11. בדין תפלת מנחה לאחר שקיעת החמה
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב מאיר קאופמן / שיעורי ליל שב_ק / תשפד

#### ליל ט"ו אד"א פ"ד פ' תצוה – שיעור בית המדרש הגדול

# בדין תפילת מנחה קודם בין השמשות דר' יוסי ובדיני בין השמשות

### מהו זמן בין השמשות דעת ר' יהודה ור' יוסי

א] עין גמ' שבת ל"ד: שר' יהודה אומר שמשתקע החמה זה נקרא בין השמשות שזה ספק לילה ומבואר בגמ' ג' סימנים שזה לילה או ג' רבעי מיל או הכסיף העליון והשוה לתחתון ומבואר בגמ' שר' יוסי חולק ואומר שבין השמשות זה כהרף עין זה נכנס וזה יוצא [אמנם מבואר בגמ' שזה שיעור זמן ששיך לדון בו] ומבואר בגמ' שם שהזמן של ר' יוסי מתחיל לאחר זמן הספק של ר' יהודה דהינו שבזמן שלר' יהודה זה כבר לילה רק שם מתחיל הספק עוד מבואר בגמ' סימן שג' כוכבים בינונים זה לילה ובפשוטו זה הזמן של ר' יוסי [ובתוס' כתבו שגם ר' יהודה מודה לזה רק מחלקו איזה כוכבים הנידון] והנה לא נתבאר בגמ' מתי זה זמן הספק של ר' יוסי האם זה סמוך לר' יהודה או שזה הרבה זמן אחרי ועיין תוס' שם שנקטו שהגמ' הסתפקה בזה האם זה שיעור חמישים אמה או יותר והרא"ש שם נקט שזה סמוך שיעור חמישים אמה ובראב"ן כתוב שזה לא סמוך והנה השיעור של ג' כוכבים מבואר בגמ' בדברי ר' יוסי

[והנה בשיעור ג' רבעי מיל נחלקו הפוסקים דבגמ' בפסחים מבואר שמהלך אדם ביום זה ארבעים מיל ודעת רוב הראשונים שזה מעלות השחר שזה ד' מיל קודם הנץ עד ד' מיל לאחר שקיעת החמה ולפ"ז בשתים עשרה שעות אדם הולך שלשים ושתים מיל ולפ"ז מיל זה עשרים ושתים דקות ושלשת רבעי מיל זה שמונה עשרה דקות אמנם הגר"א ביאר שהגמ' חזרה בה ולמסקנא הארבעים מיל זה מנץ החמה עד שקיעת החמה ולפ"ז מיל זה שמונה עשרה דקות ושלשת רבעי מיל זה שלש עשרה דקות והמ"ב נקט בסימן תנ"ט שהעיקר כשיעור של כ"ב דקות והחזו"א יור"ד ס"י נקט שהעיקר כגר"א ויש לדעת שבכל הראשונים שבידינו חוץ מהרמב"ם בפיה"מ מבואר בכונת הגמ' שהארבעים מיל זה מעלות השחר [עיין רש"י בפסחים ור"ח ועיין רמב"ן רשב"א ברכות ב: ריטב"א ג. וברא"ה ברכות כ"ז. ובתוס' בכל הש"ס] וכן זמן הלוח הוא לפי שמיל זה עשרים ושתים דקות וכמדומה שקשה להקל בזה אפילו בדרבנן]

והנה כפי הידוע לא רואים כוכבים לאחר שמונה עשרה דקות לאחר שקיעת החמה והחזו"א מדד הרבה פעמים ואמר שרק בשלושים וחמש דקות במישור רואים הכוכבים ואמר לחכות לארבעים דקות כיון שמבואר בירושלמי שיש לחכות לכוכבים קטנים שיצא הספק בלבו ונקט שזה עוד חמש דקות ולכן לגבי ברית מילה הורה שזה תלוי בשלשים וחמש דקות וכן לגבי מוצאי צום שכתוב שלא צריך לחכות לכובים קטנים מחמת הקושי שבדבר הקל להתפלל שלשים וחמש דקות והגריש"א נקט שהיום שיש שעונים יש להקל בשלשה כוכבים בינונים ומעוד טעמים ולכן לא הצריך להוסיף חמש דקות [אמנם החזו"א הורה שלגבי ברית בירושלים זה שלושים דקות והטעם פשוט שבירושלים שהיא על ההר כיון שעומדים יותר גבוה לכן השמש נראית יותר מאוחר והמנהג שזה נחשב עדין יום אמנם לגבי הנידון של כוכבים דזה בשמים בזה לא משנה מתי השמש נעלמה מעינינו שהרי תמיד זה מאיר כלפי השמים שהרי העולם הוא עגול ולכן באותו זמן שבמישור רואים הכוכבים רואים גם בהר ולכן בירושלים לחזו"א יש להתפלל שלושים וחמש דקות לאחר שקיעת החמה וכן הורה החוט שני ולכן הורה הגריש"א להתפלל שלושים דקות כמו בברית וכנ"ל] ולגבי מוצאי שבת כך היה המנהג בירושלים וכן בכל מקומות הספרדים כגון בבל וגלילותיה והנה צ"ע לישב דבר זה עם המבואר בגמ' שזה ג' רבעי מיל אמנם אם ננקוט כראב"ן שזה לא סמוך א"ש

והנה עד כמה שחוששים שג' רבעי מיל אחרי שקיעת החמה וחמישים אמה יותר זה כבר לילה לכאורא בירושלים צריך לשער מהשקיעה במישור וכנ"ל שהרי לגבי כוכבים האיחור של השקיעה הוא לא סיבה וצ"ע שלא נהגו כן ונפק"מ לחומרא דמי שמחמיר שלא לאכול חצי שעה קודם זמן מעריב מעיקר הדין שיש לחשב לפי שמונה עשרה דקות מהשקיעה המישורית וכן נפק"מ לגבי להקל בשבות בין השמשות דבפשוטו מקובל שאין להקל יותר מג' רבעי מיל דבירושלים יש להחמיר מהשקיעה המישורית וצ"ע [אמנם לדעת הגר"א שלר' יהודה הלילה לא תלוי בכוכבים ודלא כתוס' שבת ל"ה. פסחים ב. יתכן שבהר שיש אור יותר מאוחר ממילא הג' רבעי מיל הוא לפי השקיעה אמנם אם הג' כוכבים זה סמוך לג' רבעי מיל א"כ יצא שהג' רבעי מיל יהיה לאחר ג' כוכבים וזה לא מסתבר וצ"ע]

והנה לענין המחלוקת ר' יהודה ור' יוסי הגמ' בשבת ל"ה. אומרת אמר ר' יוחנן הלכה כר' יהודה לגבי שבת דהינו שיש להחמיר דהוי ספק שבת משקיעת החמה והלכה כר' יוסי לענין תרומה שאין לאכול כהנים בערב שמש עד שיעבור בין השמשות דר' יוסי ועיין תוס' שהגמ' יכלה לומר גם לגבי מוצאי שבת ומבואר בגמ' שצריך להחמיר בשניהם ועיין בה"ל תחילת רס"א שדיק מהראשונים בכמה דוכתי שגם בדרבנן צריך להחמיר בתחילת השבת וכן לגבי הערב שמש מבואר בתוס' שזה גם לגבי תרומה דרבנן

### ביאור המ"ב שאפשר לסמוך לגבי מנחה על ר' יוסי

ב] והנה עיין מ"ב סימן רל"ג סקי"ד שנקט שזמן תפילת המנחה זה ביום ולא בלילה ולכן מאז שזה ספק לילה אין להתפלל ולשיטת ר"ת יש להתפלל עד שקיעה שניה ולשיטת הגר"א יש להתפלל עד שקיעה ראשונה דהינו שבזמן שהוא ספק לילה אין להתפלל והוסיף במ"ב שיש הרבה ראשונים שגם לר"ת אין להתפלל אלא עד שקיעה ראשונה שאז דם נפסל אמנם בשעת הדחק יש להקל להתפלל עד שקיעה שניה שזה ספק לילה [והנה לראשונים שמונים השעות עד שקיעת החמה א"כ מפורש בגמ' שמנחה נגמר בסוף השעה השתים עשרה ולר"ת אין זה מצד ספק לילה וכדהוכיח המנחת כהן מ"ב פ"י הובא בשער הציון רל"ג סק"י ופלא על המקילים בשעות כגר"א ומנחה מתפללים לאחר שקיעת החמה והארכנו בזה בשיעורים בשבת] [והנה מקור המ"ב שבשקיעה אין להתפלל מצד ספק מהגהות מימוני שכתב שמנחה עד שקיעת החמה ומעריב מצאת הכוכבים אמנם יש לדעת שדעת הרבה ראשונים שכתבו שזמן תפילת מנחה זה עד שקיעת החמה ומשמע דעתם שזה בתורת ודאי שזהו הזמן א. הרמב"ם פ"ג מתפילה כתב הזמן עד שקיעת החמה ורבינו יונה כתב שדם נפסל בשקיעת החמה לכן תיקנו עד השקיעה ג. עיין הגהות מימוני ובמרדכי שהביאו מרב האי שזמנה עד שקיעת החמה ועיין מרדכי פ"ד אות צ' שכתב שזמן מנחה עד שקיעת החמה ומעריב משקיעת החמה וכן הוא בספר הבתים הלכות תפילה שער ג' פ"ו וכן הוא בלשון תר"י וכן הוא בשנות אליהו וכן הביא השע"ת שהאריז"ל התפלל מנחה עד שיקעת החמה ומיד מעריב וזה סיבה גדולה להקל להתפלל מעריב משקיעת החמה רק שדעת הגר"א שברכות ק"ש זה רק בלילה ולכאורא לשיטתם אסור להתחיל לאכול חצי שעה קודם שקיעת החמה]

ובשעה"צ כ"א הוסיף שגם לדעת הגר"א שמשקיעה ראשונה זה כבר ספק לילה בכל אופן אפשר לסמוך על דעת ר' יוסי שזה לא נחשב עדין ספק לילה אלא בהכסיף התחתון וזה לא גרע ממה דמבואר בגמ' שכדאי הוא ר"ש לסמוך עליו בשעת הדחק והוסיף וכל שכן בענינינו דהגמ' בברכות ב. ופסחים ב. אומרת שלילה תלוי בצאת הכוכבים שזה כר"י עכ"ד דהינו דהמ"ב נקט שבזמן שהוא ספק לילה זה ודאי שמספק אין להתפלל אמנם בזמן שעוד לא הגיע בין השמשות דר' יוסי בזה יש להקל מצד דחידש דיש מושג שאפשר לסמוך על יחיד בשעת הדחק והוסיף וכ"ש כאן שסתמא דגמ' כר' יוסי דהינו שהמ"ב נקט שהעיקר לדינא כר' יוסי ולכן בזה ודאי יש סברא לסמוך עליו בשעת הדחק

והנה בפשוטו מה שהגמ' ברכות ט: אומרת שכדאי הוא ר"ש לסמוך עליו בשעת הדחק הכונה שהגמ' פסקה שעיקר הדין כמותו רק שלכתחילה אין ראוי לדחות עד אז אמנם השער הציון למד משם כלל שבשעת הדחק יש לסמוך על יחיד ולכן ספק בין השמשות זה לא סיבה להקל שזה ספק אבל לסמוך על יחיד זה עדיף וצ"ב מה כאן זה שעת הדחק יותר מתמיד אמנם הביאור כיון שהוא ודאי היה חייב בתפילה ואם לא נתיר לו להתפלל יוצא שהוא ביטל מצוה לכן זה סיבה להקל לסמוך על יחיד ולפ"ז שמעתי לדון שמי ששכח לברך ברכות השחר שיש מחלוקת האם לברך לאחר חצות שעד כמה שהוא אשם בזה כדאי הם הפוסקים לסמוך עליהם בשעת הדחק והמ"ב שם לא הזכיר דבר זה והנה וודאי שזה רק סברא אם הוא נאנס ולא עשה כדינו כמבואר בגמ' לגבי ק"ש לאחר הנץ החמה אבל וודאי שאסור להשאיר לכתחילה להתפלל לאחר שקיעת החמה ויתכן שכה"ג גם בדיעבד ברכתו לבטלה

והנה מבואר עוד סברא בשעה"צ שהעיקר כר' יוסי שבין השמשות זה אחרי ג' רבעי מיל ולכן ודאי שכאן יש לסמוך על זה ומקורו דהגר"א כתב שהגמ' פסחים שמבואר שצאת הכוכבים זה לילה זה כר' יוסי דהינו שנקט שלר' יהודה זה לא תלוי בכוכבים אמנם תוס' בפסחים ב. ושבת ל"ה נקטו שגם לר' יהודה זה תלוי בכובים רק נחלקו באיזה כוכבים ולפ"ז אין שום ראיה אמנם יש מקום גדול לדון שרק לר"ת שבין השמשות זה בשקיעה שניה שיך לדון שיש אז כוכבים אבל לשיטת הגר"א שזה משקיעה ראשונה אין שום צד כוכבים אז

### בדברים שהיקלו בבין השמשות האם זה בכל ר' יהודה ור' יוסי הסברות שיש לדון בזה ודעת רבותינו בזה

ג] והנה הבאינו לעיל דבגמ' מבואר שיש להחמיר כר' יהודה וכר' יוסי והבאינו מהראשונים שזה גם לגבי דרבנן ובפשוטו הכונה שהעמידו את כל הזמן הזה כספק לילה דהינו שאפילו דבעלמא קי"ל שר' יהודה ור' יוסי הלכה כר' יוסי אבל כאן רבנן החשיבו הכל כספק גמור

והנה יש דברים שרבנן אמרו שבין השמשות דינו לקולא כמבואר בסימן רס"א שיש דברים שלא גזרו עליהם שבות בין השמשות דהינו שכאן העמידו את הכלל של ספק דרבנן לקולא וזה גם במוצאי שבת וכן מצאנו בסימן תקס"ב שהצום נגמר בשקיעת החמה ויש לעיין האם גם כאן יש להקל מתחילת בין השמשות דר' יהודה או שכאן יש להחמיר ויש לומר בזה שלשה סברות

א. יש לדון דהרי מבואר בגמ' שיש להחמיר כר' יוסי וכר' יהודה ומצאנו שהקולא שהקילו זה בבין השמשות וממילא כל שלאחד מהתנאים זה לא בין השמשות ממילא צריך להחמיר שזה לא בכלל הקולא דרבנן אמנם יתכן שגדר הקולא שכל שבדיני התורה זה נחשב ספק לילה אפשר להקל אמנם בפשוטו סתם אם לא יודע שזה בין השמשות אין להקל אמנם יתכן שמה שהגמ' אומרת שאמרו להחמיר כר' יוסי וכר' יהודה דהינו שמדרבנן החשיבו הכל כבין השמשות ולכן בכל הקולות שחז"ל אמרו זה על כל זמן הספק והנה מבואר בגמ' שכל תענית שלא שקעה עליו חמה זה לא תענית ומדויק בלשון הגמ' שצריך לצום רק עד שקיעת החמה וכתבו הרא"ש והרשב"א שבת ל"ה בשם רבינו יונה שיש להקל בזה והראשונים כתבו שנהגו להחמיר בזה עיין שער הציון סימן תקס"ב ועיין בה"ל סימן רס"א שהביא מהגר"א והקרבן נתנאל שתמהו שכיון שצריך להחמיר כר' יוסי ולדבריו זה עדין לא שקעה החמה א"כ יש להחמיר בזה

ב. ויש לדון עוד שכיון שמעיקר הדין יש כאן ס"ס לחומרא בזה לא מצאנו שהקילו בבין השמשות דרק במקום שזה ספק אחד ולא במקום שיש ס"ס להחמיר אמנם יש מקום לדון שבאמת יש כאן סברות מעיקר הדין שאין כאן הכרעה וממילא הכל בכלל מצב של ספק ובמקום שמקילים בספק יש להקל וצ"ב למה לא נימא שיש כאן ס"ס אמנם עיין בה"ל תחילת רס"א שכתב שאם אדם מסתפק האם הגיע בין השמשות שאין להתיר מצד ס"ס או כי זה חסרון ידיעה או כי כל שם ספק חד הוא

והנה עיין מ"ב סימן תרנ"ב שהביא מהרשב"א והר"ן שאם לא לקח לולב בחול המועד כשמגיע בין השמשות הוא לא צריך לקחת וכתב השער הציון שזה רק מתי שזה ודאי בין השמשות אבל לא בבין השמשות דר' יהודה והנה כאן סיבת הקולא כי ספק זה סיבה להתיר ולא שזה היתר מיוחד של בין השמשות ובכל אופן נקט המ"ב שאין להתיר אלא בזמן שהוא ודאי ספק ולכאורא כי יש כאן ס"ס להחמיר אמנם ודאי דברשב"א והר"ן מבואר לא כך

ג. ויש לדון עוד שגם אם נימא שכאן לא שייך ס"ס וכדלקמן וחשיב ספק אבל כיון שעיקר הדין כר' יוסי שהרי כן הוא סתמא דגמ' וכמבואר במ"ב א"כ להקל בספק שלר' יוסי זה לא ספק בזה אין להקל ועיין סימן תט"ו דמבואר שספק עירוב להקל ולכן אם הניח עירוב מבעוד יום ונאכל בין השמשות יש להקל שנחשב עירוב וכן אם הניח בין השמשות עירוב יש להקל שזה עירוב וכתב הבה"ל נסתפקתי אם נאכל בין השמשות דר' יהודה האם זה מועיל אבל זה ודאי שאם הניח קודם בין השמשות דר' יוסי אפילו שזה לאחר בין השמשות דר' יהודה בזה יש להקל כיון שעיקר הדין כר' יוסי שהרי הכלל ר' יהודה ור' יוסי הלכה כר' יוסי דהינו שנקט שר' יוסי זה ודאי נחשב ספק משא"כ הדין של ר' יהודה יתכן שזה רק חומרא

והנה המ"ב בכמה דוכתי דן מכח זה שלא להקל בבין השמשות דר' יהודה אמנם בכל המקומות מבואר בראשונים לא כך א. בדברי הרא"ש והרשב"א בשם רבינו יונה הנ"ל מפורש שהיקל גם במוצאי הצום מתחילת בין השמשות ב. מבואר בשו"ע סימן תפ"ט שאפשר לספור ספירת העומר בין השמשות מצד ספק דרבנן לקולא ועיין בה"ל שם שהקשה שהרי יש כאן ס"ס לחומרא דלר' יוסי זה עדין לא ספק לילה אמנם ברשב"א וכן נפסק בשו"ע שיש להקל ג. עיין בה"ל סימן שמ"ב שהאריך מכח הרבה ראשונים וכן הכרעת הבית מאיר שהקולא של בין השמשות זה גם במוצאי שבת והקשה אבל איך אפשר להתיר הרי לר' יוסי עדין לא הגיע בין השמשות וכטענת הגר"א וודאי לא הנידון על הזמן של ר' יוסי שזה חמישים אמה ובפשוטו מכל הראשונים שם רשב"א רמב"ם תור"פ מבואר שאנו דנים את כל הזמן כספק וכל דבר שהקילו בבין השמשות זה משקיעת החמה ד. עיין לעיל דלגבי מי שלא לקח לולב בחול המועד כתב המ"ב להחמיר לקחת עד בין השמשות דר' יוסי שזה עדין לא ספק אמנם ברשב"א ובר"ן מבואר לא כך וגם האחרונים שם שכתבו להחמיר זה רק מצד שכיון שאפשר בקל אין להקל מדין ספק דרבנן לקולא

ומכל זה מבואר שדעת הראשונים בכל מקום שרבנן העמידו הזמן שמשקיעה ראשונה עד צאת הכוכבים של ר' יוסי כספק בין השמשות שאצלינו כל זה נחשב כספק יום ספק לילה וכל שהקילו בספק יום וספק לילה כל הזמן זה הוא בכלל וכן כל שהחמירו בספק יום וספק לילה זמן זה הוא בכלל [ובאמת גם המ"ב לא היקל בשום מקום אלא בצירוף לשיטת ר"ת ולכן לדידן שנוהגים להקל שלא כר"ת גם בדאוריתא אין להקל בזה וכן הורה החזו"א להפסיק מנחה אפילו באמצע שמונה עשרה וכן לגבי סעודה שלישית שהבה"ל התיר לאכול לאחר שקיעה]

### בדין ספק דרבנן לקולא בבין השמשות

ד] והנה יש דברים שמצאנו שהחמירו בבין השמשות כמבואר בגמ' כגון שבות וכן מבואר בגמ' שלגבי אכילת כהנים בתרומה יש להחמיר עד ודאי לילה ומבואר בתוס' ל"ה: שזה גם לגבי תרומה דרבנן אמנם מאידך לגבי תענית מבואר בגמ' שמספיק עד שקיעת החמה אמנם לגבי ת"ב מבואר בגמ' שזה עד סוף בין השמשות ומצאנו שבמקום מצוה קי"ל כרבי שהקילו בשבות בין השמשות ולכאורא היה מסתבר דבאמת ספק יום או לילה זה סוג ספק שאין על זה דין ספק להקל חוץ ממקומות שרבנן אמרו על זה ספיקו להקל ועיין סימן תצ"ט לגבי אכילה קודם הבדלה שהט"ז התיר לאכול בין השמשות והמג"א אסר וכן פסק המ"ב [אמנם יתכן דשם הרי מספק יכול לעשות הבדלה לכן זה סיבה שאסור לאכול] אמנם לגבי חצי שעה קודם מעריב כתבו הפוסקים קודם צאת הכוכבים אמנם לגבי לולב מבואר בראשונים שלא צריך לקחת בספק בין השמשות ביום השני מצד ספק דרבנן לקולא וכן לגבי ספירת העומר נקטו הראשונים שיש להקל לספור בבין השמשות מצד ספק דרבנן להקל [דהינו שכאן הספק להקל שיוכל לספור] וצ"ל שלגבי כל ספק איסור צריך להחמיר אבל לגבי ספק מצוה אדרבא מדין ספק דרבנן יש להקל אמנם היה אפשר לומר שלגבי שבת שיש נידונים דאוריתא וכן לגבי טמא שיש בזה נפק"מ לדאוריתא בזה אסור את הכל אבל סוג דבר שעיקרו דרבנן כגון צום בזה אומרים ספק דרבנן להקל [סברא זו הוזכרה בפמ"ג בפתיחה להלכות יו"ט אות י"ח]

והנה לגבי תפילה מבואר במ"ב שמספק אין להתפלל וצ"ב למה לא נימא ספק דרבנן לקולא ויכול להתפלל ואפילו שספק התפלל לא מתפלל אבל הרי לגבי ספירת העומר מבואר שמספק יכול לספור בין השמשות שכל שודאי חיב יכול להקל ולומר שבזה יוצא את חיובו אמנם יתכן שאדרבא עכשיו זה נחשב שמספק הוא פטור מתפילה וממילא אין לו להתפלל וכן הוא בפמ"ג סימן ק"ו אמנם היה מקום לדון דשם מדובר שהיה אנוס עד עכשיו ממילא עכשיו ספק להקל אבל כאן הרי רוצה מדין ספק דרבנן מראש להשאיר התפילה על זמן זה עוד יש לדון שכיון שרבנן תיקנו זמן מעריב לאחר מנחה א"כ בשאלה זו יש חומרא לגבי מעריב וממילא לא שייך לומר בזה ספק להקל [ובאמת יש אחרונים שנקטו שאפשר לומר בזה ספק דרבנן להקל עיין שו"ת רב פעלים ח"ב סכ"א שהביא שכך היה המנהג בעירם ועיין פסקי תשובות שהביא מהרבה אחרונים שנהגו כך אמנם הם נהגו כך לכתחילה וזה ודאי לא בסדר שהרי אין עושין ספק דרבנן לכתחילה]

והנה בעיקר הדבר שבספק בין השמשות לא אומרים ספק להקל צ"ע הטעם ומצאנו בזה כמה טעמים באחרונים א. החוו"ד בכללי ס"ס אות כ' כתב שזה מצד איקבע איסורא שהרי הזמן של היום אסור והלילה מותר והשאלה לאיפה שייך זמן זה וזה רק סברא כלפי איסורי היום אמנם הפר"ח פסק שאומרים ספק דרבנן אפילו כנגד חזקה ב. בחידושי בית מאיר שבת ל"ד דן שזה דבר שיש לו מתירים אמנם הביא שיש חולקים שדבר שחוזר לאיסורו בשבת הבאה אין בזה יש לו מתירים ועוד שבספיקא דדינא קי"ל כפר"ח שלא אומרים ספק דרבנן להחמיר מצד דשיל"מ ג. עיין בית מאיר שם שהביא מהמרדכי שאין להקל בכל ספק דרבנן שהרי חזינן שהחמירו שבות בין השמשות ועיין ספר ספק דברי סופרים פ"ב הערה 51 ויש לעיין איך לדון תפילה

והנה העולה מהנ"ל שלכתחילה ודאי שאין להתפלל אחר שקיעת החמה כמבואר בלשון הגמ' שליט עלה אביי על מי שמתפלל אם דמדומי חמה וכן בלשונות הרבה מהראשונים שיש להתפלל עד שקיעת החמה אמנם בדיעבד לכאורא יש כאן ס"ס להחמיר א. שדעת הרבה ראשונים שמראש רבנן תיקנו שזמן תפילת מנחה זה עד שקיעת החמה ב. שגם לראשונים שזה תלוי ביום ולילה אמנם דעת המ"ב שאין לומר בזה ספק דרבנן לקולא והנה המ"ב הקיל מצד שצירף את שיטת ר"ת אמנם בא"י שהמנהג להקל שלא כר"ת גם בדאוריתא ודאי שאין להקל ועוד דמי שנוהג להקל בזמן ק"ש כגר"א בפשוטו מוכח מגמ' שאין להתפלל לאחר שקיעת החמה כמבואר בשער הציון ועיין בה"ל סימן רל"ג בד"ה דהיינו שהביא בשם ספר זמנים שכה"ג יתפלל על תנאי שאם זה יום עד סוף תפילתו זה מנחה ואם לא זה יהיה מעריב והמעריב זה תשלומין אמנם בליל שבת שנוסח התפילה זה אחר לא שייך לעשות כך [ויש חידוש בתנאי זה שיוצא שאת המעריב התפלל ללא סמיכת גאולה לתפילה והרי הבאינו שיש הרבה דיעות שבתורת ודאי הזמן מנחה זה עד שקיעת החמה] וביודע שלא יספיק לגמור עד שקיעת החמה עיין מ"ב סימן פ"ט סק"ה שפסק כמג"א שלא עוזר מה שהתחיל קודם וכן הוא בסימן קכ"ד סק"ז לגבי חזרת הש"ץ והחזו"א הורה כשהגיע שקיעת החמה להפסיק באמצע חזרת הש"ץ [והנה יש מביאים מספר אפיקי מגינים פ"ט סק"ז שהביא מהתוס' ברכות לגבי בלעם שהתחיל לקלל בזמן שהקב"ה כועס ואין בזה אפילו דמות ראיה דכאן הנידון בתקנה של זמן וודאי שכל המצוה צריכה להעשות בזמן המצוה אמנם מביאים דבשו"ת הגאונים סימן נ"א וכן בספר האשכול בשם רב האי גאון שאם התחיל להתפל מעריב קודם שקיעת החמה יגמור אחרי וצ"ע הסברא בזה מה זה שונה משאר מצות שיש להם זמן ובפרט שחז"ל תיקנו ג' תפילות ביום וא"כ אפילו אם בשחרית יש להקל ]