דיני הגעלה
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / תערובת תשס_ב

**בדיני הגעלה**

ענף א' – בדינא דהרשב"א דבהתירא בלע היכא דנקלש הבליעה ל"ב הגעלה וליבון, (ובסק"ב נת' כמה פרטים בהא דכלי חרס אין יוצא מידי דפיו לעולם). ענף ב – אי אמרי' דמה דלא נפלט בפעם ראשונה לא יפלט לעולם, ובבי' השיטות וחילוקי האופנים בזה. ענף ג' – בדין כבולעו כך פולטו, ואימתי אמרי לזה בהגעלה ובליבון, ובבי' עיקר פעולת הגעלה וליבון והחילוקים שביניהם. ענף ד' – בפלוג' הראשונים אם אזלי' בתר רוב תשמיש הכלי, ובהאופנים דלכו"ע לא אזלי' בתר רוב תשמיש. ענף ה' – בדין חם מקצתו חם כולו בבליעת איסור, ובדין ההגעלה בזה. ענף ו' – בדין גדנפא, ובבי' השיטות בזה. ענף ז' בפלוגתת הראשונים מהו דחשיב תשמישו ע"י האור, ובדין מחבת אם חשיב כתשמישה ע"י האור.

**א**

א] כתב הטור יו"ד סי' צ"ג, כתב הרשב"א שאם בישל ירקות בקדירה של בשר, שמותר לבשל בה אח"כ גבינה, שכבר נתמעט כח בלע הבשר ונקלש עד שאין ראוי לחול עליו שם איסור בב"ח, בד"א בשבלע היתר כמו שאמרנו, אבל בלע איסור לעולם הוא באיסורו עד שיגעיל הראוי להגעיל וילבן הראוי ללבן, עכ"ל, והוא מתוה"ב ב"ד ש"ד וחי' ע"ז דע"ו.,

ב] והנה עיי"ש בבית יוסף שהק', דהנה לעיל מינה הביא הטור ד' בעה"ע, שאם בישל חלב בקדירה של בשר והיא בת יומא ויש בה ששים, יכול לבשל בה ממין שבישל בה עכשיו, כיון שהתבשיל מותר טעם הראשון בטל וקדירה נמי מותרת, וכו', וכתב ע"ז הטור ואני תמה היאך מותר לבשל בה חלב, וכי עדיף מהגעלה ואפי' הגעלה ל"מ לכלי חרס שפולט תמיד מעט מעט, עכ"ל, והק' הב"י מ"ט לא השיג כן הטור גם על ד' הרשב"א, דמאי איכא בין ד' הרשב"א לד' בעה"ע, ועיי"ש בב"י שכתב ליישב דלא התיר הרשב"א רק בכלי שטף שבליעתן מועטת, אבל לא בכלי חרס שבליעתן מרובה, עד שאמרו בו שאינו יוצא מידי דפיו לעולם, וכיון שכן אפי' לאחר הגעלה גמורה ה"ה ככלי שטף שלא הוגעל כלל ולא בישלו בו ירקות שאסור לבשל בו חלב, והב"י להלן כתב עוד, דע"כ לא שרי הרשב"א אלא בשבישל בה ירקות וכיוצ"ב, אבל בבישל בה חלב לא, דאע"ג דכל שאינה בת יומא או בשיש בחלב ס' כיון דחלב שרי הוי כבישל בה ירקות, מ"מ כיון דחלב הוא אסור בבשר אינו בדין שיהא הוא הגורם היתר לקדירת בשר לבשל בה חלב, ועיי"ש בד"מ שכתב דגם לפ"ז ניחא, דע"כ לא התמי' הטור ע"ד הרשב"א כמו שתמה ע"ד בעה"ע, וזה הישוב הוא העיקר, והש"ך בס' הארוך תמה על הב"י מ"ט לא יישב לפ"ז ד' הטור, עו"כ שדוקא במים הוא דקאמר הרשב"א שיש בהם כח להקליש בליעת האיסור אבל חלב אין בו כח כ"כ להקליש בליעת האיסור, עכ"ד.

והנה במש"כ הב"י דלא התיר הרשב"א בכלי חרס שבליעתו מרובה עד שאמרו בו שאינו יוצא מידי דפיו לעולם, מבו' מזה, דהא דכלי חרס אינו יוצא מידי דפיו, לא הוי משום דאין כח הגעלה בכלי חרס כבכלי שטף, אלא הוי משום שבליעת כלי חרס מרובה, וע"כ ל"מ לי' הגעלה.

ונ' שדבר זה דהא דכלי חרס אינו יוצא מידי דפיו הוא משום דבליעתו מרובה, הוא מפורש בגמ' פסחים ד"ל:, דבעו מיני' מאמימר הני מאני דקוניא מהו לאשתמושי בהו בפיסחא וכו', אמר להו חזינא להו דמידייתי אלמא בלעי ואסירי, והתורה העידה על כלי חרס שאינו יוצא מידי דפיו לעולם, ופי' התוס' שם דהיינו דמידייתי קודם הגעלה, וכיון דמידייתי מבחוץ בלעי טפי, והיינו דכיון דמבלעי טפי ככלי חרס דמו, ועי' ר"ן שפירש כן, ומבו' להדיא דדינא דכלי חרס שאינו יוצא מידי דפיו הוא משום דבלע טפי, וכמש"כ הב"י.

ומצינו כן עוד, דהנה בחי' הרמב"ן והרשב"א חולין דקי"א: דנו לומר דכלי חרס שנשתמש בו איסור בחמין אסור להשתמש בו אף בצונן, ופי' הרמב"ן הטעם דכ"כ הוא בלוע עד שהוא חשוב כאיסור בעינו, והלכך כל צונן שנשתמש בו מדיחו, וכעי"ז כתב הרשב"א, וע' בר"ן פסחים ד"ל שהוסיף בזה, שכיון שהוא בולע הרבה "ואינו יוצא מידי דפיו" הרי הוא כגוף האיסור וכו', ומבו' מזה להדיא דדינא דכלי חרס אינו יוצא מידי דפיו הוא משום שהרי הוא בולע הרבה, וע' יד"י סי' ס"ט סקפ"א.

ונ' לבאר לפ"ז כמה מילי, **א,** ע' דרכי משה או"ח ר"ס תנ"א בדין כלי חרס שנשתמשו בו חמץ בכלי שני, ועיי"ש גם בשו"ע וברמ"א ובמג"א סק"ג, וע' פר"ח יו"ד סי' ס"ח סקי"ח שהאריך להוכיח דכלי שני מבליע, ובפר"ח או"ח שם כתב לפ"ז דלפ"ז ודאי דל"מ לי' הגעלה, דכלי חרס אינו יוצא מידי דפיו לעולם, ובבית מאיר סי' תנ"א שם כתב, דאף הדרכי משה לא נתכוין לומר דכלי שני אינו מבליע, אלא דהגם שה"ה מבליע מ"מ מהני לי' הגעלה אפי' בכלי חרס, עיי"ש בדבריו, ואמנם הפר"ח כתב ע"ז דאם ה"ז מבליע אינו יוצא מידי דפיו לעולם, ונ' דזה מבו' היטב לפי' הנ"ל, דהא דכלי חרס אינו יוצא מידי דפיו לעולם, לאו היינו שאין כח הגעלה להפליט בכלי חרס, אלא היינו שכלי חרס בליעתו מרובה וע"כ לא סגי לי' בהגעלה, אך בבליעה שע"י כלי שני שהיא בליעה מועטת שפיר מהני לי' הגעלה, ואמנם גם א"נ דהא דאינו יוצא מידי דפיו הוא דאין כח להגעלה להפליט כ"כ, מ"מ י"ל דבבליעה מועטת שפיר יש כח בההגעלה להפליט.

**ב** שי' ר"ת הובא בתוס' כתובות דק"ז: ד"ה הני, וע"ז דל"ג: ד"ה קוניא, ובמרדכי פסחים סי' תקפ"ד, דכלי חרס המצופה בהיתוך עופרת ה"ה ככלי מתכות ומותר בהגעלה, והפר"ח שם סכ"ג תמה ע"ד ר"ת, דודאי כלי חרס בולע מתחת לעופרת, עיי"ש, ועמש"כ ליישב בס' יד יהודה סי' ס"ט סקפ"א סוף דע"ח:, ונ' מזה שפירש ד' ר"ת דסגי לי' בהגעלה משום דאין הכלי חרס בולע כלל, ולי"ב רק בליעת העופרת וע"כ סגי לי' בהגעלה, אך לפי המבו' נ' דיל"פ ד' ר"ת, דלעולם בולע הכלי חרס ול"מ הצפוי דהעופרת למנוע שלא יבלע, ואך דמ"מ כיון שכל בליעתו הויא דרך צפוי העופרת לא בלע טפי מהעופרת עצמה, וע"כ שפיר סגי לי' בהגעלה, דכל מה דכלי חרס ל"מ לי' הגעלה הוא משום דבלע טפי וכנ"ל, וע"כ היכא שלא בלע טפי משאר כלים שפיר סגי לי' בהגעלה, ולפ"ז יל"ד ליישב משה"ק הפר"ח שם דק"ו הוא מכלי חרס המצופה זכוכית, וצ"ע בזה.

ג] ובמה שכ' הב"י עוד,

**ב**

ה] שי' ר"ת, הובא בתוס' חולין ד"ח. וברא"ש שלהי ע"ז, דכלי שתשמישו ע"י האור שטעון ליבון, מ"מ מהני לי' הגעלה להשתמש בו בחמין, דמה שלא יצא בהגעלה ראשונה לא יצא בבישול, ותוס' והרא"ש שם פליגי ע"ז, דדילמא כיון שבלע ע"י האור אינו יוצא מידי דפיו לעולם בהגעלה בלא ליבון ופולט תמיד בכל הגעלותיו, מידי דהוי אכלי חרס דלא סגי לי' בהגעלה, ולא אמר כל מה שעתיד לפלוט פולט בהגעלה ראשונה, אלא ינו יוצא מידי דפיו לעולם, וכ"כ גם הר"ן בשלהי ע"ז והרשב"א בתוה"ב ב"ד ש"ד, והרמב"ן בשלהי ע"ז הביא ב' השי' בזה ולא הכריע, וגם הריטב"א פסחים ד"ל לא הכריע בזה, וצ"ב דעת ר"ת שנקט כן בפשיטות דודאי מה שלא יצא בהגעלה לא יצא בבישול, דהרי מצינו כן בכלי חרס וכמו שהוכיחו הראשונים.

ונ' דס"ל לר"ת דל"ד זל"ז כלל, דהא דכלי שתשמישו באור לא סגי לי' בהגעלה, אי"ז משום דבלע טפי, אלא היינו דאין בליעה שע"י האור יוצאת ע"י חמין, וממילא די"ל דכל מה שאין יוצא ע"י הגעלה לא יצא אח"כ בבישול, ומשא"כ הא דכלי חרס אינו יוצא מידי דפיו לעולם, דהיינו משום דבלע טפי ולא סגי לי' בהגעלה, הרי דמ"מ י"ל דיפלוט אח"כ, וזה כ"ה דכלי הטעון הגעלה בעי' להגעילו ככל דיני הגעלה, ובבישול בעלמא אינו פולט כל טעם האיסור, וודאי לא נימא דמה דלא פלט בבישול זה לא יפלוט בבישול אחר, וה"נ ל"מ לי' הגעלה בכלי שני אף להשתמש אח"כ בכלי שני, ולא אמרי' דמה דלא פלט בכלי שני זה לא יפלוט לעולם, וז"פ.

וי"ל עוד בזה באופ"א קצת, דבכלי שתשמישו ע"י האור, דהא דלא סגי לי' בהגעלה, הוא משום דהוי מין בליעה אחר, ומין בליעה זה אינו יוצא ע"י חמין, הרי דה"נ לא יצא בבישול אחר, אך משא"כ כלי חרס דל"מ לי' הגעלה, הרי היינו דהגם דהויא הבליעה ע"י חמין והוי מין בליעה דחמין, מ"מ ל"מ בי' הגעלה, וע"כ שפיר י"ל דהגם שלא יצא בפעם ראשונה יצא אח"כ, ופשוט.

והנה באו"ה כלל נ" דין ס"א כתב, דאפי כלי שנאסר ע"י שנפל עליו טיפת חלב מבחוץ, נמי מהני להגעילו כשמרתיח מים בתוכו, וא"צ לתוחבו ביורה אחרת או ללבנו, דבחימום כלי מתכת מה שאין עובר בפעם ראשון אינו עובר לעולם, והיינו שנקט דלעולם ל"מ הגעלה שמבפנים להפליט כל מה שנבלע מבחוץ, ואך דמ"מ מה שלא נפלט ע"י ההגעלה לא יפלט לעולם, וזה דלא כמו שנקט החזו"א יו"ד סי' י"ט דמהני הגעלת פנים להפליט גם ניצוצות שנבלעו בחוץ, ונפ"מ בזה, דלפ"ד האו"ה, לא יהני לי' הגעלת פנים רק לבשל בו בפנים, אך לא יהני ההגעלה לשאוב בו, כיון דל"מ ההגעלה כלל להפליט כל מה שנפלט מבחוץ, אך לפ"ד החזו"א שפיר יהני אף לזה.

וד' האו"ה צ"ב, דהרי חזי' דכלי חרס אינו יוצא מידי דפיו לעולם, ולא אמרי' דמה שלא יצא פעם ראשונה אין יוצא עוד, וגם בכלי מתכת דעת רוב הראשונים דכלי שתשמישו ע"י האור ל"מ לי' הגעלה אף להשתמש בו בחמין, ולא אמרי' דמה שלא יצא בפעם ראשונה לא יצא עוד, וכ"כ האו"ה גופי' לעי' מינה בדין ל"ה, ועד"ז מצינו גם דעת הרא"ש בפ' כל שעה סי' ז' ובתשו' ריש כלל י"ד, דכלי שיש עליו טלאים וקדם האיסור לטלאי ל"מ לי' הגעלה, דאין נפלט כל האיסור שתחת הטלאי ע"י ההגעלה ופולט מעט מעט, אך הרשב"א בתשו' סי' שע"א, ובח"ג סי' רע"ח, כתב הטעם דל"מ לי' הגעלה, משום דשמא יש איסור בעין תחת הטלאי, והמרדכי בפ' כל שעה כתב הטעם, דחיישי' שמא בע"פ הי' דבוק בחוזק ושוב בפסח רפה מה שתחתיו ופולט, ומבו' דעתו דאי לאו ה"ט הי מהני לזה הגעלה, משום דמה שלא יצא ע"י הגעלה לא יצא עוד, ול"א דפולט לעולם מעט מעט, ושלא כד' הרא"ש, והאו"ה שם דין ס"ט הביא דין זה דל"מ לי' הגעלה משום דפולט תמיד מעט מעט, ועד"ז מצינו עוד, דכלי שתשמישו בכלי ראשון ל"מ בי' הגעלה בכלי שני אף להשתמש בו בכלי שני, וחזי' מכל הנך דוכתי דאף דבר שלא נפלט עי"י הגעלה ראשונה, יכול ליפלט אח"כ, וצ"ע ד' האו"ה שכתב דבכלי מתכת מה שלא נפלט בפעם ראשונה לא יפלט עוד.

ונ' בדעת האו"ה, דחלוקין הן כל הנך גווני, דאמרי' בהו דאף מה שלא נפלט בפעם ראשונה נפלט אח"כ, מגוונא דטיפה שנפלה מבחוץ, דאם אינה נפלטת בהגעלת פנים פעם ראשונה לא תיפלט לעולם,