הוריות פרק ג
קטגוריות: ש_ס / לח הוריות / הוריות - הרב אי_ש סטפנסקי

**משיח שעבר ממשיחותו ואח"כ חטא וכו' מביא פר**

בגמ' יליף לה מקרא והקריב על חטאתו מלמד שמביא חטאתו משעבר. והא דכתיב אם הכהן המשיח יחטא דמשמע דאזלינן בתר שעת החטא, מוקי לה בחטא קודם שנתמנה ואח"כ נתמנה. [ואין להקשות מה ראית, דודאי מסתבר יותר לדרוש שמביא פר לאחר שעבר, שכבר היה כ"ג]. משא"כ לגבי נשיא דליכא ילפותא אזלינן בתר שעת החטא בין לענין קודם שנתמנה ובין לענין אחר שעבר.

והנה לקמן יב: איתא ארע בו פסול בכ"ג ועבר ומינו אחר תחתיו, הראשון חוזר לעבודתו והשני כל מצות כהונה גדולה עליו, ולר' יוסי אינו ראוי לא לכ"ג משום איבה ולא לכה"ד משום מעלין בקודש. וכתבו תוס' ביומא יב: עפ"י הירושלמי דודאי אם רוצים לסלקו אפשר לסלקו בפה, אלא דלא היו מסלקין אותו משום מעלין בקודש. וכל המשניות האמורות לגבי כ"ג שעבר היינו שלא סילקוהו, ודין כ"ג עליו, אך אם יסלקוהו באמת פקע ממנו דיני כ"ג.

אך הטורי אבן מגילה ט: נקט דאי אפשר לסלק כ"ג לגמרי, דכיון שריבתה תורה שכ"ג שעבר מביא פר שמעינן מינה שאין קדושתו בטלה לעולם, אלא שטעמא דקרא שאין קדושתו בטלה הוא משום מעלין בקודש. וביאר שם את החילוק בין נשיא למשוח במשנתינו, דנשיא נשתנה דינו מחמת גדולתו להביא קרבן אחר, ואין זה מחמת קדושתו, ולכן אין קרבנו קרב בפנים, וכאשר נסתלק מגדולתו הדר דינו להיות ככל הדיוט, אך משוח קדושתו גרמה לו ולכן קרבנו קרב בפנים, וקדושה זו אינה פוקעת לעולם. ועי' יהגה האריה בשם הגר"ח תירוץ חדש על קושיית תוס', ולבסוף כתב דאין זה מיישב, עיי"ש דברים נפלאים.

ונסתפק החזו"א סקי"ג לדעת תוס' ביומא בהא דתנן הכא שכהן משיח שעבר ואח"כ חטא מביא פר, האם זה דוקא בלא סילקוהו, שעדיין כל דיני כ"ג עליו, אך אם יסלקוהו הדר דינו להיות כנשיא שמתכפר בשעירה כהדיוט, או שמא נתרבה מקרא שאפילו סלקוהו דינו ככהן משיח ומתכפר בפר. וכתב דכיון שכל המשניות דאיירי בדין כ"ג שעבר איירי בלא סילקוהו (שהרי לא היו מסלקין אותו משום מעלין בקודש) מסתבר דגם הכא איירי בלא סילקוהו, אך אם סילקוהו מתכפר כהדיוט. ולפי"ז צ"ל דבלא קרא ס"ד שאין מביא פר אלא כ"ג שמשמש בפועל בכהונה גדולה, קמ"ל דאפילו כהן שעבר כל עוד שדיני כ"ג עליו מביא פר.

והקשה לפי"ז ג' קושיות, א, מדוע לא משני דרישא איירי בנסתלק ולכן דוקא חטא ואח"כ עבר מביא פר, וסיפא בלא נסתלק ולכן אף עבר ואח"כ חטא מביא פר. ותירץ דמשמע דאיירי בחד גוונא, ועוד, דכל המשניות איירי בלא סילקוהו. ב, מדוע לא תנן בהדיא נסתלק ואח"כ חטא דינו כהדיוט. ותירץ דסמך על נשיא דהתם נסתלק לגמרי ומתכפר כהדיוט, ואין הבדל בין נשיא לכ"ג. ג, איך הגמ' רוצה ללמוד נשיא שנסתלק שדינו בשעיר מק"ו ממשוח, הא במשוח נמי היכא שנסתלק לגמרי מתכפר כהדיוט. וכן קשה איך אפשר ללמוד שמשוח שעבר דינו כהדיוט ק"ו מנשיא, הא משוח שעבר עדיין כל דיני כ"ג עליו. וכתב לחדש דנשיא שנסתלק שוה לכ"ג שעבר ולא נסתלק, דהא דמשוח מביא פר אין זה חלק מדיני כהונה גדולה, אלא הוא שייך למינוי והשררה של הכהן גדול, וכאשר אינו משמש בפועל אע"פ שכל דיני כ"ג עליו מכל מקום אין לו את המינוי והשררה, ומכל מקום איכא גזיה"כ דמביא פר משום שמקודם לכן שימש בפועל בכהונה גדולה. והרי זה דומה לנשיא שנסתלק שמקודם לכן שימש בשררת נשיא. אלא דכאשר נסתלק אין יחוס של העבר עומדת לו, ורק בעוד שדיני כ"ג עליו מהני לו יחוס העבר, משא"כ נשיא לעולם עומד לו יחוס העבר, ולכן מדמה אהדדי. ולפי"ז מיושב מדוע צריך פסוק ללמדינו שמתכפר בפר, שהרי אינו משמש בפועל בכ"ג.

וכל דבריו דחוקים טובא, ובפשטות י"ל דכיון שנתרבה בקרא על חטאתו שמועיל לו יחוס העבר הרי זה מועיל גם לאחר שנסתלק לגמרי, ובין נסתלק ובין לא נסתלק ילפינן מקרא דסגי במה שהיה מקודם לכן כ"ג, ובזה מיושבות כל הקושיות דלעיל. [ולפי"ז אין לנו ראיה דהמעלה להתכפר בפר או בשעיר תלוי בשררה ולא בדינים].

והנה החזו"א נקט שמשוח שעבר מתכפר בפר משום שמועיל לו יחוס העבר. ובאופן אחר יש לפרש דכיון שנמשח לכהונה גדולה לעולם דינו בפר, דמשיחה אינה בטלה לעולם, וכמש"כ בכתבי הגר"ח הובא גם ביהגה האריה להלן. [אלא דהגר"ח נקט שאין משיחה מתחלקת לכהן גדול או למשוח מלחמה, ועצם המשיחה גורמת מעלה בגופו ואינה בטלה לעולם, ולפי"ז אי אפשר לפרש כדברינו דאם כן משוח מלחמה נמי יהיה דינו בפר. אך הרבה אחרונים חולקין בעינן משיחה לכהונה גדולה, ומי שנמשח למלחמה אין זה מועיל לו להיות כ"ג, ולפי"ז שפיר י"ל דעצם המשיחה גורמת לו להתכפר בפר].

ויש לדון לגבי קרבן עולה ויורד, שלפי ריה"ג אין נשיא ומשוח חייבין משום שאינן בעניות ולפי ר"ע משוח פטור משום שאינו בדלי דלות, מה הדין בעבר ולא נסתלק ואח"כ חטא בחטא של עו"י. ומסתבר דלכו"ע חייב בקרבן עולה ויורד, דאין צריך לגדלו משל אחיו ויכול לבוא לידי עניות, וכן כיון שאינו מביא עשירית האפה הרי הוא מביא מנחה של דלי דלות. אך הא דקאמר ר' שמעון שמשוח אינו חייב כרת על ביאת מקדש משום שאין חטאו שוה לקהל, מסתבר דהוא הדין משוח שעבר ולא נסתלק אינו בכרת, כיון שמביא פר על שגגת הוראה בלבד ואין חטאו שוה ליחידים.

**דף י ע"א**

**חטאו עד שלא נתמנו ואח"כ נתמנו ה"א כהדיוטות**

בגמ' יליף מקרא דאזלינן בתר שעת החטא, ולפי הס"ד י"ל דאזלינן בתר שעת הבאה, אך החזו"א סקי"ז נקט דאזלינן בתר שעת ידיעה, דלאחר ידיעה הוי כלאחר הבאה דפשיטא שאינו חוזר ומביא פר. ואף לר' שמעון בלא קרא ס"ד דאזלינן רק בתר ידיעה, ואם נתמנה ואח"כ נודע לו מביא פר, קמ"ל דאף שעת חטא בעינן.

**ר' שמעון אומר אם נודע להם עד שלא נתמנו וכו'**

ברמב"ן כתובות מה. כתב: ר' שמעון בתר חטאה אזיל אלא דגבי קרבן כיון שא"א לו להביא קרבן עד שיודע לו ולא נודע לו אלא לאחר שהוא משיח או נשיא אינו מביא קרבן כדמעיקרא דהשתא הוא דחייל עליה חיוב קרבן, עכ"ל. וביאר הקה"י במס' שבת דחכמים ור' שמעון פליגי בגדר דין ידיעה, האם הוי תנאי בעלמא לחיוב קרבן ועיקר החיוב חל ע"י החטא, או דהוי גמר החטא וחיוב הקרבן חל בשעת הידיעה, וביאר בזה פלוגתת ר"י ור"ל לגבי נודע וחזר ונודע, עיי"ש. ולפי"ז סברת ר' שמעון דפטור לגמרי משום דאין כאן חטא וידיעה בחד חיוב, דלחייב פר צריך חטא של משוח וידיעה של משוח, וכן לחייב כשבה או שעירה צריך חטא של הדיוט וידיעה של הדיוט, וכאשר החטא של הדיוט והידיעה של משוח ליכא לא פר ולא כשבה.

אך החזו"א סקט"ז ביאר דפליגי האם החילוק בין הדיוט למשוח ונשיא הוא בחטא, שחטא של הדיוט מחייב כשבה או שעירה וחטא של נשיא מחייב שעיר ושל משוח מחייב פר, ולפי"ז הקובע הוא שעת החטא, או שמא החילוק הוא בגברא, דהדיוט הבא להתכפר דינו בכשבה וכו', ולפי"ז הקובע הוא שעת הידיעה שהוא שעת חלות החיוב. ונקט דלר' שמעון תרוייהו בעינן, דהיינו שלחייב פר בעינן חטא של משוח וגברא משוח, וכן לחייב כשבה או שעירה בעינן חטא של הדיוט וגברא הדיוט, וכל שנשתנה דינו אינו בכלל האמור בתורה.

במס' כתובות מה. נקטה הגמ' בס"ד דפליגי האם אמרינן אשתני דינא או לא, ודחי דאם כן מדוע לר' שמעון פטור לגמרי הו"ל לחייב כדהשתא, ועל כרחיך דלכו"ע לא אמרינן אשתני דינא, וכר' יוחנן שם ודלא כדתני שילא. ולדעת הרמב"ן אתי שפיר, דלכו"ע אזלינן בתר גברא ולא בתר חטא, (וכפי שביאר בשיעורי הגרש"ר סנהדרין עא: דאשתני דינא שייך רק במקום שהחילוק הוא בגברא ולא בחטא, דהחטא לא נשתנה), אלא דלפי הס"ד לכו"ע הידיעה היא תנאי בעלמא ואינה עיקר המחייב, ולכן בלא אשתני דינא סגי במה שהגברא נתחייב קרבן הדיוט בשעת החטא, ור' שמעון סובר אשתני דינא ואזלינן בתר ידיעה. אך במסקנא לא אמרינן אשתני דינא, וטעמו של ר' שמעון דהידיעה היא עיקר המחייב. אך להחזו"א צ"ע מדוע להס"ד טעמו של ר' שמעון משום אשתני דינא, ולמסקנא ר' שמעון פוטר אף בלא אשתני דינא.

ובירושלמי איכא טעם אחר, דר' שמעון סובר שמינוי גדולה מכפר, שוב אין צריך כפרה אחרת, ולפי"ז במשנה הראשונה לגבי נשיא שחטא ואח"כ עבר ממשיחותו לא פליג ר' שמעון ולכו"ע סגי בחטא של נשיא. אך הבבלי לעיל דמדמה לה למרובים ונתמעטו ודאי אין סובר כן, ולדידיה פליגי אף ברישא האם אזלינן בתר חטא או אף בתר ידיעה.

עוד כתב החזו"א שם דלענין עולה ויורד נמי פליגי, דלפי ריה"ג נשיא ומשוח אין מביאין עו"י משום שאינן בעניות, ולפי ר"ע משוח אין מביא עו"י משום שאינו בדלי דלות, כאמור לעיל, ומעתה לפי חכמים הרי זה תלוי בשעת חטא ולפי ר' שמעון בעינן חטא וידיעה שוין. (לפי מה שביאר הרמב"ן דפליגי בדין ידיעה, ודאי מסתבר דפלוגתא זו שייכת בכל קרבן, אך לפי מה שביאר החזו"א דפליגי בחילוק שבין משוח ונשיא להדיוט אין זה מחייב כלל דפליגי נמי לענין עולה ויורד).

**שיכול והלא דין הוא וכו'**

משמע בגמ' דאם מביא שעיר על הקודמות הוי חומרא, והא מאידך גיסא הוי קולא שאם עבר אינו מביא שעיר, והנידון האם אזלינן בתר חטא או בתר ידיעה והבאה הוא בין לענין חטא קודם שנתמנה ואח"כ נתמנה ובין לענין חטא קודם שעבר ואח"כ עבר. ותירץ דמצד הסברא ס"ד להחמיר דבכל אופן יביא שעיר, דבין חטא של נשיא ובין הבאה של נשיא מחייבת שעיר, ועיקר הילפותא היא דאזלינן רק בתר חטא ואפילו נתמנה אחר החטא מתכפר כהדיוט. ולא נתבאר מדוע כך הוא הפשטות.

והקשה החזו"א איך היה ס"ד דסגי בשעת ידיעה לחוד לחייב משוח פר, הא ליכא הוראת כהן משוח, דבשעת הוראה היה הדיוט. ותירץ דהא דמשוח אינו מביא פר בשגגת הוראה אין זה משום חיסרון בקרבן אלא חיסרון בחטא, דחטא של שגגת הוראה במשוח אינו נחשב חטא לחייב קרבן, ולכן נתמעט אף מקרבן יחיד, אך כאשר משוח מביא פר על חטא שעשה כשהיה הדיוט הרי הוא חייב אף בשגגת מעשה, שהרי חטא של הדיוט הוי חטא אף בשגגת מעשה. ודבריו מחודשים טובא, ובפשטות י"ל שאין צריך הוראה של משוח אלא שהחטא היה בשגגת הוראה של מביא הפר, ואף אם היה הדיוט באותה שעה.

**בשורה היא להם שנגעים באים עליהם**

רש"י עה"ת כתב לפי שהטמינו אמוריים מטמוניות של זהב וכו', ולפי"ז הוי בשורה טובה. אך בסוגיין מבואר דהוי בשורה שיחטאו ואין זה בשורה טובה. ועי' באר שבע שהקשה הא הכל בידי שמים חוץ מיראת שמים, דחטא האדם הוא בחירה. ובמצפה איתן תירץ עפ"י הרמב"ם שדוקא על יחיד יש בחירה אם יחטא או לא, אך על צבור באופן כללי שייך גזירה שיחטאו, וכמש"כ רש"י על הפסוק הנה אנוכי שולח מלאך לפניך וכו' שכאן נתבשרו שעתידים לחטוא.

**פרט לנשיא שנצטרע וכו'**

כתב החזו"א סוף סקט"ו דמהכא ילפינן שנשיא מצורע אין נוהג בו כל דיני מלך, ולא איירי רק לענין כפרה בשעיר. ועוד כתב דריש גלותא שנצטרע מביא שעיר, דאין זה פוגם בשררתו, ורק מלך שפקע ממנו דיני מלכות אין מתכפר בשעיר, והניח בצ"ע.

ומש"כ רש"י שדין זה הוא דלא כריה"ג דנשיא אינו בא לידי עניות כבר תמהו כל האחרונים שדין שעיר אינו תלוי בבא לידי עניות.

**דף יא ע"א**

**מעם הארץ פרט לנשיא**

בגמ' מוקי לה כר' שמעון וכגון שאכל כזית חלב ונתמנה להיות נשיא, דאינו מביא קרבן הדיוט. או באופן שאכל חצי זית בעודו הדיוט וחצי זית לאחר שנתמנה. ותמה היהגה האריה למה לי קרא, תיפו"ל דליכא כזית בחיוב הדיוט וליכא כזית בחיוב נשיא. ונראה ליישב בפשיטות דלגבי משוח ס"ד דבשגגת מעשה יתחייב כהדיוט אע"פ שהוא משוח, כיון שגם משוח חייב בכשבה או שעירה כהדיוט אלא שבאופן מסויים נשתנה דינו להביא פר, וכל היכא שאינו מביא פר נשאר לו הדין של כפרה כהדיוט, קמ"ל קרא דאין לו דין הדיוט כלל. וכן הוא לגבי נשיא דס"ד דאע"ג דליכא כזית שלם בתורת נשיא מכל מקום בכל נשיא איכא נמי חיובא דהדיוט, ונמצא שבתורת הדיוט איכא כזית שלם, קמ"ל דנשיא אינו בתורת הדיוט. וכן הוא לפי ר' שמעון, דאף דבעינן חטא וידיעה שוין ס"ד דכל נשיא חייב נמי בתורת הדיוט ונמצא שרק בתורת נשיא לא נוכל לחייבו אך בתורת הדיוט איכא חטא וידיעה שוין, קמ"ל דנשיא אינו בתורת הדיוט. וכעין זה כתב החזו"א סקי"ח.

אך ברש"י מבואר להדיא דלא כדברינו, דכתב וה"ה דמצי למימר סד"א נצטרף ונייתי שעיר אלא משום דקרא קא משתעי בכשבה או שעירה. ומבואר דהס"ד הוא שיצטרפו ב' הכזתים לחייב אחד מהם או פר או כשבה. ואפשר דרש"י נקט בפשיטות שלגבי שגגת מעשה במשוח דליכא מחייב של פר כלל, וכן ידיעה בלא חטא לר' שמעון דליכא מחייב של פר כלל, מודה רש"י דילפינן מקרא דמעם הארץ שאינו חייב לכה"פ בתורת הדיוט, אך לגבי חצי זית כיון שיש כאן כל תנאי החיוב באותו חצי זית והחיסרון הוא רק בשיעור, הו"ל כנשיא שחטא ואינו יכול להביא שעיר דודאי לא יביא כשבה או שעירה, דחטא זה מחייב שעיר, וכן חצי זית שאכל בעודו נשיא מחייב פר. ולכן נקט רש"י דהספק הוא אם ב' החצי זיתים מצטרפין לחייב אחד מהם או לא. וכן משמע בלשון הגמ' להלן התם הוא דלא מצטרף דאכליה פלגא כשהוא הדיוט וכו', ומבואר דהנידון הוא בצירוף. והשתא קשה קושיית היהגה האריה מה"ת שיצטרפו דליבעי קרא לאפוקי. ואולי י"ל דב' חצאי זיתים דחלב ודם אין מצטרפין משום דהוו ב' סוגי חטאים, אך הכא חטא של הדיוט וחטא של נשיא הוי חטא אחד, והחילוק הוא בגברא כמש"כ לעיל, ומצד החטא עצמו אין סיבה שלא יצטרפו, וכיון שבסך הכל אכל כזית בצירוף ס"ד דיכול להביא קרבן.

**נשיאות מהו שתפסיק וכו' תפשוט מהא דאמר עולא וכו'**

הקשה החזו"א הא לגבי מומר החיסרון הוא בגוף הקרבן, אך הגברא חייב קרבן גם כשהוא מומר, וכשיחזור בו חייב להביא קרבן אחר, ואם אכל חצי זית ונעשה מומר ושוב אכל חצי זית ודאי חייב קרבן, דמומר אינו פסול בגברא אלא בקרבן, ואיך מדמה להכא דהוי שינוי בגברא. ותירץ דהגמ' לא מדמה לענין שהפסק באמצע הוי הפסק, עיי"ש.

וביהגה האריה הקשה דהכא בעת שנתמנה לנשיאות אכתי לא חל חיוב קרבן כלל, ומה שייך בזה דיחוי.

והנה הציור בספק זה הוא רחוק, דהא בעינן כזית בכא"פ, וצ"ל דבתוך שיעור זה מינוהו וסילקוהו. והו"מ להסתפק באכל כזית קודם שנתמנה וכזית אחר שנסתלק בשגגה אחת, דאם נשיאות מפסקת חייב שתים ואם לאו חייב קרבן אחד.

**מדאשתני לודאי אשתני לספק**

יש לבאר את הגמ' בתרתי, א, כיון שכל חיוב אשם תלוי הוא בספק חטאת, הכא ליכא ספק חטאת שהרי אפילו יודע לו שחטא פטור. והא דנקט ונודע לו על ספיקו לאחר שנתמנה, דאם נודע קודם שנתמנה וכבר חל חיוב אשם תלוי ודאי לא יפקע חיובו לאחר שנתמנה. ב, כיון שלגבי חטאת נשתנה דינו הרי זה סימן שלא הוי חטא וידיעה בחד חיובא, ולכן אף לגבי דברים שלא נשתנה דינו אין זה חד חיובא ופטור, וכן משמע טפי לשון הגמ', אך הסברא בזה רחוקה.

וביהגה האריה פי' בתחילה כצד ראשון, והקשה מדוע לא מספק"ל אף אליבא דרבנן באופן שאכל חצי זית קודם שנתמנה וחצי זית אחר שנתמנה, דלגבי אשם תלוי איכא כזית בחד חיובא ומכל מקום אינו יכול לבוא לידי חטאת, דאפילו יודע לו שחטא פטור. ועיי"ש מה שביאר באופן אחר. ועי' חזו"א סקי"ח.

**דף יב ע"א**

**מתני' דלא כר' מאיר וכו'**

נראה לבאר מחלוקת רש"י ותוס' בדעת ר' מאיר, דהנה תוס' במגילה ט: כתבו על מתני': פירוש פר כהן משיח שחטא בשוגג דעשה אחת מכל מצות ה' אשר לא תעשינה ואשם בדבר שזדונו כרת, אבל לא מיירי בפר העלם דבר של צבור דכתיב ביה הכהן המשיח, דהא מרבינן בת"כ ואפילו כהן הדיוט יכול להביאו וכל שכן מרובה בגדים, עכ"ל. כלומר, דבפר העלם דבר של צבור נאמר והביא הכהן המשיח מדם הפר וגו', וכן בפר משיח נאמר ולקח הכהן המשיח מדם הפר וגו', והיה מקום לפרש שבזה נחלקו ת"ק ור' מאיר האם מרובה בגדים כשר לזריקת הפרים או לא. אך בתו"כ מרבינן דאף כהן הדיוט כשר לזריקה, ועל כרחיך פליגי האם מרובה בגדים מביא פר או לא.

וכן כתב הרמב"ם פ"ה ממעה"ק הט"ו דבדיעבד אף הדיוט כשר, ורק לכתחילה בעינן שהכהן המשיח עצמו יזרוק את דמו.

אך רש"י בקידושין לו: פי' קושיית הגמ' הזאות דהיכא אי דפנים הכהן המשיח כתיב ביה, אי דפנים, הזאה דפנים כגון הפרוכת ומזבח הזהב האמורין בפר כהן משיח ופר העלם דבר של ציבור. הכהן המשיח כתיב בהן למעוטי הדיוטים, וכ"ש נשים, ומאי איצטריך ליה לתנא למיתנייה, עכ"ל. ומבואר להדיא דכהן הדיוט פסול לזריקת הפרים, ובעינן כהן משיח דוקא, ודלא כתוס'. (ולפנינו בתו"כ לא מרבינן כהן הדיוט אלא משוח שעבר, עיי"ש). וכן מבואר בריב"א יומא נז. לגבי אני ראיתיה ברומי והיו עליה כמה טיפי דמים, דהקשה דהזאות דפרים על הפרוכת נעשין רק ע"י כהן משוח, ומיאשיהו ואילך אי אפשר להקריב פרים, עיי"ש.

ולדעת רש"י וריב"א נראה דר' מאיר וחכמים פליגי לענין מרובה בגדים בין אם הוא עצמו מביא פר או כשבה, ובין אם הוא כשר להזאות של פר העלם דבר של צבור. ולכן כתב רש"י מרובה בגדים מנין ת"ל והביא הכהן המשיח, דהאי קרא קאי על ההזאות, וכן בע"ב כתב דאילו ר' מאיר סבר מרובה בגדים מביא פר דהיינו פר העל"ד של צבור. וכונתו שהוא כשר לזריקת הדם. וכן במשנה כתב בדעת חכמים שמרובה בגדים אינו מביא פר העל"ד לא משלו ולא משל צבור, אבל מביא כשבה או שעירה דיחיד. והיינו שאינו מביא פר, וכן אינו כשר לזריקת הפרים, (אף שלשונו דחוק צ"ל דזהו כונתו)...

**דף יב ע"ב**

**ופטור על טומאת מקדש וקדשיו**

ר' שמעון דריש לה מקרא דמתוך הקהל מי שקרבנו שוה לקהל, ולפי"ז מרובה בגדים שמביא קרבן יחיד אף בשגגת מעשה יש לו כרת, והקשו האחרונים דבברייתא מבואר שלגבי זה אין הבדל בין משוח למרובה בגדים, ולעולם פטור על ביאת מקדש, וכן הוא סתם משנה פי"ב מפרה דכהן גדול פטור על ביאת מקדש, ואינו מחלק שם בין משוח למרובה בגדים. עי' מרומי שדה מש"כ בזה. והחזו"א כתב דהא דאמר לעיל דאיכא בינייהו פר כהן משיח הרי זה כולל כל התלויים בו, והוא הדין פטור דביאת מקדש.

**משיח שנצטרע מהו באלמנה**

עי' קובץ הערות סי' א' סק"ג שביאר צדדי הספק.