תו"ש סקל"ג שאם הרוב לא זרוע והמיעוט הזרוע הוא יותר מבית סאתים שהכל אסור מצד פרוץ למקום האסור אבל אסור גם לטלטל מהזרוע לאינו זרוע דהרי מטלטל מחצר לקרפף [ובפשוטו זה לשיטות שמקום מוקף ג' מחיצות אסור לטלטל ממנו למקום שאין בו מחיצות כלל אפילו ששניהם כרמלית דלתוס' שמותר כה"ג א"כ גם כאן אחרי שזה מקבל שם פרוץ למקום האסור ממילא זה כרמלית רגילה] אמנם במקום שרובו זרוע והמיעוט של פחות מבית סאתים בטל בזה כתב שמותר לטלטל מהזרוע לאינו זרוע שכיון שזה בטל זה כאילו הכל לא מוקף לדירה אמנם המש"ז סק"ד חידש שכל הביטול הוא ביחס לשטח הכללי אבל ודאי שביחס לעצמו הוא חצר והוא אסור מדין פרוץ למקום האסור וממילא אסור לטלטל ממנו למקום הזרוע [דהינו שזה כמו שמצאנו שיש שטחים שהם לא קרפף וכמו אילנות אבל הם מצטרפים שיחשב היקף ליותר מבית סאתים] והוא חידוש

### בדין זרעים בתוך היקף העיר

ד] עיין בה"ל שהביא את נידון האחרונים האם מקום זרוע בתוך העיר נחשב קרפף וממילא זה אסור את כל העיר והנה בפשוטו כיון שמקום זה זרוע ואינו ראוי לדירה זה נחשב קרפף וזה אוסר את כל העיר אמנם עיין בה"ל שהביא מהדבר שמואל סימן רנ"ט שדן להתיר וכתב שני סברות א. שכיון שמניחים ליד החומה שטח ללא מגורים לצורך אם יהיה מלחמה וזה ודאי נחשב דירה ממילא גם מה שיש עכשיו זרעים כיון שזה לא סתירה למטרה שאליה זה עומד לכן זה נחשב עדין מוקף לדירה ב. שהיקף העיר בחומה זה היקף חשוב ואין הזרעים דוחים מזה תורת דירה שזה שטח קטן לגבי העיר ועיין שו"ת חכם צבי שביאר שזה על דרך סברת הרא"ש שחצר שזה חשוב אין הזרעים מבטלים תורת דירה ועיין בה"ל שנקט שכל הצד להתיר זה רק אם נסבור כקולת הרא"ש ולכן כתב שכיון שבכל הראשונים מבואר דלא כרא"ש ממילא גם כאן קשה להקל בזה עכ"ד אמנם משמעות האחרונים שאפילו אם שם נפסוק שזה מבטל תורת דירה מהחצר אבל עיר יש לה חשיבות מיוחדת שהיקף העיר נחשב תמיד היקף לדירה עכ"ד והנה יש כאן דבר חידוש דבפשוטו המקום הזרוע חסרונו מצד שכיון שהוא לא ראוי לדירה ממילא הוא לא דירה ומה יעזור שההיקף הוא היקף חשוב אמנם בדבריו מבואר שכל שזה היקף חשוב לדירה ולמחיצות יש חשיבות היקף דירה ממילא זה נחשב מחיצה גם כלפי המקום שלא ראוי לדירה ויתכן שהבה"ל נקט שיסוד ספק הרא"ש הוא בסברא זו והראשונים שחלקו כי לא סברו סברא זו ולכן נקט שרק לרא"ש יש מקום להקל בזה

והנה עיין בה"ל שכתב שכל זה רק עד כמה שאין לזה היקף נפרד אבל כל שיש לו היקף נפרד ממילא ודאי שמקום זה נחשב שאינו מוקף לדירה אמנם במו"ק משמע לא כך ועיין שערי עירובין שהובא בשם שו"ת הרי בשמים שלא אמרינן מחיצה לאיסור דהיינו שכיון שאם נדון שמקום זה נהיה גדור על ידי המחיצות של העיר היה לו שם רה"י ממילא מה שיש לו מחיצות אחרות זה לא מקלקל והנה יתכן שהבה"ל חולק על זה וס"ל שכיון שעכשיו זה המחיצות שלו והם לא לדירה ממילא זה לא יעזור וכן הביא שם מהבית מאיר אמנם יתכן עוד שזה רק סברא שכלפי מקום שמוקף לעצמו גם מחיצות העיר אין להם כח להגדירו מוקף לדירה כל שבפועל הוא לא ראוי לדירה וצ"ע

והנה לענין הלכה בבה"ל משמע שלא דחה את זה והמיקל יש לו על מי לסמוך אמנם החזו"א נקט שזה לא מועיל והנה יש מקום לדון שכל סברת הדבר שמואל זה רק בחומה שזה היקף חשוב אמנם האחרונים נקטו שזה גם מועיל על עירוב של צורת הפתח ועיין לשון הדבר שמואל דמשמע קצת שזה רק כיון שרוב העיר היא דירה אבל לפ"ז בכפרים וישובים שמקיפים כל הישוב אבל רוב הישוב זה מקומות שהם לא דירה בזה זה לא יעזור וצ"ע

## סעיף י"א

### בדין חצר שנתמלאה מים

א] א. עיין שו"ע לגבי קרפף שהוקף לדירה שנתמלא מים ומבואר בשו"ע שאם חזו לתשמישתיה זה לא מבטל הדירה ואם זה לא חזו לתשמישתיה זה כמו זרעים שזה מבטל דירה וממילא הדין כדין זרעים לעיל ודעת הרשב"א שכל זה בעמוק עשר אבל בפחות מעשר זה לא מבטל הדירה והבה"ל האריך שהרבה ראשונים חולקים שגם בפחות מעשר זה מבטל דירה וע"ש שדן שפחות מג"ט מסתבר שזה לא מבטל אמנם החזו"א חולק שאם במציאות זה לא נח תשמישתיה זה מבטל הדירה

ב. והנה דעת רש"י שרק מים שעומדים לאדם זה לא מבטל דירה אמנם עיין שער הציון שהביא שבעבודת הקודש נקט שגם מים שראוי לכביסה או בהמה זה מועיל וביאר דרש"י לשיטתו בפסי ביראות שמקום שעומד לשתיה חשיב מוקף לדירה ממילא יכל לבאר שכאן זה סיבת הדין אבל לרשב"א שנקט שפסי ביראות זה לא מוקף לדירה ממילא בהכרח שכאן ההיתר מצד שזה פתוח לבית ולכן גם שימוש כזה נחשב דירה ממילא ס"ל שגם שאר שימושים נחשב דירה [ולכאורא מסתבר שהיום לפי צורת החיים שום אדם לא ישתמש שום דבר אם מים נקון בחצרו ותמיד זה נחשב לא חזי לתשמישתיה ומסתבר שגם פחות מעשר זה כך וצ"ע]

ג. הנה בדעת הרשב"א שהעמיד שזה עמוק עשר צ"ע שא"כ איך זה אוסר החצר הרי יש כאן מחיצה לעצמו ועיין בה"ל בד"ה כדינם שהביא מהריטב"א שכיון שזה מכוסה במים אין לזה שם מחיצה עוד כתב לחלק אם זה רחוק ג"ט והבה"ל ביאר שהכונה שכאן כיון שזה מכוסה במים השיעור של מתלקט הוא לא י"ט מתוך ד"א אלא מתוך ג"ט והחזו"א סימן קי"ג ביאר שכונתו שכל שתחילת השיפוע שהוא המחיצה מכוסה זה לא נחשב מחיצה ואם תוך ג"ט זה לא מכוסה דנים שהמחצה לא מכוסה וזה מועיל אמנם המ"ב הביא שדעת הרשב"א שודאי גם מחיצה במים זה נחשב מחיצה ולכן כתב שבהכרח צ"ל שזה היה מתלקט י"ט מתוך חמש אמות וכה"ג אין לזה תורת מחיצה וכן הוא בחזו"א פ"ט סק"ג אמנם השער הציון סקפ"ה הוסיף שאם במקום העמוק יש י"ט ממילא גם שאר המקומות שהם לא עמוקים י"ט זה מצטרף והחזו"א כתב שאין לזה מקור וחלק על זה

ד. עיין חזו"א כ"ה סק"ד שכתב וז"ל **ונראה דהא דמים דלא חזין הוו כזרעים דוקא באין דעתו לפנותו ימים רבים אבל אם דעתו לפנותו מיד אין סברא שיתבטל הדירה וכ"ש שאין צריך לפרוץ ולגדור לשם דירה אחר שפינה המים וצ"ע** עכ"ל ויש לעיין האם כונתו בסוף להסתפק שגם אם מתכונן להניח ימים רבים אבל לאחר שיפנה זה יועיל ודבר זה הניח בצ"ע אבל הדין הראשון הוא פשוט או שגם ההתחלה הניח בצ"ע

### בדין בור עמוק עשר

ב] הנה מבואר בסוגין שהגמ' מדמה מים שראוים לתשמיש לכריא דפירא ועיין רש"י שהביא פירוש שזה כרי מעל גבי הקרקע והביא פרוש שמדובר בבור אם פירות ועיין ריטב"א שהקשה דבגמ' לקמן מבואר שפרי דבי תורא דהינו מקום שעומד למאכל בהמה הוי קרפף וכתב לחלק שסוגין מדובר בכרי מעל גבי הקרקע ושם מדובר בור וחלק על רש"י שהעמיד סוגין בבור אמנם התוס' חילקו דלקמן מדובר במאכל בהמה וכאן מדובר במאכל אדם ועיין חזו"א כ"ה סק"א שכל חלוקת תוס' זה בבור עמוק עשר שיש לו שם מחיצה אבל אם אם אין לו שם מחיצה בזה ודאי שגם מאכל בהמה זה חלק משימושי החצר וע"ש סק"ג שכתב לפ"ז שבור מלא מים שיש לו מחיצה בזה לריטב"א תמיד זה אסור ולדעת תוס' אם זה ראוי לשתית אדם זה מותר ואם זה ראוי לבהמה או לכביסה זה אסור וכונתו להכרעת הרשב"א [ועיין אמרי יושר ח"ב ס"פ שדן שלרש"י שמים שחזו לכביסה זה נחשב קרפף יתכן מאוד שגם מאכל בהמה זה נחשב קרפף והרי סוגין זה ללא מחיצות אמנם להכרעת המ"ב כרשב"א בהכרח כנ"ל]

והנה מבואר כאן חידוש שאם שימוש זה היה בחצר זה לא היה נחשב ששטח זה הוא לא משמש כדירה אבל כיון שיש לו מחיצות לכן זה נחשב שהוא דבר לעצמו ויש לו שם קרפף והנה יסוד זה מבואר בגמ' כ"ו. לגבי פרי דבי תורי והנה צ"ב למה אין לו דין פתח לחצר ועיין חזו"א כ"ה סק"א שביאר שכיון שיש מחיצות עשר מכל צד זה לא נחשב בית פתוח לאותו עומק והנה עיין ח' בית מאיר כ"ו. ובסימן שנ"ח ס"א שהקשה דנימא דל מהכא את מחיצות הבור וממילא הוי מוקף לדירה על ידי המחיצות שמסביב דהינו דנקט שכיון ששימוש של אוכל זה לא כמו זרעים ואם זה פתוח זה נחשב דירה א"כ כל החסרון שמחיצות לצורך זה אין לזה שם דירה א"כ כאן שאפשר להתשמש אם המחיצות שמסביב שהם נעשו לדירה א"כ למה שזה לא יחשב דירה וכתב שחזינן כאן שכיון שיש מחיצות לא שייך לומר דל מהכא וע"ש שלמד מזה שלפ"ז מקום אילנות שהקיפו מסביבו היקף שלם בכל אופן נשאר מקום האילנות אסור ולא אומרים דל מהכא והובאו דבריו בבה"ל לעיל לגבי הדבר שמואל

אמנם היה מקום לדון שרק כאן שאין פתח לבית א"כ באמת כיון שזה מקום חלוק לעצמו הוא לא נחשב דירה ולא אומרים דל מהכא שיחשב דירה אבל במקום שזה פתוח לבית ומצד השימוש הוי דירה ורק יש חסרון שהמחיצות נעשו מראש שלא לדירה בזה אומרים דל מהכא והדבר נפק"מ לכל מקום שעשו היקף שהוא לא נחשב דירה אלא מצד פתוח לבית, כגון גן משחקים או בריכה אם נימא שזה לא דירה ואחרי זה עשו את העירוב מסביב האם זה נחשב הוקף ולבסוף פתח או לא ובשו"ת אמרי יושר ח"ב ס"פ נקט להיתר וכן הבאינו לעיל ס"ט סק"ד וצ"ע בזה [אמנם אם עשו ההיקף לאחר העירוב אפילו שהעירוב נקרע ועשו אותו בחזרה מסתבר שודאי שזה עוזר]

## סעיף י"ב

### ביסוד ההיתר דקירה בו בית סאה

א] מבואר בשו"ע שאם היה קרפף יותר מבית סאתים והעמיד תקרה על סאה הכל נהיה מותר דכל חלק יש בו פחות מבית סאתים והנה בפשוטו הוא מדין פי תקרה כמבואר בראשונים ונתחדש כאן שגם דבר שמעיקר הדין אין כאן דין פ"ת בכל אופן זה מועיל והטעם שאין פ"ת או כי זה בג' רוחות או מצד שזה בשיפוע [והנה הב"י כתב שגם מי שלא ביאר הגמ' בשיפוע אבל זה חיסרון וצ"ע מנ"ל שכאן מקילים בזה עוד יש לעין האם בפחות מעובי טפח מקילים ויתכן שכיון שמקילים מסתבר להקל בכל החסרונות] והנה בפשוטו גם אם המקום שנשאר הוא יותר מבית סאתים אבל המקום שמתחת לקירוי הוא מותר וכן נקט החזו"א ל"ט סקי"ב מסברא ותמה מתוס' פ"ו: אמנם כיון שמעיקר הדין הרי זה לא מחיצה יתכן שכל מה שהקילו רק לגבי שלא יהיה כאן חלות תקנת קרפף אבל כל שהמקום הגדול בפועל הוא אסור והמקום הקטן יהיה פרוץ למקום האסור בזה נשאר שכל שזה לא פ"ת זה לא מועיל

### בדין חילוק קרפף על ידי מחיצה

ב] מבואר בסוגין שמועיל לחלק קרפף לשתים על ידי פ"ת ובפשוטו ה"ה על ידי צוה"פ וכן נקט החזו"א סימן קי"ב במכתב והנה מבואר בגמ' לעיל שאילן בקרפף זה לא ממעט וכן כתבו הראשונים שבור בקרפף זה לא ממעט והנה בפשוטו אין לו שם קרפף כי הוא פחות מבית סאתים ובכל אופן הוא לא ממעט וצ"ב למה כאן זה אחרת ובפשוטו היה מקום לחלק דשם זה בלוע בקרפף משא"כ כאן זה חלוקה של הקרפף לשתים אמנם הראשונים ביארו שעשה קירוי על ד' קונדסים באמצע הקרפף ובהכרח לחלק שכאן שכל חלק שימושו מצד עצמו ואין אחד טפל לשני לכן זה מחלק לשתים משא"כ בבור שזה טפל והנה המ"ב הביא נידון במחיצה רחוקה פחות מג"ט האם האויר שבין המחיצה לכותל ממעטת והעירו דלכאורא תיפו"ל שיש כאן מחיצה שמחלק מקום זה ועד כמה שיש לבוד א"כ זה מקום חלוק לעצמו ובהכרח שכיון שזה שיעור קטן זה טפל לקרפף וצ"ע

### בדין קרפף מקורה

ג] האחרונים דנו האם מקום שיש בו תקרה יש בו דין קרפף ועיין תוס' צ. שלמדו מסוגין שאין לזה דין קרפף והאחרונים ביארו שזה סברת ר"ז אמנם בתוס"ר ובתוס' משמע שדבר זה מדויק בסוגין גם מהמ"ד שס"ל שזה אסור דהינו שודאי היתר סוגין מצד פ"ת ובכל אופן מדויק שמקורה אין דין קרפף ויתכן מצד שלשון הגמ' משמע שהנידון האם מיתרו דהינו ביחס לגדול אמנם יתכן עוד שס"ל שלא עוזר לחלק קרפף לשתים ורק מצד שחלק זה אין לו סיבת קרפף זה מועיל ולפ"ז גם צוה"פ הנ"ל זה לא יועיל

והנה בעיקר הנידון עיין בה"ל תחילת סימן שס"ב שדן מהגמ' כ"ב. שדירה שתשמישה לאויר וביאר רש"י שיש לזה תקרה אמנם כתב שהרמב"ם לא ביאר כך אמנם עיין תו"ש ואבן העוזר שהקשו מהגמ' של אילן שמיסך על הארץ שאם זה יותר מבית סאתים שזה אסור וכתבו שבהכרח צ"ל שאם תשמישו לאויר זה גרע ובזה גם מקורה אסור והחזו"א הכריע שמקורה אסור אמנם זה לשיטתו שלרוב הראשונים מוכח מסוגין שזה קרפף אמנם לנתבאר לעיל אין לזה מקור

והנה בטעם שזה לא קרפף בפשוטו כי זה כמו דירה והפמ"ג דן לבאר כי זה לא דומה לרה"ר ואם נימא שבמקום שזה לאויר גרע בהכרח כטעם הראשון והנה יש לדון האם זה גם סברא שלא יהיה לזה שם קרפף פחות מבית סאתים ויש מקום לומר שזה רק מחסר בשם כרמלית אבל ביחס לדין של פחות מבית סאתים שזה מצד שהוא שימוש אחר בזה ודאי גם במקורה זה אסור

### בהא דבפ"ת אין חסרון שלבראי עבידא

ד] בהא דמבואר בסוגין שהפ"ת זה סיבה להתיר שלא יהיה קרפף יותר מבית סאתים צ"ב שהרי בגמ' צ"ד. מבואר שלגואי עבידי לבראי לא עבידי א"כ ביחס למקום שאינו מקורה אין כאן מחיצה והיה מקום לומר שכיון שבפועל לא חל על הכל שם קרפף זה לא מצטרף אמנם בפשוטו חזינן מהדין של בור באמצע הקרפף שגם מקום שלא חל עליו שם קרפף כל שהוא לא מוקף לדירה והוא תוך הקרפף הוא מצטרף וכן מבואר בתוס' בע"ב לגבי שהחצר יצטרף לקרפף לרבנן ואם נימא שמקורה זה כמו מוקף לדירה א"ש ובפשוטו צ"ל שלגבי הדין של קרפף הקילו שגם זה נחשב מחיצה ועיין בסוגיא דחצר קטנה

## סעיף י"ג

### בפרטי דיני קרפף שנפרץ לחצר

א] א. מבואר בשו"ע שקרפף בית סאתים מצומצם שנפרץ לחצר ועל ידי מקום הכותל הקרפף נהיה יותר מבית סאתים הקרפף נאסר ועיין בה"ל שתמה הרי מבואר ברא"ש שצריך אמה יותר ועיין חזו"א שתמה עליו שאין זה כונת הרא"ש אמנם בעיקר תמיהת המ"ב יש לדון שכונת הגמ' בית סאתים זה השיעור האוסר והכונה שהיה חסר את שיעור הכותל

ב. עיין מ"ב שמדובר שיש גיפופים לחצר והפרצה היא פחות מעשר והקרפף פרוץ במלואו אבל אם יהיה פרצת עשר ממילא החצר גם תאסר מצד פרוץ למקום האסור עוד כתב שאם שניהם נפרצו במלואם כה"ג גם החצר אסורה וצ"ב שלמה כה"ג ליחס את הכותל לקרפף יותר מהחצר והרי השער הציון העמיד שהיה כותל אחד ביניהם

ג. עיין מ"ב סקצ"ו שהביא מהרשב"א והריטב"א שמדובר שאין לדון מצד לחי הנראה מבחוץ והטעם או שהיה נכנסים כתלי קטנה בגדולה או שהיה יותר מד"א ועיין חזו"א שתמה שהרי גם אם מועיל לחי הנראה מבחוץ בפשוטו כל המקום שיך לבפנים ויש כאן יתור מקום אמנם מדברי הראשונים מבואר שכמין ת' זה גורם שרואים את עובי הכותל כהתחלת צד ד' וממילא מקום הכותל שייך לבחוץ וכדין בין הלחיים בפתוח לכרמלית [והנה בפשוטו מבואר כאן שלחי יכול לחלק קרפף לשתים ועיין חזו"א כ"ד סקט"ז שהביא מהריטב"א שדן בזה אמנם להלכה ודאי מועיל כמבואר כאן וצ"ע]

ד. מבואר בגמ' שחצר שנפרץ במלואו לקרפף החצר נשאר בהיתרו כיון דמה שהוא יותר גדול זה לא חסרון והקרפף הרי נשאר בשיעורו ולכן אין כאן סיבה לאסור ועיין גאו"י כ"ה: שדן שכיון שהחצר אין לה מחיצות ביחס לקרפף ממילא אם הקרפף הוא הגדול זה צריך להתבטל לקרפף ושיחול על זה שם קרפף והנה יתכן שכיון שביחס לקרפף זה ישאר שהוא חלוק כה"ג זה לא מתבטל אמנם חידש הנ"ל שחצר שהוא חשוב זה לא מתבטל לקרפף וכסברת הרא"ש לעיל עוד כתב שכאן שזה שני רשויות רק אחד נפרץ לשני בזה הוא לא מתבטל והנה לפ"ז בקרפף פחות מבית סאתים שנפרץ לחצר לא יחול היתר על הקרפף מצד ביטול לחצר ונפק"מ לכלי בית מצד סברות הנ"ל [ועיין בשיעורים]

## סעיף י"ד

### בפרטי דין כותל שנפל ונהיה כותל אחר

א] עיין מ"ב סקק"א דכתב שאם אחד מכתלי הקרפף זה כתלי הבית ונפל וממילא נהיה כותל אחר שזה לא מועיל כיון שזה לא נעשה בשביל הקרפף ועיין חזו"א שהביא מהרשב"א והריטב"א שכל זה מדובר שהג' כתלים הראשונים של הקרפף נעשו שלא לשם דירה ורק הכותל הרביעי נעשה לשם דירה בזה כל שהוא נפל הקרפף חוזר לאיסורו אבל אם הקיפו את הג' כתלים של הקרפף לאחר הפתח שהם נעשו לשם דירה בזה דל מהכא את הכותל של הבית אלא זה נחשב לדירה מחמת הג' כתלים אחרים אמנם משמעות המ"ב לא כך כדדיק שם מרש"י לגירסת המהרש"ל וכן הוא במאירי ובריא"ז שם ועיין גינת ורדים כלל כ"ג ס"ג בד"ה ולי ההדיוט שביאר דאם היה מוקף לדירה ונפרץ בעשר וחזר וגדרו שלא לשם דירה שכה"ג זה יאסר דכמו דפרץ עשר מתיר שהגידור נקרא על שמו כך הפוך וממילא חידש שגם אם בבת אחת חל ההיתר על ידי כמה מחיצות אבל כל שאחד נפל ונהיה שלא לדירה זה לא עוזר אמנם כל זה שייך לרא"ש שצריך גדירה של ד' רוחות אבל לריטב"א שמספיק אחד ודאי שהאחד שהוקף לדירה נשאר ולפ"ז אין להקשות מהראשונים על פסק המ"ב אמנם עדין ודאי שזה לא מוכרח ועיין חזו"א שהקשה מכמה דוכתי על המ"ב

### בדין מקום המוקף לדירה שהתבטל הדירה

ב] עיין בה"ל שהביא מהתו"ש שאם הקיף מקום לדירה ונפל הבית כה"ג זה נשאר בהיתרו ועיין בה"ל שכתב שאין זה מוכרח שכיון שבפועל המקום לא משמש לדירה ממילא זה לא נחשב מוקף לדירה וכתב שזה ודאי שאם סתם הפתח או הפיל הבית שזה נחשב אינו מוקף לדירה שזה כמו זרעים והנה משמע שכל הדין בזרעים רק אם זרע בידים ולכן דימה הדברים אמנם אם נימא כן א"כ מה כתב הבה"ל שהתו"ש זה חידוש הרי גם זרעים בעלו מאליהן מותר אלא ודאי שהוא נקט ששם תמיד זה אסור רק כונתו שכיון שחזינן שאפילו מקום שהיה מותר הוא יכול להאסר ממילא כאן בעשה בידים ודאי שזה כמו שם ורק בקרא מאיליו שייך לדון שזה עדין ראוי לדירה וז"ב

## הוספה לסימן

### בהיתר הקרפף מדין נעשה שביל מוסיף על הרחבה

א] עיין גמ' כ"ד: דמבואר שאם יש שביל שפרוץ במלואו לקרפף שאינו מוקף לדירה ושם לחי או דבר המתיר את השביל אפילו שביחס לרחבה יש גיפופים והמחיצה הזו לא התירה אותו בכל אופן זה מתיר את הכל ולשון הגמ' נעשה שביל מוסיף על הרחבה ובפשוטו הביאור שכיון שהכל משמש כדבר אחד כל שמתקן חלק מהקרפף זה מועיל על הכל ובחזו"א כ,ה סוף סקי"ז נקט שאפילו אם יש עומד מרובה בין השביל לרחבה בכל אופן שיך המיגו ואם יש צו"ה הסתפק בזה ובריטב"א מבואר שכל זה כשאין לחי שמפסיק בין השביל לרחבה אבל אם יש לחי זה לא מועיל אמנם בסוגיא דאברנקא מבואר שבעושה מחיצה לקרפף זה מועיל גם לבוסתנא ובפשוטו זה מדין נעשה שביל מוסיף על הרחבה ומבואר שגם כשיש גיפופים ביניהם זה מועיל [עיין מה שכתבנו שם סק"ה] ובהכרח שאם זה ממש דבר אחד הריטב"א מודה וצ"ע

ושמעתי לפ"ז שכל קרפף אפשר לתקן על ידי שמוסיפים לפתחו עוד ג' מחיצות ויש כאן ההיתר נעשה שביל אמנם אם יש צו"ה בכניסה בזה תלוי בספיקו של החזו"א

### בהיתר קרפף מדין מיגו

ב. עוד מבואר בגמ' שבמקרה שיש רחבה שהיא קרפף ויש שביל שיוצא ממנו אם מעמידים לחי על השביל וזה מתיר אותו בתור מחיצה חדשה בצורה שזה פתוח לבית כיון שזה מועיל בתור תיקון לשביל כי הוא פרוץ לקרפף ממילא במיגו זה נחשב שעשה מחיצה גם לרחבה והיא מותרת אמנם בגמ' מצאנו שזה מועיל רק בשני מקומות שמשמשים כדבר אחד ויש לדון האם בכל מקרה זה עוזר ועיין בשיעורים וצ"ע בזה

#### כ"א טבת פ"ד

# סימן ש"ס

## סעיף א'

### בפרטי דיני מחיצת שתי או ערב

א] א. מבואר בגמ' שיחיד ששבת בבקעה והקיף מחיצות גרועות של שתי לבד או ערב לבד אם זה בית סאתים זה מועיל וביותר מבית סאתים זה לא מועיל אמנם אם זה שירא שזה שלשה בני אדם מותר גם יותר מבית סאתים ובלבד שלא יהיה בית סאתים פנוי מכלום ודעת רש"י שזה נחשב היקף לדירה וכל החסרון מצד המחיצות אבל אם יהיה חסרון שזה לא מוקף לדירה בזה אין שום קולא אמנם בראשונים משמע שיסוד החסרון שזה נחשב אינו מוקף לדירה ולכן למדו מזה שגם באינו מוקף לדירה כל שזה שירא יש את הקולא של סוגין [דהיינו שכאן שדרים לכל השבת זה קצת היקף לדירה ובזה אם זה מחיצות גרועות זה נידון כאינו מוקף לדירה ואם זה מחיצות טובות זה נחשב כהיקף לדירה ובפשוטו לשיטתם אם יהיה כאן דירה קבועה אין בזה לחסרון כמבואר בתוס' י"ח.] וכן מפורש בפשוטו ברשב"א בריטב"א וברמב"ם וברי"ף וסתימת המ"ב להחמיר שאין קולא אלא מתי שזה מוקף לדירה וצ"ע שלכאורא נקט שאין שיטה שחולקת אבל לאחר שראינו ראשונים מפורשים לכאורא יש להקל בזה וצ"ע

ב. עיין מ"ב סק"ה שהביא מהתו"ש שאין לטלטל ממחיצת שתי יותר מבית סאתים לכרמלית גמור וזה לשיטת רש"י שזה לא חסרון של קרפף אבל לראשונים שזה חסרון של קרפף מסתבר שמותר והחזו"א ע"ז סק"ג כתב שלהלכה שקי"ל שמותר לטלטל ממקום המוקף ג"מ לכרמלית שאין לה מחיצות ה"ה כה"ג

ג. עיין בה"ל שהביא מהתו"ש שכל החומרא של מחיצת שתי או ערב זה רק בג"מ הראשונות אבל במחיצה רביעית אין חסרון ועיין חזו"א שיסוד החסרון שזה היקף גרוע וכל שיש ג"מ זה כבר בגדר היקף טוב ויתכן לדון עוד שבמחיצה רביעית שיסודה מדין היכר אין חסרון ומשמע שגם אם יש שנים ולחי שמועיל בדאוריתא בכל אופן בשלישי יש חסרון

ד. עיין חזו"א שם שכתב שמסתבר שכל שיש עומד מרובה אפילו שיש פרצת עשר וצריך להכשיר בלבוד אין בזה חסרון של מחיצת שתי ועיין ספר תיקון מבואות פ"ח הערה 15 שהסתפק מה הדין בקרן זוית דיתכן דשם זה חסרון דאוריתא גרע [ובפמ"ג שס"ב א"א י"ז משמע שנקט שפרצת עשר לא מועיל לגודרה בשתי לבד או ערב לבד]

ה. בעיקר החסרון של מחיצת שתי בלשונות הראשונים משמע שהחסרון מצד שזה לא חזק והחזו"א נקט שזה מצד שזה רק מצד לבוד והנה הפמ"ג הובא בשעה"צ סק"ב חידש שאם יש אפילו ערב אחד או שתי אחד זה מועיל והחזו"א ע"ז סק"ד נקט שזה לא מועיל וחלק עליו בתוקף ובפשוטו זה תלוי בנ"ל והנה היום צורת עשית עשית גדירות שזה מחיצת שתי אם ערב אחד למעלה ואחד למטה וזה לא רעוע כלל ולכאורא לחזו"א זה אסור אמנם לפמ"ג זה מותר אמנם על פי רוב זה רק בא להשלים היקף והבאינו מהחזו"א שזה מועיל אפילו אם יש פרצת עשר ובשם הברית אברהם או"ח סכ"א הביאו שלראשונים שכל החסרון מצד שזה לא מוקף לדירה א"כ במקום שהוא קבוע והוי דירה אין החסרון כלל אמנם כבר הבאינו דהמ"ב פסק כרש"י וצ"ע

ו. עוד כתב החזו"א שאם יש מחיצת שתי בנפרד ומחיצת ערב בנפרד אבל זה רחוק אחד מהשני פחות מג"ט שזה נחשב מחיצת שתי וערב וזה כשיטתו וצ"ע האם לפמ"ג שהחסרון שזה רעוע כה"ג זה מועיל

ז. עיין גאו"י [בד"ה מסתברא] שכתב שמסברא כל שכל עומד הוא ג"ט שזה שיעור מחיצה אפילו שצריך להגיע ללבוד אין זה מחיצת שתי והחזו"א י"ג סק"ג דיק מתוס' שכל שאחד זה ד' זה מועיל ובתוס' בסוכה מבואר שגם בערב כה"ג זה מועיל דהינו שכל שרוב הדופן גדור אפילו שצריך להגיע ללבוד זה מועיל עוד החזו"א ע"ז סק"ד דאם חצי מהמחיצה בערב שתי וערב, וחציה שתי זה מועיל

ח. עיין פמ"ג שס"ב א"א י"ז דקצת משמע שגם צוה"פ זה מחיצה גרועה וזה לא מועיל ביותר מבית סאתים וכמדומה שלא נהגו כן שהרי מקיפים עיר שלמה בצו"ה

ט. דעת הב"י שגם לשתים שנמצאים יחד לא נותנים להם רק בית סאתים ולא בית ד' אמנם האבן העוזר נקט שנותנים להם בית ד' והמ"ב פסק כב"י שכן הוא פשטות הראשונים

י. מבואר בגמ' שג' נותנים להם בית שש דהינו שתי סאים לכל אחד ואם צריכים יותר נותנים להם יותר ובלבד שלא יהיה בית סאתים פנוי מכלום והשו"ע פסק שעד שש נותנים להם אפילו שיש סאתים פנוי והמ"ב הביא דאפילו דכן הוא שיטת המרדכי אבל בכל הראשונים מבואר לא כך אלא תמיד צריך שלא היה בית סאתים פנוי ומבואר בשו"ע שגוי וקטן לא מצטרף

י"א. החזו"א י"ג סק"ד נקט שכל ההיתר של שירא זה רק במדבר אבל לא בישוב אמנם בעבודת הקודש ובריטב"א מבואר שזה גם בישוב אמנם מבואר בדבריו שזה רק בחנו בתור דירה ולכן לגבי עירוב אם הנידון על מקום שלא דרים שם ממש זה לא מועיל וצ"ע הגדרים בזה

## סעיף ב'

### בדין הותרה לגבי שירא קרפף ופסי ביראות

א] מבואר בשו"ע שלגבי שירא הקובע תחילת השבת ואם בתחילת השבת היו שלשה ומת אחד מהם מותרים ואם בתחילת שבת היו שנים ונוסף אחד הם אסורים וכן מבואר לגבי חצרות שכל שהשינוי קרה ביחס למקומות גדורים שהשינוי הוא רק לגבי עירובי חצרות הקובע זה תחילת שבת ולגבי פסי ביראות מבואר בגמ' כ. שלא עוזר מה שהיה מים בתחילת שבת וצ"ב ההבדל בין זה לסוגין הרי בשניהם יש את אותה מחיצה ובפשוטו צ"ל שפסי ביראות זה חסרון יותר גדול של מחיצות ולראשונים שכאן שזה מצד שזה חסר בהיקף לדירה ודאי שזה סוג חסרון אחר

ויש לדון לגבי מקום שהיה פחות מבית סאתים ונהיה בית סאתים בשבת ובתו"ש **סימן שנ"ח סקי"ט** ובק"נ פ"ב אות ס' נקטו לאיסור ובאבן העוזר כ"ה: נקט להיתר והחזו"א הסתפק בזה ולכאורא לראשונים שהחסרון של מחיצת שתי זה מדין שזה לא מוקף לדירה לכאורא זה כמו סוגין שהקובע זה תחילת השבת

## סעיף ג'

### בפרטי דין ג' חצרות

א] א. עיין בשו"ע ולכאורא מבואר שלשלשה שחנו יחד וכל אחד יש לו חצר נפרדת ויש פתח ביניהם בזה ודאי הם לא נחשבים שירא ועיין חזו"א סמ"ב סק"א שאם אין מחיצה ביניהם רק שיחדו לכל אחד שטח בזה הם נחשבים שירא

ב. אמנם אם האמצעי אינו מגופף והחיצונים מגופף ממילא זה נחשב שיש כאן ג' באמצעי שזה שירא ומבואר ברש"י שזה מצד דיורי גדולה בקטנה ודעת רש"י שהחצונים אסורים שהרי שם יש רק דיורים של אחד או שנים והרשב"א נקט שכולם זה כמו חצר של האמצעית וכולם מותרים והשו"ע פסק שמותר והמ"ב כתב שלכתחילה אין כדאי להקל

ג. אם האמצעי מגופף והחיצונים אינם מגופפים בזה מותר בכל אחד רק בית סאתים ואם יש בחיצון יותר מבית סאתים האחרים מותרים אמנם אם יש באמצעי יותר מבית סאתים גם החצונים אסורים מצד פרוץ למקום האסור והנה צ"ב למה אם יש לכל אחד בית סאתים מותר הרי ביחס לחיצונים אין מחיצה ביניהם וממילא כאילו יש כאן יותר מבית סאתים והאבן העוזר הוכיח מזה שכל אחד מקבל סאתים ושתים מקבלים בית ארבע אמנם לא קי"ל כן ובפשוטו צ"ל שכיון שביחס לשטח האמצעי הוא נחשב פחות מבית סאתים ממילא הוא גם לא מצטרף לגבי החיצונים להחשב כיותר מבית סאתים ובפרט אם החסרון מצד שזה נחשב לא מוקף לדירה שכאן על השטח של האמצעי יש שם מוקף לדירה והנה הרשב"א העמיד סוגין באינו מוקף לדירה ולפ"ז בהכרח הכונה שכיון שביחס לאמצעי אין לו שם קרפף ממילא גם לגבי החיצוני אין סיבה לאסור וכנ"ל

ד. והנה עיין תוס' כ"ה: שהגאו"י למד מדבריהם שאם יש שני קרפפות ואחד זה קטנה שנפרצה לגדולה וכל אחד אין בהם בית סאתים שהמגופפת מותרת והשניה אסורה וכן התו"ש שנ"ח סוף סקל"ז נקט שקרפף שנפרץ לבית וביחד אם הבית זה בית סאתים ממילא הקרפף נאסר ועיין אבן העוזר שהקשה מה זה שונה מסוגין דמבואר שלא דנים שביחס לחיצוני יש כאן בית ד' והוכיח שכל שיש שנים מקבלים ד' ובפשוטו צ"ל שהרשב"א חולק על תוס' דהינו שלתוס' סוגין זה על שירא ויש לחלק בין זה להיקף שלא לשם דירה וצ"ע

ה. אם אמצעי מגופף ושנים החצונים אינם מגופפים ויש שנים באמצעי כולם מותרים דמיחסים אותם לשני החיצונים וכן אם יש שנים בכל אחד מהחיצונים שני החיצונים מותרים ולגבי האמצעי עיין מג"א שלשיטת השו"ע זה כמו חצר של החצונות וזה מותר

ו. עיין שו"ע שכתב בשם הריטב"א בד"א כשאינם פתוחים זה לזה יותר מעשר דא"כ הוי ליה פרצה וגם המגופפים אסורים ועיין חזו"א סמ"ב דפשטות הריטב"א זה הולך גם על החיצונים מגופפים והחיצון אינו מגופף וצ"ב שאם יש פרצת עשר זה סיבה להתיר שהכל כמו שירא וביאר החזו"א שכל יסוד ההיתר מצד שדיורי גדולה בקטנה וכאן שיש פרצת עשר אין את ההלכה הזו אמנם צ"ב שא"כ למה שזה לא יחשב כדבר אחד וצ"ל שבכל אופן כיון שיש כאן מחיצה ביניהם זה מגדיר את זה כשלשה מקומות וממילא אין היתר האחד יותר מבית סאתים ואם יש באחד יותר זה אוסר את כולם מצד פרוץ למקום האסור אמנם כתב שמסברא אדרבא כולם מותרים וכן הביא הבה"ל מהמג"א ולפ"ז כונת השו"ע כגון שאמצעי מגופף וחיצונים אינם מגופפים שאם יש בית סאתים בחיצון האמצעי מותר אבל אם יש פרצת עשר הוא אסור אבל מדובר שהחיצון השני אין פרצת עשר

ז. עיין חזו"א מ"ב סק"ג שדן באמצעית מגופף יש באמצעית רק שני פסים משני צידיה שבתור לחלק בינה לחברתה זה מועיל אבל כאן כה"ג הרי אין לה ג' מחיצות שלמות וממילא צריכה לאחד מהחצרות החיצוניות להיות גדורה וממילא יתכן לדון שבהכרח זה נחשב שהם דרים יחד שהרי ביחס לאמצעית אין מחיצה ביניהם

# סימן שס"א

## סעיף ב'

### בדין צידי רה"ר

א] מבואר בשו"ע שחצר שנפרצה במילואה או ביותר מעשר מקום המחיצה הוא צידי רה"ר ולא הוי רה"ר ולכן מותר לטלטל משם לחצר ועיין מ"ב שכיון שזה כרמלית אסור לטלטל ממנו לרה"ר אבל אם יש כרמלית לידו מותר לטלטל אליו אבל במקום שזה ספק רה"ר יש להחמיר והנה בפשוטו מדובר שבמקום שנשבר אין ג' מחיצות כן הוא בתוס' ולפ"ז כל האיסור לטלטל ממנו לרה"ר זה רק מדרבנן ובכל אופן המ"ב החמיר כשיטות שט"ז אמה זה רה"ר אפילו שאין שישים רבוא והנה מבואר שמותר לטלטל מהצידי רה"ר לתוך החצר והנה משמעות המ"ב שבחצר יש ג"מ וא"כ תוך החצר הוא רה"י מדאוריתא ונחלקו הראשונים האם מותר לטלטל משם לכרמלית גמור אמנם תוס' העמידו שהחצר נפרצה שאין לה ג' מחיצות ובכל אופן זה כרמלית כי זה לא ניחא תשמישתיה

### בדיני פרצה בקרן זוית

ב] א. מבואר בשו"ע שאם יש פרצה בקרן זוית זה מבטל המחיצות ומבואר בגמ' הטעם מצד שלא עבדי אנשי והחזו"א ע"ב סק"א נקט שגם אם היה מועיל זה לא היה גודר בריבוע אלא באלכסון והפמ"ג תר"ל דן שזה רק מדרבנן וכן החזו"א ע"ב א' הסתפק שזה כמו פרצת עשר אמנם במכתב הכריע שזה דאוריתא ומשמעות דבריו שיסוד הסברא של לא עבדי אינשי שזה סברא כללית שלכן נקבע שבדיני עומד מרובה לא עוזר אלא אם זה נפגש במחיצה אבל כל שביושר זה לא נפגש במחיצה ממילא לא שייך כה"ג לדון עומד מרובה ויש לדון האם כונת החזו"א שהמקום שבאלכסון מדאוריתא אין לו מחיצה רביעית אבל ג' מחיצות יש לו או שזה נחשב שיש לו שני מחיצות ומהגר"מ רוזנר שמעתי שזה כאילו שיש לו שני מחיצות אמנם לצד החזו"א סוף סימן ע"ד ששני מחיצות תוך המחיצות זה כמו מקום מוגף ג' מחיצות מסתבר שגם כאן זה כך ועיקר דברי החזו"א צ"ע מהמבואר בראשונים שלא אומרים פ"ת באלכסון אם לא דנימא ששלב ראשון שאין זה הדרך ומכח זה יש כאן עוד הלכה ולפ"ז יש לדון בנפק"מ דלהלן [אמנם הראב"ד חולק]

![](data:image/png;base64...)ב. עיין חזו"א סימן א' סקמ"ה אות כ"ב כ"ג שכתב שהדין קרן זוית זה גם אם זה באותו רוח כגון שכותל צפון יותר קצר מכותל דרום ובשניהם יש מקצת כותל לרוחב שכיון שזה לא אחד מול השני יש כאן החסרון של קרן זוית ויש לדון בכמה מרחק זה חסרון דלא מצאנו שבפתח צריך להקפיד שכותל אחד עומד בדיוק מול השני

![](data:image/png;base64...)ג. עיין חזו"א סע"ב סק"א י"א וסימן קי"א סק"ד בד"ה ואם החריץ שכתב שגם אם כותל מזרח מגיע עד סוף הכותל רק שלא כנגד כותל דרום שאם נמשיך את המחיצה עד מזרח הכל סגור בכל אופן זה לא מועיל כי אין מה שיקבל אותו ולכאורא זה רק לשיטתו הנ"ל וצ"ע שהרי בכה"ג עבדי אנשי ובעיקר הדבר יש מקום לדון שגם ללא שנפגש אלא עצם זה דשם נגמר הרשות זה סיבה להעמיד את העומד מרובה

![](data:image/png;base64...)ד. עיין חזו"א סק"ה ציור קכ"ח שכתב שאם יש ג' מחיצות ובסוף הג' מחיצות יש הטיה שלאלכסון של שני הגידורים כה"ג כל הרשות נחשבת גדורה וביאר שהרי מבואר בגמ' שאם היה עבדי אנשי זה היה נחשב גדור דהינו שלא דנים את זה כצד נפרד לעצמו אלא רואים את שני המחיצות כמחיצה ארוכה אם פתח באמצע והחסרון כי לא עבדי אנשי וממילא כאן שעבדי אנשי דנים את השטח שהוא תוך מחיצה ולא שזה פרוץ ברוח רביעית ונתחדש שאפילו שלחזו"א יסוד הסברא זה צורה איך לקבוע את דיני עומד מרובה בכל אופן כאן זה מועיל וצ"ע אמנם בראשונים כ"ה: מבואר שאם יש מחיצה מערב ומחיצת דרום צפון באלכסון לבפנים ובראשה פתוחה זה נקרא פרוץ במלואו וזה לא נחשב שיש כאן סגירה של חלק מהצד ויש לדון האם כה"ג זה פרצה בקרן זוית או שיועיל שם פס ד"ט

ה. עיין סימן קי"א סק"ד בד"ה אם וכן בחזו"א ח"ח סימן ת"פ שכתב שרשות עגולה ויש בה פרצה לא מועיל בזה עומד מרובה שכיון שכל אחד אם ימשיך ביושר אין לו מקבל זה לא מועיל והנה זה ודאי אין צד שזה יסגר עגול אמנם הנידון שיסגר באלכסון והנה בפשוטו כה"ג אין חסרון שלא עבדי אנשי שהרי כך הוא דרך הרשות הזו וכתב שלפ"ז בהר מאוד צריך להזהר שכל העליה תהיה באותו צורה שאם יוצר פרצה לא יעזור עומד מרובה והנה הדבר מחודש ואף אחד מהפוסקים לא הזהיר על זה וראיתי להוכיח בשם התפארת יעקב מהגמ' י"ב: שבחצר עגולה מועיל פס ד"ט וצ"ע עוד קשה למה זה לא דומה לדוגמא הקודמת שכלל הרשות קובע וצ"ע

![](data:image/png;base64...)ו. עיין חזו"א סק"ד שאם במקום הקרן זוית יהיה כותל שיורד באלכסון ויהיה בו עומד מרובה ביחס לשטח האלכסון כל שהוא נפגש בכותל זה מועיל ויתכן שכל זה לשיטתו אבל יסוד החסרון שלא עושים פתח על שני צדדים יתכן שגם זה פתח על שני צדדים ועיין עבודת הקודש ש"א הכ"ד

ז. עיין חזו"א ע"ב סק"ב שאם יעמיד קנה בפנה כיון שיש מקבל לכל כותל כה"ג אין חסרון של קרן זוית דהינו שאפילו שמצד הצורה של הרשות היה מתאים שיסגר באאלכסון ויש חסרון שזה פרצה בקרן זוית אבל כיון שנתחדש שמחיצה הולכת ביושר ממילא זה גם סיבה להקל

ח. מבואר בראשונים שלא מועיל לפרצה בק"ז תיקון של לחי וקורה אמנם צורת הפתח מועיל ולראשונים שלא מועיל צוה"פ אלא אם יש עומד מרובה מסתבר שכל צד צריך שיעור ביחס לגדירה הנצרכת בצד זה ולא מצטרפים את שני הדפנות שבסך הכל זה רוב כן שמעתי מהגר"מ רוזנר בשם הגר"י ברטלר

ט. מבואר בגמ' שפרצה בקרן זוית פחות מד"ט זה מותר ועיין תור"פ דמשמע שלא צריך תיקון כלל וכן הוא בחזו"א ע"ב א' אמנם בעבודת הקודש לגבי מבוי כתב בהלכה כ"ב שזה מותר מצד שקורת המבוי מתירתן ולגבי חצר ש"א הע"ז כתב שצריך שני פסים ומשמע שלא שיך לדון עומד מרובה כה"ג ורק שזה לא פרצה וממילא מועיל תיקון והמ"ב הביא את הרשב"א לגבי חצר

### דיני פי תקרה

ג] א. מבואר בגמ' דיש הלכה של פי תקרה יורד וסותם ועיין בה"ל דדעת רוב הראשונים שזה דאוריתא וכמבואר בגמ' שזה יועיל בסוכה אמנם ברמב"ם מבואר לגבי שבת שזה רק כמו תיקון של קורה אבל זה לא עושה רה"י והנה ברש"י משמע שזה סוג מחיצה ובתוס' משמע שזה מדין פתח

ב. דעת הרי"ף והרמב"ם שרק במחיצה רביעית מועיל פי תקרה אבל לא בשני צדדים אמנם הרמ"א פסק שמועיל גם בשני מחיצות כמין גאם אמנם אם זה מפולש בזה מוסכם שלא מועיל ודעת הריטב"א שאם יש גיפופים זה מועיל אמנם להלכה קי"ל שלא מועיל כמבואר בתוס' אמנם מבואר בחזו"א מ"ג י"ב שנקט שאם יש בצד אחד עומד מרובה כיון שאת הדין פ"ת צריך לומר רק בדופן אחד זה מועיל אמנם אם יש פרצת עשר זה לא מועיל אפילו שיש עומד מרובה והנה דעת רש"י שגם אם הפ"ת בצד אחד אבל אם זה יורד בצורה של מדרגה שיש כמה זויות הוי כד' פעמים פ"ת שלא מועיל וכתב החזו"א מ"ג ט"ו שתוס' חולקים וכן הלכה

[עיין חזו"א סקי"ב שלמד מתוס' שגם במקום שהתקרה נפלה מכמה רוחות שבזה לא מועיל פ"ת אבל כל שיש מחיצות ואין צורך בפ"ת אלא על מחיצה אחת או בכמין גאם זה מועיל]

ג. עיין בה"ל דבפשוטו קי"ל כתוס' שאומרים פ"ת גם ביש רק שנים כמין גאם אמנם כתב שיתכן שדעת השו"ע לא כך והנה לשון הבה"ל שלרמב"ם צריך ג' שלמות אמנם עיין בשיעורים דבפשוטו מוכח מהגמ' שגם אם יש חלק מהמחיצה השלישית זה מספיק ולכל הפחות כשפתוח פחות מעשר שאם נימא פ"ת יהיה עומד מרובה על דופן אחד

ד. דעת רש"י שלא מועיל פי תקרה בתקרה העשויה בשיפוע והריטב"א חלק על זה אמנם השו"ע נקט שכולם מסכימים אם זה וכתב המ"ב סקי"ד שאם יש תקרה תחתיה ישרה מתחת בזה אפשר לומר פ"ת

ה. דעת הרמב"ם ורש"י שגם ברחבה טפח אומרים פ"ת אמנם דעת רוב הראשונים שרק ברחבה ד"ט אומרים פ"ת והראיה מכל קורה שלא מועילה פ"ת ובפרט להלכה שלא הוזכר שצריך עובי טפח וכן פסק המ"ב

ו. דעת רש"י שצריך עובי טפח וכתב החזו"א ע"ט סק"א שסתימת הפוסקים לא כך ועיין מ"ב שס"ה סקכ"ז שהביא מהרשב"א שזה צריך להיות בריאה כדי לקבל מעזיבה ודעת הריטב"א פ"ו. שזה רק עד כ' אמה אמנם הבה"ל שס"ג סכ"ו בד"ה אינו הביא מהרשב"א שזה מועיל

ו. עיין רעק"א בגליון שהביא מתוס' פ"ו: שאם פה התקרה מלאה פגימות זה לא מועיל והפוסקים לא העתיקו דבר זה ובחזו"א מ"ג ט"ז נקט כדבר פשוט שאם סוף התקרה עגולה לא אומרים פ"ת ומקורו ברש"י צ"ג. בד"ה לדידי שכתב שזה נחשב שאין לה פה

ז. מבואר בגמ' שבקרן זוית לא אומרים פ"ת וקי"ל שהכונה שאם התקרה נשברה בצורה של קרן זוית אבל אם התקרה בריבוע כה"ג אומרים פ"ת [ויש כאן חידוש לחזו"א שללא פ"ת אין המקום בכלל המחיצות כלל לראשונים שבשנים לא אומרים פ"ת]

ז,ב. מבואר בגמ' שמועיל קורה באחד קצר ואחד ארוך ועיין גאו"י שחזינן שבפי תקרה כה"ג זה לא יחשב קרן זוית ועיין חזו"א סק"י שכה"ג כל שזה על כותל שלם אין לזה החסרון של קרן זוית

ח. עיין חזו"א מ"ג ט"ז שכתב שפ"ת מועיל בתור פס ד"ט דהינו אם נשאר פרצה פחות מעשר ובסקי"ג י"ד שגם אפשר לעשות עומד מרובה מפ"ת ובשפ"א נקט שלא מועיל ובזה ישב את רש"י שם

ט. מבואר בגמ' שפ"ת מועיל לבפנים ולא לבחוץ ומבואר בחזו"א ק"ז סקט"ז שזה גם סברא לגבי שבת ונקט החזו"א סקט"ז שגם אם העמיד את התקרה ד"ט בכונה שזה יגדור בחלק החיצוני זה לא עוזר אמנם המ"ב סימן תר"ל סק"מ דן לגבי סוכה שפחתו התקרה שכיון שבתחילה הקורה עמדה גם כלפי חוץ זה מועיל ועיין ביכורי יעקב שם וצ"ע בזה אמנם כל שיש תקרה בד"ט הראשונים של הבית כיון שהפה החיצוני נחשב מחיצה לד"ט ממילא זה מחיצה לכל הבית והמבוי

י. יש לדון בפי תקרה שבא לחלק בין שני חצרות האם זה רק מועיל ביחס לזו שיש לה תקרה שתערב בנפרד אבל ביחס לזו שאין לה תקרה זה לא מועיל או שכל שיש לזה שם תקרה ביחס לאחת ממילא זה גם מחלק מהשני והנה לגבי סוכה זה לא מועיל דשם צריך חלות שם מחיצה וכאן העיקר לחלק ביניהם ויתכן שחלוקה ביחס לאחת ממילא זה גם ביחס לשני והנה לגבי כלאים מבואר בגמ' צ"ג. שבית שחציו מקורה ויש גפנים מתחת התקרה מותר להביא זרעים במקום שאינו מקורה ויש לבאר כנ"ל או שזה סברא מיוחדת ביחס לכלאים ועיין בשיעורים

י"א. בפשוטו העזרת נשים זה פ"ת לחלק בין שאר הבית הכנסת ונפק"מ לעובר לפני המתפלל ומסתבר שכאן הדין מחיצה זה ביחס לאדם המתפלל ואם זה הפוך דהעובר מתחת התקרה בזה יש לדון שתלוי בנ"ל ויש שדנו לגבי לשבת כשהס"ת הולך אבל מסתבר דשם כיון שזה משמש כדבר אחד אסור לשבת ולא עוזר רק מה שזה רשות אחרת לגמרי

י"ב. עיין בה"ל סוף סימן פ"ז שכתב לגבי בית שיש כמין תקרה לפניו ויש לו רק את מחיצת הבית שאם יש צואה חוצה לו זה לא נחשב מחיצה מצד שלא אומרים פ"ת מג' רוחות והנה כאן מספיק להגיד מרוח אחת ומבואר שכל שזה פרוץ מג' רוחות לא אומרים כלל וכן הוכיח החזו"א מגמ' ובדרך אמונה דן שלגבי כלאים שמועיל מחיצה ולא צריך רשות מועיל גם מד' צדדים ולפ"ז גם בצואה צריך להועיל

י"ג. עיין בה"ל שס"ג סט"ו שדן שפי תקרה העומד מאיליו לא עוזר וצ"ע הרי זה מחיצה גמורה וצ"ל שהסתפק רק במבוי שצריך היכר אמנם בפשוטו כל שזה מחיצה גמורה לא צריך היכר

י"ד. באגר"מ ח"א סימן קל"ח דן שתקרה שעומדת לא לגדור מתחת כגון מתחת לגשר זה לא מועיל לפ"ת אמנם תוס' פ"ו: מפורש שגם גזוזטרא שלמעלה מהמים אפשר לדון פ"ת

ט"ו. עיין בה"ל סוף סימן שמ"ו בד"ה שתי שהביא מהא"ר שאם יש פ"ת בכמין מבוי וצד אחד פתוח לקרפף שזה רק כרמלית בזה מועיל פ"ת גם במפולש אמנם הגר"א שם חלק על זה

ט"ז. עיין סוגיא בשבת ט. דמבואר שאם יש שני תקרות שכל אחד ב' טפחים ויש לבוד לחבר שניהם יחד הוי פי תקרה

#### כ"ג טבת פ"ד

# סימן שס"ב

## סעיף א'

### בפרטי היקף לדירה

א] א. מבואר בשו"ע שמחיצה לצניעות זה לא מחיצה ועיין מ"ב שהביא מהרשב"א שנח שם לפי שעה ואוכל שם לשעה דהינו שאפילו שזה אכילה ולינה אבל כל שזה סוג ארעי אין זה בגדר דירה וצ"ע הגדרים בזה

ב. עיין בבה"ל שדן בקרפף מקורה האם חשיב קרפף וצ"ע שלא הביא מהב"י סימן שס"א לגבי קירה בו בית סאה ואולי שם הביאור כמבואר בח' הר"ן שזה מחלק אותו משאר המקום עוד צ"ע שלא הביא מהגמ' ט"ו לגבי אילן שזה מקורה ואולי זה קירוי גרוע ובמה שחידש הבה"ל שאם עושה שם צרכיו זה נחשב דירה עיין חזו"א כ"ד סקי"ז שתמה שכל שזה לא פתוח לבית ואין שם פיתה ולינה זה אסור ולכאורא למבואר ברשב"א שגם חצר צריך פתוח לבית מבואר דלא כבה"ל אמנם משמעות הבה"ל לעיל שרק רחבה צריך פתוח לבית וחצר לא צריך ולפ"ז א"ש

ג. עיין מ"ב סק"י שכתב שאם מילא את הקש לשם דירה ממש אפילו שלא נטע האילן לכך אם רוב הדופן מן הקש הוי מוקף לדירה עכ"ל הנה צ"ב למה צריך רוב הדופן מן הקש הרי העיקר שבשיעור י' אמות על ידי פעולתו זה יקבל שם מחיצה ועיין תו"ש וכן משמע בפמ"ג ובמחיצת השקל שהכונה שכבר קשרו המחיצה ויש כאן שם מחיצה אבל זה לא נעשה לדירה ועכשיו הוא ממלא הדבר בקש והתחדש שכל שעיקר מציאות המחיצה נעשית על ידו זה מגדיר שזה מוקף לדירה והוא חידוש גדול והנה האחרונים הקשו למה צריך רוב הרי עומד כפרוץ מותר אבל לנ"ל יתכן שכאן שכבר יש תורת גדירה כל המעלה מה שעשה את רוב הגדר וצ"ע ובגר"ז ס"ג העמיד המג"א שמדובר בכותל שכולו פחות מעשר ושם מספיק רוב אבל באמת אם זה כותל גדול מספיק מה שמילא קש בי' אמות

### בגדרי חוזק מחיצה

ב] א. מבואר בגמ' סוכה כ"ד שכל מחיצה שלא יכולה לעמוד ברוח מצויה לא הוי מחיצה ועיין מ"ב סק"ז שכתב שכל שזה זז זה חסרון ומשמעות דבריו שאפילו תזוזה כל שהיא שלא פוסלת את המחיצה אבל זה מחסר בשם מחיצה וכן משמעות דבריו תר"ל סקמ"ז אמנם גם לדבריו ודאי שלא כל תזוזה קטנה שהרי מבואר בגמ' שאפשר לעשות בהוצא ודפנא וכן משמעות המ"ב תר"ל סקמ"ח אמנם החזו"א סימן סי"ג סק"ו חלק על זה וכתב שרק אם זה זז בצורה שיש יותר מג"ט בין אחד למשנהו ושאר פסולים אבל כל שזה זז בצורה שנשאר לזה שם מחיצה אין בזה חסרון והנה במקום שזה זז יותר מד"ט אפילו שנשאר לזה תורת מחיצה אבל לכאורא ביחס למקום שזה זז אין לו שם מחיצה וא"כ זה פרוץ למקום האסור לשיטת החזו"א שגם במקום שביחס למקום מסוים מתיחס מחיצות וביחס למקום אחר לא מתיחס אבל כל שאין מחיצה ביניהם זה פרוץ למקום האסור

ב. עיין בבה"ל שהביא מהתו"ש שאפילו עושה אותה בבית במקום שאין רוח יש בזה חסרון וכן הוא בסימן תר"ל סקמ"ח ובשער הציון הביא חולקים על זה ובחזו"א סנ"ב סקי"ד כתב שזה ודאי שהמחיצה נקבעת לפי המקום שהיא נמצאת רק שדן שאולי אין דרך אנשים לעשות מחיצה שלא מחזיקה ברוח מצויה ויתכן נפק"מ במקום שהרוח מצויה הוא חזק שזה ודאי לא סיבה ביחס לבית וצ"ב למ"ב אם דנים ללא בתים ליד אלא המקום פרוץ וכדו' [והדבר נפק"מ לגבי סכך אם זה אותם גדרים שזה רק מחזיק מצד הבתים שליד] ובעיקר הדין רוח מצויה יתכן שזה משתנה מהקיף לחורף וכן מהמקומות וצ"ע מה הגדר של מצוי פעם ביום או חמש פעמים ביום

וראיתי לדון במקום שיש ענפים ליד המחיצה ויש רוח מצויה שגורמת שזה יזיז המחיצה האם זה חסרון ויש לדון שכיון שחזינן כאן שדנים לפי המחיצה עצמה מה מצבה ה"ה כאן אמנם יתכן שודאי שכל שהיא עומדת בצורה שלפי הנתונים זה לא יחזיק זה ודאי חסרון וצ"ע

## סעיף ב'

### בדיני צירוף של גידוד ומחיצה ושני מחיצות

א] א. מבואר בגמ' שבת צ"ט שתל גבוה עשר זה נחשב מחיצה עוד מבואר בגמ' שאם יש תל חמשה ועליו מחיצה חמשה זה מצטרף להחשב רה"י וה"ה אם יש חריץ עמוק חמשה ועליו מחיצה חמשה זה מצטרף

ב. עוד מבואר בגמ' שתל המתלקט י"ט מתוך ד"א זה נחשב מחיצת עשר ודעת החזו"א ס"א סק"ע שהשיעור ד"א הוא שיעור בשיפוע מתי זה נחשב מחיצה ולכן נקט שכל שיש חלק שהוא עולה בצורה שלא מתלקט בכזה שיפוע אין לו שם מחיצה והוא לא מצטרף למחיצה אמנם בתו"ש סימן שמ"ה סק"ב כתב שאם מתלקט חמשה מתוך ג"א ועוד חמשה מתוך אמה זה גם טוב דהינו שזה לא שיעור בשיפוע אלא זה שיעור בצירוף ועיין בה"ל כאן שלכאורא סתר משנתו שכתב לדון בתל מתלקט חמש טפחים מתוך שתי אמות האם זה מצטרף לחמשה טפחים עומדים ומבואר שאם זה מתלקט יותר זה לא יעזור אפילו שהמחיצה היא תוך י"ט ועיין לקמן וצ"ע

ג. עיין בה"ל שהסתפק האם תל שמתלקט חמשה טפחים ואחרי זה יש מחיצה חמשה טפחים האם זה מצטרף וביאר ספיקו שאולי כה"ג השיפוע זה לא מחיצה וצ"ב הסברא ואם מצד שזה צירוף שני סוגי מחיצות לכאורא כה"ג זה אותו סוג מחיצה של גידוד עוד הסתפק במקום שיש תל גבוה פחות מג"ט ועליו מחיצה שמונה טפחים האם זה מצטרף דיתכן שהפחות מג"ט שזה כארעה סמיכתא אין זה מצטרף

ד. בעיקר הא דמבואר כאן שאפשר לצרף שני חלקי מחיצות יש לעיין מה המרחק שיכול להיות ביניהם והנה יש לדון בג' אופנים א. תל המתלקט ה' טפחים ועל גביו עוד תל המתלקט ה' טפחים ב. בור ה' טפחים והקיף מסביבו מחיצה חמשה טפחים ג. תל חמשה טפחים ועל גביו מחיצה חמשה טפחים והרחיק את זה משפת התל והנידון ביחס לעל גבי התל ועיין חזו"א ס"א סק"ע ואילך שנקט שכולם זה אותו נידון והסתפק האם השיעור הוא ג"ט או ד"ט ובסימן קי"א סק"ד הכריע שהשיעור הוא ד"ט וכמבואר בתרוה"ד אמנם נקט שאם יש תקרה מעל כה"ג לא משנה מה המרחק וזה מצטרף ולפ"ז כתב שבכל מקום שרוצים להשתמש בתל צריך להיזהר שלא יהיה באמצע התל מקום שהוא לא מתלקט שיעור של מחיצה ויהיה ברחבו ד"ט וגם אם זה לא לכל רוחב ההר אבל זה נחשב פרצה במקום זה ע"ש

אמנם דעת המ"ב א. שאם זה תל על גבי תל יש צירוף ביניהם עד ד"א [וצ"ל שאפילו שיסוד הדין מצד השיפוע אבל גם כתוב חידוש שמצטרף בשיעור ד"א] ב. ואם זה מחיצה על גבי התל בזה כתב כאן בבה"ל שלדעת הגר"א זה מצטרף ודעת התרוה"ד שאם יש מרחק ד"ט זה גרע ג. עיין סימן שמ"ה סט"ו אם יש בור חמשה טפחים ועשה מחיצה והרחיקו ממנו דפשוטו דעת הרא"ש שזה מצטרף עד מרחק ג"ט והא"ר מסתפק בזה ודעת הר"ן שזה מצטרף ועיין סימן שנ"ח ס"ו מה שביארנו לחלק בין המקרים וצ"ע בזה

## סעיף ח' ט'

### דיני עומד מרובה

א] א. נחלקו אמוראים האם צריך עומד מרובה על הפרוץ או פרוץ כעומד וקי"ל שמספיק פרוץ כעומד ועיין חזו"א סימן ע' סק"ז שכתב שלא דנים את כלל ההיקף אלא צריך שכל דופן יהיה בה עומד מרובה ולכן גם אם בכלל ההיקף רובו גדור אבל אם יש שני מחיצות הרוחב דשם רובם לא גדור זה לא מועיל [כגון אורך עשרים משני הצדדין רוחב עשר ומתוכם ד' גדור שיש עשרים ושמונה גדור אבל מאידך בשני המחיצות רוחב אין רוב] אמנם כתב בסימן ע"ה סק"ג דיתכן דדעת רש"י שחוץ מזה יש גם הלכה שצריך שביחס לכלל ההיקף זה יהיה רוב וכגון שדופן אחד פרוץ כולו ובשאר הדפנות יש בכל אחד רוב וכן מבואר בבה"ל סימן תר"ל ס"ה בד"ה העשויות אמנם החזו"א בסימן ע' היקל בזה

ב. עיין מ"ב סקמ"ה שהביא שנחלקו אמוראים האם עומד מרובה משני צדדים מועיל כגון שיש חמש מכל צד ותשע באמצע והביא שדעת הרשב"א להחמיר בזה ודעת האו"ז להקל בזה אמנם גם לדעתו אם המחיצה היא על ידי לבוד לא עושים עומד מרובה משני צדדים ומשמעות המ"ב שהיקל כאו"ז אמנם החזו"א ס"ח סק"ב משמע שנקט להחמיר בזה וכן לגבי ציצית

ג. כתב החזו"א ס"ד סק"ד שאם יש עומד ג' פרץ אמה עומד ה' פרוץ ו' כה"ג הוי עומד מרובה אפילו שלא מועיל משני צדדים שכיון שהאויר שבין שני העומדים מתבטל ממילא אפשר לצרף את שני העומדים יחד לגבור על העומד השלישי

ד. עיין מ"ב סקמ"ה שאפילו שביחס לכל הרוח אין כאן עומד מרובה אבל כל שביחס לקטע מסוים חל דין עומד מרובה ממילא עכשיו חל על הכל דין גדור וזה יכול לגדור מקום אחר שלידו כגון כותל חמש עשרה אמה גדר אמה פרץ אמה גדר שתי אמות פרץ שבע גדר שתי אמות פרץ אמה גדר אמה אמנם החזו"א ס"ד סק"ג חלק ונקט שכה"ג לא מועיל [ועיין עבודת הקודש ש"פ ספ"ב] והנה המ"ב כתב את זה גם ביחס לעומד מרובה משני רוחות ובזה יש חידוש שהרי פסק שאפילו גדירה אם לבוד לא עושה עומד מרובה כ"ש גדירה על ידי עומד מרובה והנה השעה"צ הוכיח יסודו מהא דמבואר בגמ' שבכותל רביעי מועיל פרץ שתים גדר שלש בכל צד ויש עשר באמצע ותמה החזו"א דאינו ראיה דשם הרי מועיל פרוץ מרובה על העומד רק צריך שלא יהיה פרצה עשר ואדרבא הרי מבואר סימן שס"ג במ"ב סקקמ"ו שצריך לחי בפתח כזה ובהכרח שאין כאן דין עומד מרובה

והנה לגבי כלאיים כתב החזו"א ס"ח סקי"א שמועיל כה"ג אמנם ע"ש בסופו שדיק מהרמב"ם לא כך ובפשוטו עיקר הסברא לחלק דכאן שכל השם גדירה על הרשות ממילא צריך לדון ביחס לכל הרשות משא"כ בכלאים שכל קטע וקטע הוא סיבת גדירה בזה חל בתחילה דין עומד מרובה שביחס לשטח הזה הוא מועיל וממילא אפשר להמשיך אם זה הלאה אמנם ודאי שגם במקום שהמחיצה נצרכת לכלאים וזה מועיל לא נימא שזה יעזור לשבת ולכן מסתבר שגם אם המחיצה עומדת בצורה שביחס לצד אחד זה גודר לא נימא שממילא זה מחיצה ובזה החזו"א יודה למ"ב

ה. עיין חזו"א ס"א סקמ"ה אות י"ח ציור ס"א שכתב שבדוגמא שיש חצר קטנה שפרוצה לחצר גדולה והחצר גדולה פרוצה לרה"ר דהיה מקום לדון דנימא עומד מרובה על ידי כותל הקטנה וממילא זה יגדור את החצר הגדולה וכתב שעומד מרובה שלא גודר במקומו הוא לא נחשב מחצה וכיון שבחצר הקטנה אין סיבה שתחשב גדורה לכן גם החצר הגדולה אסורה [ועיין במגיה שם שהעיר שתיפו"ל שיש כאן תרתי דסתרי שהרי אפשר לומר עומד מרובה בגדולה וממילא הקטנה לא תיכנס ונפק"מ אם בקטנה יהיה פס ד"ט כה"ג זה יתיר כנגדו בגדולה ולא אומרים שעד שנימא עומד מרובה מהקטנה לגדור בגדולה נימא עומד מרובה בגדולה וממילא זה אסור אמנם כה"ג זה יהיה מותר כי בגדולה אין עומד מרובה דהרי היא אסורה שאין לה פס ד"ט]

ו. למבואר בחזו"א סימן ע' סקכ"ב שגדר דין עומד מרובה שזה רק ביחס למקום אבל לא שבאמת זה סגור לגמרי ולכן זה לא עושה סילוק מחיצות מסתבר שלא שייך לעשות עומד מרובה למקום שיש מחיצה מדין עומד מרובה וצ"ע ויש לדון האם מועיל למחיצת צוה"פ או למקום הגדור בפי תקרה

### בדין עומד מרובה בערב

ב] א. מבואר בגמ' שעומד מרובה בערב עוזר וכגון שיש עומד שלש ופרוץ שלש ועומד ארבע אבל כל זה בתנאי שאין גדים בוקעים למטה לכן צריך בג' הראשונים שודאי יהיה תורת מחיצה ועיין חזו"א ע"ז סק"ה שכתב שאפשר ליצור מעומד מרובה בערב עומד מרובה על מחיצת שתי אפילו שבסך הכל הרוב לא גדור

ב. עוד מבואר בגמ' שלא יועיל ד' אויר באמצע וג' משני הצדדים מצד שכה"ג יהיה אתי אוירא מהאי גיסא ומהאי גיסא ומבטל ליה אמנם כתב החזו"א שם יהיה תקרה זה יעזור וכן משכחת ליה כה"ג פרוץ כעומד בערב כגון שיש למעלה ג' וחצי ומתחתיו ג' וחצי ולמטה יש ג'

ג. עיין חזו"א ס"ח סקי"ז שאם יש עומד חמש ופרוץ חמש ותקרה אין התקרה יוצר סיבה לעומד מרובה אמנם אם יהיה למעלה קצת מחיצה תוך עשר כה"ג יש דין עומד מרובה עוד חידש החזו"א שם וכן הוא באבן העוזר שהשיעור של הגדירה חיב להיות דוקא תוך עשר אבל אי אפשר ליצור גדירה על ידי למעלה מעשרה ורק זה עוזר שלא יהיה אתי אוירא

### בדין סילוק מחיצות ובדין רה"י גודר

ג] א. מבואר בגמ' צ"ג: שאם יש עומד מרובה ועשה סילוק מחיצות זה מסלק את העומד מרובה וכמו בדוגמא של חצר גדולה לקטנה לגבי הקטנה שהרי אם היו לוקחים המחיצות היה עליהם עומד מרובה בכל אופן כה"ג אין עומד מרובה ולכן כל מבוי נחשב פרוץ אפילו שאם נוריד את כתלי המבוי יש עומד מרובה על ידי כתלי החצרות שבצידי המבוי וכן הוא בחזו"א פ"ח סקי"א

ב. מבואר בגמ' שחצר קטנה שנפרצה לגדולה ונכנסים כתלי קטנה בגדולה יותר מג"ט כה"ג הקטנה אסורה ומצד סילוק מחיצות אבל גדולה מותרת ומבואר שזה לא עושה סילוק מחיצות לגבי לגדור הגדולה ובטעם הדבר אפש"ל שכיון שזה גדור מג' צדדים זה כאילו מלא וכאילו המחיצה עברה למקום שליד הפתח ועיין חזו"א סקמ"ה אות ז' ובאות ט"ז ציור נ"ט שכתב שאפילו שכל זמן שלא חל היתר על המקום המוקף ג' מחיצות ממילא המקום הגדול הוא פרוץ למקום האסור אבל כיון שאם יחול עליו גדירה והוא יהיה מותר ממילא המקום המוקף בג' מחיצות יהיה פרוץ למקום המותר כה"ג זה גודר המקום העליון

ג. יש לדון בנכנסים כתלי קטנה בצורה שיש עומד מרובה עד הסוף האם זה עושה סילוק מחיצות וכגון במבוי שהוא רק ד"א ולא מגיע עד הסוף וכתב החזו"א ס"ג סקכ"ד שזה לא עושה סילוק מחיצות אמנם הסתפק כמה צריך להישאר ד"ט או ג"ט והנה משמעות החזו"א שכה"ג אין סילוק מחיצות כלל אמנם בפשוטו ביחס לתוך המחיצות ודאי דיש סילוק מחיצות כמו בחצר קטנה שנפרצה לגדולה עוד כתב החזו"א שם שצו"ה שזה מחיצה גמורה עושה סילוק מחיצות ולגבי גו"א כתב החזו"א קי"א שנחלקו הראשונים האם זה עושה סילוק מחיצות מעומד מרובה דהינו בלשון ים הנכנס לחצר וכתב להחמיר ובמ"ב שנ"ו סק"י כתב להקל בזה

ד. עיין חזו"א ק"ז סק"ה ציור קס"ב ותוכן דבריו שכל שיש מקום שהוא מוקף מחיצות שעל ידי זה הוא מקבל שם רה"י ממילא כל מקום שפתוח איליו זה כאילו הוא גדור בכח המחיצות שיש באותו מקום וממילא כמו שמקום זה ניתר כך המקום הפתוח איליו ניתר אפילו שאם הינו דנים מכח המחיצות דיש שם זה לא היה עוזר כאן דכנגד הרשות הנדונת אין מחיצה ועיין סימן ע"ד סק"ז שבכנגד הפילוש ויהיה פס בכל מבוי אפילו שהמקום האמצעי אין לו רק ד' לחיים אבל כיון שמכל צידיו יש מקום שגדור בשני מחיצות ולחי הוא יהיה רה"י מדאוריתא אמנם מדרבנן מבואר בדבריו סקמ"ה ציור כ"א שאין כאן רה"י כלל

ועיין סימן א' סקל"ח שדן בחצר הפרוץ למבוי שהיתר המבוי לא מועיל לחצר האם זה עוזר והכריע שזה עוזר

### בדין פרצת עשר

ד] מבואר בשו"ע שאם יש פרצת עשר לא מועיל עומד מרובה ונחלקו האחרונים האם פרצת עשר זה דאוריתא דעת המשכנות יעקב שזה דאוריתא ודעת הבית אפרים שזה דרבנן וכן הכריע החזו"א [ועיין בה"ל ס"י] ודעת החזו"א שבפסי ביראות שאין עומד מרובה זה דאוריתא אמנם בבית אפרים משמע שגם אז זה רק דרבנן ואדרבא בדבריו קצת משמע שרק בפסי ביראות זה דאוריתא ולא בסתם עומד מרובה

#### כ"ג טבת פ"ד

# סימן שס"ב

## סעיף י'

### בדין צורת הפתח ביותר מעשר ופרוץ מרובה לרוב הראשונים ובדין בקעה

ד] א. מבואר בשו"ע בס"ט שאם יש פרצת עשר לא מועיל עומד מרובה ונחלקו האחרונים האם פרצת עשר זה דאוריתא דעת המשכנות יעקב שזה דאוריתא ודעת הבית אפרים שזה דרבנן וכן הכריע החזו"א [ועיין בה"ל ס"י] ודעת החזו"א שבפסי ביראות שאין עומד מרובה זה דאוריתא אמנם בבית אפרים משמע שגם אז זה רק דרבנן ואדרבא בדבריו קצת משמע שרק בפסי ביראות זה דאוריתא ולא בסתם עומד מרובה

ב. מבואר בגמ' שדעת רב שלא מועיל צורת הפתח ביותר מעשר ובתוס' מבואר שרק מדרבנן זה לא מועיל והמשכנו"י נקט דדעת תוס' ב. שזה חסרון דאוריתא ולהלכה קי"ל שזה מועיל ולכן בפתח המבוי זה ודאי שמועיל צורת הפתח אפילו אם זה יותר מעשר

ג. דעת תוס' וכן פסק השו"ע לעיקר שמועיל אפילו לגדור מקום מד' רוחותיו בצורת הפתח אפילו שזה פרוץ מרובה על העומד וגם ביותר מעשר ועיין בה"ל שהביא מהפמ"ג לדון האם זה מועיל מדאוריתא דהינו שזה עושה את המקום לרה"י או שזה רק רה"י מדרבנן והנה יש כאן ספק מחודש דבפשוטו לדעת רוב הראשונים רבנן לא הקילו שמותר לטלטל רק במקום שמדאוריתא הוא רה"י וכל צד הספק שייך לרמב"ם שבמבוי המתוקן בקורה זה לא רה"י מדאוריתא ועיין בה"ל שכתב להוכיח דבגמ' כ. מבואר שזה מועיל גם במקום שהוא רה"ר ועיין חזו"א שתמה עליו שודאי לא מדובר בכה"ג שהרי אתו רבים ומבטלי מחיצתא אמנם בפשוטו דעת הבה"ל שיש מקום שלא שייך אתו רבים כי אין כאן שיעור של מבטלי מחיצות אבל ללא המחיצות הוי רה"ר [יתכן מצד שזה שטח פחות מי"ג אמה יתכן שבשטח זה לא עוברים ס' רבוא] וגם כה"ג מבואר שזה מועיל

ד. התוס' הקשו למה בשירא ובפסי ביראות לא אמרו רבנן לעשות ד' צורת הפתח וכתבו לישב שבבקעה לא מועיל צורת הפתח מד' צדדים ובקעה פירושו מקום שהוא לא משמש לדירה ולכאורא זה לשיטתם ששירא זה מחסר בהגדרה של מוקף לדירה וכן בפסי ביראות והנה בפשוטו ההבדל למה השטח משמש ובגר"ז הלשון לשם מה עשו את המחיצות

ה. הבה"ל בד"ה אבל נקט שכל החסרון רק אם זה יותר מעשר אבל אם זה פחות מעשר אין חסרון אמנם החזו"א ע' סקי"א נקט שגם כה"ג זה לא מועיל והנה אם זה עומד מרובה בזה אפילו אם יש פרצה יותר מעשר זה מועיל וכן אם יש שני מחיצות עשויות כמבוי וצריך לגדור את שני המחיצות רוחב זה ודאי עוזר ויש להסתפק במקום שיש שני מחיצת זו כנגד זו וזה מחיצות רוחב והאורך הרבה יותר גדול שרוב השטח לא גדור האם גם כה"ג זה מועיל ובדעת ר' יהודה החזו"א דן שכה"ג אין לזה ההלכה של שני מחיצות וצ"ע ועיין חזו"א סקי"ב שהסתפק האם בשני מחיצות כמין גאם זה מספיק כדי שיגידו בשני המחיצות האחרות צורת הפתח גם בבקעה

ו. המ"ב סקנ"ז הביא מהטור שאם יש מחיצות אם פרצות מועיל אפילו בפרוץ מרובה ועיין חזו"א ע' סקי"ב שתמה שאם זה פרוץ מרובה א"כ זה נחשב שהכל בצורת הפתח ויתכן שכונת המ"ב שביחס לרוב ההיקף זה עומד מרובה אבל ביחס לשני המחיצות זה פרוץ מרובה ועיין גאו"י בד"ה ומסתברא דקצת משמע שהכונה שאם יש פסי ביראות כה"ג אין חסרון של צורת הפתח ביותר מעשר ואפילו בפרוץ מרובה

ז. עיין חזו"א ס"ע סקי"ג שאם יש צורה כמו הפילוש של הראשונים כ"ב. ויניח צורת הפתח בכל פתח כיון שבמקומו זה גדר בצד ג' ממילא זה נחשב גדור וממילא גם כנגד הפילוש אפילו שמד' צדדים זה צורת הפתח זה יועיל ולפ"ז יש עיצה בכל פרוץ מרובה בבקעה להעמיד כותל ד' טפחים משני הצדדים וכה"ג יועיל הצורת הפתח וכן מד' צדדים אמנם זה תלוי בספק לעיל ועיין בשיעורים שהחזו"א נקט שיסוד החסרון במחיצה אמנם בריטב"א משמע שהחסרון ביחס להיקף ולכן יתכן שכיון שביחס לכנגד הפילוש זה כולו בצורת הפתח זה לא יועיל

ח. עיין חזו"א ע"ט סק"ה שהביא מהחת"ס ספ"ה שאם יש היקף שחציו ביקעה וחציו מקום דיורים חלק המחיצות שנמצא במקום הבקעה יש בו החומרא של צורת הפתח והחלק דישנו במקום הבקעה יש בו החסרון של צורת הפתח ולכן אם יש במקום הדיורים עומד מרובה זה עוזר דשם זה נחשב מחיצה טובה [וזה כנ"ל שהנידון האם הדבר מקבל שם מחיצה או לא ודלא כמשמעות הריטב"א שזה ביחס למקום מסוים] אמנם החזו"א כתב שכיון שהיקף זה הנידון שיועיל גם כלפי מקום דיורים ממילא בזה אין חסרון כלל ויש לדון בשביל שמוביל משני מקומות שהוא בקעה האם כיון שצדו אחד זה מקום דיורים זה מספיק [הנידון היה בשביל המוביל מסנה"מ לרכס בזמן הקמתו וכמדומה שרוב המורים נקטו שזה עצמו שהוא משמש להוביל משכונה לשכונה זה לא בקעה]

### ביאור דעת הרמב"ם

ב] א. הרמב"ם כתב שלא מועיל צורת הפתח בפרוץ מרובה והובא בשו"ע בתור י"מ וכתב המ"ב ונכון לחוש לדעת הרמב"ם כיון שכן הוא גם דעת הסמ"ג והסמ"ק ונחלקו הראשונים בכונתו האם זה רק בפרצה יותר מעשר או גם בפחות מעשר והמ"ב סקנ"ח והחזו"א הכריעו שזה רק ביותר מעשר ולכן שטח שפחות מי' אמות על י' אמות אפשר לגודרו בד' צורת הפתח [אמנם יש מקום להחמיר על כהידור גם בזה שזה הוא פשטות דברי הרמב"ם וצ"ע]

ב. אם יש שני מחיצות כמין מבוי עשויות בעומד מרובה על הפרוץ בזה אפשר לגדור את מחיצות הרוחב אפילו אם זה יותר מעשר ואפילו בפרוץ מרובה על העומד והבה"ל סימן שמ"ו נקט שאם יש שני מחיצות רוחב פחות מעשר שגדורות בצורת הפתח אפשר לגדור את השנים של האורך בצורת הפתח שדנים שמחיצות הרוחב זה מחיצות גמורות וכל הנידון רק על השנים האחרות ובחזו"א סימן ע' סקכ"ג חלק ונקט שאם היה ברוחב שני מחיצות ממשיות בזה היה מועיל אפילו שרוב ההיקף הוא בצורת הפתח [ויש כאן חידוש אפילו שבדעת ר,י נקט שכה"ג לא חשיב שני מחיצות ואולי כאן זה עדיף דיש צוה"פ שמחברת] אבל כל שהכל גדור בצורת הפתח אפילו שביחס למחיצות שפחות מעשר אין חסרון אבל זה נחשב שגודר את כל הרשות בתורת הפתח

ג. החת"ס כתב שאם עושה צורת הפתח קטנים שכל אחד פחות מעשר זה מועיל והחזו"א חלק על זה בתוקף שכיון שהשטח הוא יותר מעשר זה לא מועיל ואומרים אתי אוירא דהאי גיסא ומבטל ועיין בשיעורים שכתבנו לדון שכיון שלאחר שיחול צורת הפתח אין כאן אויר לבטל בזה אין את החסרון

ד. בחזו"א בגליונות משמע שאם היה גדירה של פסי ביראות אפילו שיש פרצה יותר מעשר פחות מי"ג כה"ג יועיל צו"ה דהינו שנקט שגם כשרבנן אמרו שלא עוזר פסי ביראות אבל זה נשאר כסוג מקום שהוא לא פרוץ לגמרי ומועיל צו"ה אמנם בדברי הגר"ח מבואר שם לא כך

ה. מבואר בראשונים שאפילו שפרצה בקרן זוית לא מועיל לחי או קורה אבל צורת הפתח מועיל ועיין חזו"א ע"ב סק"י שמוכח בגמ' שגם אם מבוי שצדו אחד קצר ואחד ארוך והניח צורת הפתח באלכסון זה מועיל וזה גם לשיטת הרמב"ם וזה לא נחשב שבא לגדור מקום יותר מעשר משני רוחות בצורת הפתח

## סעיף י"א

### מהות הלחי והמשקוף

א] א. מבואר בגמ' שצורת הפתח זה קנה מכאן וקנה מכאן וקנה על גביהם ומבואר בגמ' שגובה הלחי הוא עשרה טפחים וקי"ל שמועיל צורת הפתח אפילו יותר מכ' אמה

ב. ומבואר בשו"ע שהקנים צריכים להחזיק דלת של קש ומבואר בשו"ע ששני הקנים צריכים להיות בחוזק זה אמנם הקנה שמעליהן יכול להיות גם מגמי כמבואר בירושלמי ועיין שס"ג במ"ב שכתב שמועיל אפילו סיד מחוי שדבוק לכתלים וצ"ל שזה נחשב שזה ראוי לקבל דלת של קש דרואים את זה יחד אם הקיר אמנם כתב המ"ב שצבע לבד זה לא עוזר וע"ש שאין שיעור לא לעובי הלחי ולא לרוחב הלחי

ג. ומבואר בגמ' שנחלקו אמוראים האם צריך היכר ציר והשו"ע פסק שלא צריך והמשכנות יעקב החמיר בזה והב"י העיד שהמנהג בכל מקום להקל בזה

ד. מבואר בגמ' ט"ו. שמועיל בלחי אבן נכנסת ואבן יוצאת ועיין מ"ב שס"ג סקכ"ה שהביא מהאחרונים שזה רק אם יש פחות מג"ט שזה מועיל בתור לבוד וע"ש שנקט שזה מועיל גם לגבי צורת הפתח אמנם הביא מהתו"ש שלגבי צו"ה הוי פתחי שמאי וזה לא מועיל וכן בסקקי"ג הביא מחלוקת בזה ובדעת המתירים בפשוטו הם נקטו שכל מה שהגמ' אומרת שזה שמאי אם יש ג"ט בין אבן לאבן והחזו"א נקט כתו"ש, ובמקור חיים חידש שאם יש יותר מד"א בזה יש חסרון של שמאי ואם זה פחות מד"א אין חסרון ובביאור כונתו ביאר בשערי ציון דיש היתר של צורת הפתח ויש היתר של פתח וכל שזה פחות מד"א זה מועיל בתור צורת הפתח וזה רק בשבת וכל שזה יותר מד"א זה רק מועיל בתור פתח ובזה יש חסרון של שמאי

והנה לפשטות הדברים שיש תמיד חסרון של שמאי המקור חיים חידש שצריך שהקנה יהיה חלק ללא עוקצים והחזו"א ע' סקכ"ה כתב שראוי להחמיר בזה אמנם פשטות הגמ' שזמורה מועילה משמע שזה לא חסרון של שמאי

ה. יש שנקטו שהדין של שמאי זה רק בלחיים שזה עיקר הפתח אבל לא במשקוף והחזו"א הכריע שזה גם במשקוף

ו. עיין ספר תיקון מבואות פי"א הערה 32 שהסתפק האם כיש אבן יוצאת למעלה מי"ט האם זה מהוי חסרון עוד ראיתי לדון האם בצד השני של הלחי יש חסרון ולא מסתבר ובחזו"א מבואר שלשיטות שמספיק לחי אחד אין חסרון של שמאי בשני וצ"ע בכל זה

ו. והנה בפשוטו גם הלחיים וגם הקנה שעל גביהן צריכים לעמוד ברוח מצויה וכל שברוח מצויה זה נפסל מלשמש זה לא מועיל וכן נקט החזו"א אמנם המ"ב סקס"ו הביא אחרונים שנקטו שרק הלחיים צריכים להיות ראוים להחזיק ברוח מצויה וביאר האבני נזר שעיקר הפתח זה הלחיים והקנה שע"ג זה רק כדי לתת לזה צורה של פתח

### בצורת עמידה של הקנה מעל הלחיים

ב] א. הגמ' מביאה מחלוקת האם צריך ליגע או אין צריך ליגע ולהלכה קי"ל שזה לא צריך ליגע ורעק"א הביא מהרא"ם שזה מועיל מצד גו"א והנה בגמ' יתכן שמדובר שזה עומד ישר מעל הלחיים ורעק"א הביא מהרא"ם שגם אם זה עומד באלכסון זה מועיל רק שהסתפק רעק"א שאולי יש שיעור אלכסון גדול שזה כמו פתחי שמאי ובחזו"א ע,א סק"ו סתם תמיד להתיר

ב. מבואר בגמ' שאם זה מהצד זה לא מועיל והביאור הפשוט שזה לא מעל חלל הלחיים אלא זה מחובר מצידם ודבר זה מוסכם בכל הראשונים לפסול ובאו"ז הובא בהגהות אשרי הוסיף שזה צריך דוקא לעמוד מעל הלחיים ואם זה עומד בין הלחיים כה"ג זה מועיל ואין דבר זה מוסכם בראשונים אמנם המ"ב סקס"ד והחזו"א ע"א סק"ח פסקו כך והנה הט"ז כתב שחסרון זה הוא רק אם זה יותר נמוך מגובה הלחיים אבל אם זה באותו גובה זה טוב אמנם המ"ב הביא שכל האחרונים חלקו ונקטו שזה לא טוב ועיין חזו"א ע"א סק"ח שתמה למה לא נימא שהחלק שנגד הקנה הוא כהמשך הקנה וכתב שכיון שלפי הצורה זה נראה כהמשך המזוזה זה לא שיך וכתב שאם באמת זה עשוי פסקי פסקי זה יועיל וכן כתב שאם הכל מבנה אחד ולא ניכר מה המזוזה ומה המשקוף כדרך כל כותל שטוח בטיט זה מועיל

ג. עיין מ"ב סקס"ד שכתב בשם הפמ"ג שאם יש חריץ בלחי והקנה שעל גביו מונח שם אם הוא באותו גובה דהינו שהריץ רק בשיעור הקנה זה מועיל אבל אם זה יותר עמוק זה לא מועיל מצד שזה נחשב מהצד דהינו שזה צריך להיות מעל הקנה אבל אם יש מסמר שבולט מעל הלחי וקשר למסמר זה נחשב שזה מעל הלחי דלא רואים אתה מסמר כחלק מהלחי והחזו"א ע"א סק"ט חולק על זה שגם אם זה שקוע אבל תמיד זה מתחת לחלק שתחתיו ואפשר לומר דל מהכא את החלק שמלמעלה והיה מקום לומר שלא צריך לומר דל מהכא אלא עצם זה שזה מעל חלק מהלחי זה מספיק ויש לדון האם כשיש חור בלחי ונכנס השליבה של הקנה האם זה עוזר מצד שזה עומד מעל הלחי ובנפש חיה סימן ל"ד כתב שכיון שזה לא ניכר זה לא מועיל

ד. עיין חזו"א ע"א סקי"ב שכתב שלחי שמתחיל עבה מלמטה ונגמר צר מלמעלה והקנה מונח על אמצע הלחי אפילו שזה מעל לעובי של הי"ט התחתונים בכל אופן זה נחשב מהצד אבל אם יש שבירה באמצע העמוד זה מועיל אמנם לפמ"ג לעיל זה נחשב מהצד

ה. עיין חזו"א סק"ו שאם הלחיים עומדים אלכסון כלפי תוך הפתח והמשקוף נוגע בהן זה ודאי מועיל וזה נחשב מעל המזוזות אפילו שי"ט התחתונים הם לא תחת המשקוף וכן מבואר בשער הציון שס"ג סקי"א [אמנם החכמת שלמה לגר"ש קלוגר דן לפסול בזה שזה לא עומד על גבי העשר טפחים התחתונים] וכתב החזו"א שגם אם זה משפע מלמטה למעלה לא כלפי תוך הפתח אלא כלפי חוץ לפתח [לצפון ודרום] זה מועיל אלא דבזה כתב דלשיטת רש"י צריך למלאות מתחת לאלכסון שלא יהיה גדים בוקעים ולתוס' לא צריך ובסימן ס"ח סקכ"ג סתם כתוס'

ו. עיין חזו"א סק"ו שכתב אם המזוזות עומדות באלכסון כלפי חוץ או כלפי פנים שכה"ג זה מתיר כפי אלכסונם רק צריך שזה יהיה שיעור של מתלקט י"ט תוך ד"א ולא יותר דאל"כ אין לזה שיעור מחיצה ומשמעות החזו"א שאם המשקוף הוא מחובר לקנה מעליו אפילו שהוא לא עומד כלל מעל המזוזה בכל אופן לא חשיב מהצד אמנם אם עומד גבוה ממנו בזה כתב שזה ודאי שאין להמשיך לפי אלכסונו של הקנים אלא לפי אלכסונו של עולם אלא שדן שיתכן שכה"ג שזה לא נוגע זה לא נחשב על גבם ויש שנקטו שכונתו שגם בנוגע זה לא מועיל שזה לא נחשב מעל המזוזות התחתונות וכן הוא בחכמת שלמה לגר"ש קלוגר

ז. עיין חזו"א סקי"א שכתב שאם יוצא מהמזוזות שני קנים באלכסון ועל זה מניח משקוף זה מועיל ולא דנים שהאלכסונים זה המזוזה וממילא זה לא נחשב מונח מעל המזוזה אלא דנים את האלכסונים והמשקוף כולו כמשקוף אבל אם המשקוף לא יהיה צמוד לאלכסונים אפילו שזה קרוב בלבוד זה לא מועיל מצד שחיבור של לבוד זה פתחי שמאי וע"ש שכל שהמשקוף הוא לא ממש אחד יש חסרון של שמאי

ח. בעיקר החסרון של מן הצד מבואר בגמ' שלגבי כלאים בפחות מעשר זה עוזר וכן פסק החזו"א בכלאים י"א סק"ח ובפשוטו מבואר שזה לא חסרון דאוריתא וכן הוא בקרן אורה ולפ"ז במזוזה זה חיב אמנם סתימת הטושו"ע בהלכות מזוזה שצריך על גביהן אמנם לאו"ז יתכן שהדין שלא יהיה מחוץ לחלל הפתח זה פשוט שלא מועיל וגם בכלאים עוד יש לדון למקו"ח לעיל שביחס לשם מחיצה זה חסרון דרבנן אבל ביחס לשם פתח זה חסרון דאוריתא [וכן נפק"מ לגבי בריאה לקבל דלת דכתב הקרן אורה שזה רק דרבנן]

### בדין מקום העמדת הלחים והמשקוף

ג] א. עיין מקור חיים שהביא דנחלקו רש"י והריטב"א לגבי מזוזה האם צריך להעמיד דוקא מזוזה מיוחד בשביל הפתח או גם אם נפרץ בכותל ונשאר משני צידיו זה מועיל והמקור חיים נקט שלגבי מזוזה קי"ל כהריטב"א ולגבי שבת כתב לחלק שאם יש ד"א זה לא מועיל ואם יש פחות מד"א זה מועיל וביאר השערי ציון [ס"ג ענף א' סק"ד] דיש להתיר או מצד שם פתח וזה אפילו ביותר מד"א אמנם בזה יש את החסרון של הריטב"א ואפשר להתיר בתור צורת הפתח שזה מדין מחיצה וזה לא מועיל למזוזה ובשבת זה מועיל אמנם החזו"א ס"ע סקכ"ה נקט שאין חילוק בין שבת למזוזה והנה המ"ב שס"ג סקקי"ג הביא מהמג"א שאם יש עמוד בצד הפתח זה יכול להועיל בתור צורת הפתח וכתב החזו"א שמבואר שקי"ל דלא כריטב"א

ב. עיין מ"ב סימן שמ"ו סקל"א שנקט שאם יש שני עמודים ומעליהם תקרה זה מועיל בתור צו"ה ומקורו במג"א וכן הוא ברמ"א סימן תר"ל לגבי סוכה ומקור הדברים הוא הראבי"ה שדיק מרש"י שבתקרה אין דין שירד משהו מיוחד ובביאור הדבר האבני נזר רע"א סק"י ביאר שהדין משקוף זה רק כדי לתת צורה של פתח אבל זה לא מעיקר המחיצה ולפ"ז יתכן שגם אם זה באמצע התקרה זה מועיל אמנם החזו"א מ' סק"ב בד"ה או"ח נקט שודאי יש דין משקוף אלא שכל שיש מזוזות בצידו זה מגדיר שסוף התקרה משמש כמשקוף אמנם כתב שלהלכה צריך ודאי ירידה של משקוף ולא מועיל סוף תקרה כמבואר בראשונים במנחות לגבי מזוזה

ג. בפשוטו מהדין שקורה לא מועיל בתור צו"ה חזינן שסוף כותל לא מועיל בתור מזוזה ובטעם הדבר החזו"א ע' סקט"ז נקט שהמושג מזוזה זה רק אם זה גודר כנגדו וכל שיש לו המשך אין לזה שם מזוזה ובנפש חיה סל"ד כתב שזה מצד שזה נראה ההכל המשך הכותל ולא בתור מזוזה ולפ"ז אם יעמיד מזוזה נפרדת שזה לא יראה כהמשך אפילו שזה לא סותם כנגד חלל הפתח זה יועיל והנה עיין מ"ב סימן שס"ג סקנ"ב שהביא מהאחרונים שאם נעץ שני יתדות בתור המשך המבוי והניח על זה קורה צמוד למבוי זה מועיל ובשעה"צ ל"ז תמה למה שלא יועיל בתור צו"ה ובפשוטו מבואר שנקט שמועיל כה"ג

ד. והנה במקום הנחת הלחיים עיין חזו"א ע"ט סקי"א כ"א שזה ודאי שאם זה מונח מאחורי הכותל זה ודאי לא מועיל דברשות לא נראה כאן צורה של פתח דהמשך הכותל מסלק הלחים מהרשות ואם זה מונח בתור המשך של כתלי המבוי בזה יש המחלוקת הנ"ל כשזה לא גודר בפנים האם זה מועיל אמנם אם הרחיק את זה בזה כתב החזו"א סימן פ"ו סק"ד ה' שזה מועיל מצד שמדין עומד מרובה לקנה זה נחשב חלק מהמבוי ומאידך הלחי סותם כנגדו ויש לעין מה השיעור שצריך שיהיה בינו לכותל ג"ט או ד"ט

ה. החזו"א ס"ז סקכ"ב כתב שמסברא הגדירה חלה לפי מקום המשקוף ודן שזה גודר לפי חודו החיצון שהכל מכלל הצורה של הפתח אמנם בסימן ע' סקט"ו כ"ג הכריע שזה גודר רק בחודו הפנימי אמנם לפי המשקוף וכן הוא בקרן אורה י"א. אמנם התו"ש שס"ה סק,כ נקט שזה מתיר עד חודו הפנימי של הלחי ועיין אבני נזר רצ"ה סקי"ד שביאר שאין בזה חסרון של פרוץ למקום האסור כי עיקר המתיר זה הלחיים

ועיין חזו"א ע' כ"ג שמתי שרוצים שאותו קנה ישמש לצורת הפתח מזרח צפון צריך להיזהר שהקנה יהיה כלפי חוץ דאם זה כלפי פנים כיון שזה גודר בחודו הפנימי ממילא יש כאן סילוק מחיצה וזה נחשב שהוא לא תוך הפתח אמנם כתב שהמ"ב סוף סימן שמ"ו סתם לגבי תקרה שלפני הבית שכתב שיעמיד עמוד בפנה וישמש לשני צו"ה ויתכן שזה לשיטתו לעיל שהעיר שיהיה ניכר שזה ללחי ואין דין שיגדור תוך השטח ועיין חזו"א שם שבאופן המ"ב אם באחד מהם יש לדון מפי תקרה ולא צריך להגיע לצו"ה א"ש ומבואר חידוש שאפילו שיש כאן צו"ה וממילא זה מוציאו אבל אפשר לבחור ולא להשתמש שם בצו"ה

ו. עיין חזו"א יור"ד קע"ב סק"ב שכתב לגבי חצר קטנה שנפרצה לגדולה והקטנה סגורה שיש להסתפק האם אפשר להניח צורת הפתח בגדולה על כתלי הקטנה בתור לחיים וכתב שזה ודאי שאם יכנוס ג"ט זה לא יועיל אמנם אם הקטנה פרוצה בתחילתה בזה כתב בסימן ע' סקט"ז שזה מועיל ובפשוטו כיון שאפשר לראות את כל כתלי הקטנה כמזוזה אמנם דן שם בהגהה שאין להכניס המשקוף בפנים יותר מג' או ד"ט שיתכן שזה פתחי שמאי [ועיין סימן ע' סקכ"ד שכתב שבמבוי עקום שזה כאילו ישר ממילא לא עוזר צוה"פ בראש הקטנה ובחצר הסתפק וצ"ב ההבדל בין המקרים]

ז. עיין שונה הלכות סימן שס"ב דין ע"ט בהערות שהביא שמועה מהחזו"א שצורת הפתח מעל צוה"פ שניהם לא טובים וע,ש שהעליון פסול זה מובן כי יש מחיצה באמצעו אמנם צ"ע למה שהתחתון לא יהיה טוב ע"ש

### בדין צורת הפתח העומדת מאיליה

ד] עיין בה"ל שס"ג סי"א בד"ה אבל שצו"ה שעשו אותה לשם היתר צו"ה אפילו אם לא סמכו עליה מער"ש זה מועיל ואם לא עשו כדי להתיר הפמ"ג נקט שצריך סמכו עליה מערב שבת וכן הוא במ"ב סקקי"ג ובחזו"א ע"ז סק"א כתב שכיון שזה מחיצה גמורה בזה לא צריך סמכו מער"ש

ובצו"ה שעשו אותה לחזוקי תיקרה דהינו שלא העומדה כלל לשם פתח בפשוטו אין לזה שם צו"ה לא בתקרה ולא במזוזות ובחזו"א קי"א סק"ה כתב שכל שעכשיו מיחדה לצורה של פתח זה מועיל ובמ"ב ס"ק ס"ד ציין לאחרונים שדנו לגבי עמודי חשמל האם זה מועיל דהינו שנקטו שכיון שזה ממשיך לשמש כל הזמן למטרה אחרת בזה זה תמיד נחשב בכלל החסרון של לחזוקי תיקרה אמנם המ"ב סוף סימן שמ"ו נקט לדינא שעמודים שמחזיקים התקרה לפני הבית יכול להשתמש בהם לצו"ה והחזו"א כתב שם שגם אם הצו"ה לא שלו אבל כיון שבני המקום רוצים להתשמש בזה לצו"ה זה מועיל ומבואר מדבריו שלא מועיל מה שרוצה להשתמש בהם באקראי לשבת אחת

והנה החזו"א נקט שכיון שזה נחשב פתח ממילא זה חייב במזוזה ומה שלא מניחים בכל הצו"ה של העירוב מזוזות כיון שהגוים יקחו את זה אמנם המנהג כל הדורות היה שלא להשים גם כשזה מונח ברחובות היהודים ובוקור חים כתב שזה כשיטתו שזה לא סיבה לחיב במזוזה ועיין תורת חסד סימן ט' שדן שהחזוקי תקרה זה חסרון בדין פתח שנצרך במזוזה ולא בדין מחיצה ולפ"ז יתכן שכל צו"ה של בת כיון שזה רק ניתן לשם מחיצה ולא לשם פתח זה כמו חיזוקי תיקרה שזה לא מחיב במזוזה וצ"ע בכל זה

### בדין מחיצה החולקת את הצורת הפתח

ה] א. עיין חזו"א ע"ט סקי"א שהביא מהחת"ס שמחיצת צורת הפתח יכולה לעמוד גם מאחורי כתלי המבוי ורק דן שחסר בהיכר ולכן אם זה גבוה שרואין אין חסרון אמנם החזו"א שם חלק בתוקף שכל שהמחיצות מסלקות את הלחי לא שייך לדון שזה יחשב צורת הפתח וכן הוא באבני נזר סימן רצ"א

ב. עיין מ"ב שס"ג סקקי"ג שהביא מהמקור חיים שאם הלחי של הצורת הפתח עומד בתוך מקום מוקף ד' מחיצות זה כמאן דמליא ואין לזה תורת לחי ועיין חזו"א ס"ע סקכ"ב שכתב שאם יש מחיצה מתחת לקנה שע"ג אם זה כהמשך הכותל זה תמיד לא טוב ואם זה בולט בפנים א"כ הוא עצמו יכול להחשב כלחי [אמנם למה שכתב בהגה יתכן שזה שמאי] ואם שם יש פתח רק יש גדירה של עומד מרובה א"כ עומד מרובה זה לא מסלק צורת הפתח דהינו שזה ודאי שהגדירה של עומד מרובה לא יכול לשמש כלחי אבל זה לא מסלק את הקנה וממילא יש כאן צורת הפתח

ג. עיין חזו"א ס"ע סקכ"א שאם יש מחיצה החולקת את המבוי אבל אינה תחת חלל הצורת הפתח אין זה מקלקל את הצורת הפתח ועיין סקי"ח שאם זה מתחת לחלל צורת הפתח ממילא זה נחשב שהוא הלחי של המקום וממילא אם הוא מגיע עד סוף המבוי אין לו הכשר לחי ואם יש בינו לסוף המבוי יותר מג"ט נקט שאפשר לדון את הכותל עצמו כלחי אלא שדן בהגהה דהוי פתחי שמאי דהינו שכיון שהנידון שזה יגדור לתוך החלל של הרשות בזה יש חסרון של שמאי ובפשוטו החסרון בשיעור מחיצה שזה ד"ט או ג"ט [ובמקום שזה כותל של לבוד או שאר חסרונות של שמאי ודאי שזה לא יועיל] [והנה אין לדון אתי אוירא ביחס למחיצה דבפשוטו ביחס למקומו אין אתי אוירא וכמו שחזינן שזה מועיל לענין כלאים עיין סוגיא דאתי אוירא שהארכנו בזה]

ד. עיין חזו"א קי"א סק"א שאם יש צורת הפתח ויש חריץ שעובר תחתיו זה לא מועיל ובפשוטו כונתו כי יש מחיצה באמצע ויש לדון האם כונתו שרק לגבי תוך הבור זה לא מועיל כי כלפיו יש גוד אסיק או שזה מקלקל את כל הצורת הפתח וכל הנידון לשיטת הראשונים שגו"א מסלק מחיצה

## סעיף י"ב

### בצורת המשקוף והמזוזות

א] א. מבואר בגמ' שאם יש שער העשוי ככיפה ויש בו גובה עשר טפחים על ד"ט חשיב פתח ונחלקו הפוסקים במה מדובר והנה זה ודאי דאם יש ברגליה עשר ישר ואחרי זה מתעגל ומבחוץ יש לו משקוף ישר חשיב צורת הפתח ואם יש לו מבחוץ רק משקוף עגול דעת הריטב"א שזה לא מועיל בתור צורת הפתח והרבה אחרונים נקטו כן אמנם החזו"א כתב שמשמעות טושו"ע והרמב"ם שזה טוב וביאר שזה גם דעת רש"י ולכאורא לכתחילה ראוי שיהיה ישר לחשוש לשיטות אלו ולכאורא לגבי מזוזה אין לברך

ב. אם שני המזוזות ישרות והמשקוף עשוי כמין שני אלכסונים החזו"א ס"ע סק"ו כתב שזה תלוי במחלוקת הראשונים הנ"ל ולהלכה זה מועיל עוד כתב החזו"א שאם קנה אחד גבוה וקנה אחד נמוך ויש משקוף באלכסון זה גם קשור לנידון הנ"ל אמנם יש אחרונים שסתמו להכשיר כה"ג אפילו שנקטו כריטב"א לעיל שבעגול או שני אלכסונים זה פסול

ג. הרמב"ם כתב שפתח שכולו עגול זה לא טוב כי אין לו משקוף ועיין ט"ז שביאר שהכונה שכיון שהכל אותו דבר אין כאן חלוקה מה מזוזה ומה משקוף ומה שלא כתב כי אין לו מזוזות כתב העמק ברכה בשם הגר"ח שמזוזה אין תנאי של פתח אבל משקוף כל מציאותו מעל מזוזות ובפשוטו אם יהיה משקוף ישר ומזוזות עגולות זה גם יועיל לרמב"ם

ד. עיין חזו"א שהסתפק האם בפתח כמין צריף לרש"י זה מועיל כמו שעגול מתחילתו מועיל או שזה פתחי שמאי ובמאירי ביומא מבואר שזה מועיל וע"ש שאם זה מועיל גם אם יהיה קנה אחד ביושר וקנה אחד באלכסון עד הקרקע ויש בו כדי לרבע שיעור פתח זה יועיל

ה. עיין משכנות יעקב שכתב לגבי החוט העליון שלא מתוח ויורד כלפי מטה שיש ד' טעמים לפוסלו וציין אליו בשעה"צ נ"ו א. לריטב"א שצריך שיהיה ישר אמנם החזו"א נקט לעיקר דלא כריטב"א ב. כיון שיורד לתוך הקנים זה לא נחשב על גביהן ובחזו"א ע"ז סק"ו הסתפק האם זה חסרון אמנם כתב שאם זה יורד מתחת לי"ט זה ודאי לא טוב ג. אם זה יוצא מבין העמודים זה לא טוב שכל המשקוף הוא בין העמודים והסכים אם זה החזו"א ובשער הציון משמע שלא ברור לו שזה חסרון ד. שאם זה נד ברוח מצויה זה פסול אפילו אם זה תוך חללל הפתח ובזה החזו"א ס"ל שאין כזה חסרון והמ"ב לגבי הקנה העליון נקט לעיקר שאין כזה חסרון

#### טבת פ"ד

# סימן שס"ג [א]

## סעיף א'

### בשיעור המחיצות מדאוריתא

א] א. דעת רוב הראשונים ששני מחיצות ולחי הוי רה"י דאוריתא אמנם דעת הרמב"ם שרק שלש מחיצות ולחי הוי רה"י דאוריתא ודעת הראב"ד לחלק שאם זה פתוח לרה"ר הוי כרמלית ורק בלא פתוח לרה"ר הוי רה"י והנה גם לדעת הרמב"ם בג' מחיצות יש בזה הפקעה מהשם רה"ר והיה מקום לומר שזה מצד שבפועל לא ניחא תשמישתיה אמנם בפמ"ג מבואר שגם שנים ולחי זה כך וכן מבואר ברמב"ם שצוה"פ גם מבטל שם רה"ר ועיין בשיעורים דמבואר בגר"ח דיש שם מחיצה לגבי הפקעת רה"ר דהינו שיש מושג של רשות שאינו רה"י אבל זה רשות שלכן דינו ככרמלית ובפשוטו קי"ל מעיקר הדין שכל ג' מחיצות הוי רה"י

ב. בהא דמבואר דשתי מחיצות ולחי הוי רה"י מדאוריתא הדוגמא הרגילה זה כמין מבוי ויש לדון מתי שיש פרצת עשר והנה לראשונים שזה דאוריתא ודאי דלא הוי רה"י אמנם לחזו"א שזה דרבנן יש לדון דהרי בפסי ביראות הרי מודה שזה מדאוריתא וכל דבריו מתי שיש עומד מרובה וכאן הרי אין עומד מרובה בדופן זה אמנם מבואר בדבריו ע"ד סקי"ב שנקט שגם כה"ג זה גם רה"י מדאוריתא וצ"ע

ג. עיין בה"ל שכתב ששני מחיצות כמין גאם ולחי זה גם כן מועיל והנה פשטות דבריו שזה מועיל במרובע וכן הוא בפנ"י סוכה ז. אמנם החזו"א ע"ב סק"י כתב שזה לא יתכן ולכאורא כונתו שהרי אין לזה מקבל וא"כ לא שייך לדון שזה סוגר אמנם יש מקום לדון שכיון שיש שני מחיצות כמין גאם שזה מראה שזה הרשות הנידונת ממילא כה"ג גם בלי מקבל יש בזה עומד מרובה אמנם בפשוטו אינו כן ויתכן עוד שבאמת מדובר שיש קנה בסוף וכה"ג אין אתי אוירא גם אם זה דאוריתא שהרי דנים ביחס לרשות כמבואר בתוס' [וכן נקט החזו"א שבפרצה בקרן זוית מועיל מה שמניח קנה בפינה] והחזו"א העמיד כונתו באלכסון וצ"ע שהרי כתבו הראשונים שלא אומרים לחי באלכסון

אמנם עיין תוס' ח: שמפורש בדבריהם שמבוי שאחד קצר ואחד ארוך שהמקום שכנגד הארוך אין זה רה"י וגם אם נימא שזה יותר מד"א אבל בפשוטו אין זה חסרון מדאוריתא וכן החזו"א ע"ב סק"י הביא מהר"ן בסוכה שכה"ג אין זה רה"י אלא כנגד הלחי ולא יותר

ד. החזו"א ע"ב סק"ו דן האם שני מחיצות כמין גאם גודרות באלכסון וכדין ג' מחיצות וכתב שזה לא גודר כלל אבל כתב שאם האלכסון נוטה פנימה כה"ג זה נחשב ג' מחיצות אמנם בסימן ע"ג בסופו וכן בסוף סימן ע"ד דן שדנים כאילו זה עומד בצורה של משולש וממילא זה גודר באלכסון ובסוף סימן ע"ג דן עוד שאפילו אם יש מחיצה ישרה ושני אלכסונים עולים בצידה כלפי חוץ זה מועיל ודן עד כמה וכתב לפי שיעור תל המתלקט י"ט מתוך ד"א וצ"ע דשם זה שיעור של ניחא תשמישתיה כמבואר ברש"י שבת ק. ומה זה שייך לכאן והנה דבריו צ"ע שהרי הוכיח מהדין של מבוי אחד ארוך וקצר שזה לא גודר באלכסון ויתכן שהקובע לפי צורת הכתלים ובמבוי אחד קצר כיון שיש כבר ג' מחיצות לכן זה מעמיד את הרשות בצורה עומדת וממילא המקום שכנגד הארוך יש לו רק שני מחיצות ולכן בפרצה בקרן זוית כתב במכתב שכל הריבוע הוא לא בכלל הגדירה שמצד צורת המחיצות אין זה עומד בצורה אלכסונית [ויתכן שאין זה סותר לאות ג' דשם דיש לחי זה מטה הרשות לצורה שלא יהיה האלכסון]

### בשיעור המחיצות מדרבנן

ב] מבואר בשו"ע שמדרבנן צריך לגדור גם את הרוח הרביעית בלחי ויש לדון האם מועיל גם ברוח השלישי לחי או שצריך שתהיה גדורה במלואה ובמ"ב שס"ד סק"ד מבואר שבחצר מועיל לחי בשני הרוחות דהינו שרבנן רק הוסיפו תקנה של גדירה ברוח הרביעית אמנם החזו"א ס"ה סקל"ג חלק ונקט שהיה שני תקנות תקנה ראשונה שרוח ג' צריך גדירה גמורה ותקנה נוספת שרוב רביעית צריכה תיקון לחי וקורה ובחצר פסי חצר והביא שכן הוא במ"ב שס"ב סקמ"ה [ועיין בשיעורים שהארכנו בזה]

## סעיף ב'

### בדין פתח פחות מד"ט

א] א. מבואר בגמ' שחצר צריכה תיקון ברוח ד' על ידי מחיצת ד"ט או שני לחים משהו ודעת תוס' שבנפרץ הכותל ונוצר לחי לבד צריך טפח בכל צד וכן פסק השו"ע אמנם הבה"ל כתב שרוב הראשונים חולקים וכן קי"ל ורק לכתחילה יש להחמיר בזה כדהביא מהחיי אדם

ב. ומבואר בגמ' שר' אחלאי אמר שפתח פחות מד"ט לא צריך תיקון ומבואר בגמ' שבחצר צריך תיקון והרמב"ם פסק שגם במבוי זה אסור ורוב הראשונים פסקו שחצר צריך תיקון ומבוי לא צריך תיקון ועיין בה"ל שהאריך מהראשונים שכל זה דוקא שהרשות היא יותר מד"ט וכגון שמתקצרת בסופה אבל אם כל הרשות היא פחות מד"ט בזה הוא מקום פטור וודאי לא צריך תיקון אמנם עיין חזו"א ע"ג סק"ז שכתב שלראשונים שמקום פטור תוך כרמלית דינו ככרמלית ממילא כאן אם זה פתוח לכרמלית ממילא זה אסור והוסיף שיתכן שכאן גם רב אחלאי מודה שכל סברתו במקום שללא הדין מחיצה רביעית הוא היה מותר ורבנן החמירו שצריך תיקון ברוח רביעית בזה הקילו אבל כאן שזה היה כרמלית בזה לא מצאנו שרבנן הקילו ובדעת הראשונים צ"ל שכיון שיש לזה ג' מחיצות זה סיבה לדונו כדבר בפני עצמו וצ"ע

והנה הראשונים העמידו סוגין שזה מתקצר ועיין חזו"א שמסברא היה נוקט שזה נחשב כמו שיש כאן מחיצה ברוח רביעית אמנם בראשונים חזינן שזה נחשב פרוץ במלואו ובתוס' כ"ה: ובשאר הראשונים מבאר שזה גם בחצר ולא רק במבוי

## סעיף ג'

### בדין מחיצה על ידי בן אדם

א] עיין שו"ע שמועיל מחיצה על ידי בן אדם וכתב הרמ"א שצריך לקושרו והמ"ב הביא שי"א שזה בלא הודיעו אבל בהודיעו לא צריך קשר וי"ח ועיין שער הציון שאם מדובר בהודיעו א"כ מדובר דוקא בער"ש שהרי אין עושים מחיצה על ידי אדם דהינו שגם מחיצת לחי לא עושים על ידי אדם והנה החמד משה כתב שכדי שלא יצטרכו קשר לא צריך דוקא שיודיעו לו שזה כדי להתיר אלא אם ביקשו ממנו שיעמוד זמן מסוים והסכים זה גם מספיק ולכאורא כה"ג זה לא נחשב שהוא הועמד לשם מחיצה ומשמע בשער הציון שכדי שלא יצטרכו קשר זה רק אם אומר לו שיעמוד לצורך מחיצה וצ"ע

## סעיף ו'

### בדין לחי הרחוק מהכותל

א] מבואר בגמ' שהרחיק את הלחי מהכותל ג"ט זה לא טוב ובטעם הדבר המג"א הביא מהריא"ז שביאר שזה מצד אתי אוירא וכתב שלפ"ז אם יהיה בלחי רוחב יותר משיעור הפרצה דיש עומד מרובה אין חסרון ועיין חזו"א ה' סקי"א שתמה שעד כמה שמצד דין הלחי זה לא צריך לעמוד דוקא סמוך לכותל א"כ הרי ביחס לו עצמו אין דין אתי אוירא ולכאורא בהכרח לומר שכיון שהנידון שיחול גדירה על כל הכותל ביחס לזה שייך אתי אוירא

ובמ"ב הביא דבתוס' מבואר שכל שזה לא סמוך אפילו אם יהיה עומד מרובה בכל אופן זה לא מועיל ובטעם הדבר התבואות שור כתב שהתחדש שיש חסרון של גדים בוקעים בלחי רעק"א ביאר כי חסר בהיכר ולפ"ז מדאוריתא מועיל אפילו אם זה לא צמוד אמנם הגר"ז תשובה ג' והחזו"א ביארו שכל המושג של לחי זה שהוא מגיע כהמשך של הדפנות שבצדדים ולכן כל שזה לא צמוד זה לא מועיל והתחדש שגם עומד מרובה לא נחשב שזה המשך [וזה א"ש יותר לחזו"א שזה רק ביחס לרשות] ועיין חזו"א ע"ד סקי"ב שבהרחיק הלחי זה חסרון מדאוריתא והנה יש לדון האם זה חסרון גם בפסי חצר והנה החזו"א י' סקי"ג נקט שזה חסרון אמנם לרעק"א שזה מצד היכר יש לדון שבפסי חצר אין חסרון של היכר אמנם יתכן שהיכר זה שזה לא מגיע כלל כדבר הגודר בזה יש חסרון גם בחצר וכמו שתוס' כתבו שזה צריך להיות רחב טפח בנפרץ מאיליו

### בדין לחי דצוה"פ שהרחיק מהכותל

ב] והנה עיין מ"ב סקכ"ג שהביא הנידון האם לגבי צורת הפתח יש חסרון שהלחי לא עומד צמוד לכותל והנה הבכור שור נקט שזה לא מועיל מצד שגם בזה יש חסרון של גדים בוקעים דהינו שלחי תמיד צריך להיות צמוד לכותל אמנם אם החסרון רק מצד אתי אוירא א"כ בצורת הפתח שאין חסרון של אתי אוירא אין סיבה שזה לא יועיל אום החסרון כי אין בזה היכר בפשוטו בצו"ה אין דין היכר כמבואר ברא"ש לגבי למעלה מכ' ואם החסרון מצד שלחי יסודו שזה המשך של הכותל ממילא כאן שזה מחיצה לעצמה אין חסרון ובחזו"א ס"ו סקי"ד כתב שלגבי כלאים שיש דין מחיצה ודאי מועיל גם צו"ה באויר אבל לגבי שבת שזה בא לגדור את הרשות בזה יש לדון שצו"ה באויר זה לא מועיל ויש לדון שאין כזה חסרון ויש לדון שכיון שאם יחול תורת מחיצה ממילא יהיה עומד מרובה זה לא נחשב באויר וכתב עוד שאם בצד אחד זה מחובר לג' דפנות בזה הוא לא נחשב באויר וזה ודאי מועיל ומשמע קצת בדבריו שאם יש שני מחיצות עשויות כמבוי והעמיד צו"ה בצד מזרח צמוד לכותל דרום ובצד מערב הצמיד צו"ה סמוך לצד צפון שבזה יהיה החסרון שזה צו"ה באויר וצ"ע עומק הסברות בזה [ובעיקר חידושו שצוה"פ באויר לא עוזר לשבת כל האחרונים שדנו שיועיל צו"ה מאחרי הרשות מבואר שאין כזה חסרון ועיין חזו"א ו' סקכ"א]

והנה במקום שאין חסרון בצו"ה וכגון שזה מחובר בצד אחד יש לדון האם יש דין עומד מרובה על ידי צו"ה ובבה"ל ובחזו"א נקטו דיש דין עומד מרובה אמנם הגאו"י י"א. וכן האבני נזר נקטו שצו"ה זה לא עושה עומד מרובה ועיין חזו"א סימן ו' סקכ"ג בסופו שכתב שצו"ה עוזר עומד מרובה בינו לכותל אבל אם יש שני צורת הפתח אם יש ביניהם יותר מג"ט בזה יתכן שלא מעויל לחברם מדין עומד מרובה וצ"ב הסברא בזה

### בדין הרחיק את הלחי מחוץ למבוי

ג] עיין גר"ז ס"ח שכתב שאם הרחיק את הלחי חוץ למבוי תוך ג"ט זה מועיל ואין זה כמו קורה שזה צריך להיות בחלל המבוי וכן הוא בעבודת הקודש ש"א המ"ה, ובחזו"א ס"ז סק"ו וי"ז נקט שזה לא מועיל שכיון שהמקום שבין הלחי והמבוי הוא לא ניתר שהרי כותל כנגדו ממילא חשיב פרוץ למקום האסור ורק אם יש כותל כנגדו זה יועיל אמנם בפשוטו מבואר ברשב"א שכיון שביחס לבפנים יש התיחסות של מחיצות וביחס לג"ט אין התיחסות של ד' מחיצות אין בזה חסרון של פרוץ למקום האסור

## סעיף ח' וט"ז

### בדין לחי וקורה ופס וצו"ה מאשירה

א] א. מבואר בשו"ע שלחי מעצי אשירה כשר אמנם בסט"ז מבואר שקורה מעצי אשירה זה לא טוב ובביאור החילוק בפשוטו שלחי אין דין שיעור שעוביו ורחבו כל שהוא משא"כ קורה שצריך טפח ותמהו הראשונים הרי לחי צריך גובה י"ט ועיין תוס' תירוץ אחד שכיון שזה רוחב משהו הקילו ומשמע שבאמת מעיקר הדין דאוריתא יש בזה כיתותי מיכתת רק שכל הדין הוא דרבנן הקילו ולפ"ז בשני מחיצות ולחי זה לא יועיל כמבואר בשער הציון [ומה שדן שכיתותי זה דרבנן בגמ' ביבמות ק"ד. מבואר שזה חסרון דאוריתא] עוד תירצו התוס' בשם ר' אברהם שלחי אפשר להדביק אותו לקיר משא"כ קורה ועיין בה"ל סט"ז שביאר שקורה צריך בריאה לקבל אריח וכתב שלפ"ז בצו"ה אין חסרון אמנם הפמ"ג ביאר כפשוטו שיש צורה להחזיקו גם אם הוא כתות על ידי להדביקו בכותל וכתב שלפ"ז בקנה של צורת הפתח שהוא על גבי הכותל זה לא יועיל והביאו הבה"ל שם ובשער הציון ולכאורא אם ירחיק הלחי מהכותל פחות מג"ט זה גם לא יועיל ועיין מ"ב סקנ"ב שבפס ד"ט זה לא מועיל דשם יש שיעור חשוב וצ"ל שגם מצד שאפשר להדביק דבר שהוא שיעור ד"ט לא שייך להדביקו

ובח' הגר"ח ביאר שקורה זה דין שיעור בחפצא של הקורה משא"כ מחיצה י"ט זה הלכה ברשות שזה צריך להקיף מקום של י"ט ולו יצויר יעשה את זה בפחות מי"ט זה גם מועיל ולפ"ז צו"ה אין בזה חסרון ולגבי פס ד"ט יש מקום לומר שזה לא הלכה במחיצה אלא ברשות ואין בזה חסרון

ב. צ"ע איך מותר לעשות לחי אם אשירה הרי הוא נהנה מאיסורי הנאה ובתור"פ כתב שהכונה שזה עומד מאיליו ומה שיש לו מזה היתר זה לא נחשב הנאה ובאמת אם יקח ויניח זה נחשב מעשה השתמשות אמנם סתימת הראשונים לא כך ועיין קרן אורה וכן בבית מאיר שביארו שמה שחל כאן היתר זה לא נחשב שנהנה מזה דהינו שאיסורי הנאה צריך הנאה מגוף הדבר ולא חלות שחל מכח זה וצ"ל שלהניחו בפתח המבוי אין זה מעשה השתמשות ובראשונים מבואר שאגוז של ערלה אם זה וזה גורם מותר לנטעו דהינו שמעשה הנטיעה אין זה השתמשות וכנ"ל והפרמ"ג תירץ שמצות לאו להנות ניתנו וכיון שכל הנידון לגבי למנוע חלות איסור טלטול לא חשיב הנאה

## סעיף ט'

### בדין לחי הנראה מבחוץ

א] א. מבואר בגמ' שמועיל לחי הנראה מבחוץ דהינו שאפילו שזה לא גודר תוך הרשות בכל אופן זה מועיל ובביאור הכונה נראה מבחוץ לפי המבואר במ"ב, שהכונה שזה עומד כהמשך הדופן ולדעת תוס' הכונה שזה עומד בחלק החיצון של עובי הדופן ודעת רש"י שהכוונה שזה עומד בחלק הפנימי של עובי הדופן ויש כאן חידוש גדול שאפילו שגם מבחוץ לא נראה שקיעה לכיון המבוי בכל אופן זה מועיל ולהלכה השו"ע פסק כתוס' [אמנם מצאנו הרבה ראשונים כרש"י ויש לדון האם בשעת הדחק יש לסמוך על זה]

ב. והנה לביאור זה לא כתוב מה הדין האם עוזר בכמין ת' ונחלקו בזה האחרונים הב"ח כתב שלכו"ע זה לא מועיל ובק"נ כתב שלכו"ע זה מועיל ובמהרש"א והחזו"א ס"ז סק"ד כתבו שזה שנוי במחלוקת רש"י ותוס' שלרש"י שעוזר המשך של עובי המבוי כלפי פנים אפילו שבפנים זה נראה המשך המבוי ה"ה שעוזר כמין ת' אמנם לתוס' זה לא מועיל והנה יש לדון אם מועיל כמין ת' מה משמש כלחי ועיין חזו"א סק"ד שהעמיד שבק"נ מבואר שהחלק הבולט הוא הלחי ובזה צריך סמכו מער"ש ושם צריך ג"ט לר"י אמנם החזו"א נקט שהחלק שנגד הכותל הוא הלחי רק שצריך יציאה כדי שיהיה ניכר שיש כאן לחי וזה לא המשך הכותל ולכן כתב שלא יועיל רק אם מוסיף הלחי גם על הכותל וגם בהמשך אבל אם רק שם רגל הת' מאחורי הכותל של המבוי אין סיבה שזה יעזור אמנם בעבודת הקודש הס"א מבואר שיכול להניח הלחי עד ג"ט עמוק מסוף הכותל ומבואר שזה משהו נפרד וחשיב לחי אפילו שזה ממש מחוץ למבוי והדבר צ"ב [והנה בפשוטו להלכה לא עוזר כמין ת' דהרי קי"ל כתוס' אמנם יש לדון כנ"ל שבשעת הדחק לסמוך על שיטת רוב הראשונים כרש"י שזה מועיל]

ג. והנה מבואר בגמ' עוד שבחצר קטנה שנפרצה לגדולה דמבואר שקטנה אסורה כי היא פרוצה לגדולה דכה"ג חשיב לחי הנראה מבחוץ ורק אם נכנסים כתלי הקטנה בגדולה זה מסלק את הלחי ועיין בה"ל סימן שס"ה ס"ג בד"ה וכגון שרק בנכנס ג"ט זה מסלק את הלחי אמנם החזו"א ס"ז סקי"ב נקט כב"ח שאפילו אם נכנס כל שהוא זה מסלק את הלחי ובעבודת הקודש הס"א מבואר שתוך ג"ט זה מועיל וכנ"ל

ד. והנה בפשוטו הלחי שמועיל לקטנה זה הגיפופים של הגדולה ומבואר שמועיל כמין ת' וצ"ע דבפשוטו לתוס' לא מועיל כמין ת' ועיין מהרש"א שהביא מתוס' כ"ד: שזה מועיל מדין מיגו דהינו שכיון שזה משמש כגודר את הגדולה ממילא זה גם יכול לשמש את הקטנה כלחי ועיין תוס' כ"ד: הובא במ"ב סימן שס"ה שכתבו שאם הגדולה זה קרפף שכה"ג לא חל היתר כלפי הגדולה זה גם לא מועיל כלחי כלפי הקטנה והנה אם הגיפופים יותר מד"א עיין חזו"א פ"ח סקי"א שנחלקו הראשונים האם זה מועיל דדעת הרשב"א שזה לא מועיל ודעת תוס' שזה מועיל מצד מיגו וע"ש שפסק שזה לא מועיל וכן נקט המ"ב שנ"ח סקצ"ו והנה לפ"ז אין שום מקור שאם זה לא עוזר לרחבה כגון שזה קרפף שזה לא יועיל למבוי וצ"ע המ"ב שפסק את זה אמנם אם נימא שכמין ת' לא עוזר רק מצד מיגו א"ש והחזו"א שם היקל בזה דנקט שכאן זה מועיל לא מצד מיגו ע"ש

ה. והנה מבואר בסי"ג שבלחי הנמשך אם יש ד"א במושכו זה לא מועיל ועיין חזו"א ס"ז סק"ח [ובעוד דוכתי] שלפ"ז בחצר קטנה שנפרצה לגדולה דמבואר בגמ' שזה מועיל בתור לחי לקטנה ומשמע שזה גם אם כתלי הגדולה מזרח מערב הם יותר מד"א וכתב שזה רק בחצר אבל לא במבוי [וכן הוא בשונה הלכות סל"ב שבחצר אין בזה חסרון] דהינו שנקט שהלחי מורכב גם מכתלי אורך הגדולה אמנם פשטות הדברים לא כך אלא שהלחי זה רק הכמין ת' [והגדר שדנים את עביו כאילו זה גודר בתוך המבוי] ויש נפק"מ האם בחצר קטנה הנ"ל יחול היתר גם על מקום עובי הכותל דהחזו"א פ"ח סקי"ז נקט שיועיל שהרי עיקר הלחי זה השיקוע דהינו כתלי הגדולה ובמ"ב סימן שנ"ח סקצ"ו נקט שלא יועיל דעיקר הלחי שזה הגיפופים וזה מתיר מחודו הפנימי וכן הוא בראשונים כ"ה: ועיין בשיעור על קרפף שנפרץ לחצר [ועיין לקמן סי"ג]

ו. והנה בחצר אם זה רק מצד אחד צריך שרוחב הלחי זה ד"ט ויש לעיין בנראה מבחוץ דהינו שהעמידו כהמשך לכותל ובעביו החיצון מהו המקום שצריך ד"ט ובחזו"א ס"ז סק"ו כתב שצריך ד"ט או בעובי הכותל המגולה או בעובי הלחי וכתב שאם יש כותל כנגדו שיך לדון שיועיל עובי הלחי אבל אם אין כותל כנגדו כיון שהמקום של עובי הכותל המגולה הוא כרמלית לא שייך לדון הלחי שבצידו שיועיל אמנם כבר הבאינו דברשב"א הנ"ט וס"א מבואר שאין חסרון מה שיש כרמלית באמצע וצ"ע בכל זה

#### ד' שבט פ"ד

# סימן שס"ג [ב]

## סעיף י'

### בדין לחי הגבוה מהקרקע ובדין צוה"פ

א] א. מבואר בשו"ע שהלחי צריך להיות גובה עשר ומבואר שכל שהוא מתחיל פחות מג"ט סמוך לקרקע זה נחשב שיש כאן גובה עשר מדין לבוד ועיין ס"ו דמבואר שגם לגבי צורת הפתח זה כך ומשמע שגם שם זה מצטרף לגובה עשרה ויש בזה חידוש שאין בזה חסרון של שמאי ומבואר שאם זה גבוה ג' מהקרקע הוי מחיצה תלויה והנה לפ"ז אם הלחי עומד בכניסה של המבוי על דבר גבוה ג"ט ויש בו רוחב שאי אפשר לדונו כחלק מהלחי כגון שזה ממשיך עד סוף המבוי ממילא הוי מחיצה תלויה וה"ה אם יש מחיצה נמוכה מעבר ללחי תוך ג"ט כמבואר בחזו"א ע' סקי"ח

ב. יש לדון אם יש במקום הגבוה רוחב ד"ט ויש בלחי גובה י"ט האם כיון שביחס למקומו זה לא מחיצה תלויה זה מועיל או שכיון שביחס לרשות זה תלויה אין בזה חסרון ועיין חזו"א סקי"א לגבי חריץ שבפתח החצר שאם הוא לא עמוק עשר אין בזה חסרון ומבואר שאין חסרון של תלויה ביחס לרשות וכן אם לאחר ד"ט לפנים מהרשות יש ירידה אין בזה חסרון של תלויה והדבר נפק"מ בכל מחיצה שהדין תלויה זה ביחס לד"ט הקרובים למחיצה

ג. וכן יש לדון לגבי צורת הפתח כה"ג אם שניהם על אצטבא רחבה ד"ט האם כיון שביחס לחלל הצורת הפתח הוא תלויה או שאין כזה חסרון ובחזו"א קי"א סק"ג משמע שאין כזה חסרון ויתכן שאפילו שהפתח הוא ביושר אבל כיון שבמקום הסמוך ללחי יש ד"ט וזה לא תלוי ממילא כל שאר הפתח הוא נחשב גם ביחס למקום הנמוך

ד. מבואר בגמ' י"א. שחצר שריבה בה פתחים וחלונות זה מועיל ומבואר שהחלון זה נחשב צורת הפתח וכן פסק החזו"א ע"ז סוף סק"ה ולפ"ז אם הצו"ה עומדת על איצטבא לאורך הרשות כל שיש בחללה י"ט זה מועיל אפילו שזה גבוה מהרשות וצ"ל שזה לא תלויה כי זה מצטרף אם המחיצה שמתחתיה רק יש כאן חידוש שיש כזה פתח אמנם אם אין בחלון גובה עשר ברוחב ד"ט זה לא מועיל כמבואר בחזו"א שם

ה. עיין חזו"א ע' סקי"ח שכתב שאם הקנה של הצו"ה עומד בצד אחד על אצטבא גבוה ג"ט והשני מונח על הקרקע זה לא מועיל וכתב דקנה צורת הפתח צריך לעמוד על קרקע הרשות וצ"ל שזה שונה מהמקרה הקודם שזה שמאי כיון שהפתח מתחיל לא באותו גובה

ו. והנה מצוי מאוד הבדלי גובה ברחוב בין לחי ללחי וגם כה"ג יש לדון שאם דנים הצורת הפתח ביושר ממילא לחי אחד נחשב תלויה וכן נפק"מ בגובה של הר ובמעשה איש מובא שהגר"י אידלשטין אמר לחזו"א בשם הגרי"ז שהגר"ח פסל את זה והחזו"א אמר לו שזה כשר ומצד שכל שהלחי עומד על המקום הנגדר והוא לא תלוי ממילא כל המקום שבין הלחיים יש לו שם של פתח וצ"ל שזה לא דומה לאות הקודמת דכאן הכל נחשב קרקעיתהמבוי

ז. עיין רש"י שבת ט. שכתב שאין מחיצה לפחות מד"ט ולפ"ז יש לדון ביש לחי גבוה עשר או מחיצה גבוהה עשר ויש לפניו לאחר ג"ט איצטבא גבוהה ג"ט ורחבה ד"ט על ד"ט דאין לדון שם מחיצה לד"ט הסמוכים עליו האם ללחי יש שם מחיצה ביחס למקום ד"ט שמעבר לאיצטבא או שצריך דוקא לד"ט הסמוכים אליו וצ"ע בעומק הסוגיות בזה אמנם אם יש י"ט מעל האיצטבא מסתבר שזה מועיל אמנם אם זה פחות מד"ט עיין לקמן סי"ב שמוכח מדין מבוי שרצפו בלחיים שזה מועיל

[ ו. בעיקר הדין דאין מחיצה לפחות מד"ט בפשוטו כל שביחס למקום הנגדר יש ד"ט זה מספיק אפילו שמהצד השני של המחיצה אין ד"ט וכה"ג זה מוגדר למחיצה לשני הצדדים ונפק"מ לארון בחדר שינה שאין בתוכו גובה עשר מחמת חלוקת המדפים או שאין בו רוחב ד"ט כמו שמצוי בארון ספרים אמנם אם הארון יהיה תלוי באויר שכל השם מחיצה שלו מחמת בפנים ממילא זה לא יועיל אמנם עיין חזו"א בהלכות כלאים אות ו' שכתב שאם יש שני צורת הפתח אחד ליד השני ואין ביניהם ד"ט אין לזרוע מצד אחד כרם ומצד אחד זרעים ומשמע שנקט שצריך שיהיה מקום ד"ט משני הצדדים ויתכן שזה סברא מיוחדת בצורת הפתח דחסר בשם פתח אמנם בהלכות עירובין ע' סקי"ט נקט שאם יש מחיצה לפני הצורת הפתח זה לא חסרון ובמהר"ם שיק נקט לגבי עשית צרכיו מול ספרים שיש חסרון שאין מחיצה לפחות מד"ט וכן שמעתי שהורה הגר"י בויאר שליט"א]

## סעיף י"א

### בפרטי דין סמיכה מער"ש בלחי ושאר מחיצות

א] א. נחלקו רבא ואביי האם לחי העומד מאיליו זה עוזר ומבואר בגמ' שיסוד החסרון שזה מצד היכר ולכן להלכה שזה משום מחיצה זה מועיל אבל קורה שזה משום היכר בזה לא עוזר עומד מאיליו ובתורת רפאל חידש שבנראה מבחוץ שיסודו מדין היכר זה כמו קורה אמנם סתימת הפוסקים לא כך וכן פשטות הגמ' ט"ו. שגם בזה מועיל עומד מאיליו שגדר הדבר הוא שזה מחיצה כמו כל לחי [וכן הוא באבני נזר]

ב. אמנם צריך שסמכו עליו מערב שבת ודעת רבינו ירוחם שזה בכל מחיצה כמבואר בק"נ אמנם הרא"ש פסק שזה רק בלחי ובפשוטו זה סברא מצד שצריך קצת היכר כמבואר ברעק"א אמנם יש משמעויות שזה סברא שמחיצה גרועה לא מועילה אלא אם סמכו על זה ולא מצד חסרון היכר

ג. עיין בה"ל שהביא מהגאון יעקב בשם הרשב"א שכל הנידון שצריך סמיכה מערב שבת זה בלא נעשה לשם מחיצה אבל בנעשה לשם לחי אין דין סמיכה מערב שבת ומבואר ברשב"א שאפילו אם זה יעשה בשבת זה יועיל [והנה עיין טור סימן שס"ב שכתב שמחיצה שנעשתה בשבת זה מועיל כיון שזה מחיצה גמורה ומשמע שבלחי כה"ג זה לא יועיל וצ"ע]

ד. מבואר בראשונים שכל שהלחי עומד שם ויכול לשמש כלחי ממילא זה מועיל ורק אם סמכו על משהו אחר או ששבוע שעבר לא טלטלו במקום או חשבו שהוא פסול בזה זה נחשב שהוא עומד מאיליו וצ"ע מי הקובע [האם האחראי של העירוב או רוב בני המקום או מספיק אחד מהם וצ"ע]

ה. עיין גאו"י שאם היו שני לחיים ואין עדיפות אחד על השני כגון שני אילנות בפתח המבוי זה נחשב שסמכו על שניהם אמנם אם אחד יותר חיצוני מסתמא רצו את החיצוני והפנימי נחשב שלא סמכו עליו ואם נפל החיצוני בשבת אין לסמוך על הפנימי ועיין תו"ש שכתב לחדש עוד שאם יש אחד שהוא נראה מבחוץ ואחד שהוא נראה מבפנים שכיון שנראה מבפנים זה עדיף ממילא זה נחשב שסמכו עליו וצ"ע

ו. עיין רעק"א סימן ל"ה שדן אם סמכו על צורת הפתח ונקרע החוט האם כיון שסמכו על עיקר הדבר זה מועיל או שצריך לסמוך עליו בתור לחי וזה לא מועיל ומשמעות המ"ב סקקי"א שזה מועיל ויתכן שזה סברא מיוחדת כאן כי המושג צורת הפתח מורכב מגדירה של לחי

ז. עיין רעק"א שדן אם סמכו על כותל ונפל הכותל ונשאר לחי האם זה נחשב שסמכו עליו ועיין בה"ל ס"ד שנקט שזה נחשב שלא סמכו עליו

ח. עיין רעק"א סימן ל"ה שהסתפק האם פסי חצר צריך סמכו עליו והכרעת החזו"א שלא צריך סמכו עליו ואפילו שזה מחיצה גרועה אבל זה עדיף מלחי

ט. מבואר בפוסקים שלחי שנפל בשבת ויש לחי אחר שלא סמכו עליו מער"ש זה לא מועיל והנה הטעם שלגבי לחי לא אומרים הותרה מבואר בגמ' שזה חסרון מחיצות אמנם עיין רעק"א שתמה שהרי יש כאן מחיצה וכלפי הדין סמכו שיסודו מדין היכר יש הואיל והותרה ובפשוטו מבואר שכיון שהגדר מדרבנן שזה לא מחיצה לא שייך בזה הותרה ובפרט אם נימא כנ"ל שהחסרון בסמכו הוא בדין מחיצה שלו

י. עיין גאו"י וחזו"א ע"ז סק"א שכתבו שלגבי מחיצה גם לצד הגמ' שזה לא מועיל אבל שם אין דין להשים לשם היתר אלא כל שעושה בתור שבפועל זה יגדור זה נחשב לשם מחיצה ולכן כל בית לא נחשב עומד מאיליו ורק לחי שכל יסודו הוא דין היתר בזה כל שעשה אותו לא לשם לחי לא חשיב לחי ויש לעיין בלחי ד' אמות או לשיטות שעשאו לשם לחי עוזר יותר מד"א אם עשה את זה בתור גדירה האם כאן זה יועיל אמנם יתכן שכיון שיסוד דין לחי זה הסימון של הגדירה על כל הדופן וזה לא נעשה לבד

## סי"ב – י"ג

### בפרטי דיני לחי יותר מד"א

א] א. מבואר בסוגין דלחי יותר מד"א חסר בהיכר שזה סימון של לחי וזה לא מועיל אמנם מבואר בגמ' שאם מוסיף חלק שניכר זה מועיל והרי"ף ביאר שעושה עוד חלק שהוא מעט עב או דק[ומשמע שגם נראה מבחוץ יעזור] וזה מועיל ללחי ורש"י הוסיף שה"ה שיעזור גבוה או נמוך ודעת התו"ש שהרי"ף חולק על רש"י והב"ח נקט שאין בזה מחלוקת

ב. עיין חזו"א ס"ז סק"ג שכתב שכל מה שמועיל גבוה או נמוך זה רק כשיש כאן מציאות של לחי רק שזה יותר בד"א בזה מועיל כל היכר אבל אם ישים את זה כהמשך המבוי שאין זה לחי ורק יעשנו גבוה או נמוך אין לזה שם לחי [אמנם הב"ח סט"ו נקט שזה יועיל וכתב שבכזה אופן אם זה גבוה למעלה מכ' אמה זה לא יעזור אלא בתור צורת הפתח דהינו שנקט שלחי ממשיך זה גם לחי ובצורת הפתח זה יעויל ודלא כחזו"א ורק חסר בדין לחי ולכן בניכר זה מועיל]

וכן עיין חזו"א ס"ט סקי"א לגבי מקרה שמניח עומד מרובה למעט הפתח ואחרי זה צריך לחי עיין סל"ד שזה צריך להיות יותר דק או יותר עבה אבל לא יועיל יותר גבוה או יותר נמוך דכאן שהרחיק הדופן אין לו שם לחי וכל השם לחי על מה ששונה ולכן צריך דוקא יותר דק או עב

ג. הרמ"א הביא את רש"י שחידש שאם עשה מיוחד לשם לחי בזה גם יותר מד"א זה מועיל ועיין חזו"א ס"ז סק"ג שאם כבר היה ד"א ומוסיף משהו מיוחד לשם לחי מדויק בגמ' שזה לא עוזר ללא שינוי אבל אם היה פחות מד"א והוסיף ליותר מד"א לשם לחי זה מועיל

ד. מבואר בגמ' שעוזר גם לחי הנמשך מחוץ למבוי דהינו שרק מצד אחד זה ממשיך אמנם רק עד ד"א ולא יותר מד"א וכה"ג זה מתיר רק מחודו הפנימי והחידוש שאפילו שכאן ביחס לגדירה של הרשות זה גודר פחות מד"א אבל ארכו גורם שזה לא יחשב לחי ומבואר בראשונים שבזה לא יעזור אפילו אם יניחו מיוחד לשם לחי

ה. עוד מבואר בגמ' שאם רצפו בלחים ויש פחות מג"ט בין אחד לשני כה"ג זה כמו לחי ד"א וזה לא מועיל ורק אם יהיה חקיקה בלחי הראשון או האחרון שזה בגדר נראה מבפנים או בחוץ זה יעזור

ו. יש מקום לדון שכל שבד"ט שנגד הלחי יש מחיצה ממילא כיון שאין מחיצה לפחות מד"ט זה לא עוזר אמנם כאן מבואר שכל שיש יותר מג"ט אפילו שזה פחות מד"ט זה מועיל ומבואר שכל שתוך הרשות יש שיעור ד"ט זה מספיק ועיין לעיל ס"י אות ז' דיש לדון האם ביש ד"ט סמוכים שהם גבוהים יותר האם גם בזה יועיל מה שמעבר לאיצטבא הנ"ל

ז. לגבי פסי חצר תוס' ה: ט: נקטו שמועיל גם יותר מד"א ובחזו"א ס"ז סק"ח וכן ע"ד סקי"ג כתב שזה גם בנראה מבחוץ כגון במושך מדפנו של חצר [וכמדויק שם בתוס'] אמנם בסימן פ"ח סקי"א פסק לגבי חצר קטנה שנפרצה לגדולה כראשונים דמבואר שאם גיפופי הגדולה יותר מד"א זה לא מועיל ולפ"ז יש לומר שכל נראה מבחוץ לא מועיל יותר מד"א ותוס' שנקטו שיועיל זה לשיטתם שגם בחצר קטנה אין חסרון של יותר מד"א אמנם בשונה הלכות שס"ג סל"ב נקט לחלק בין אם הדוגמאות וצ"ע בעומק הסוגיות בזה

[ח. עיין הלכות מזוזה לגרח"ק רפ"ז בבה"ל בד"ה ומשקוף שכתב שבחצר קטנה שנפרצה לגדולה והכניסה לקטנה אם נדון שהקטנה חיבת אבל אם יש יותר מד"א בגיפופים מזה לא חיב וכמבואר במ"ב לגבי הדין לחי הנראה מבחוץ ועיין במכתב מהגרד"ל [נדפס בחידושים על עירובין] שלפ"ז לחזו"א שחלק שאין לחי כמין ת' זה לא יועיל כלל אמנם מסברא לגבי מזוזה המחיב זה מה שיש צורה של כותל כלפיו ולא משנה מה בצדדים וצ"ע]

## סי"ד – סכ"ה

### סיכום דיני קורה

א] א. מבואר בגמ' שמועיל קורה ברוח רביעית וקי"ל שזה משום היכר ולכן בזה לא עוזר בעומדת מאיליה אלא רק בעשאה לשם היתר וכן לא מועיל למעלה מכ' אמה אמנם דין זה גם אם זה משום מחיצה

ב. שיעור הקורה הוא טפח שזה רחבה כדי לקבל אריח ויש גם תנאי של בריאה כדי לקבל אריח והבה"ל הביא מהב"י שבקש וקנים גם אם זה חזק זה לא טוב משום לא פלוג שהדרך שזה לא חזק ואמנם הביא מהריטב"א שזה כשר

ג. המ"ב סקנ"ט הביא מהירושלמי שהדין בריאה כדי לקבל אריח זה לכל אורך הקורה אמנם מועיל שני לבוד בצדדים ולכן אם המבוי עשר אמות צריך שיכול להחזיק שמונה עשרה אריחים ומשהו והנה מבואר בגמ' שבדין הקורה מועיל גם לבוד באמצע ועיין חזו"א ע"ו סק"ה שיש מקום לדון שמועיל לבוד כמה פעמים שרק כל פעם יהיה ג"ט שזה שיעור חשוב אמנם מדברי הרשב"א בשם הירושלמי הנ"ל מבואר שמועיל או שני לבודים בצדדים או לבוד באמצע וצ"ע

ד. השו"ע סי"ח מביא שני דיעות האם מעמידי הקורה צריכים להיות ראוים לקבל הקורה או קורה ואריח ולכאורא הכונה קורה ושיעור האריחים המבואר לעיל ועיין מ"ב שהנידון כי אין לזה שיעור קורה דהינו דאם יש שיעור קורה זה אחרת וצ"ב במה זה אחרת הרי הג"ט הצדדים לא צריכים שיכול לקבל אריח ובפשוטו זה צריך להיות בצורה שהקורה בכללותה יכולה לעמוד אם האריחים שעליה וצ"ב

ה. עוד מבואר בגמ' שאם יש בזה שיעור ד"ט בזה לא צריך בריאה כדי לקבל אריח אמנם כתב הפמ"ג שזה גם משום היכר ולא עוזר בעומד מאיליו והנה בדין בריאה לקבל אריח כתב הבה"ל שרש"י במקום אחד ביאר כדי שזה יהיה ניכר לכל שלשם קביעות הניחו את זה אמנם בדף ג. כתב שזה כדי שלא תהיה ניטלת ברוח וכתב הבה"ל שלפ"ז בהכרח שברחבה ד' לא צריך ניטלת ברוח אמנם צ"ע שאם זה לא ניטל ברוח זה בגדר אינו עומד ברוח מצויה וזה ודאי לא עוזר ובהכרח כאן מדובר שזה תקוע אם מסמר ורש"י רק אמר שצריך שיעור שמצד עצמו הוא מחזיק ברוח וזה השיעור של בריאה וצ"ע

ו. עיין בה"ל שכתב בשם הרשב"א שאם זה רחב ד"ט וראויה לקבל מעזיבה זה מועיל מעיקר הדין מדין קורה וזה כשר אפילו למעלה מכ' אמה וכן גם בעומדת מאיליה אמנם אם פה הקורה הוא עגול בזה הוא עוזר רק מצד קורה ולא מצד פי תקרה

ז. מבואר בשו"ע שהקורה צריך להיות על גבי מבוי ולא מועיל מה שזה חוץ למבוי תקוע על שני יתדות או שני עמודים וכתב המ"ב בשם האחרונים שכה"ג זה יכול להועיל מצד לחי ועיין שער הציון שתמה שאם יש שני עמודים זה גם יכול להועיל בתור צורת הפתח והנה יתכן שכונת האחרונים במקום שזה לא יכול להועיל בתור צוה"פ כגון שזה שמאי שבתור לחי זה מועיל והנה לחזו"א שיש דין שהלחי של צוה"פ יסתום בחלל המבוי אין מקום לקושיא כלל ובפשוטו מבואר שדעת המ"ב שכל שזה ניכר זה מועיל אפילו אם זה לא סותם כנגד החלל כדעת הרבה אחרונים

ח. עיין שער הציון נ"ח שהביא מתוס' וכן הוא ברשב"א שיש דין קורה מונחת על כתלי מבוי ולכן גם אם זה עומד מעל הכתלים אבל זה רחוק ג' זה לא מועיל [ועיין בשיעורים שלכאורא אין זה מוסכם] אמנם מבואר בשו"ע שאם זה גבוה פחות מג' ורחוק פחות מג' בזה אומרים חבוט רמי ולבוד וזה כשר ומבואר בראשונים שמדובר שיש באלכסון יותר מג' ולכן מצד לבוד רגיל זה לא מועיל ורק מצד חבוט רמי ולבוד אמנם בחידושי הגר"ח נקט שמדובר שבאלכסון יש פחות מג' אבל דין לבוד לא עוזר על הדין קורה מונחת על כתלי מבוי וזה רק מצד חבוט

ט. מבואר בגמ' שאם יש שני קורות שכל אחד ברוחב פחות מכשיעור אבל אם עומדות אחת ליד השניה יש בזה שיעור זה מצטרף ואם יש הפסק ביניהם השו"ע סכ"ב מביא בזה מחלוקת דדעת הרמב"ם שמועיל עד שיעור לבוד ודעת הי"א שמועיל רק אם יש טפח באמצע ולא יותר ועיין בה"ל שנקט שמשמעות הדברים שצריך אבל בסך הכל שזה יהיה רוחב טפח ואין הלבוד מצטרף לשיעור קורה אמנם הביא שהרשב"א חולק שהרווח מצטרף לשיעור קורה

י. עיין בה"ל שהביא מהמג"א שאם יש פחות משיעור לבוד וביחד זה מגיע לד"ט שכאן הרי אין דין בריאה כדי לקבל אריח ולכאורא כה"ג זה היה צריך להועיל וכתב שזה לא מועיל לי"א כי צריך שזה יהיה ראוי לקבל אריח וצריך שיהיה פחות מטפח ביניהם דהינו שלא צריך בריא לקבל אבל במציאות זה יכול לקבל ועיין חזו"א ע"ו סק"ד שלכאורא אם יש שני טפחים בכל קורה זה מצטרף אמנם הוא נקט מסברא שכל שלא צריך בריאה כדי לקבל אריח זה כמו לר"י שעוזר לבוד להצטרף לשיעור ד"ט וכן גם אם זה יהיה גבוה אחד מהשני יותר מד"ט אבל אמרינן חבוט רמי כיון שיש כאן רוחב טפח

י"א. עיין שו"ע סכ"ג דמבואר שאם הקורות לא מונחות באותו גובה אבל אם יורידו אותם הם יהיו באותו גובה אם זה יותר מג"ט זה ודאי לא מועיל דלא אומרים חבוט רמי בפחות מרוחב טפח אמנם אם יש ג"ט זה מועיל ומדין לבוד וכן דעת הרמב"ם אמנם הרבה ראשונים כתבו שכיון שכאן צריך שיהיה בריאה לקבל אריח כל שזה ממש לא ביחד זה לא בריאה לקבל אריח ולכן זה צריך להיות באותו גובה והמ"ב כתב שכל שאין טפח זה מועיל והחזו"א כתב שזה צריך להיות ממש ישר שיכול לקבל ובסימן ע"ו סק"א כתב שלפ"ז אם הקורה עומדת רוחבה באלכסון זה לא מועיל ואין זה דומה לעגולה דשם יש בחלק הפנימי דבר ישר ולפ"ז צינור עגול חלול זה לא יועיל

והשו"ע כתב בסתם להקל ויש פוסלים והמ"ב כתב להחמיר כשיטה זו

#### ז' שבט פ"ד

# סימן שס"ג [ג]

## סעיף כ"ד

### בדיני קורה מכוסה וגבוהה עשר

א. מבואר בגמ' שקורה מכוסה במחצלת זה לא מועיל מצד שזה מכוסה והראשונים דנו שהמחצלת עצמה תועיל כקורה וכתבו שמדובר שזה לא יכול להועיל כקורה מצד שזה לא ראוי לקבל אריח והנה בלשון רש"י מבואר שהניחו את זה בתור מחיצה וצ"ע א"כ למה שזה יועיל בתור קורה הרי צריך שהניחו לשם מחיצת קורה ואולי זה גם מספיק

ב. דעת הרשב"א שכל שזה קורה שיש בזה שיעור מחיצה זה לא כשר בתור קורה וזה לא כשר בתור פי תקרה [כמבואר בדבריו פ"ו. ובעבודת הקודש] שיסודום דין תקרה וכה"ג זה נראה מחיצה אמנם הרא"ש חלק שזה מועיל בתור קורה ובפשוטו גם בתור פ"ת והשו"ע פסק כרא"ש

ג. מבואר בגמ' שקורה שלמטה מי' טפחים זה לא מועיל ויש לדון בקורה שחלקה למטה מי"ט וחלקה למעלה מעשרה טפחים האם זה מועיל והמ"ב הביא מהאחרונים שנקטו שזה ודאי לא מועיל מצד שיש דין שחלל קורה תנן ולכן העמידו את הרא"ש הנ"ל והרשב"א שמדובר שזה למעלה מעשרה אבל אם זה למטה מעשרה זה ודאי לא טוב וכן פסק המ"ב אמנם בעבודת הקודש ש"א הל"ב מפורש שגם אם זה למטה מעשרה זה טוב ובפשוטו הביאור שאומרים דל מהכא את החלק שמתחת לעשרה והנה במהרי"ל בליקוטים אות ט"ו נקט שצו"ה זה כמו קורה אמנם בגמ' של כיפה מפורש שצריך חלל עשר ורוחב ד"ט ועיין נפש חיה סימן כ"ג שכתב שבהכרח לחלק בין צו"ה לקורה שבזה הקילו יותר [וצ"ע מקור הרשב"א לחידוש זה ואולי מלקמן אות ד' מקושית החזו"א] ועיין שפ"א שכל הצד להחמיר כי זה אותה קורה אבל אם זה שני קורות בזה ודאי אפשר לומר דל מהכא

ד. מבואר בגמ' שאם הקורה עקומה למטה מעשרה או למעלה מכ' או כלפי חוץ אם על ידי שנוריד המקום הפסול יהיה שיעור לבוד זה מועיל ואם לא זה לא מועיל ועיין חזו"א ע"ו סק"ו שהקשה שהרי אם יש שיעור לבוד ממילא יש גם חלק שיורד לתוך העשרה וכתב שמוכח שגם לגר"א שזה חסרון אבל כל זה אם זה בכל המבוי אבל אם יש ד"ט שיש חלל עשר בשאר אין חסרון רק צריך שחלק מהקורה יהיה למעלה מעשרה [אמנם בגאו"י ד. מבואר לא כך ובעיקר הראיה יש לדון שכונת הגמ' שיורד לתוך עשרה שיעור שעושה שלא יהיה גובה עשר אמנם מסברא לא שייך על זה לבוד שהרי במציאות במקום זה אין חלל עשרה ובהכרח מסוגין כחזו"א שמספיק רוחב ד"ט וצ"ע]

ה. ועיין מ"ב סקס"ו שהביא אחרונים שאם הכל תוך המבוי גם אם זה עקום זה מועיל ויש חולקים והחזו"א כתב להקל וצ"ע שלכאורא המקום שבולט החוצה ולידו זה אסור הוי פרוץ למקום האסור דקורה זה רק גודר ברוח הרביעית אבל לא מצאנו שזה גודר מקום בשלשה רוחות מדין פרוץ למקום האסור וצ"ל שהמ"ב רק דיבר על עקום כלפי מטה ומעלה אמנם דיוק לשון השו"ע שגם כה"ג זה טוב

## סעיף כ"ו

### בפרטי דיני קורה למטה מעשרה ולמעלה מכ'

א] א. קורה שהיא למעלה מכ' אמה זה לא טוב כי חסר בהיכר אמנם נתחדש שאם מניח עפר מתחתיה ובמקומה זה לא למעלה מכ' זה מספיק ועיין בה"ל שיש שכתבו שאם מיעט בעפר זה לא טוב כי זה יכול להתמעט אמנם הכריע להלכה שזה כשר עוד מבואר שאם זה עומד בדיוק למעלה מכ' זה טוב

ב. עוד מבואר שכיון שלמעלה מכ' זה לא מועיל מצד שחסר בהיכר ממילא אם יש ציור וכיור שזה סיבה שיסתכלו שם זה מועיל ובלשון הרשב"א שגם אם הכיור ליד הקורה ולא בעיקר הקורה ועיין בה"ל שהביא מהרשב"א ג. שאם זה רחב ז' טפחים זה גם סיבה שיסתכלו שם וזה מועיל

ג. קורה שהיא למטה מעשרה זה לא מועיל ומבואר בשו"ע שאם זה למטה מעשרה צריך לחקוק באורך ד' אמות ודעת הרי"ף והרמב"ם שמספיק על פני ד"א או ד"ט רוחב והשו"ע פסק כראשונים שצריך על פני כולו והנה צ"ב דאם אין גובה עשר בכתלי המבוי א"כ אין המקום רה"י ומה הנידון וכן למה יועיל לחקוק באורך ד"א הרי השאר לא נחשב מחיצה ומצאנו בזה כמה ביאורים

א. והנה בעבודת הקודש העמיד שמדובר שיש למבוי כתלים בגובה עשרה ולכן יש כאן ג' מחיצות רק אם הקורה הונחה בגובה שיש פחות מעשר תחתיו וכדי שיהיה לזה שם קורה על מבוי צריך שבאורך ד"א כלפיו יהיה לזה שם תקרה ולפ"ז יש כאן חידוש גדול אפילו שבד"ט הראשונים זה מספיק לשם מחיצה וכאן להמשך המבוי יש שם כתלי מבוי בכל אופן לקורה אין שם מחיצה זה אם זה לא יכול להתיחס לרוחב ד"א

ב. עיין שער הציון נ"ט שהביא מהאבן העוזר שמדובר שהמבוי עומד על תל וממילא זה נחשב שיחד אם המחיצות יש כאן גובה עשר ויש כאן ג' מחיצות אמנם בשביל תקנת לחי וקורה צריך מבוי שיש לו כותל גבוה עשר [ועל דרך זה בגר"ז סכ"ז אלא שביאר שהמקום היה רה"י על ידי מחיצות הבתים וכאן הנידון לגבי המבוי] וע"ש שדן שגם כותל ג' צריך כך ובפשוטו בסוגין מבואר שהדין שמבוי זה רק אם כתלים עשרה זה רק בצידו ועיין חזו"א סקנ"ז שחלק על זה ונקט שאין שום הלכה מיוחדת בצורת המבוי אלא כל שיש מבוי שדינו כמוקף במחיצות זה מועיל וע"ש שהוכיח מהגמ' שצידו אחד ים וצ"ע דשם הריב"ש העמיד שהיה פרצה במקום אחד וזה היה גדור בים אבל יתכן שתחילת המבוי היה על ידי מחיצה גמורה והנה לכאורא היה מקום לבאר את הגמ' כפשוטו שצריך הרי קורה מונחת על כתלי מבוי ולכן אפילו שודאי שלא צריך מחיצות למבוי אלא כל שהוא רה"י וזה עומד לרבים זה מועיל אבל כדי להעמיד הקורה עליו צריך מחיצת מבוי גבוה עשר בחלל המבוי וצ"ע למה לא ביארו כך וכן צ"ע החזו"א שהכשיר בתל ובשיעורי הגר"מ אטיק כתב שגו"א של תל זה עדיף שחשיב כאילו יש מחיצה במקומו וצ"ע

ג. עיין חזו"א סקנ"ז שביאר שמדובר שהיה המבוי מקורה ולאחר הקירוי היה גובה עשר ובגדרי רה"י הדין שבית שאין תוכו עשרה וחקק בו דיש מקום שזה רה"י ממילא הכל רה"י מדין חורי רה"י אבל כאן התחדש שכדי שלקורה יהיה שם קורה או לחי צריך שבמקום עמידתו יהיה לזה שם מבוי ולא שם חורי מבוי ונתחדש שצריך לחוק על פני כולו שרק אז כל הקורה יש לה שם קורה ולא מספיק ברוחב ד"ט וכן נתחדש שהדין אורך ד"א זה על פני כל רוחב המבוי. וזה דוחק מאוד

ד. הבית מאיר והגאו"י נקטו שבאמת מדובר שלא היה עשר מבחוץ ומבואר בגמ' שבאמת מצד עיקר הדין זה נחשב שיש מחיצה ורק יש חסרון מצד דיני קורה וכן לחלק מהראשונים מספיק לחקוק ברוחב ד"א או ד"ט ובדופן השלישי שם באמת לא צריך לחקוק והטעם שזה מועיל שמצטרף החקק אם הכותל השלישי וכן שאר המחיצות וצ"ל שהמקום שמעל החקק יש לו דין חורי רה"י ע"ש שהאריכו אמנם הכרעת החזו"א למבואר בתרוה"ד שכל שיש ד"ט בין החקק לכותל ואין לו תקרה לא חשיב מחיצה וכמו שהארכנו בסימן שנ"ח וסימן שס"ב

### בדין מבוי שהוא פחות מי"ט לגבי צו"ה

ב] א. מבואר בגמ' לגבי כיפה שצריך שיהיה תוך הפתח חל עשרה וגובה ד' ועיין חזו"א ע"ה סקט"ו שיצא לדון שלגבי שבת זה מדין מחיצה לא צריך כזה שיעור דאל"כ בחלון הרבה פעמים לא יהיה שיעור מחיצה אמנם מפורש בעבודת הקודש ש"ב הכ"ט שגם במזוזה צריך גובה י"ט ורוחב ד"ט וכן הכריע החזו"א ע"ה סקט"ו אמנם בדעת הרמב"ם יש שנקטו שדעתו שלא צריך רוחב ד"ט ובסימן תר"ל המ"ב הביא בזה שני דיעות

א,א. והנה מבואר ברמב"ם שלגבי צו"ה לא צריך לחוק ד"א כמבואר בשו"ע כאן ובפשוטו משמע שמועיל צו"ה אפילו אם אין בו עשרה והרשב"א תמה על זה א. הרי אין מחיצה פחות מעשר ובזה יש לישב שיחד אם הקורה זה היה עשר טפחים אמנם הקשה עוד שאין פתח פחות מעשרה וכמבואר בגמ' י"א לגבי כיפה והנה האבני נזר רצ"ה דן שחלוק שבת ממזוזה אמנם ברשב"א מבואר שאין חילוק וכנ"ל

ועיין ביאור הגר"א כאן שכתב שבחלל הפתח היה י"ט רק בהמשך אין י"ט ובזה בקורה זה לא עוזר דיש דין כתלי מבוי משא"כ בצו"ה וצ"ע דאם אין שם מחיצה א"כ המקום הוא לא רה"י ועיין מ"ב סקצ"ג שכתב בשם הגר"א שרק במקום שסמוך לפתח לא היה מחיצת עשר ועיין חזו"א סקנ"ח שביאר שהכונה שבהמשך היה מחיצת עשר ויש כאן עומד מרובה שהמקבל שלו זה הלחי של הצו"ה ורק בדין קורה זה חסרון והחזו"א תמה על זה שזה פרצה בצידו וזה לא מועיל אמנם כבר כתב החזו"א סימן פ"ו סק"ד שאם יש שם גידודי ואף אחד לא הולך שם אין בזה חסרון וכן הכריע שלגבי צו"ה אין דין פרצה בצדו ולפ"ז א"ש

והחזו"א ביאר שמדובר שהיה תקרה לאחר הצו"ה וממילא אין שם גובה עשרה ובהמשך היה מקום שגבוה עשרה ובזה בצו"ה זה מועיל וע"ש שכתב שלפ"ז מבואר חידוש שגם אם יש מחיצה פחות מי"ט לפני הצו"ה מבפנים אבל כל שלאחר המחיצה יש ד"ט יש לזה שם צו"ה דהינו שכיון שכאן חזינן שהשם פתח הוא לא מצד המקום הסמוך אלא ההמשך ה"ה אם יש מחיצה וכתב שבזה נחלק הרשב"א ובסימן ע' סקי"ט נקט להקל כדעת הרמב"ם וכתב שגם הרשב"א מודה שאם יש מחיצה מבחוץ זה לא חסרון ובהלכות כלאים שנדפס בסוף דרך אמונה כתב לכתחילה להחמיר שלא יהיה זרעים בד"ט הקרובים לצו"ה ויתכן שחשש לסברת הרשב"א לגבי דאוריתא והנה הדבר מחודש מאוד ששיך שם צו"ה למקום שיש שם מחיצה וכל ראית החזו"א זה לשיטתו שהעמיד סוגין במקורה שהוא דוחק גדול ולמ"ב א"ש הכל ואין מקור לכזה חידוש

ב. עיין חזו"א ע' סקי"ט שכתב לחדש עוד שגם אם יש מחיצת עשר לפני הצו"ה אם זה פרוץ מרובה על העומד אין לזה שם מחיצה וממילא מועיל מה שיש ד"ט מבעד למחיצה

ג. ע"ש בחזו"א שם שאם העמיד מחיצה מתחת לצו"ה שאם יש י"ט מעליה זה ודאי טוב וכן אם זה תלוי ויש י"ט מתחתיה [ויש לבאר שזה חלק מהקנה העליון ובפשוטו גם אם זה שמאי הגדר שזה לא חלק מהמשקוף אבל זה לא מגרע] ואם לא נשאר שיעור י"ט אין זה צו"ה אמנם כתב שאם נשאר רוחב ד"ט בגובה עשרה זה מספיק ובפשוטו גם במזוזה זה כך שאפילו שיש סתימה בין המזוזות זה נשאר מזוזה ואפשר להניח שם המזוזה [וכן הוא בכל דלת שהציר הוא תקוע במשקוף ובקרקע שבטפח הסמוך למזוזה אי אפשר לעבור אמנם לגבי מקום המזוזה יתכן שזה רק במקום שעוברים וכן מורים בשם הגרי"ז]

### תנאי מבוי

ג] א. מבואר בגמ' שבמבוי הקילו שמועיל תיקון לחי או קורה משא"כ בחצר צריך פס ד"ט או שני לחיים כל שהוא ומה נחשב מבוי מבואר בשו"ע שיש בזה כמה תנאים א. שיהיה בו ד"א ב. שארכו יותר על רחבו דהינו שהפתח העיקרי נמצא במקום הקצר שלו ג. שיהיה בו שני חצרות וכל חצר שני בתים ועיין בה"ל שהביא מעבודת הקודש שכל בית צריך להיות ד"א על ד"א ועיין חזו"א ק"י סקי"ח בד"ה וצירוף שכל בית צריך יציאה נפרדת לחצר ולא שהפנימי יוצא מהחיצון שזה כמו בית אחד עוד כתב שחצר זה לפחות ד"א והסתפק האם לשני בני אדם צריך שיעור כפול ומבואר בשו"ע שהפתחים צריכים להיות ברוחב ד"ט ושבתים נחשב דוקא שאוכלים שם ושזה של שני בני אדם אפילו אב ובנו ואפילו שהבן מקבל האוכל מאביו

ב. בפשוטו כל שהמבוי ארכו יותר על רחבו אפילו אם באים לתקן את הפתח שהוא לרוחב המבוי יש לזה שם מבוי ואם תיקנו את פתח המבוי בצורת הפתח אפשר לתקן את הפתח השני בלחי וקורה או בעומד מרובה אמנם החזו"א ס"ה סקנ"ג נקט שכל שמתקנים פתח זה יש חסרון של רחבו יותר מארכו וזה ניתר בשני פסים [ובסימן ע"ב סק"ז דן שמבוי אחד קצר ואחד ארוך כיון שזה גודר את הארוך שם לא יעזור קורה ע"ש וכל זה חידוש]

ב. עיין רמ"א שהביא מנהג שלא לתקן את המבוי אלא בצורת הפתח ועיין מ"ב שכתב את הפתח הראשי של המבוי וזה בין במפולש ובין באינו מפולש ובטעם המנהג שלפעמים זה יותר מעשר או שלפעמים זה מפולש אמנם אם יש פתח אחר בזה משמע שלא נהגו שכיון שהפתח הראשי תמיד מתוקן בצורת הפתח ממילא הפתח הנוסף תמיד יועיל לו לחי או קורה ואם הוא כחצר צריך שני פסין אמנם המ"ב כתב שגם בזה ראוי לתקן על ידי צורת הפתח ומסתבר מצד שלפעמים זה יותר מעשר או שיש כמה פתחים ולא שמים לב והנה יש לדון האם עומד מרובה עוזר או שגם בזה יש חשש שזה יהיה יותר מעשר ומסברא גם בזה יש להחמיר וכן הוא בבית שלמה או"ח סמ"ג

ג. מבואר ברמ"א שמבואות שלנו יש להם דין חצרות שלא מועיל להם לו"ק אלא צריך שתי פסים וצ"ב הטעם שזה לא מבוי וכתב כי אין בתים וחצרות פתוחים לתוכו ועיין חיי אדם ע"א סי"ג שביאר שזה מצד שהבתים פתוחים ישר לרחוב ואין חצר לפני הבית וכתב שלפ"ז בוילנא דיש חצר לפני הבית יש לזה כל דיני מבוי ועיין בית מאיר [סימן שס"ה בד"ה ומה] שהקשה עוד שמצוי שני אנשים שלכל אחד יש חדר נפרד ולפניהם יש חדר משותף שדינו כחצר אמנם עיין חזו"א ס"ה סקנ"ג שכתב שהמהרי"ל כתב לגבי עירובי חצרות שחצרות של היום זה לא כמו פעם שהיו עושים כל תשמישי הבית בחצר ולפ"ז יש לבאר שכונת התרוה"ד שגם כאן לכן זה לא נחשב חצר והנה לפ"ז אם יהיה אנשים שיש להם חצר פרטית שעושים שם שימושי חצר ויהיה שם שני אנשים יהיה לזה דין מבוי

והנה עיין מג"א שכתב נפק"מ בדין הרמ"א לגבי דין מבוי עקום והשער הציון הביא שהבית מאיר נקט שמה שאין בתים וחצרות פתוחין לתוכו זה לא סיבה שלא יהיה דין מבוי עקום והמ"ב היקל בזה כיון שיש הרבה ראשונים שמקילים בכל מבוי עקום עוד כתב שזה נפק"מ האם יש לזה דין פילוש שלא עוזר עומד מרובה משני צדדים ובזה המ"ב החמיר והחזו"א כתב להקל בזה

### בדין גג המפסיק בין הקנה ללחי

ד] עיין מ"ב סקקי"ב שהביא מהט"ז שאם יש תקרה שמפסיקה בין הקנה ללחי זה לא מועיל שלא עושים צורת הפתח בכעין זה ובחזו"א ז' סקי"ג כתב שכה"ג המשקוף נחשב התקרה ולא החבל שמעליו וכיון שהתקרה לא יכולה להיות כמשקוף לכן זה לא מועיל והנה השער הציון ציין לתו"ש שחלק והוכיח מכפה שהמשקוף זה מה שמעל המקום שמתעגל ועיין חזו"א דדחה דשם זה הכל כדבר אחד ורק שההיתר חל אם מה שעליו אבל כאן ודאי שזה מפסיק והנה האחרונים כתבו שצריך לנקב כנגד הלחי [ולא נתבאר אם צריך שיעור ג"ט שלא יהיה לבוד] ומבואר שכל שנגד הלחי יש נקב והקנה עומד מעל הלחי זה מועיל ולכאורא הוא חידוש גדול דהיה מקום לדון שהחלק של הקנה שהוא מעל התקרה אין לו שם משקוף של הפתח וממילא אין כאן צורת הפתח אמנם מהאחרונים מבואר שאין כזה חסרון ועיין חזו"א שאם יש דבר ארעי אינו מפסיק ומצוי צו"ה שעובר מעל מרפסת או מעל עץ שיש בו מקום שרחב ד"ט על ד"ט ומצד שיש כאן דבר המפסיק בין התקרה לקרקעית הפתח חזינן שאין חסרון ועיין לקמן

והנה יש גדירות שבראשם יש אלכסון כלפי חוץ והלחי עומד מתחת לאלכסון והחוט מעל האלכסון ויש לדון שכיון שהאלכסון נחשב רה"י שהמחיצה הולכת באלכסון זה נחשב שיש תקרה שמפסיקה בין הלחי לחוט ויש לדון אם זה מחובר ממש האם זה מועיל וצ"ע

### בדין מחיצה החולקת את הצורת הפתח

ה] א. עיין חזו"א ע"ט סקי"א שהביא מהחת"ס שמחיצת צורת הפתח יכולה לעמוד גם מאחורי כתלי המבוי ורק דן שחסר בהיכר ולכן אם זה גבוה שרואים את זה במבוי אין חסרון ורק דן שאם זה למעלה מכ' אמה זה לא טוב ע"ש אמנם החזו"א שם חלק בתוקף שכל שהמחיצות מסלקות את הלחי לא שייך לדון שזה יחשב צורת הפתח וכמבואר צ"ב: דהינו שצריך שתוך החצר שבאים לגדרו יראה צורת הפתח וכל דשם לא נראה צורת הפתח אין כאן מחיצה וכן הוא באבני נזר סימן רצ"א ובפשוטו גם אם נימא שאין דין שהלחי צריך לגדור כנגד הרשות אבל כאן שהוא מסולק אם מחיצה זה ודאי לא מועיל [והנה הבכור שור י"א. פסל מצד שחסר בהיכר ולא מצד סילוק מחיצות וכן משמע מהמקור חיים לקמן]

ב. עיין מ"ב סקקי"ג שהביא מהמקור חיים שאם הלחי של הצורת הפתח עומד בתוך מקום מוקף ד' מחיצות זה כמאן דמליא ואין לזה תורת לחי והנה משמעות הדברים שמצד שיש מחיצה מתחת לצורת הפתח זה לא חסרון ורק מצד שהקנה במקום שכמאן דמליא זה חסרון ובלשון המקו"ח מובא שיש גם חסרון מצד ההיכר שבדבר

ועיין חזו"א ס"ע סקכ"ב שתמה על המקו"ח שאם מדובר שהקנה עומד מאחורי הכותל א"כ גם אם הוא לא מוקף מחיצות אלא עצם זה שהוא עומד בחוץ זה לא מועיל וכנ"ל ואם מדובר שהכותל המקיף נכנס לכיון המבוי א"כ הוא בעצמו יכול לשמש כלחי [אמנם למה שכתב בהגה יתכן שזה שמאי] ולכן העמיד שמדובר שהקנה עומד במקום המוקף ד' מחיצות רק שיש פתח במקום הקנה ומצד סילוק מחיצות שעל ידי עומד מרובה זה לא עושה סילוק מחיצות ורק מצד שזה רשות לעצמו זה מחלק אותו אמנם החזו"א חלק שמסתבר שכה"ג זה באמת לא מחלק ואין כזה חסרון של כמאן דמליא

ג. עיין חזו"א ס"ע סקכ"א שאם יש מחיצה החולקת את המבוי אבל אינה תחת חלל הצורת הפתח אין זה מקלקל את הצורת הפתח דהינו שכיון שבמקומו זה מחיצה ממילא המקום הפנימי הוא גדור וצ"ע למה אין חסרון של אין מחיצה לפחות מד"ט ואולי לזה אפשר לדון כל חלק מהמבוי כדבר לעצמו

ד. ועיין סקי"ח שאם זה מתחת לחלל צורת הפתח ממילא זה נחשב שהוא הלחי של המקום וממילא אם הוא מגיע עד סוף המבוי אין לו הכשר לחי ואם יש בינו לסוף המבוי יותר מג"ט או ד"ט נקט שזה מועיל ויש לדון שני סברות או שהדין סילוק מחיצה זה רק אם זה מגיע עד סוף הרשות וכמשמעות הגמ' צ"ב: שאומרת דוגמא של סילוק מחיצות מצד השוה את גיפופיה אמנם בפשוטו בחצר קטנה שנפרצה לגדולה כלפי הקטנה אפילו שזה לא מגיע לסוף הרשות יש סילוק מחיצות וצ"ע בזה [וכמדומה שנחלקו בזה גדולי הוראה בדעת החזו"א ס"ז סקכ"ד] אמנם יתכן שכונת החזו"א שגם כותל קטן יש סילוק מחיצה בין שני הקנים רק שאפשר לדון את הכותל שביניהם ללחי ולפ"ז אם הוא יהיה שמאי באמת זה לא יועיל והנה בהגהה שם דן שכל שזה יותר מד"ט הוי שמאי ומבואר שנקט שכל שיש לו שיעור מחיצה יש כאן סילוק רק שהוא עצמו יכול לשמש כלחי אמנם יתכן שזה לא מדין סילוק אלא שבמציאות הוא הלחי ויש כאן שני פתחים ולפ"ז לפעמים לפי הענין זה לא נראה שזה הלחי של הצורת הפתח זה יועיל וצ"ע [והנה אין לדון אתי אוירא ביחס למחיצה דבפשוטו ביחס למקומו אין אתי אוירא וכמו שחזינן שזה מועיל לענין כלאים עיין סוגיא דאתי אוירא שהארכנו בזה]

ד. עיין חזו"א קי"א סק"א שאם יש צורת הפתח ויש חריץ שעובר תחתיו זה לא מועיל ובפשוטו כונתו כי יש מחיצה באמצע ויש לדון האם כונתו שרק לגבי תוך הבור זה לא מועיל כי כלפיו יש גוד אסיק או שזה מקלקל את כל הצורת הפתח וכל הנידון לשיטת הראשונים שגו"א מסלק מחיצה

ה. הנה לכאורא אם יש צורת הפתח שיש בית תחתיה ממילא מחיצות הבית עושים סילוק מחיצות וכן הדבר מצוי שיש צורת הפתח ויש מרפסת שעוברת בתוך הצורת הפתח ויש לדון שמחיצותיה עושה סילוק מחיצות [וכן לפעמים יש עץ שיש בנופו מקום ד"ט על ד"ט וכמדומה שזה נחשב כרה"י ] ואין לדון שמחיצותיה יועילו בתור שהם עצמם יהיו הלחי א. שיש לדון חסרון של שמאי כמבואר בחזו"א ועוד שיתכן שביחס לקנה שכנגדו זה תלויה ויתכן שכיון שביחס לרשות זה תלויה אין כאן סילוק אמנם יש לדון שהקנה עליון נמצא ברשות אחרת אמנם בפשוטו מהאחרונים שנקטו שגג שיוצא זה לא מסלק חזינן שזה לא חסרון ואולי גו"א שאני [ועיין תיקון מבואות פי"א הערה 84]

#### י"ב שבט פ"ד

# סימן שס"ג [ד]

## סעיף כ"ז

### בדין חצר שארכו יותר על רחבו

א] א. מבואר בגמ' שמבוי ניתר בלו"ק וחצר בפס ד"ט עוד מבואר בגמ' שרק אם בתים וחצרות פתוחים לתוכו יש לו קולת מבוי ועיין מ"ב סקק"ב שהביא מהרשב"א שיסוד החילוק מצד שבמבוי זה מקום שעומד לרבים לא עושים תשמישי הצנע ולכן מספיק לו"ק משא"כ חצר שעושים תשמישי הצנע ולכן רק אם יש לו בתים וחצרות פתוחים לתוכו זה נחשב מקום רבים שלא עושים תשמישי הצנע והנה מבואר כאן בשו"ע שבחצר שארכו יותר על רחבו לא צריך בתים וחצרות וצ"ב הסברא שאפילו שזה דומה למבוי אבל למה שלא יצטרכו תנאי זה והנה הרמ"א כאן כתב שיסוד ההיתר בגלל שזה לא קרוב לרה"ר ועיין תור"פ שאם החצר יהיה קרוב לרה"ר באמת לא יהיה הקולא הנ"ל ובמהרי"ל מבאר שאם יש מבוי שהוא רחוק מרה"ר באמת לא צריך בתים וחצרות ומשמע שס"ל שהדין בתים וחצרות זה סברא אחרת שכיון שהמקום קרוב לרה"ר הוא נראה כרה"ר וזה סיבה להחמיר בו ורק מחמת שרואים שם הרבה בני החצר על ידי בתים וחצרות זה סיבה להקל בו ולכן ברחוק מרה"ר אין סיבה לחומר זה וצ"ע על הפוסקים שהעתיקו את הרשב"א וגם את תוס'

ב. בעיקר הא דמבואר ברמ"א שהקולא של חצר שארכו יותר על רחבו לא צריך בתים וחצרות זה רק אם זה רחוק מרה"ר עיין בית מאיר שס"ה ס"א ד"ה והנה דמשמע שרק אם המבוי מתוקן זה נחשב פתוח רחוק מרה"ר והנידון מצד שאין שיתוף אבל אם הוא לא מתוקן הוא עצמו נחשב כרמלית וזה נחשב שהחצר סמוך לרה"ר אמנם בחזו"א ס"ה סקנ"א שכתב שעיקר דין חצר בפתוח למבוי לא מתוקן ויתכן שההבדל מצד סוג הדיורים שמבוי זה פחות דומה לרה"ר ויתכן שיסוד הסברא כי מבוי מוקף ג' מחיצות וצ"ע

## סעיף כ"ט

### בביאור סוגין ובדין מבוי הפתוח לים

א] מבואר בגמ' שהיה מבוי שצדו אחד ים וצדו אחד אשפה והנה רש"י ביאר שבצדדים היה צד אחד אשפה וצד אחד ים ובראשו היה קורה ובצד הרביעי היה מחיצה והנה בריטב"א משמע שבצד של הים היה הכל ים ולפ"ז דייק החזו"א [א' סקנ"ז] שמועיל קורה גם במקום שיש רק מחיצה של גו"א [והנה צ"ב דהרי צריך קורה מונחת על כתלי מבוי וצ"ל שהיה שם עמודים שעליהם עמדה הקורה וזה היה בצורה שזה לא ראוי לצורת הפתח והדין כתלי מבוי ד"א מתקים בדין גו"א] אמנם בריב"ש מבואר שהיה פרצת עשר באמצע אמנם דעת הרמב"ם שהיה לו שני מחיצות בשני הצדדים ובראשו היה ים ובצדו השני היה אשפה ולפ"ז לא מדובר כלל בהיתר קורה ובגמ' מבואר שאשפה של יחיד חוששים שיטלו אותה ולא יהיה מחיצה ולגבי ים נחלקו אמוראים האם חוששים שמא יעלה הים שרטון והשו"ע פסק שלא חוששים והרמ"א פסק שחוששים ובביאור החשש רש"י ביאר שמא הים יעלה הים אבנים וחול ובפשוטו הכונה שזה יבטל המחיצה וכן פסק במ"ב כחשש זה אמנם המג"א הביא מהמ"מ שדיק מהרמב"ם שהחשש שמא יתיבש המקום וממילא אנשים ימשיכו לטלטל עד המקום שנהיה יבשה וכן הוא בלשון ר"ח וכתב שלפ"ז אפילו אפילו עשה צורת הפתח בשפת הים זה לא יעזור כי שייך הטעות

והנה לדעת המ"מ בפשוטו מדובר שהיה מחיצה על ידי הים רק שביאר שהחשש לא מצד שינטל המחיצה אלא מצד סיבה אחרת וכן הוא במג"א אמנם עיין מהרי"ט סימן צ"ד שחידש שכל שהמבוי פתוח לים כיון שזה לא מקום טלטול אפילו שאין שיעור מחיצה זה מותר ולפ"ז הכונה שאם יתיבש הים ממילא גם המבוי יאסר והנה ע"ש במהרי"ט שזה רק במבוי ולא בחצר כדמוכח בגמ' י"ב. ועיין אבני נזר רצ"ד וסימן ש' שביאר שחצר יש דין ד' מחיצות ומבוי עיקר הדין שלא יהיה פרוץ למקום האסור וכיון שזה לא מקום טלטול לא גזרו ולפ"ז זה רק היתר ברוח ד' וכן משמע בר"ח אמנם במהרי"ט מבואר שזה גם היתר בג' רוחות דהינו שבמבוי גם מדרבנן לא צריך גדרי גדירה ע"ש אמנם בראשונים מפורש שתמיד צריך לפחות ג' מחיצות והנה בפשוטו לא קי"ל כמהרי"ט אמנם עיין מ"ב סקקכ"א שהביא מהחיי אדם שבנהר שיש חשש שיתיבש יש לאסור ללא תיקון מצד שמא יתיבש ולאו אדעתיה וצ"ע שמ"נ אם זה מתלקט א"כ זה מותר תמיד ואם לא אז גם עכשיו זה אסור ומשמע כמהרי"ט שכל שזה פתוח לים או נהר אין זה אוסר וצ"ע

### בפרטי דיני מחיצות שעל ידי נהר

ב] א. עיין שער הציון צ"ג שכתב שאם יש תל המתלקט בים אם זה לא צמוד למבוי אפילו שזה גודר את המבוי בכל אופן כיון שכל השטח הוא כרמלית ממילא הוי פרוץ למקום האסור ומקורו בפמ"ג סימן שמ"ה א"א י"ד אמנם עיין חזו"א בהשמטות לסימן שס"ג שכתב שכל המג"א שם מדובר במקרה שההיקף הוא על יותר מבית סאתים אבל כל שזה על פחות אין בזה חסרון וכן הוא במחצית השקל שם עוד כתב לתמוה שכאן שזה פתוח למבוי וזה ראוי לשימוש גם אם זה יהיה יותר מבית סאתים זה יהיה מותר ויתכן שדעת המ"ב שכיון שהכל יחד זה יותר מבית סאתים לא חל חלוקה על ידי מחיצה להחשיב שזה פחות מבית סאתים וכן מה שדן שזה פתוח לבתים יתכן כיון שהכל דבר אחד וחלק גדול לא קשור לבתים ממילא חל דין קרפף על הכל

ב. מדויק במ"ב שאם לא היה כאן חסרון של כרמלית אפילו שזה רחוק מהמבוי פחות מעשר אמות זה מועיל דהינו דשיך לגדור עומד מרובה למחיצה של גוד אסיק

ג. עיין מג"א שהביא את תוס' שהקשו שלמה א"י לא נחשב רה"ר על ידי הים שהוא מחיצה ותירצו שכיון שזה בידי שמים אתו רבים ומבטלי מחיצות ועיין בסוף הסימן שהסתפק האם זה רק בשישים רבוא או גם בפחות וכתב לדון שאין כאן הים הוא מחיצה הרי או רבים ומבטלי ותירץ שלא עברו שם ספינות והמ"ב הביא שהאחרונים חלקו עליו וציין לכמה אחרונים והנה הכנסת יחזקאל חלק מצד שכל דברי התוס' ביחס למקום יותר מבית סאתים ולא פחות מבית סאתים וכן הוא בתוס"ר שסברת תוס' לגבי היקף גדול מאוד ובחמד משה כתב שכל התוס' אין הכונה שזה תלוי בבקיעה במקום המחיצות אלא שמקום שמסור לרבים לא עוזר על זה מחיצות בידי שמים וכאן שזה מבוי בזה אין חסרון והשער הציון ציין להרבה ראשונים שלמדו שכאן זה לא חסרון של אתו רבים אלא שהיקף גדול מאוד שאדם לא רואה את עצמו בתוך המחיצות הוא לא נהיה רה"י

ד. עיין מ"ב שהביא מהאחרונים שגשר זה מבטל את המחיצה דהינו שאפילו שהולכים מעל המחיצה ובשער הציון הביא מחלוקת האם בעשרה או בד"ט וזה תלוי האם זה מבוי שפרצתו בד"ט או חצר והמ"ב הכריע לגבי מפולש שמבואות שלנו יש להם דין מבוי והחזו"א סקנ"ב וס' הכריע שזה כחצר אמנם לכתחילה כתב להחמיר בזה

ד. עיין מ"ב שהביא מחלוקת אחרונים בנהר שהמים קפאו האם זה מבטל תורת מחיצה ויסוד הנידון האם כיון שזה יכול להפשיר הרי זה כדבר ארעי שלא מבטל מחיצה והנה מבואר כאן שמחיצות שמכוסות במים זה לא חסרון ונחלקו בזה הראשונים כ"ד: אמנם בפשוטו הכרעת המ"ב שם שזה נחשב מחיצה

ה. עיין בה"ל שאם נעשה היקף על ידי נהר לבד ואחרי זה בנו בתים זה לא עוזר וקצת משמע שאם היקף הנהר נעשה לאחר שיש בתים זה נחשב מוקף לדירה אמנם במוסגר משמע לא כך ועיין פמ"ג כאן שנסתפק בזה והנה בגמ' מבואר שאם שקעו המחיצות התחתונות והעליונות נעשו מחיצה זה מועיל ובתרוה"ד מבואר שזה מצד שבזמן שזה נעשה מחיצה זה דירה אמנם ברמב"ם מבואר שזה רק מצד שבזמן שעשה עליונות זה היה לשם דירה ומשמע שללא זה זה לא היה מועיל וכן העתיק המ"ב שנ"ח סקנ"ח וצ"ע בזה

## סעיף ל'

### בדיני קורה במבוי אחד קצר ואחד ארוך

א] א. מבואר בשו"ע שמבוי אחד קצר ואחד ארוך לא מועיל להניח את הקורה באלכסון מצד שיסודו מדין היכר ואין כאן היכר ועיין בה"ל שהביא מהתו"ש שכנגד הקצר זה מתיר ושהפמ"ג חולק ובפשוטו כן מבואר בתוס' ובטעם שזה לא מועיל כתב הפמ"ג כי צריך קורה מונחת על כתלי מבוי והארוך אין לו שם כתלי מבוי עוד כתב לדון שיש חשש שיטלטלו מכנגד הקצר לבחוץ

ב. מבואר ברא"ש שאם מניח את הקורה באלכסון תוך המבוי זה מועיל דהינו שהחסרון של ההיכר באלכסון כיון שהמקום הוא לא תוך המחיצות אבל כל שזה תוך הג' מחיצות אין חסרון ועיין שעה"צ קי"ד שהביא שנחלקו אחרונים האם מתי שלרוחב המבוי זה פחות מעשר אבל האכלסון הוא יותר מעשר האם זה מועיל ובפשוטו יסוד מחלוקתם בחסרון של יותר מעשר האם זה שיעור בקורה או שזה שיעור במקום הניתר וכאן ברוחב המבוי זה פחות מעשר

ג. עיין בבה"ל שהביא מהירושלמי שכל מה שלא מועיל קורה באלכסון זה בפחות מד"א ולפ"ז יתכן בשיעור יותר קטן שזה פחות מג"א זה מועיל אמנם דיק מהרמב"ם שזה לא מועיל אמנם כתב שאלכסון קטן שזה לא נראה לעינים בזה אין החסרון של ההיכר וזה ודאי מועיל והנה החזו"א ע"ב סקי"ד שחלק משני טעמים א. שכיון שחז"ל לא נתנו שיעור ויש אדם שיראה ברור שזה לא שוה ממילא תמיד זה אסור עוד טען שכיון שהמקום שלא כנגד הקצר הוא לא תוך המחיצות ואין לו רק שני מחיצות ממילא ביחס לקורה שיסודו משום היכר אין הקורה יכולה להגדיר את צורת הרשות וממילא זה נשאר מחוץ למחיצות ע"ש ובפשוטו המ"ב למד שמצד שלמקום זה יש רק שני מחיצות זה לא חסרון כדמשמע בגמ' וכל החסרון רק שחסר בהיכר וכה"ג שלא חסר בהיכר זה מועיל

ד. עיין חזו"א ע"ב סקי"ב שכתב שכל מה שמועיל אלכסון תוך המבוי זה רק אם זה עד ד"א אבל אם האורך יותר מהקצר בד"א שזה שיעור מבוי זה לא מועיל דכה"ג אפילו שהמבוי ארכו יותר על רחבו אבל כל שהתיקון הוא בארכו זה לא מועיל אמנם בשו"ת הרא"ש כלל ג' ס"ז נקט שמועיל ובפשוטו הכונה שכל שיש לו שם מבוי ממילא גם בפתח בארכו מועיל קורה רק שכאן יש חידוש שאפילו שזה משמש על שני צדדים זה מועיל

ה. עוד כתב החזו"א סק"ז י"ב שצריך שהחלק הקצר הוא יותר גדול מהחלק שבין לארוך דהינו שיש על זה שיעור עומד מרובה דאל"כ זה נחשב רחבו יותר על ארכו אמנם לגבי בתים וחצרות מועיל גם מה שנמצא בארוך תוך הקורה

### בדין לחי ושני פסים במבוי אחד קצר ואחד ארוך

ב] א. עיין מ"ב סקקכ"ה שהביא מהראשונים שלא מועיל לחי באלכסון מצד שזה גודר ביושר ועיין ב"י שהסתפק בהעמיד שני לחיים אחד מול השני אולי כה"ג זה עוזר והב"ח הכריע שזה עוזר אמנם בראשונים מבואר שזה לא עוזר וביארו מצד שלחי גודר רק ביושר ולפ"ז יחול היתר רק כפי הלחי שנגד הקצר והנה ט"ז ביאר שזה לא מצטרף כי אין קשר ביניהם ולפ"ז בפסי חצר זה מצטרף אמנם בפשוטו גם כה"ג זה לא מצטרף כמבואר באחרונים שלחי כל כוחו זה רק ביושר

ב. עיין מ"ב שהביא מהחיי אדם שבשני פסי חצר צריך להיזהר להעמידם אחד מול השני דאל"כ כיון שזה לא מתיר באלכסון זה סיבה להחשב שיש לו רק פס אחד ועיין בה"ל שכל החסרון אם זה ניכר לעין שזה באלכסון אבל אם זה נראה אחד מול השני זה מתיר דהינו שכל החסרון בהיכר אמנם החזו"א ע"ב סקי"ד כתב שצריך שיהיה בדקדוק שכיון שלא חל ההיתר אלא כנגד חודו הפנימי ממילא ההפסק בינו ללחי השני זה פרוץ למקום האסור [אמנם יתכן שכל שיש רשות שמתיחס למקום המוקף בד' מחיצות הפרוץ למקום שאליו לא מתיחס הד' מחיצות אין בזה דין פרוץ למקום האסור ואכמ"ל] וע"ש שכתב שיניח את שני הלחיים באלכסון כלפי פנים או בחוץ וכה"ג תמיד זה כמו נקודות של לחיים ותמיד זה יחשב אחד מול השני וכן בקנה עגול ועיין ספר תיקוני מבואות פי"ב הערה 20 שכתב שכיון שמבואר בחזו"א שמחיצה באלכסון אין לה תורת מחיצה אלא אם זה מתלקט י"ט בתוד ד"א ממילא אם כאן זה אלכסון פחות מזה אין לזה תורת מחיצה אלא זה כאילו ביושר וממילא יהיה בזה החסרון הנ"ל

ג. עיין ביאור הגר"א סי"ג שכתב שכיון שמבואר בגמ' שלא מועיל קורה באלכסון מצד שזה היכר א"כ לחי שזה משום מחיצה אין סיבה שזה לא יועיל והנה החזו"א ע"ב סק"י כתב שזה רק אם יעמיד הלחי באלכסון וע"ש שהוכיח שהגר"א נקט שכה"ג הוי רה"י מדאוריתא ורק לכן יש לדון שהלחי עוזר אמנם אינו מוכרח דיתכן שהרי בגמ' מבואר לגבי קורה שאם לא היה חסרון של היכר זה היה מועיל וביארו הראשונים שזה קולא דרבנן אפילו שלמקום הזה אין ג"מ וס"ל לגר"א שלחי משום מחיצה יש הקולא הנ"ל והנה הגר"א בסי"ג בא לבאר את הדין של לחי הנמשך ובפשוטו מבואר שנקט שגם אם לא הניחו באלכסון זה מועיל והטעם שבאמת מדאוריתא שטח האלכסון הוא נחשב תוך המחיצות וממילא הלחי נחשב כדופן ד' ורק לכן זה דומה לקורה שעומד באלכסון

ד. מבואר בשו"ע שבאחד קצר ואחד ארוך מועיל צורת הפתח ועיין חזו"א יור"ד סימן קע"ב סק"ב שכתב בביאור הסוגיא שם שאפילו שראשי הכתלים לא מועיל בתור צורת הפתח אבל קרן זוית דנים שכל כותל זה נחשב לחי ולדעת הריטב"א שצריך דוקא שיעמידו לחי בתור לחי זה לא מועיל אמנם באחד קצר ואחד ארוך ודאי צריך להשים צורת התח אמנם לכאורא אם הניח קנה אחד כנגד הארוך ממילא זה נהיה כמו קרן זוית ויכול להניח על הקצר את הקנה שע"ג

## סעיף ל"ב

### בדין תיקון לחלק מהמבוי שאין בו שיעור מבוי

א] מבואר בשו"ע שגם מבוי שיש לו שם מבוי אבל אם עושה תיקון בחלק דשם אין שיעור מבוי ממילא מועיל שם תיקון חצר והנה במבוי רגיל לא מועיל תיקוני חצר כגון פס ד"ט שהוא יותר מד"א או שני לחיים וא"כ היה מסתבר שכיון שכאן זה מהות של מבוי זה אותו דין אמנם בשו"ע כאןו מבואר לא כך אלא שכל שאין בו קולת מבוי ממילא יש בו דין תיקוני חצר [וכמדומה שהחזו"א נקט לא כך]

## סעיף ל"ג

### בפרטי עשית פס ד"א

א] א. מבואר בגמ' שמבוי שרחב כ' אמה לא מועיל להניח קנה באמצע לחלק המבוי לשתים וממילא יועיל לחי וקורה מצד שאתי אוירא וכו' אמנם נתחדש בגמ' שמועיל פס ד"א כיון שזה שיעור מבוי ובפשוטו הביאור שביחס למקום המחיצות לא שיך אתי אוירא אמנם כיון שהקורה מתירה גם לגבי תוך המבוי וביחס לשם הרי זה נשאר רוחב כ' ולכן זה לא צריך להועיל אמנם נתחדש שאם יש שיעור מבוי זה מועיל ובטעם הדבר בפשוטו מצד שכיון ביחס לשיעור מבוי יש לזה שם קורה ממילא זה קיבל שם מחיצה וזה יכול להתיר הכל עוד תירוץ הרשב"א שכל שיש שיעור חשוב של מבוי בזה אין אתי אוירא ומסתבר שזה קולא דרבנן

ב. בעיקר הדבר דמבואר בגמ' שמועיל להניח פס דעת הרשב"א שזה נהפך לשתי מבואות ולכן צריך בתים וחצרות בכל צד ועיין חזו"א ס"ט סק"ד שהגדר כאילו זה גודר עד הסוף וממילא מועיל בתים וחצרות כנגד הפס עד סוף המבוי עוד כתב הרשב"א שהקורה צריך להיות מונחת על הכותל האמצע דאל"כ זה לא על כותלי מבוי וכן לכן יש כאן דין מבוי עקום אמנם הריטב"א נקט שזה נשאר מבוי אחד ורק יש כאן קולא לדון את זה כשני פתחים שכל אחד פחות מעשר ולכן נקט שהקורה לא צריכה להיות מונחת על הכותל האמצעי וכן לא צריך בתים וחצרות בכל צד וכן לא שיך כאן דין מבוי עקום ולדבריו בהכרח מה שאין כאן אתי אוירא מצד שזה שיעור חשוב

ג. עיין חזו"א ס"ט סקי"ב שכתב שאם אורך המבוי ו' אמות מספיק פס ג"א דיש כאן עומד מרובה שמחלקו לשני מבואות עוד כתב שגם יעויל שאת הד"א יעשה פס אמה ומחצה ויניח אמה ועוד פס אמה ומחצה ויש כאן חידוש שגם לססברת הראשונים דשיך לדון כאן אתי אוירא ורק כי זה שיעור חשוב של ד"א שזה מועיל גם אם כל הד"א הוא על ידי עומד מרובה

ד. עוד כתב לחדש שיועיל להעמיד צו"ה אם יש על ידי זה עומד מרובה עד סוף המבוי אבל אם זה רק ד"א וזה לא עומד מרובה כה"ג זה צו"ה באויר וזה לא מועיל וצ"ע למה אם זה עומד מרובה לא הוי צו"ה באויר והחזו"א הכריע שצריך שיהיה צמוד בצד אחד למבוי ועומד מרובה לא מועיל שלא יהיה באויר וצ"ב

ה. עיין חזו"א שאם עושה פס ג"א בזה אינו מחלק כלל ומועיל בתים וחצרות בצד אחד אמנם בד"א או שזה עומד מרובה אפילו אם פתח המבוי הוא פחות מעשר אמות בכל אופן חשיב כשני מבואות וצריך בתים וחצרות בכל מבוי וכן הקורה צריכה להיות מונחת ג"ט סמוך למחלק שביניהם ולכאורא היה מקום לומר שודאי שייך לדון הכל כמבוי אחד והכל קולא דרבנן רק כתב הרשב"א שכיון שגדר הקולא שזה כשני מבואות ממילא זה מכריח הדינים הנ"ל וצ"ע

ו. השו"ע כתב שכל שהניח פס ד"א צריך צו"ה באמצעו מצד הדין של מבוי עקום ודעת השו"ע שכיון שקי"ל שיש דין מבוי עקום גם בפחות מעשר ה"ה כאן אמנם הרא"ש והטור סתמו כאן שרק אם יש פרצת עשר וכן הוא ברמ"א כאן וצ"ב החילוק ועיין מג"א שכתב שכאן שאין מבוי גמור בראשו בזה רק אם יש פרצת עשר הוי מבוי עקום ועיין אבן העוזר שביאר דבגמ' מבואר שהטעם של מבוי עקום מצד שפרצתו בד' וזה בבקעי בה רבים וכאן שזה באותו צד זה לא נחשב בקעי בה רבים דהינו שהבקיעה של בני המבוי זה לא סיבה אלא רק אלו שמגיעי מהרחוב ובט"ז כתב שכאן שאין מבוי בראשו כה"ג דנים את זה כפתח בין שני מבואות ורק אם יש עשר זה נחשב מבוי אחד דהינו שיסוד הדין מבוי עקום לא כי פתוח למבוי שפתוח לרחוב אלא כי זה כמבוי אחד ולכן יש לו דין מפולש והמ"ב הכריע כשו"ע

ז. החזו"א תמה במה שהראשונים כולם תלו במה שיש פרצת עשר וקשה שגם אם אין עשר אבל עצם זה שזה פרוץ מרובה על העומד זה ודאי סיבה להחשב כמבוי עקום אמנם מהראשונים כן מוכח שפרצת עשר גרע

## סעיף ל"ד

### בביאור פרטי הסעיף

א] א. מבואר בשו"ע שמועיל מה שעושה בצידו תיקון של עומד מרובה וממילא באמצע יש שם פרצת עשר שמועיל לו לחי או קורה ומבואר שהפס ג"א לא מועיל בתור לחי ובפשוטו כיון שזה רחוק מהכותל אמנם לשיטות שכל שיש עומד מרובה אין חסרון צ"ל שלא יתכן שאותו דבר ישמש כעומד מרובה ובלחי וכמו שביאר רעק"א

ב. והנה הגמ' אומרת שאין חסרון שעוזבים הפתח והולכים בפתח הקטן כיון שאין דרך אנשים לעזוב הפתח הגדול וללכת בפתח הקטן וכתב השו"ע שאם בפועל הולכים בפתח הקטן אסור לטלטל במבוי אמנם אם עשו צורת הפתח לקטן זה מועיל ועיין מ"ב שהביא מרעק"א שתמה מה זה עוזר הרי כיון שעוזבים הפתח הגדול והולכים בקטן א"כ התיקון בפתח הגדול לא עוזר ועיין מ"ב שגרס הפוך שאם עשה צוה"פ לגדול אין חסרון אמנם באו"ז מפורש שהכונה שעושה לקטן ועיין לבוש שביאר שכל החסרון של שבקי עד כמה שזה לא פתח חשוב אבל אם זה פתח חשוב והולכים שם זה לא סיבה לבטל שם פתח המפתח השני

#### י"ח שבט פ"ד

# סימן שס"ד

## סעיף א'

### בדין פילוש במבוי וחצר

א] א. מעיקר דין דאוריתא מספיק שני מחיצות ולחי ומדרבנן צריך ג' מחיצות ותיקון ברוח רבעי אמנם מבואר כאן עוד הלכה שבמבוי אם יש לו שני פתחים אחד מול השני כה"ג לא מועיל מה שיש עומד מרובה על שני הפתחים אלא אחד מהם צריך לגדור לגמרי על יד מחיצה או צורת הפתח ומבואר לקמן עוד שכל שיש פרצת ד"ט שבקעי בה רבים זה נחשב כפילוש וצריך לגדור פתח אחד בצורת הפתח והנה בפשוטו גם הדין פילוש זה רק אם בקעי בה רבים אבל אם לא בקעי בה רבים זה לא נחשב מפולש וכה"ג יועיל עומד מרובה ברוח ג' ולו"ק בפתח המבוי והחזו"א הסתפק בזה ובסימן פ"ו משמע שנקט שזה לא נחשב פילוש

ב. נחלקו האחרונים האם בחצר יש דין פילוש אמנם המ"ב והחזו"א כאן הכריעו שאין דין פילוש בחצר [ובפשוטו הוא מבואר ברמ"א שכתב שמבוי שיש לו דין חצר מועיל תיקון בשני ראשיו] ובפשוטו הכונה שכל שיש גדירה על ג' מחיצות אפילו על ידי עומד מרובה מועיל תיקוני פסים על הרוח הד' והנה המ"ב סק"ד כתב שחצר שאין דין פילוש מועיל תיקון פס משני הרוחות דהינו שאפילו את התקנה שצריך ג' שלימות אין בזה ועיין חזו"א ס"ה סקל"ג שתמה על זה מהראשונים וכן מהמ"ב עצמו שס"ב סקמ"ה שנקט שזה ודאי שצריך ג' מחיצות שלמות וע"ש מה שדחק בכונת המ"ב

ג. כתב הרמ"א שאם זה חצר מועיל תיקון חצר משני צדדיו ובחזו"א ס"ה סקל"ג הבין שהכונה פס בכל צד ותמה כנ"ל שזה לא מועיל וכתב שכונתו אם זה פתוח לחצר סתומה שאינה מעורבת שבזה מצד מחיצות זה נחשב שיש לו ג"מ ורק מצד תקנת עירובי חצרות בזה מועיל לחלק בשני פסים ובמוסגר כתב לבאר שמדובר שזה פתוח לחצר אחרת שנחשבת סגורה וכגון שהחצר הראשונה זה קטנה שנפרצה לגדולה ויש פתח בגדולה מול הקטנה וכה"ג אם זה היה מבוי זה לא מועיל וכה"ג זה שני חצרות מועיל כל חצר בתיקון פס לרחוב ע"ש ובגר"ז ביאר כונת הרמ"א תיקוני חצר שהכונה עומד מרובה מצד אחד ופס מצד שני ורק בא לאפוקי שלא צריך צורת הפתח מצד אחד

ד. החזו"א הסתפק סימן ס"ה סקל"ח במבוי שפתוח מצד אחד לרה"ר ומצד שני זה פתוח לחצר שללא מחיצות החצר המבוי לא היה נחשב גדור ורק על ידי מחיצות החצר זה נחשב גדור אבל הגדירה של החצר זה גדירה שלא מועילה במבוי כגון שזה גדור בעומד מרובה או פס ד"ט האם כיון שביחס לחצר יש לזה שם של גדירה ממילא המבוי גם נחשב גדור או שביחס למבוי זה לא מועיל וכן בחצר שכל תיקונה דרך מבוי שמתקון לחי שלא מועיל בחצר [ועיקר הספק במקום שאחד ללא השני הוא כרמלית כגון שיש ביניהם פרצת עשר] ובסק"מ הביא משער הציון שס"ה סקי"ג שזה מועיל

ה. מבואר בשו"ע שלגבי לחלק בין שני חצרות או מהמבוי לחצר מועיל לחי או קורה דהינו אפילו שכל השם רה"י של המבוי זה מצד מחיצות החצר אבל כלפי האיסור חצרות מועיל אפילו שהמבוי יהיה גדור בלחי משני הצדדים אמנם בבה"ל הביא משו"ת הר"ן שכה"ג צריך עומד מרובה וכדו' אבל לא שייך גדירה כה"ג משני הצדדים

## סעיף ב'

### דיני אתו רבים מבטלי מחיצות

א] א. מבואר בגמ' שיש גדירה של פסי ביראות דהינו שיש ד' דיומדין בכל צד ויש פרצה ביניהם עד י"ג אמה ושליש שזה גודר מדאוריתא ונחלקו הראשונים תחילת ב"ב האם הוא דין דאוריתא שצריך אמה בכל צד והנה בח' הר"ן נקט שצריך דוקא ד' צדדים אמנם יתכן שיש ראשונים שבדאוריתא מספיק ג' מחיצות וכן נקט החזו"א

ב. מבואר במשנה שאם יש דרך הרבים שעוברת בתוך הפסי ביראות דעת ר' יהודה שאומרים אתו רבים ומבטלי מחיצות ודעת רבנן שלא אומרים אתו רבים ומבטלי מחיצות ולהלכה נחלקו הראשונים דעת הרמב"ם והאו"ז שהלכה כרבנן אמנם דעת רמב"ן רשב"א ריטב"א ראב"ד ר"ן ובעל המאור שהלכה כר"י ולענין הלכה האריכו בזה המשכנות יעקב והבית אפרים דהמשכנות נקט לעיקר שקי"ל כר"י והבית אפרים נקט לעיקר שהלכה כרבנן ועיין לקמן שהבה"ל נקט לעיקר שהשו"ע פסק כר"י והביא את רבנן כי"א

ג. אם יש שני מחיצות ולחי שמדאוריתא קי"ל שזה רה"י בזה בפשוטו ודאי קי"ל שאתו רבים ומבטלי מחיצה כיון שזה מחיצה גרועה ונפק"מ שיש שם ודאי איסור אמירה לעכו"ם לטלטל שם כדין אמירה לעכו"ם באיסור דאוריתא וכן אין להקל שם לצורך סכנת אבר שמתר להקל בכל איסור דרבנן

ד. יש לדון האם במקום שיש מחיצה על ידי צו"ה האם אומרים אתו רבים והנה לר"י ודאי אומרים אתו רבים אמנם לרבנן שמצאנו שבלחי יש דין אתו רבים יש לדון מה הדין בצו"ה והדבר נפק"מ לכל הראשונים שפסקו כרבנן והנה בגמ' ו: מביאה את ר' יוחנן שירושלים אלמלא דלתותיה ננעלות בלילה חיבים משום רה"ר ומבואר שצו"ה לא עוזר ומשמע בגמ' שכך הלכה ובפשוטו מבואר או שקי"ל כר"י או שלכל הפחות יש דין אתו רבים בצו"ה אמנם עיין או"ז שפסק שאין הלכה כר"י והרמב"ם כתב שלא צריך דלתות ננעלות ועיין מ"מ ופשטות דעתו וכן ביאר הגר"ז והבה"ל סימן שס"ד שס"ל שמדאוריתא מועיל צו"ה ורק מדרבנן לא מועיל צו"ע אלא צריך דלתות וכיון שזה רק מדרבנן צריך ננעלות אמנם המשכנות יעקב והחזו"א נקטו [וכן הוא פשטות לשון הרמב"ם] שבצו"ה אין לזה שם ד' מחיצות ואומרים אתו רבים ומבטלי מחיצות

ה. במקום שיש פרצת עשר ויש עומד מרובה וגדר הפרצה על ידי צו"ה האם בזה לרבנן אומרים אתו רבים לדעת תוס' ומצאנו בזה כמה שיטות המשכנות יעקב נקט שפרצת עשר זה דאוריתא אבל כה"ג זה מחזיר את העומד מרובה ולכן אין אתו רבים [והגרמ"א העיר שלפ"ז צריך לתת הצו"ה דוקא בתור המשך העומד מרובה אבל אם יתן בתור המשך הבתים בחלק החיצוני אין זה המשך לעומד מרובה וזה לא יעזור ומסתבר כדבריו] והחזו"א והבית אפרים נקטו שפרצת עשר דרבנן ולכן אין בזה אתו רבים אמנם דעת הבית אפרים שזה רק אם יש פסי ביראות אבל סתם עומד מרובה לא עוזר והחזו"א נקט שבפסי ביראות הפרצה דאוריתא ורק בעומד מרובה הפרצה היא דרבנן אמנם פשטות לשון הרמב"ם ור"ח וכן לשון השו"ע סימן שמ"ה שכתב שבעיר מוקפת חומה יש אתו רבים וזה ודאי כולל עומד מרובה כמבואר בית מאיר שגם כה"ג להלכה אומרים אתו רבים ויתכן שהרמב"ם גרס אחרת אמנם כן הוא דעתו והטעם בפשוטו דפרצת עשר דאוריתא ובצו"ה יש אתו רבים וכן נקט הגר"ח בספרו ועיין בשיעורים שהארכנו בזה

[יש לדון אם יהיה פרצה בקרן זוית ויניח שם צו"ה האם זה יחשב שיש כאן עומד מרובה לחזו"א ולמשכנו"י והנה לגבי דעת הרמב"ם שצריך בצו"ה עומד מרובה שמעתי מהגרמ"ר שהגר"י ברטלר הורה שחשיב עומד מרובה ולכאורא גם כאן זה כך אמנם יתכן שכיון שהצו"ה מצד עצמו הוא בטל מצד אתו רבים ורק מצד העומד מרובה הוא עומד ממילא כיון שללא צוה"פ אין עומד מרובה זה לא יעזור וצ"ע והגרמ"ר נקט שזה לא מועיל לא לחזו"א ולא למשכנות יעקב]

ו. דעת רוב הראשונים שבעומד מרובה לר"י אומרים אתו רבים ומבטלי מחיצות אמנם יש שלמדו בכונת הרמב"ן שבזה לא אומרים אתו רבים ומבטלי מחיצות וכן החזו"א במכתבים הסתפק בזה אמנם בספרו נקט שיש אתו רבים

ז. בהא דקי"ל דאתו רבים ומבטלי מחיצות נחלקו הראשונים יש שנקטו שזה רק רבים שיש לזה שם רה"ר ולפ"ז צריך ס' רבוא וכן שלא יהיה רה"ר מקורה ושאר תנאי רה"ר דהינו שיהיה ט"ז אמה וכן נקטו הבית אפרים והחזו"א אמנם יש ראשונים שנקטו שהדין אתו רבים זה לא דוקא בדבר שיש לו תנאי רה"ר וגם אם אין ס' רבוא או שזה מקורה או שאין ט"ז אמה יש בזה אתו רבים והמשכנות יעקב החמיר בזה והבית אפרים והחזו"א הקילו בזה [ויתכן לחלק בין המקרים] והבה"ל אצלינו נקט שאם צריך לתנאי רה"ר ס' רבוא ממילא אין אתו רבים ללא זה אמנם בסוף סימן שס"ג בבה"ל משמע שהכריע לא כך וצ"ע

ח. מבואר בראשונים שכנגד הפילוש אפילו לר"י ששני מחיצות זה רה"י מדאוריתא בכל אופן מקום זה הוי רה"ר והנה בפתח השני מחיצות היה צו"ה ועיין חזו"א ק"ז סק"ג שתמה שכיון שבמקומו הרבים לא מבטלים המחיצה למה שזה לא יועיל לבפנים אמנם כן מבואר בכל הראשונים ויש לבאר שהכונה שצו"ה שיש בה בקיעת רבים אין לה כח לגדור מקום שיש לו סיבה להיות רה"ר או שבאמת גם אם הבקיעה לא במחיצה אלא כל שיש מקום שיש לו סיבה להיות רה"ר אי אפשר לגודרו במחיצה של צו"ה ונפק"מ אם יגדרו מקום בד' מחיצות של צו"ה והבקיעה לא תהיה במחיצה האם זה יהיה חסרון ובפשוטו ודאי שזה רק אם יש בקיעה וכמדומה שראיתי כן בשם הגר"ש גלבר אמנם הגר"מ רוזנר אמר בשם הגר"מ אטיק להחמיר בזה

ט. החזו"א חידש שכל שיש מקום שחל עליו שם רה"י ממילא המקום שפתוח אליו זה נחשב שהוא מוקף מחיצה דהינו שמקום שהוא רה"י זה נחשב מחיצה ועיין בשיעורים שהארכנו להוכיח שאין כונתו שרה"י זה מחיצה אלא כונתו שמאותו סיבה שהמקום הגדור הוא רה"י ממילא זה מיחס את גדירת המחיצות ביחס כלפיו וכאילו שגם הוא מוקף במחיצות אלו ולכן זה ודאי שאם זה יהיה סוג מחיצות שכלפיו זה לא מועיל באמת זה לא יועיל [וכדהבאינו לעיל שהסתפק האם תיקון מבוי מועיל לחצר] וע"ש שהוכיח שיטתו מהדין של מבוי שכלה לחצר שנקט שמדובר שהמבוי פרוץ כנגדו לרה"ר וכלפיו יש סילוק מחיצות של החצר ובכל אופן מבואר שהוא נחשב רה"י

ולפי זה כתב שרוב העירות דידן הם רה"י שכיון שנקט שבעומד מרובה אין אתו רבים ממילא כל שיש רחוב שהוא גדור בעומד מרובה והוא נהיה רה"י ממילא הרחוב שפתוח איליו הוא גם נחשב רה"י אמנם בפשוטו כל זה לשיטתו שהגדר של עומד מרובה שזה רק ביחס לרשות אבל אם הגדר שזה ממש גדירה של מחיצה ממילא ביחס למקום שזה לא מתיחס זה לא יועיל והנה תוס' כתבו שלר"י כנגד הפילוש זה לא רה"י ובפשוטו מבואר דלא כיסוד החזו"א וע"ש שכתב או שב' מחיצות לר"י אין להם כח גדירה כלל ביחס למה שלא בתוכם ולפ"ז כנגד הפילוש גם ללא אתו רבים זה כרמלית עוד כתב שבאמת גם כאן זה כח גדירה לגבי מה שבתוכם אמנם כיון שזה גדירה חלושה ממילא הבקיעת רבים שבפילוש כלפיו לא יכול לגדור המחיצות דיש שם שזה רק כמו שם ד' מחיצות לר"י והנה פשטות הראשונים דלא כחזו"א ושרה"י זה לא נחשב גדירה והאגרות משה כתב שכל הפוסקים שכתבו שהיום הכל רה"ר מצד שיש אתו רבים עד כמה שבצו"ה יש אתו רבים חזינן שלא ס"ל כן

והנה כל קולת החזו"א בנויה על שלש הנחות א. שקי"ל כרבנן שלא אומרים אתו רבים בעומד מרובה ב. שפרצת עשר זה דרבנן ג. שרה"י גודר ואם באחד מהם נחלוק על חזו"א נפל כל היתרו והנה אין ראיה מהמ"ב שלא כדבריו שהוא הרי נקט שקי"ל כר"י ונקט שלרבנן באמת גם בצו"ה לא אומרים אתו רבים ודו"ק בזה

י. והנה לענין הלכה הצירופים שיש להקל א. שאולי צריך ס' רבוא וא"כ אין כאן אתו רבים ב. אולי הלכה כרבנן ולשיטתם אין אתו רבים בצו"ה וכאו"ז ג. גם אם יש אתו רבים בצו"ה לרבנן אבל מתי שיש עומד מרובה אין בזה אתו רבים או מצד שפרצת עשר דרבנן או כי זה מעמיד את העומד מרובה ד. הגר"ח מולאזין צירף את התוס' והבעל המאור שכל שיש שני מחיצות ללא בקיעה וכן הנידון על המחיצה השלישית בזה לא אומרים אתו רבים מצד ממ"נ [אמנם עדין כנגד הפילוש זה יהיה אסור] ה. עוד יש לצרף שאולי בעומד מרובה גם לר"י לא אומרים אתו רבים [אמנם זה רק אם פרצת עשר דרבנן] ו. הרבה פעמים זה רחובות לא ישרים ויש לצרף שזה לא רה"ר דאוריתא והנה המ"ב נקט שבעל נפש יחמיר והחזו"א נקט שזה מותר לכתחילה ובפשוטו כל שיש ס' רבוא אי אפשר להקל בזה ולכן דעת הגריש"א היה לאחר שסבר שבירושלים יש ס' רבוא שאין להקל בזה

י"א. אמנם אם יש שכונה שמוקפת מחיצות בג' רוחות ורק בצד הרבעי יש כניסה של מכוניות ויציאה בזה ודאי שלא הוי רה"ר דאוריתא כיון שיש ג' מחיצות וגם אם הג' רוחות סגורות על ידי צו"ה אבל כל שאין בקיעה במחיצות בפשוטו חשיב רה"י אפילי שיש רבים בתוך המחיצות אמנם דין זה אינו מוסכם

י"ב. יש לדון האם יש דין אתו רבים לגבי כלאים ובפשוטו הנידון האם זה מחסר בגדירה של הרשות או בעצם המחיצה ועיין חת"ס סצ"ז שנקט שיש חסרון זה גם לגבי כלאים וכן נקט במשכנות יעקב סימן קכ"א אמנם הבית אפרים סכ"ז בד"ה ועכ"פ הביא מתוס' בב"מ נ"ג: שנקטו לגבי אכילת מעשר שני שזה לא מחסר בדין גדירה של החומה

### בדינא דדלתות

ב] א. מבואר בגמ' שאם יש דלתות גם לר"י כה"ג לא אומרים אתו רבים ודעת רוב הראשונים שצריך דלתות ננעלות בלילה ודעת הרמב"ם שמספיק שראויות להינעל ומעיקר הדין קי"ל שצריך ננעלות בלילה והנה דעת רוב הראשונים שצריך דלת משני הצדדים והמ"ב הביא את דעת הרשב"א שמועיל דלת מצד אחד וצו"ה מצד שני

ב. בטעם ההיתר הרשב"א ביאר שכיון שזה לא מסור לרבים ממילא אין למקום שם רה"ר וממילא מועיל המחיצה שיש כאן ואין בזה דין אתו רבים אמנם הריטב"א ביאר וכן משמע בתוס' שהכונה שזה מחיצה טובה שבזה לא אומרים אתו רבים ויש לדון בזה כמה נפק"מ

א) יש לדון בדלת שגבוהה ג"ט מהקרקע שבתור מחיצה זה לא יכול להועיל שאם יסוד ההיתר שזה מחיצה טובה ממילא כאן אין מחיצה אבל אם מצד מניעת רגל הרבים זה לא יועיל אם לא שנחדש שצריך מניעה דרך מחיצה

ב) האבני נזר רס"ז סק"ה דן במקום שהחוק לא מרשה לעבור בלילה וכתב שלריטב"א ודאי שזה לא יועיל אבל לדעת הרשב"א יתכן שזה יועיל אמנם מסברא גם לרשב"א כה"ג שזה משהו חיצוני אין לנו מקור שזה נחשב שזה לא דומה לדגלי מדבר

ג) לסוברים דדלת לא מועיל בתור מחיצה אלא אם צוה"פ והנה לדעת הריטב"א אם זה יהיה ללא צורת הפתח זה יהיה רה"ר אבל לדעת הרשב"א רה"ר זה ודאי לא יהיה שהרי זה לא מסור לרבים

ד) עוד יש לדון בדלת שלא סותמת את כל הפתח אבל יש שם עומד מרובה דבפשוטו לרשב"א זה לא יועיל שלמעשה זה מסור לרבים אבל לריטב"א יתכן שזה מועיל ועיין אבני נזר סימן רפ"ה ורפ"ג שהאריך בזה

ה) עוד יש לדון במקום שיש פרצה במחיצות אחרות אבל שם לא בקעי רבים דלרשב"א ודאי לא הוי רה"ר וממילא אין אתו רבים אבל לריטב"א יתכן שכיון שביחס לכל גדירת הרשות זה מחיצה שיש בה אתו רבים ממילא גם כאן זה כך ואינו מוכרח

ג. בעיקר הדין מחיצה דדלתות נחלקו האחרונים האם התחדש כאן מחיצה של דלת או שזה רק הוספה על הצורת הפתח ואם אין צורת הפתח המקום לא נחשב גדור והחת"ס נקט שיש כאן מחיצה מחודשת והחזו"א סע"ח חלק שאין זה מחיצה אלא רק בתור תוספת לצו"ה ועיין בשיעורים [אתו רבים ד'] שהבאינו דבפשוטו מצאנו בזה מחלוקת ראשונים ובדברי יחזקאל סימן ה' סק"כ כתב לדון שבאינה ננעלת שלא שיך לדון כאילו זה סגור זה רק מאלים את שם הפתח וצריך צו"ה אבל ננעלת שזה כאילו נעול וזה מדין מחיצה בזה לא צריך צו"ה

ד. עיין עבודת הקודש שער ג' אות א' שכל מה שמועיל דלתות ננעלות זה רק ביחס לסרטיה אבל ביחס לפלטיא שזה מקום השוק שעומד להתאספות הרבים בזה הוי רה"ר אפילו הדלתות ננעלות בלילה ועיין בית אפרים סימן כ"ו בד"ה והנלענ"ד שביאר שזה הרשב"א לשיטתו שיסוד הסברא מצד שזה לא מסור לרבים וכל זה שייך בדרך שזה עוד למעבר רבים אבל פלטיא שעומד להתאספות בני העיר בזה אין חסרון במה שזה סגור בלילה והנה הבית אפרים נקט שבזמן שהדלתות סגורות ודאי הוי רה"י והמאירי בשבת נקט שגם בזמן שזה סגור וכתב שבירושלים חיבים על הפלטיא אמנם לבית אפרים יתכן שבשבת זה היה סגור והנה בפשוטו מבואר כאן חידוש שיש כאן מחיצה שביחס לסרטיה זה מועיל וביחס לפלטיא זה לא מועיל ובפשוטו הכונה שמחיצה שבקעי בה רבים ויש לה דלת יש לה שם מחיצה על מקום כזה ואין לה שם מחיצה על מקום אחר וכן ביאר החזו"א במכתב

ה. יש שכתבו שמספיק מה שהדלת ננעלת בשבת אמנם לשון רש"י עירובין ו. ובאו"ז שזה סגור כל ימות השבוע ויש לדון האם מספיק רוב והגרמ"ר העיד בשם הגריש"א והגר"י ברטלר שנקטו שמספיק רוב ימי השבוע עוד יש לדון האם צריך רוב הלילה או מספיק רגע אחד בלילה והגרמ"ר העיד בשם הגריש"א שאמר שזה בזמן שאנשים רגילים לישון שזה מאחד עשרה עד חמש בבוקר עוד יש לדון האם צריך נעילה במנעול ובפשוטו לא צריך

ו. עיין חת"ס סימן צ' שכיון שצריך ראוי להינעל לרמב"ם אבל אם המלכות לא נותנת לנעול זה לא נחשב ראי להינעל וכמו אם יש עפר שלכן זה לא ראוי להינעל

#### כ' שבט פ"ד

# סימן שס"ד [המשך]

## סעיף ג - ה

### בפרטי דיני מבוי עקום

א] א. קי"ל שמבוי עקום כמין ד' תורתו כמפולש ודעת ר"י שהכונה שצריך צו"ה בצד אחד ולו"ק בצד שני אבל בעקמומית לא צריך כלום והחידוש שכה"ג זה לא נחשב כאילו כל מבוי פתוח למבוי אחר מתוקן ומועיל לחי בכל צד אמנם דעת רש"י שצריך גם תיקון בעקמימותו דהינו שדנים כל חלק כמבוי המפולש שצריך צו"ה מצד אחד ולו"ק בצד שני והשו"ע פסק כרש"י והבה"ל כתב שבמקום הדחק יש לסמוך על שיטת ר"י

ב. מבואר בשו"ע שגם בעושה צו"ה בשני צדדים צריך לו"ק באמצעיתו וצ"ע למה שזה לא יותר בעומד מרובה שהרי הדין שאם יש צד אחד צו"ה מועיל עומד מרובה [והיה מקום לומר שכל עומד מרובה סותר את העומד מרובה השני אמנם משמע שגם אם אחד יש פחות מעשר אמות ואחד יש יותר מעשר אמות או אחד שאין בו עומד מרובה] ועיין חזו"א סימן ס"ה סק"ה שחידש שבכלל הדין מבוי עקום לראות את זה כאילו הוא מתפשט ואין כאן עומד מרובה וע"ש שחידש שגם מתי שעושה צו"ה באמצעיתו אין לדון את הכותל כלחי ושיניח את הצו"ה על הכותל אלא כאילו זה ביושר ואין כאן לחי

ג. במבוי העשוי כמין ח' דעת השו"ע שיש לו גם דין מבוי עקום וצריך צו"ה בשני עקמימותו ולו"ק בשני פתחיו אמנם דעת הרשב"א וסעתו כמבואר בבה"ל שבזה כיון שאנשים לא צריכים להיכנס מצד אחד כדי לעבור לצד השני שהרי זה באותו צד א"כ אין לזה דין מפולש וצריך רק לתקן את הפתחים במבוי כדין מבוי שיש לו שני פתחים ועיין בה"ל שבמקום הדחק יש להקל בזה או אם עוד צירוף

והנה משמעות הראשונים שרק מצד שאנשים לא נכנסים לקצר דרכם לא הוי מפולש ולפ"ז אם יהיה מחיצה לפני המבוי שאנשים כן נכנסים לקצר דרכם זה יחשב מפולש ומבואר שאפילו שזה רק בצד הרביעי גם שם יש דין פילוש [וצ"ע מר"י שמועיל שני מחיצות שבזה אין דין פילוש]

ד. הסכמת האחרונים שבחצר אין דין מבוי עקום לגבי שלא צריך תיקון בעקמימות ועיין חזו"א סקי"ז שזה גם בדין שלא דנים את זה ביושר וזה נחשב שיש שם עומד מרובה והנה מבואות שלנו שיש להם דין חצר נחלקו האחרונים האם זה גם לגבי דין מבוי עקום שדעת הט"ז שיש לו דין מבוי עקום ודעת המג"א שאין לו דין מבוי עקום והמ"ב כתב להקל בצירוף לשיטת ר"י ויש בזה נפק"מ לגבי האם אפשר לדון העקמימות כעומד מרובה שזה גם לר"י צריך להחמיר שזה לא עומד מרובה ולמ"ב שלא היקל אלא בצירוף לשיטת ר"י כה"ג צריך להחמיר בזה

ה. המ"ב כתב שבכמין ח' מועיל שיעשה שני צוה"פ בשני ראשיו ולו"ק בשני האמצעים ועיין חזו"א שחלק שהמבוי האמצעי שיש לו תורת מבוי אין לו תיקון אלא בלו"ק ולא יועיל אלא אם צד אחד יהיה צוה"פ

ו. עיין בה"ל שהביא לדון במבוי עקום שבעקמימותו יש יותר מעשר אבל בשני ראשיו זה פחות מעשר שדעת הרא"ש שצריך דוקא צורת הפתח בעקמימותו ודעת המרדכי שמועיל לחי אפילו דשם זה יותר מעשר כיון שכל הלחי כאן זה רק להיכר בעלמא וצ"ע ובבה"ל כתב דיש לסמוך על זה בצירוף לשיטת ר"י שאין דין תיקון בעקמימות

ז. עיין שו"ע שגם מבוי שנמצא בין שני המבואות יש לכל מבוי דין מבוי עקום ועיין מ"ב וכן בחזו"א סקמ"ג שכל זה אם שני המבואות פתוחים אבל אם בצד אחד זה סגור כה"ג אין דין מבוי עקום [והגאו"י דיק מהירושלמי שיש בזה דין מבוי עקום] וכתב החזו"א דמהא דמבוי עקום מבואר בגמ' שלחנניא שצריך דלתות בשני הצדדים חזינן שגם אם צד אחד יש דלת זה לא נחשב סתום אלא אם זה סתום לגמרי ועיין חזו"א שכה"ג שזה סתום לגמרי אין לזה גם את החומר שהעקמימות לא נידונת בעומד מרובה ונפק"מ לגבי להתיר המבוי הפנימי

# סימן שמ"ה

## ס"ז – ס"ט

### תנאי רה"ר

### בדין ט"ז אמה

א] א. מבואר בגמ' שאחד מתנאי רה"ר שזה יהיה ט"ז אמה ובלשון הטור זה על ט"ז אמה דהינו שגם האורך לפחות ט"ז אמה והנה דעת רש"י שאם יש באמצע רה"ר מקום שהוא מתקצר ואין בו ט"ז אמה אין מקום זה רה"ר אמנם תוס' והרא"ש חלקו ונקטו שמקום זה נחשב רה"ר ויש ראשונים שהזכירו רק אם זה עד י"ג אמה ושליש אמנם ברשב"א מבואר שזה אפילו בעשר אמות ובמאירי כתב ד"א ובביאור הגר"א דייק מהגמ' שזה אפילו בד"ט ועיין בה"ל שלשונות הראשונים זה שזה מפולש לרה"ר שיש בו ט"ז אמה משני הצדדים אמנם כתב דבעבודת הקודש כתב שזה פתוח לרה"ר ולא הזכיר שיש ט"ז אמה משני הצדדים וכן הוא לשון השו"ע והנה עיין רשב"א [וכן הוא בביאור הגר"א] דמבואר בדבריו דיש כאן שני נידונים שיש רה"ר עצמו שהוא רחב ט"ז אמה ומדי פעם יש איזה עמוד שממעט מהשיעור וזה ודאי לא ממעט מהשיעור אמנם יש מקום שיש לו תורת מבוי לעצמו שעובר באמצע רה"ר ובזה נחלקו הראשונים [אמנם הראשונים שהקשו שפסי ביראות זה לא רה"ר משמע שנקטו שגם מתקצר במקום קטן לא הוי רה"ר]

ב. והנה השו"ע כתב שני סעיפים ובתחילה לא הזכיר י"ג אמה ולבסוף הזכיר י"ג אמה והמ"ב נקט שמדובר על אותו מקרה רק שזה שני שיטות אמנם באחרונים מבואר שהסעיף הראשון זה לארכו של רה"ר ובזה בכל מקרה זה גם בפחות מי"ג אמה הוי רה"ר אמנם יש מקרה שזה לרוחב רה"ר ובזה רק בי"ג אמה הוי רה"ר ובאמת יתכן שיש בזה מחלוקת והטור שנקט שגם לרחבו בכל מקרה זה רק בי"ג אמה והראשונים שנקטו שזה רק לארכו בזה יש סברא לומר שזה גם בפחות מי"ג אמה

ג. והנה עיין ביאור הגר"א שהקשה על הרא"ש שכתב שצריך י"ג אמה הרי הביא ראיה מבין העמודים ושם ודאי שאין י"ג אמה בין עמוד לעמוד וכמבואר במג"א ודלא כעולת שבת אמנם המעין ברא"ש שהביא ראיה מרה"ר מצומצם שיש בו בדיוק ט"ז אמה דהינו שזה ודאי שעמוד באמצע רה"ר זה לא נחשב הפסק רק שהרא"ש דן שמקום זה בכללותו אין בו ט"ז אמה אבל באמת נשאר בו שיעור י"ג אמה ושליש

ד. יש לדון ברה"ר המתקצר במקום שאין לו דין רה"ר כגון לרש"י או אם זה פחות מי"ג לרא"ש והעמיד שם צורת הפתח האם כיון שזה לא בטל ביחס למבוי ממילא זה גם מחיצה ביחס לרה"ר או שכיון שזה מחיצה דיש בה בקיעת רבים ביחס למקום שהוא רה"ר אין לזה שם מחיצה [ובמהריט"ץ סימן רנ"א משמע שיש בזה אתו רבים ביחס לרה"ר] ויתכן שזה תלוי בנידון של צורת הפתח במקום הפילוש דמבואר בראשונים שיש בזה דין בקיעה

ה. יש להסתפק ברה"ר המצוי בזמנינו שיש שני כיוני נסיעה של המכוניות ויש מחיצה ביניהם האם דנים את כרה"ר אחד ויש לדון במקום שאין מחיצת עשר אלא יש חלוקה על ידי דשא וכדו' ויש לדון גם במקום שיש מחיצת עשר שאולי כיון שהחלוקה היא לצורך השימוש אין זה חלוקה וצ"ע והנה אם נימא דהוי חלוקה יש לעיין שבצמתים אין הפסק האם ממילא דנים את הכל כרה"ר המתקצר ולא מסתבר וצ"ע

### בדין מפולש משער לשער

ב] א. עיין רש"י שכתב שצריך מפולש משער לשער וכן פסק השו"ע דהינו שלמד מהלשון מבואות המפולשים שיש עוד תנאי שזה יהיה רחוב מפולש דהינו שאין הכונה רק שיהיה פתוח מצד שאם זה סגור א"כ זה מוקף בג' מחיצות אלא יש כאן עוד תנאי מצד דומיא דדגלי מדבר וכן הוא ברמב"ן במלחמות וברשב"א כ"ב. ובעבודת הקודש וכן הוא בר"ן ו. וכן הוא בטור וכן ביאר בב"י והוסיף מכונים זה כנגד זה וכן העתיקו המג"א והגר"ז והמ"ב וצ"ב תנאי זה מהו והנה הרבה ראשונים העתיקו את זה בסתמא ולא חילקו אם יש לעיר חומה ובפשוטו הכונה שרחוב רגיל הוא הולך ישר ולא צריך לנטות בהליכתו ולכן כל שהוא ישר עד מחוץ לעיר זה צורה של רה"ר אבל כמין ד' שיש בו סיבוב אין זה צורה של רה"ר וכן הוא במאירי ו. ובתחילת המסכת וכן נקט הבית אפרים ויש לעיין אם הסיבוב הוא בעיגול בצורה שההילוך הוא די ביושר האם יש בזה חסרון

ב. והנה בלשון רש"י מבואר שזה בעיר שיש בה חומה וכן העתיק הרא"ש ושאר הפוסקים ומשמע שאם אין חומה אין צורך שיהיה ישר וצ"ב החילוק ובמשנת הגר"א קוטלר דן דביש חומה וזה לא ביושר ממילא הרחוב מוקף בג' מחיצות אמנם אין זה מוכרח דהרבה פעמים יש סילוק מחיצות ועוד שהרי הראשונים כתבו דומיא דדגלי מדבר ולנ"ל זה מצד שהוא רה"י ובפסקי הרי"ד ביאר שסתם רחוב הוא ישר ולכן אם אין חומה א"כ כל רחובות העיר הם ישרים מצד לצד אבל במקום שיש חומה א"כ כל הרחובות בסופם מסתובבים לרחוב הראשי וא"כ הוא לא ישר דהינו שהחומה זה רק סיבה שזה לא יהיה ישר אבל לא שבאמת יש הבדל וסתימת כל הפוסקים לא משמע כל כך שזה כונתם

וצ"ל שהכוונה שכל שיש חומה ממילא המקום הוא מוקף במחיצה וכה"ג שהוא לא ביושר כיון שהוא מסובב אפילו שזה לא בגדר ג' מחיצות מצד אתו רבים או סיבה אחרת אבל זה מחסר בצורה של רה"ר אבל באמת כל שאין חומה דהיינו שהרחוב סתם מתעקם אין בזה חסרון והנה בפשוטו במקום שיהיה בתים בצידי הרחוב שזה גודר הרחוב זה גם אותו חסרון ובאור לציון ח"א ס"ל כתב שגדר העיקום שיש גדירה של עומד מרובה ואפילו שמצד גדרי גדירה זה לא מועיל מצד פרצת עשר או אתו רבים אבל זה לא צורה של רה"ר

ג. והנה בעיקר הדבר עיין משנת הגר"א קוטלר שהאריך שאין זה מוסכם בראשונים דהרי"ף והרמב"ם לא כתבו תנאי זה וכן הריב"ש כתב מפורש שמבוי עקום זה גם רה"ר וכן ברבינו יהונתן כתב על מבוי עקום שזה לא רה"ר כי זה לא עומד להילוך הרבים אלא רק לבני המבוי ועיין ריטב"א שבת ו. שכתב שרוב הפוסקים חלקו על זה וע"ש שהוכיח כן גם מהגר"א שביאר את השו"ע של מפולש שזה מצד שאל"כ יש לו ג"מ ע"ש והנה לענין הלכה בפשוטו משמעות הפוסקים שכתבו תנאי זה וכנ"ל אמנם האגרות משה והגרא"ק לא הסכימו לצרף את זה להקל [וכן החזו"א לא הזכיר היתר זה אמנם החו"ב כתב שזה ההיתר המרוח לסמוך היום על העירובין] אמנם בפשוטו ודאי זה צירוף גדול אחרי שהוא מפורש בהרבה ראשונים וודאי דיש לצרפו למקום שאין ס"ר וכנ"ל מהמ"ב דכל דיש צירוף יש להקל

ד. והנה מבואר בגמ' שבת ו. שמבואות המפולשין לרה"ר הוי רה"ר ועיין רש"י שביאר שזה פתוח לרה"ר בכל צד וצ"ב מה צריך את זה תיפו"ל שיש לו עצמו סיבה להיות רה"ר ובריב"ש ביאר שזה מתקצר אמנם בפשוטו רש"י לא ס"ל כן ועיין מהריט"ץ רנ"א דמשמע שהוא עצמו אין לו סיבה להיות רה"ר ורק מצד שהוא פתוח לרה"ר משני צידיו ואפש"ל שהכונה שבו עצמו אין שימוש של ס"ר ואפש"ל שזה מתעקם ובכל אופן כיון שזה פתח לרה"ר משני צידיו אין חסרון שזה מתעקם וכן הוא מפורש בראשונים שכתבו שמתקצר לרוחב רה"ר זה לא רה"ר ומבואר שאם יש בזה ט"ז אמה זה נחשב רה"ר ולשיטות שרק ביש חומה יש לדחוק דשם לא היה חומה

ה. עיין ראבי"ה סימן שע"ט שכתב שבפלטיא לא צריך מפולש משער לשער וכן הוא במאירי ו. דהינו שהלשון מפולשים כתוב רק על מבואות ועיין בית אפרים שהביאור שמקום שעומד להילוך צריך שיהיה נוח להילוך אבל מקום שזה מצד אסיפת רבים זה לא שייך אמנם בשיטה לר"ן כתב שגם בזה צריך מפולש וכן הוא לשון השו"ע

### בדין רה"ר מקורה

ג] א. מבואר בגמ' שרה"ר מקורה אין חייבים עליה משום רה"ר ועיין סוף סימן שמ"ו דמבואר שגם מקום מקורה באמצע רה"ר שיש רה"ר משני הצדדים כגון לפני הפתח וכולם עוברים שם הוי כרמלית ואסור להוציא משם לרה"ר ובפשוטו לפ"ז גשר באמצע רה"ר מתחתיו לא הוי רה"ר ויועיל צורת הפתח ולא יהיה כאן אתו רבים וכן הוא לשון הב"י שכל שזה לא רה"ר אין אתו רבים ובאגרות משה ח"א סק"מ נקט שיש בזה אתו רבים וכן הביא המשכנות יעקב מהירושלמי

ב. עיין מג"א רס"ו סק"ז שהביא מהגמ' בשבת שתחת העגלות הוי כרמלית מצד שזה מקורה ומבואר שאפילו שזה עומד כאן בצורה ארעית בכל אופן הוי כרמלית ובחזו"א ס"ב סקכ"ב משמע שזה דוקא כיון שיש לעגלה שם רה"י וצ"ב והנה לפ"ז אם מישהו נופל לו כיפה מתחת למכונית אסור להוציאה למקום שהוא רה"ר שהרי מוציא מכרמלית לרה"ר אמנם הרבה פעמים המקום שלידו הוא גם כרמלית ובשעת הדחק יש להקל כמו שמקילים שמועיל לעשות עירוב ואם יכול להכניס את ראשו מתחת למכונית וללבוש הכיפה עדיף

ג. יש לדון האם מתחת לחבלי כביסה שיש לבוד או מתחת לסורגים האם הוי מקורה ומסברא לא שייך לבוד לגבי שם מקורה וכמבואר לגבי אוהל וסוכה ולגבי סכך מבואר במ"ב שאין זה נחשב סכך פסול בד"ט ורק במקום שעל ידי צירוף כל הסכך פסול יש ד"ט יש צד לפסול אבל כאן שצריך שטח אחד מקורה זה לא שייך

### בשיעור שיחשב רבים ובדין ס' רבוא

ד] א. מבואר בגמ' שבת ו. שמדבר ובקעה לא הוי רה"ר דהינו שמקום שבפועל לא עוברים שם רבים לא הוי רה"ר ולא נתבאר בגמ' מהו השיעור של רבים והנה שיטת רש"י וסיעתו שצריך שישים רבוא אמנם הרבה ראשונים חלקו על זה וכמבואר בבה"ל ועיין בית אפרים סימן כ"ו עמוד קצ"ג שכתב שלא נתבאר בדבריהם מה השיעור של רבים והנה מבוי מבואר בגמ' שזה לא נחשב רבים וצ"ב בטעם הדבר ועיין בית מאיר סימן שס"ג מצד שזה רק לבני המבוי וכן הוא בלשון רבינו יהונתן ולפ"ז כל מקום שעומד למהלך כל מי שירצה הוי רה"ר

ב. והנה מבואר בגמ' שמדבר בזמן הזה לא הוי רה"ר וצ"ב הרי יש שירות שעוברות שם ועיין רמב"ן שכיון שאין מקום מסוים איפה ללכת וכל אחד הולך במקום אחר אין זה נחשב מקום הילוך ועיין בית אפרים סימן כ"ו עמוד קצ"ג דהקשה דמבואר בגמ' שבזמן שהיו ישראל במדבר זה היה רה"ר אפילו שאין מקום מסוים ללכת וע"ש שהביא מלשון רש"י שהולכי שירות לא שכיחי דהינו שברוב הזמן אין שם הילוך בני אדם ולכן לא הוי רה"ר והנה דעת הרמב"ם שמדבר בזמן הזה הוי רה"ר וביארו המפרשים שבזמן שבני ישראל היו במדבר אנשים פחדו ללכת שם ולעם ישראל לא היה צורך לזה משא"כ היום והנה בקעה זה ודאי לא רה"ר מצד שאין סיבה להילוך שם וים לא הוי רה"ר כתב הכס"מ כי זה לא נוח להילוך

ג. הראשונים הביאו מהבה"ג ורש"י שכדי שיחשב רה"ר צריך שישים רבוא כמו במדבר והנה מצאנו בזה כמה לשונות

א) הנה לשון השו"ע זה כל יום וכן הוא בבה"ג ובתור"פ בעירובין וכן הרמב"ן והר"ן שבת ס"ד הביאו בשמו והנה מבואר בגמ' שבת צ"ו שמחנה לויה היה רה"ר וצ"ע וכי כלל ישראל הגיעו כולם כל יום לשם והנה יש לשונות בראשונים עיר שיש בה שישים רבוא ואם נימא שדנים את כל העיר כדבר אחד וממילא בכל רחובתיה הולכים שישים ריבוא א"ש אמנם יתכן שזה רק ביש קשר בין השכונות וצ"ע ועיין לקמן

ב) אמנם לשון רש"י עיר שיש בה שישים רבוא וכן לשון התוס"ר נ"ט. וכן בטור ורא"ש וספר התרומה וריא"ז ורי"ד וכן נקט המ"ב שלא צריך כל יום שיעברו שם שישים רבוא וצ"ב מה המעלה שיש בעיר ויש לבאר כנ"ל שכל שיש בעיר שישים רבוא ממילא דנים את כל הרחובות כדבר אחד אמנם יתכן שעיקר המכון שהרחובות הראשיים עומדים לשימוש של שישים רבוא שהרי זה נעשה לצורך כל בני העיר ולפ"ז ודאי שהרחובות הצדדים אין להם שם רה"ר כי הם לא עומדים לשישים רבוא

והנה רש"י בריש מכילתין שלא הזכיר רק ט"ז אמה ולא הזכיר שאין שישים רבוא משמע שכל שבעיר יש שישים רבוא ממילא כל רחוב זה כך אמנם עיין רשב"ם בב"ב ס. שכתב שרק מחנה לויה היה רה"ר וכן הוא בפנ"י שבת ה: ובחידושי בית מאיר שם ועיין אגרות משה ח"א קל"ט ענף ה' שנקט שכל הרחובות הוי רה"ר וכן משמע באחיעזר ח"ד סימן ח' וכשהגריש"א שמע שיש בירושלים ס' רבוא [ללא זקנים ותינוקות שלא הולכים] אמר שאין להקל לסמוך על העירוב וזה חידוש שצירף הערבים אפילו שזה מקום לעצמו ואין להם קשר אם הרחובות הראשים וכן אם הרחובות הקטנים [וכן הוא חידוש לצרף את רמות שזה כעיר לעצמה ורק בעיריה זה נחשב דבר אחד] אמנם דעת החוט שני והשבט הלוי היתה שרק הרחובות הראשים שעומדים לכל העיר יש לדון שהוא רה"ר ולא כל הרחובות הצדדיים

ג) אמנם עיין בה"ל שהביא מהריטב"א נ"ט. ושבת ו. שלא צריך דוקא שדרים בעיר שישים רבוא אלא גם אם מגיעים אנשים מבחוץ ורחוב זה מיועד להם הם מצטרפים לס' רבוא וכתב שגם בירושלים לא היה ס' רבוא וכן הוא בלשון הריא"ז שזה מעבר לכל באי עולם והנה המשכנות יעקב סימן ק"כ עמוד ק"י נקט שלא צריך כלל שיעברו בפועל ס' רבוא אלא כל זה רחוב ראשי שמיועד לעירות שבצדדים ממילא גם אם בפועל הם לא מגיעים זה נחשב שיש כאן ס' רבוא אמנם הבית אפרים סימן כ"ו עמוד קצ"ו נקט שצריך שבפועל זה ישמש לס' רבוא ולא שזה עומד לזה ועיין מ"ב שנקט לעיקר כשיטת הריטב"א והנה בפשוטו זה ודאי לא סברא על כל העיר אלא רק על הכבישים הראשיים

ד. הנה מבואר בגמ' שמדבר זה לא רה"ר ועיין רמב"ן שהקשה מה החידוש הרי אין שם ס' רבוא וכתב שכל מה שצריך ס' רבוא זה רק ברחובות בתוך העיר אבל במסילה ההולכת מעיר לעיר בזה לא צריך ס' רבוא [וכן הוא בתוס' רי"ד פסחים ס"ט ובזה ביאר לשון הגמ' שמא יעבירנו ד"א שהחשש מחוץ לעיר דבעיר על פי רוב אין רה"ר] ובפשוטו הכונה שרוחב מחוץ לעיר זה יותר מתיחס לכל העולם ויתכן שגם רחוב תוך העיר שמטרתו להוליך ממקום למקום ולא לשימוש תוך העיר זה כמו מחוץ לעיר וצ"ע והנה בתוס' שבת ו: ובריטב"א שם כתבו שמדבר זה לא רה"ר מצד שאין ס' רבוא ומבואר לא כך וכן סתימת הראשונים שכתבו שהיום אין רה"ר ומשמע שגם מחוץ לעיר זה כך ובתשובה מהגר"ח ולאזין כתב שכל רש"י שצריך ס' רבוא זה רק בפלטיא ולא בסרטיא וכתב שבזה נתישב כל קושיות הראשונים ולכאורא זה על דרך הרמב"ן רק שנקט שגם דרך תוך העיר זה משמש גם לאלו שמחוץ לעיר ולכן זה כמו שיש שם ס"ר

ה. והנה לענין הלכה עיין בה"ל שדעת השו"ע לפסוק שיש לזה שם רה"ר גם ללא ס"ר אמנם בפשוטו דעת המג"א והגר"ז לפסוק שצריך ס"ר ועיין בית אפרים שכך היה המנהג באשכנז שתמיד סמכו על עירוב בגלל שלא היה ס"ר [ובתשובה לגר"ח מולאזין כתב שלא היה ברחובתיהם ט"ז אמה] ועיין בה"ל שהביא מהרבה אחרונים שבעל נפש יחמיר לא לסמוך על זה ונקט להחמיר גם ביחס לדרבנן כמבואר בדבריו בכמה דוכתי אמנם בסימן ש"ח סקקנ"ד התיר אמירה לעכו"ם במקום שמותר באיסור דרבנן אמנם עיין בה"ל שאם יש עוד צירוף אפשר להקל והנה למ"ב שנקט שגם לפוסקים כרבנן אבל צריך דלתות כמבואר ברמב"ם לכן נקט שאין צד להקל [אמנם גם לדבריו זה לא מוכרח שבעומד מרובה לא מועיל רק שנקט כבית מאיר דמשמעות השו"ע שגם בעומד מרובה זה כך] אבל לביאור החזו"א שלפוסקים כרבנן אין אתו רבים בעומד מרובה א"כ ודאי דיש כאן עוד צד להקל וכן היה דעת הגריש"א שכל שיש עומד מרובה יש להקל במקום שאין ס' רבוא ובפרט שיש לצרף שזה רחוב לא ישר עיין לעיל ולכאורא ראוי שלא לעשות עקירה והנחה ברה"ר ואז זה רק נידון דרבנן ובזה לכאורא מצד כללי ההלכה יש ודאי מקום להקל

### בדין מקום של יחיד ודלתות ננעלות

ה] עיין גמ' כ"ב: דיהושע אוהב ישראל היה ולכן מקום שלא ניחא תשמישתיה לא מסרן לרבים ולא הוי רה"ר ועיין תוס' צ"ג: ד"ה חיייב והראשונים נ"ט שהתחדש כאן תנאי שמקום של יחידים שיכולים לסוגרו ולא לתת לרבים לעבור זה מחסר בשם רה"י

מבואר בגמ' שדלתות ננעלות אין אתו רבים ועיין שיעור הקודם דדעת רש"י והרשב"א שזה מצד שכל שיש חלק מהיום שאי אפשר לעבור זה מחסר בדומיא דדגלי מדבר והנה מה שיש רמזורים שזה לצורך השימוש ברה"ר זה ודאי לא מחסר בשם רה"ר אמנם אם יש כביש סגור חלק משעות היום כה"ג לרשב"א אין זה רה"ר

#### כ"ו שבט פ"ד

# סימן שס"ה

## סעיף א' – ב'

### דיני פרצת מבוי בצדו ובראשו

א] א. חז"ל תיקנו שבמבוי אם הוא מפולש צריך צורת הפתח מצד אחד ולחי מצד שני דהינו שלא מועיל עומד מרובה אלא דוקא צורת הפתח והנה עיין חזו"א ס"ה סקל"א שנקט שבדין פילוש זה אפילו אם לא בקעי בה רבים זה נחשב מפולש ובסימן פ"ו משמע שאם אית ליה גידודי כה"ג זה לא נחשב מפולש

ב. אם ראש המבוי מתוקן בלחי או קורה ונפרץ בצדו שלא כלפי ראשו אם זה פחות מד"ט זה ודאי מותר ואם זה ד"ט אם בקעי בה רבים זה אסור ואם לא בקעי בה רבים זה מותר ומבואר במ"ב שמה נחשב לא בקעי בה רבים שהיה מקום מטונף בטיט ואין דרך הרבים לעבור שם או שהיה שם גדודי ועיין בה"ל שהביא מרבינו ירוחם שאפילו אם אין רפש וטיט אם אין דרך הרבים לעבור שם מותר וע"ש שביאר שמה שרש"י כתב רפש וטיט שהכונה אפילו שזה מחמת גורם חיצוני זה נחשב לא בקע בה רבים ומשמע שאם באמת עוברים שם כה"ג חשיב בקעי בה רבים אפילו שיש רפש וטיט והנה יש לדון ביש גידודי ועוברים שם רבים דיש לדון שרב הונא מדבר בלא בקעי רבים והוסיף תנאי שיהיה מצד עצם המקום אבל אם בקעי בה רבים זה תמיד חסרון וצ"ע, מסתבר שבקיעת בני החצר לחצר זה לא חסרון שזה לא נחשב רבים

ג. אם תיקנו את ראש המבוי בצורת הפתח דעת הבית מאיר שבכל אופן לא מועיל עומד מרובה או פס ד"ט בצד המבוי מצד שיש לו תורת פרצה ודעת האבן העוזר והחזו"א שיסוד האיסור מצד שזה נחשב מפולש וממילא כל שיש צד אחד צורת הפתח הצד השני מועיל עומד מרובה ואם אין עומד מרובה צריך לו"ק ואם זה רוחב המבוי החזו"א נקט שמועיל רק פס ד"ט ויש חולקים שכיון שבמהותו זה מבוי מועיל גם לו"ק והנה בפשוטו כל שיש לו"ק בראש המבוי זה ודאי שלא עוזר לו"ק בצדו כמו שעומד מרובה לא עוזר אמנם הבה"ל הביא מהפמ"ג שעוזר לו"ק דהינו שיש לזה שם פרצה ויש כאן הלכה מחודשת שלא עוזר עומד מרובה ועוזר לו"ק וצ"ע הסברא לחלק בזה

ד. אם יש שני פרצות בצדו בשני הצדדים כה"ג גם לחזו"א אם בקעי בה רבים זה אסור ועיין ספר תיקון מבואות פי"ג הערה 31 שדן האם זה רק מתי שיש קשר בין שני הרוחות או גם מתי שאין קשר כגון שיש בתים באמצע או שזה מרחק מאוד גדול כמו שמצוי בעירובים הגדולים של היום

ג. מבואר בשו"ע שאם יש פרצה בצידו סמוך לראשו קודם שהיה ד"ט אם זה יותר מג"ט זה לא מועיל ואם זה בתחילת מבוי צריך ד"א ועיין בה"ל שאם בתחילה היה מבוי מתוקן ונפרץ הכותל ועכשיו מתקנים דעת רש"י שזה נחשב סוף מבוי ודעת תוס' שזה נחשב תחילת מבוי והמג"א החמיר בזה

ד. בטעם הפסול נחלקו הראשונים דעת הרשב"א שהחסרון מצד שאין קורה מונחת על כתלי מבוי ובמאירי משמע שזה לא נחשב מבוי אמנם בעבודת הקודש ש"ב הכ"א קצת משמע שהחסרון מצד הקורה או הלחי המונח שם אבל אם יהיה מונח לחי בצד השני זה לא חסרון ודעת רש"י בפשוטו שהחסרון מצד שבקי וכאן שזה בפתח המבוי זה חמור שגם באית ליה גידודי זה אסור והשער הציון הביא בשם הריטב"א שזה צירוף של שני החסרונות יחד דהינו שבקי אם קורה מונחת על כתלי מבוי

ה. והנה אם תיקנו את הפרצה בצדו בצורת הפתח הבה"ל הסתפק האם זה מועיל והחזו"א סקע"ד נ"ה נקט שזה מועיל והנה הבה"ל נקט שהחסרון מצד שבקי וממילא נקט שזה תלוי האם מועיל צורת הפתח בקטן והחזו"א נקט כשיטות ששם מועיל בקטן ממילא גם כאן מועיל והנה לרשב"א שהחסרון מצד שאין קורה מונחת על כתלי מבוי יש לדון שכאן שזה מחיצה גמורה זה נחשב כתלי מבוי וכן לריטב"א שכל החסרון בצירוף לאין קורה מונחת על כתלי מבוי א"כ כאן זה לא חסרון אמנם עיין גאו"י שהוכיח מהגמ' שכל סברת הריטב"א ששבקי לבד זה לא סיבת איסור בגלל שזה סוף מבוי אבל בתחילת מבוי זה חיסרון

ו. אם תיקן את ראש המבוי בצורת הפתח ונשאר פרצה צדו כלפי ראשו הבה"ל נשאר בספק והחזו"א סקנ"ה נקט שמועיל וע"ש שאפילו אם ראש המבוי מתוקן בעומד מרובה זה מועיל וצ"ב הטעם והנה לרשב"א שהחסרון מצד שקורה מונחת על כתלי מבוי לכאורא ודאי אין חסרון ולרש"י שזה מצד שבקי זה תלוי בדין שס"ג האם מועיל תיקון בגדול והמ"ב פסק שמועיל אמנם הבה"ל העמיד צד שכאן זה חסרון של פרצה ואפילו פחות מד"ט וצ"ע

ז. אם בפתח המבוי נהיה פרצה הטור כתב שזה בד"ט והמג"א כתב שזה רק לגבי שהקורה לא יכולה להיות מונחת על הפס שיש בו עומד מרובה אבל אם זה מתוקן בלחי בצד השני או שהפס מונח על כתלי מבוי כל שלא שבקי רבים ועוברים שם אין חסרון והמ"ב הכריע שזה נחשב כותל מבוי כל שזה עומד מרובה כלפי הפרצה ואפשר להניח עליו את הקורה

ח. להלכה קי"ל שחצר אין דין פילוש ולכן שם אין את החסרון של פרצה מצדו ואפילו בבקעי בה רבים אמנם מה נחשב לגבי זה חצר עיין ט"ז שס"ד סק"ב וכן האריך בבית מאיר שכל שזה ארכו יותר על רחבו אפילו שאין בתים וחצרות פתוחים לתוכו הוי מבוי אמנם המג"א שס"ה סק"ד הסתפק בזה והחזו"א הכריע שדינו כחצר והנפק"מ במבואות שלנו שנקטו הפוסקים שזה נחשב שאין בתים וחצרות פתוחים לתוכו שאין דין פרצת ד"ט אמנם המ"ב נקט לעיקר להחמיר בזה ורק לגבי מבוי עקום היקל בזה וכן החזו"א סימן ע"ט סק"א כתב דלכתחילה להחמיר בזה ובשעת הדחק יש להקל

ט. והנה יש לדון בחצר שארכו יותר על רחבו שדינו כמבוי ולא צריך בתים וחצרות פתוחות לתוכו האם כה"ג זה נחשב בקיעת רבים או כל שזה מציאות של חצר הבקיעה נחשבת בקיעת יחידים ועיין חזו"א ס"ה סקל"ב וט"ז שכתב שבט"ז שס"ה סק"ג משמע לאיסור אמנם הביא בשם הפמ"ג וכן דעתו להיתר דהינו שנקטו שבקיעה של אנשי חצר אין לזה שם בקיעת רבים ועיין חת"ס סימן צ"ז שכתב שלפ"ז מבוי מרובע יהיה בו דין בקיעת רבים שכיון שיסוד הנידון זה בסוג הבקיעה ולא בגדרי המחיצה אמנם בחזו"א משמע שתרויהו אמת דהינו שכל שבגדרי מחיצה זה חצר זה מותר וכל שבפועל זה בקיעת חצר זה מותר וצ"ע

י. יש לדון האם לגבי חצר יש חסרון של פרצה בצדו כלפי ראשו והנה אם מצד שבקי לא מצאנו בחצר ואם מצד קורה מונחת על כתלי מבוי יש לדון האם זה גם בחצר ובחזו"א סקע"ד נקט פשוט שאין חסרון ועיין מ"ב שס"ג סק"ק שמבוי פחות מד"א ניתר בפס ד"ט ומבואר שאין דין כתלי חצר ושם זה בתחילתו ואולי כאן שזה כל מה שיש זה אחרת

## סעיף ג'

### בדין מבוי הכלה לחצר

א] א. מבואר בשו"ע שמבוי שכלה לחצר והמבוי מתוקן בלחי או קורה והחצר גדורה כדינה מעיקר הדין גם המבוי מותר אפילו שמחיצות החצר אם היו במבוי זה לא היה מועיל דהרי זה היה מבוי המפולש אבל כיון שביחס לחצר זה מועיל ממילא זה נחשב שהמבוי פתוח למקום גדור

ב. מבואר שבאופן שהמבוי פרוץ לצד החצר זה אסור שזה נראה כהמשך המבוי ושזה מבוי מפולש עוד מבואר שגם אם זה באמצע החצר אבל כל שהפתח של החצר של רה"ר הוא כנגדו ממש זה נראה כמבוי המפולש ולכן זה אסור אבל אם הפרצה בחצר לרה"ר היא לא כנגד המבוי זה מותר עוד מבואר שרק בחצר של רבים מותר אבל בחצר של יחיד אסור שמא יבנה ומחיצת המבוי יהיה המשך למחיצת החצר וכתב החזו"א סקכ"ט ל"ג שכל זה אם החצר גדורה בתיקוני חצר אבל אם היא גדורה בצורת הפתח לא שיך הגזירה דגם אם הכל היה מבוי זה מועיל

ג. ועיין שער הציון שגם אם יש עשר בין המבוי לחצר כל שעירבו יחד זה מותר ועיין חזו"א סקל"ח מ' שכתב שמבואר שאפילו שהלחי שבמבוי לא מועיל לחצר וכל התורת גדירה לחצר זה רק מצד הלחי שמבוי בכל אופן זה עוזר

ד. עיין חזו"א סקל"ט שהסתפק במבוי שכלה לחצר אבל כנגד המבוי גדור כולו ורק בצד החצר יש פרצה האם גם כאן יש את הגזירה דהינו שיתכן שפילוש ממש זה יותר חמור מפרצה בצדו

ה. מבואר בשו"ע אם פרוץ בחצר כנגדו זה אסור מצד גזירה של מבוי המפולש אבל מעיקר הדין זה מועיל ועיין חזו"א סקמ"ה אות ג' ובמכתבי הגרא"פ שהקשה שהרי כנגד המבוי פתוח וא"כ אין לו סיבה להיות רה"י וע"ש שהוכיח מזה שכיון שהחצר נחשב כמוקפת ממילא זה מתיחס שהמבוי גם גדור ועיין אבני נזר רפ"ט סק"ו שכתב שמדובר שהמקום הפתוח היה בכותל שנגד המבוי ושם היה רובו סגור ובזה הוא ודאי מועיל דהרי תוך המבוי רואה את הגדירה שלו אמנם החזו"א נקט שמדובר אפילו אם בכותל שכנגדו יש פס ד' ורק שיש כנגדו בצד מערב בכותל המבוי עומד מרובה זה מועיל ויתכן שנקט שגם אם מדובר כאופן האבני נזר יש ראיה וצ"ע

ו. אם לא עירבו בני המבוי אם החצר הרי בני חצר אוסרים על המבוי ואם יש לחי בסוף המבוי כיון שלבני החצר יש יציאה אחרת לרה"ר כה"ג הם לא אוסרים על בני המבוי ומבואר בשו"ע שהגיפופים של החצר מועילים למבוי מדין נראה מבחוץ ועיין מ"ב שהכריע שזה רק אם זה עד ד' אמות עוד כתב שרק אם זה מועיל לחצר זה מועיל למבוי מדין מיגו אבל אם זה פתוח לרחבה שהיא כרמלית בזה זה לא מועיל דהינו שכאן זה כמין ת' ונקט שכמין ת' לא עוזר אלא מצד מיגו וזה כתוס' כ"ד: והחזו"א פסק כרשב"א שמועיל עד ד"א וגם ללא מיגו והנה המ"ב שהחמיר את שני הדברים צ"ע שלא מצאנו אלא או כמו תוס' שמועיל מדין מיגו וגם אם יש יותר מד' אמות או שתמיד מועיל עד ד"א [דהינו שהראשונים הקשו על הגמ' כ"דף למה זה לא לחי שנראה מבחוץ וישבו או שזה לא ד"א או שזה רק מדין מיגו וכאן אין מיגו דהרחבה אסורה] וצ"ל שנקט שכיון שקי"ל שלא עוזר נראה מבחוץ כרש"י בהכרח שגם לא מועיל כמין ת' אלא מצד מיגו וגם נקט שי בזה חסרון שזה יותר מד"א המבואר ברשב"א וצ"ע

ז. אם נכנסים כתלי המבוי בחצר בזה מבואר שלא שייך לדון שיש כאן נראה מבחוץ והבה"ל כתב בשם הרשב"א שמועיל עד ג"ט והחזו"א הביא מהב"ח שגם אם נכנס כל שהוא זה אסור דהינו שזה מסלק את הלחי ויתכן שהרשב"א לשיטתו שמועיל כמין ת' ה"ה מועיל אפילו מאחורי כותל המבוי עד שיעור לבוד אמנם החזו"א נקט לעיקר כתוס' שלא מועיל רק שבמבוי ניכר ולא מועיל כמין ת' ממילא גם כה"ג זה לא מועיל

ח. מבואר שהחצר מותרת אפילו שכתלי המבוי נכנסים לחצר וזה לא עושה סילוק מחיצות שכתלי החצר יועילו בחצר ועיין חזו"א סקמ"ה אות א' ז' שביאר שזה מצד שדנים את הכותל העמוק כאילו הוא עומד כנגד פתח המבוי והוא גודר וע"ש שזה מדין באין כאחת ובפשוטו הכונה שכיון שאם הכל יהיה רה"י ממילא יש ביחס לתוך החצר סיבה שהוא גדור מצד שתוך הכמין ח' זה רה"י ממילא זה נידון כה"ג ועיין סימן שס"ג מה שכתבנו בדין חצר רה"י גודר

ט. עיין חזו"א ס"ה סקמ"ה ציור א' שבכתלי קטנה הנכנסים לגדולה תוך כתלי הקטנה אסור והנה בכל סילוק מחיצות מבואר בחזו"א סוף סימן ס"ז שאם זה לא עד הסוף אין בזה סילוק ונחלקו החכמים האם הכונה שרק לגבי מה שנשאר זה מועיל או שאין כאן סילוק כלל והנה אם נימא שאין סילוק כלל צ"ל שכאן זה גרע שכיון שמקום זה שייך לדיורי הקטנה א"כ מקום זה הוא מעורב משניהם ולכן זה אסור ולא מצד חסרון מחיצה והנה אם נימא שאין סילוק כלל יוצא שאפשר לדון כאן את המחיצה בשני צורות דהרי חזינן שזה לא פרוץ למקום האסור ודו"ק

### בגזירה דלא מועיל לחי בשביל דכרמים

ב] מבואר בגמ' שהיה רחבה שהיתה כרמלית והיה פתוח לה מבוי מצד אחד ושביל מצד אחר שפתוח לנהר ומבואר בגמ' שעשו לחי בין המבוי לרחבה ועל ידי זה תיקנו המבוי ומיגו שזה מועיל למבוי זה מועיל לרחבה לעשותה מוקפת לדירה ומבואר בגמ' שלא מועיל לעשות לחי בשביל מצד שיבאו לומר שמועיל לחי בשביל של כרמים וביארו הראשונים שהיה בצד השני מחיצה ורש"י ביאר שהגזירה שיגידו שמועיל לחי למבוי המפולש וצ"ב למה גוזרים כאן יותר מכל מבוי שאינו מפולש וביאר הרשב"א מצד שעל פי רוב שביל של כרמים זה אינו מפולש ותוס' ביארו מצד שהמחיצה לא היתה בסוף המבוי אלא בצד השני של הנהר עוד ביארו התוס' שהסיבה שמועיל לחי אפילו שלא היה שם בתים וחצרות כי רואים את זה כחלק מהמבוי ובזה יש את הגזירה שאנשים נראה להם שאין שם בתים וחצרות ולא יועיל לזה לחי

והנה דנו הראשונים האם במקרה שתקנו המבוי בלחי האם השביל של כרמים אסור דדעת רש"י לאסור ודעת תוס' להתיר ועיין גאו"י וחזו"א דבפשוטו זה תלוי בטעם האיסור דלטעם תוס' שאין שם בתים וחצרות א"כ כאן שהלחי הוא במקום שיש בתים וחצרות זה ודאי מועיל אמנם לראשונים שהגזירה מצד שזה נראה מבוי המפולש א"כ גם אם התיקון לא שם זה לא צריך להועיל אמנם מפורש ברשב"א שאפילו שביאר כרש"י בכל אופן נקט שכה"ג אין את הגזירה שכל הגזירה ביחס לתיקון שנעשה בשביל אבל כל שזה מתוקן כי הוא פתוח למקום המותר אין סיבה לאסור והנה המג"א כתב להחמיר וכתב הבה"ל שכל הגזירה במקום שזה תיקון של לחי אבל אם יהיה תיקון של צורת הפתח בזה לא גזרו וצ"ב שהרי אם זה מפולש לא עוזר צורת הפתח ואם אנשים חושבים שאין שם מחיצה למה שזה יועיל וצ"ע

#### כ"ו שבט פ"ד

# סימן שס"ה [המשך]

## סעיף ד'

### בדין תחת הקורה ובין הלחיים

א] א. השו"ע פסק לגבי בין הלחים ותחת הקורה שאם זה פתוח לרה"ר בזה אמרינן שזה שייך למבוי ואם זה פתוח לכרמלית אמרינן מצא מין את מינו והוי כרמלית והשו"ע לא חילק בין אם זה רחב ד"ט או פחות ובפשוטו הביאור שכה"ג אמרינן שזה בטל לתוך המבוי וזה בכלל היתר המבוי ועיין מ"ב שהביא ראשונים שחילקו שכל זה בפחות מד"ט אבל אם יש בזה ד"ט בכל מקרה זה לא נחשב רה"י אלא הוי כרמלית עוד הביא המ"ב שיש ראשונים שנקטו שבקורה אפילו בפתוח לכרמלית אמרינן שחודו החיצון סותם והוי כתוך המבוי ומשמע שנקט כך לעיקר וכן הוא בחזו"א

ב. אם הקורה רחבה ד"ט ובריאה לקבל מעזיבה בזה לכו"ע אמרינן פ"ת יורד וסותם ומתחת לקורה הוי רה"י ועיין מג"א סק"י שהביא מהסמ"ג והסמ"ק שאפילו באינה בריאה לקבל מעזיבה ועיין אור גדול סנ"ה שהאריך שדעתם שגם כה"ג אמרינן פי תקרה

ג. בכל מחיצה רגילה של עומד מרובה בפשוטו תוך המחיצה יש לו רק ג' מחיצות ובזה אם זה רחב ד"ט הוא כרמלית ואם זה פחות אם זה פתוח לרה"ר הוי מקום פטור ואם זה פתוח לכרמלית אמרינן מצא מין את מינו אמנם עיין חזו"א ס"ו סק"ז וס"ז סקכ"ד שנקט שהדין של בין הלחים בפתוח לרה"ר נאמר בכל דבר וגם בעומד מרובה וגם בצורת הפתח

ד. לגבי צורת הפתח מבואר בחזו"א סוף סימן ס"ז שמסברא נקט שזה מתיר עד חודו החיצון של המשקוף אמנם כתב שמשמעות האחרונים סימן שמ"ו שזה מתיר בחודו הפנימי של המשקוף וכתב שזה מדרבנן מצד שחסר בהיכר לגדור בחודו החיצון וצ"ע המקור לחידוש זה אמנם ודאי שיהיה לזה את הקולא של פתוח לרה"ר כמו בלחי וקורה וכנ"ל

## סעיף ה'

### בפרטי האיסור לשבת בפתח המבוי

א] מבואר בגמ' שאסור לשבת בפתח המבוי אצל הלחי שמא יתגלגל לו דבר לרה"ר ויטלטלנו והנה בפשוטו זה לא קשור לאם מותר לטלטל תחת הקורה או במקום הלחי שהרי מדובר שהוא בפנים והנה השו"ע כתב שבחצר זה מותר והכוונה דשם יש פס ד"ט או שני לחיים זה יותר ניכר החילוק אמנם המ"ב דן בצורת הפתח וכתב שאם זה גבוה מאוד זה לא עוזר ומבואר שאפילו שיש שני לחיים זה אסור וצ"ל שעיקר החילוק שמבוי זה דבר גדול וחצר זה דבר קטן יותר ולא חילקו בגדלים וצ"ע

אמנם לשון השו"ע אפילו שמותר להשתמש תחת הקורה ומשמע שכל הנידון בתחת הקורה או בתוך שטח הלחי ומדובר במקרה שמותר להשתמש ובזה יש חשש שזה יפול והוא יחזיר את זה לרשות והנה השו"ע כתב שזה גם בפתח לכרמלית וצ"ע הרי שם אסור לטלטל וגם אם יהיה שם חפץ הרי יהיה אפשר לטלטל מרה"ר לשם ובאמת השער הציון הביא מהב"ח שכתב שבכרמלית אין איסור והמ"ב הקשה עליו מלשון השו"ע והתו"ש כתב שהשו"ע זה לא סתירה לב"ח דמדובר שיש רוחב ד"ט שזה פי תקרה אמנם המ"ב שעשה מחלוקת משמע שגם במקום שזה אסור בטלטול הוא בכלל האיסור ובהכרח שהאיסור גם תוך המבוי וא"כ צ"ב מה השו"ע התחיל אפילו שמותר לטלטל תחת הקורה וצ"ב בכל זה

ועיין תו"ש שדן האם האיסור רק אם יש לו חפץ בידו או שגם ללא זה יש חשש שהכובע שלו יפול או שיוריד איזה בגד ויטלטל וכתב שאם גם מצד בגד וכדו' א"כ זה שייך גם אם אסור שם לטלטל

# סימן שמ"ו

## סעיף ג'

### סיכום הדינים

א] א. מקום שהוא יותר מבית סאתים שלא הוקף לדירה מדאוריתא הוי רה"י ומדרבנן נחשב כרמלית והתירו חז"ל לטלטל משם לכרמלית גמור אפילו שמדאוריתא מקום זה הוי רה"י ועיין בבה"ל דדעת תוס' שה"ה כל מקום שמדאוריתא הוא רה"י ומדרבנן הוא כרמלית כגון מקום המוקף ג' מחיצות אמנם דעת הרשב"א שזה קולא מיוחדת כאן אבל מקום דהוי רה"י מדאוריתא אסור לטלטל ממנו למקום שלא הוי רה"י מדאוריתא [ויש בזה סתירות במ"ב איך לפסוק]

ב. עיין בה"ל שהביא את קושית הראשונים למה כל א"י לא הוי רה"י מצד היקף המחיצות שעשויות בידי שמים מסביב והביא בזה ג' ביאורים א. דעת הריטב"א שכל שזה היקף גדול שאדם לא רואה את עצמו תוך המחיצות לא הוי היקף וזה גם במחיצות העשויות בידי אדם ב. דעת התוס' שבמחיצות העשויות בידי שמים בזה הדין אתו רבים ומבטלי מחיצות ומשמעות המג"א שזה דוקא אם בוקעים במחיצות והגאו"י והחזו"א דייקו מהראשונים שזה גם אם יש רבים תוך המחיצות ולא צריך דוקא בקיעה במקום המחיצות והנה המג"א נקט בסוף סימן שס"ג שזה גם בהיקף קטן אמנם הכנסת יחזקאל נקט שזה רק ביותר מבית סאתים ויש שנקטו שזה רק בהיקף גדול מאוד וכן משמע בתוס"ר ג. עיין בה"ל שהביא מהרמב"ן שנקט על דרך הריטב"א שהיקף גדול שאדם לא רואה את עצמו בתוך המחיצות זה לא מועיל אמנם רק בעשוית בידי שמים

ג. כתב הרמ"א שאם יש גינה שהיא כרמלית מותר להכניס המפתח מבחוץ תוך ד"א כי הכל זה כרמלית אמנם אם האסקופא גבוהה עשרה ורחבה ד"ט הוי רה"י ואסור להוציא מכרמלית לרה"י ומבואר כאן שלא דנים שזה חלק מהכרמלית וממילא הוי גם כרמלית אלא זה עומד לעצמו ולפ"ז גם בור בכרמלית ואילן בכרמלית וזה כרשב"א ודלא כמהרש"א כ"ה:

ד. עיין רמ"א שאם במקום האיסקופא יש תקרה שראויה לקבל מעזיבה ויש בה רוחב ד"ט ממילא כיון שיש לה שני מחיצות בצדדים אמרינן פי תקרה יורד וסותם והוי רה"י ועיין בה"ל שהביא דהמג"א הקשה הרי קי"ל שבשתים כמין מבוי לא אומרים פ"ת וכתב לישב שלחומרא הרמ"א החמיר שכן אומרים פ"ת ובא"ר ישב שכאן שזה פתוח לכרמלית בזה אומרים פ"ת אפילו בכמין מבוי עוד ישב שכאן שיש פתח שמצרף ביניהם אפילו שזה לא נחשב מחיצה בכל אופן זה כבר עושה שיגידו פ"ת אפילו כמבוי והגר"א כתב שבאמת הפתח נחשב מחיצה ומספיק עוד מחיצה אחת כדי לומר פ"ת וצ"ע מה הצד שהפתח לא יחשב מחיצה הרי מדובר כשהדלת סגורה ועוד שהרי יש שם צורת הפתח ויתכן שלא היה צורת הפתח ואפילו אם כל האיסקופא היא נחשבת צורת הפתח אבל ביחס לתוך האיסקופא זה לא נחשב שיש צורת הפתח ויש כאן נידון האם דלת לבד זה מחיצה וצ"ע שהאחרונם בנידונם האם דלת זה מחיצה לא הזכירו דבר זה וצ"ע

ה. אם הדלת נמצא באמצע התקרה שיש בה ד"ט עיין חזו"א ס"ו סקי"ב י"ג דדעת רש"י שזה לא מחלק התקרה ודעת הבעל המאור שזה מחלק וקי"ל כרש"י אמנם אם זה שני קורות ויש ביניהם פחות מג"ט שזה מצטרף ללבוד כה"ג זה רק עוזר אם הדלת פתוחה ולא בדלת נעולה ועיין מג"א דמשמע כאן שחילק בין מבוי לבית וצ"ב

ו. עיין רמ"א שכתב שאם יש אסקופא לפני רה"י מעיקר הדין אם היא רחבה ד"ט היא נחשבת רה"י ואסור לטלטל ממנה לרה"ר שלפניה או לכרמלית ומותר לטלטל לרה"י ואם אין בה ד"ט מעיקר הדין מותר לטלטל ממנה ולחוץ אם זה כרמלית או אם זה רה"ר אמנם יש כאן גזירה דרבנן שלא לטלטל ממנה כלל לא לרה"י שמא לא יהיה בה ד"ט ולא לרה"ר שמא יהיה בה ד"ט ובבה"ל הביא מביאור הגר"א שגם במקרה שאין שם ד"ט זה לא בטל רק לכרמלית מדין מצא מין את מינו אבל לא לרה"ר והנה הרי יש כאן ג"מ וצ"ב למה שזה לא יצטרף לבפנים והוי רה"י וצ"ל שמדובר כשהפתח נעול שזה מחלק המקום אמנם החזו"א ס"ו סק"ח נקט מכח הראשונים בשבת שהדלת לא מחלקת ולכן זה נחשב ודאי רה"י שזה מצטרף לבפנים וודאי אסור לטלטל ממנה לרה"ר וכנ"ל

ז. עיין בה"ל בד"ה משקוף שהביא מהמג"א שאם יש קורה ויש דלת אחריה שאם זה פתוח זה מצטרף לתוך המבוי ואם הדלת נעולה רק אם יש ד"ט עד הדלת ועיין בה"ל שהבין שהכונה מהשפה החיצונה והקשה דממ"נ אם זה פתוח לכרמלית הרי קי"ל שזה אסור מצד שמצא מין את מינו ואם פתוח לרה"ר הרי תמיד זה מותר והתוס' נקטו שתחת הקורה תמיד מותר ובזה כתבו שצריך ד"ט ועיין חזו"א סימן ס"ו סקי"ד שכתב שכונת המג"א שאין ד"ט מהחוד הפנימי ועד הדלת אבל ביחד אם תחת הקורה יש ד"ט וכה"ג מצד הדין של הקורה כיון שעיקר דינה לגדור מהחוד הפנימי ואין שם ד"ט זה לא מועיל וממילא יש כאן ד"ט וזה כרמלית וה"ה יש להעמידה בפתוח לכרמלית והנידון להתיר רק מחודה הפנימי ולא תחת הקורה

ח. עיין מ"ב סק"ל שאם יש גג לפני הכניסה שאין לו מחיצות בזה אם הוא פתוח לכרמלית מותר לטלטל ממנו לכרמלית אמנם אם הוא פתוח לרה"ר אסור לטלטל מצד שכיון שזה מקורה זה כרמלית ואסור לטלטל ממנו לרה"ר ומבואר שגם קירוי במקום קטן ברה"ר זה לא בטל לכל הרה"ר והנה אם נימא שמדאוריתא אומרים פ"ת גם בד' רוחות ורק מדרבנן זה לא מועיל א"כ ודאי אסור להוציא ממנו לרה"ר וכן יש לדון שממנו לכרמלית אסור אם נימא דדבר שמדאוריתא זה רה"י אסור להוציא ממנו לכרמלית וצ"ע

### בדיני צורת הפתח המבוארים כאן

ב] א. עיין מ"ב שכתב שמתי שיש תקרה לפני הדירה והיא מוחזקת בשני עמודים אפשר להחשיבם כצורת הפתח ויעשה עוד שני עמודים צמוד לבית וממילא יש כאן צורת הפתח משלשה צדדים והמקום הוי רה"י עכ"ד והנה מבואר כאן שנקט שגם דבר שעשוי לחיזוק תקרה אם מחשיבו כצורת הפתח זה מועיל וצ"ע שלגבי עמודי חשמל לא הכריע עוד מבואר שנקט כדעת הרמ"א בסימן תר"ל שסוף תקרה יכול לשמש כמשקוף והחזו"א קי"א סק"ה הכריע להלכה שזה לא יכול לשמש כמשקוף

ב. ובחזו"א ס"ע סקכ"ג הקשה עוד שכיון שצו"ה מתיר רק מחודו הפנימי א"כ יוצא שהעמוד שלכיון הרחוב הוא לא גודר כנגד הרשות הניתרת ולכן כתב שיעמיד עוד עמוד סמוך לעמוד שברחוב ע"ש [אמנם אם אפשר לדון פ"ת בצד הסמוך לרה"ר וצריך צוה"פ רק לשני הצדדים בזה זה נחשב שהוא תוך הרשות ולא אומרים סילוק מחיצות על ידי הצוה"פ שכאן שזה חיזוק תקרה מה שלא מעונין זה לא נחשב צורת הפתח] ומשמעות המ"ב שאפילו שזה לא נמצא תוך הרשות אבל כל שזה צורה של פתח זה מועיל וביעקר השגת החזו"א צ"ע שהרי כתב שאם הצורת הפתח עומד רחוק מהרשות ויש עומד מרובה שזה מועיל אפילו שזה לא גודר ברשות כיון שבמקומו זה עומד בצורה של צורת הפתח א"כ גם כאן זה כך וצ"ע

ג. במה שכתב המ"ב שמועיל ג' צורת הפתח עיין בה"ל שהביא מהט"ז שלדעת הרמב"ם לא עוזר צורת הפתח מג' צדדים והבה"ל השיג שכיון שבפחות מי"א זה עוזר וכאן הצורת הפתח שבצדדין הם פחות מי"א ממילא נשאר רק צורת הפתח אחד באורך ובזה מועיל צו"ה והחזו"א ע' סקכ"ג השיגו שכיון שיש כאן ג' צו"ה ממילא הצד שהוא יותר מעשר זה לא מועיל

ד. במקרה שיש כמה צורת הפתח עיין חזו"א דיש לדון שאם ביניהם יש שיעור שהעומד מרובה זה מועיל אמנם הסתפק שאולי לא עושים עומד מרובה משני צורת הפתח וממילא צריך שלא יהיה ביניהם שיעור לבוד וצ"ע הסברא שלא יועיל עומד מרובה כה"ג

###