משיכה ב - משיכת מקצת, והוצאת מקצת לסימטא
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / ב_מ עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / קנינים

אור ליום ג' אדר"ח טבת נר ו' דחנוכה תשע"א

א] בטעמא דרב דכיון שמשך כ"ד קנה, הי' מקום לפרש דהוא משום דכל משהו ומשהו נעקר ממקומו, וע"כ חשיב כמשיכה על כולו.

אך נ' להוכיח לא כן, ממש"כ הראב"ד בפ"ד ממכירה, דלדעת רב סגי למשוך מקצתו לסימטא, ולדעת שמואל בעינן למשוך את כולו לסימטא, ואם טעמא דרב הוא משום דכל משהו ומשהו נמשך ממקומו, א"כ הרי גם לדידי' ניבעי שימשוך הכל לסימטא, ובע"כ מד' הראב"ד, דטעמא דרב הוא דמהני משיכת כ"ד, והיינו דהגם דלא משכו משיכה גמורה, סגי בכך לקנות, דהוי זה מקצת משיכה על החפץ, וע"כ ה"נ מהני מקצת משיכה לסימטא.

וכ"נ גם ממש"כ רבינו יונה, דהגם דצריך למשוך כולו לסימטא, מ"מ בבהמה סגי שתעקור יד ורגל לסימטא, דאידך למעקר קיימא, וכ"ה מבו' גם בד' הראב"ד שם, ולכאו' הרי לא מצינו דמהני עקירת יד ורגל, אלא לדינא דמשיכת כולו, אך מהיכ"ת דמהני זה אף כשלא משך כלל לסימטא, ובע"כ דיסוד דינא דאידך למעקר קיימא, הוא דבכה"ג סגי בתחילת המשיכה, כיון דמכח זה יהא משיכה גמורה, וע"כ סגי שתעקור יד ורגל אלו לסימטא, וז"ב.[[1]](#footnote-2)

וגם בד' הרמב"ם דס"ל דסגי שימשוך מקצתו לסימטא, הרי לכאו' נ' דהוא מיוסד ע"ד רב דמהני משיכת מקצת, ואף שמואל לא פליג אלא משום שלא נעקר כל החפץ ממקומו, וע"כ כל שנעקר כל החפץ ממקומו, שפיר מהני אף משיכת מקצת לסימטא, ולפ"ז הרי יש ללמוד מזה דהא דמהני משיכת מקצת לדעת רב, הוא משום דסגי במקצת משיכה לקנות.

אך הנה בחי' הרמב"ן לקמן דפ"ד: הק' בהא דמפרשינן לדעת רב אסי, דהא דתנן דמשך קנה היינו שמשך מרה"ר לסימטא, והק' הרמב"ן, ז"ל, איכא למידק אי הכי אפי' לא משך משכחת לה דקנה על גבי סימטא, עכ"ל, והנה מבו' בדבריו דל"מ משיכת מקצת לסימטא, דא"כ הרי שפיר בעינן לקנין משיכה, ול"מ לקנות מכח רשות הסימטא, ומ' מדבריו דהיינו אף לדעת רב, דאל"כ הרי הו"מ לשנויי דרב אסי ס"ל כרב.

ויש להסתפק אם הוא משום דמפרש דטעמא דרב הוא משום דכל החפץ נמשך, וע"כ ל"מ זה אלא אם כולו בסימטא, או דלעולם מודה הרמב"ן דהא דמהני משיכת מקצת הוא משום דהוי זה מקצת משיכה על החפץ, ואך דס"ל דכ"ז הוא כשכל החפץ הוא בסימטא, דכה"ג מצינו לחשוב משיכת מקצת, כהכנסת כל החפץ לרשותו.

ונפ"מ לדינא בזה, בדין כלי עגול שיש נקב באמצעיתו, וסובבו במקומו, דאם טעמא דרב הוא משום שכל משהו זז במקומו, הרי דגם בכה"ג הוי זה משיכה, אך אם טעמא דרב, הוא משום דאיכא מקצת משיכה על החפץ, הרי דבכה"ג שלא זז החפץ ממקומו כלל, לא תועיל המשיכה, אך י"ל דבכה"ג ודאי ל"מ, דלא חזינן לה כלל כהכנסה לרשותו, כיון שהחפץ כולו הוא באותו מקום שהי' בו.

ולפ"ז יש להסתפק, היכא שכל מעשה המשיכה הי' רק על מקצת הכלי, וכגון ספר העומד בסימטא, ופתחו, ונמצא שלא משך אלא את החלק שפתח, אך שאר הספר עומד במקומו, ולכאו' למש"נ דטעמא דרב הוא דסגי במקצת משיכה, גם בכה"ג יהני, אך נ' דאי"ז כן, דלאו היינו דלדעת רב סגי שימשוך מקצת החפץ, דודאי צריך שימשוך את כולו, ואך דסגי במקצת משיכה על כולו, וע"כ כל שמשך את כולו והוציאו מעט מן המקום שהי' שם, חשיב זה כמקצת משיכה על כולו, אך כל שמשך חלק מן החפץ, ודאי ל"מ מידי.

ובאמת הוא מוכח כן מהא דאמר רב דאנא דאמרי אפילו לרבי אחא, ע"כ לא קאמר רבי אחא אלא בבעלי חיים דאע"ג דעקרה יד ורגל בדוכתה קיימא, אבל ספינה כיון דנדה בה פורתא נדה לה כולה, והרי דל"מ משיכת מקצת, אלא בשנדה כולה עי"ז.

אך לכאו' לפום הס"ד דרב דאמר כת"ק, מבו' דמהני משיכת מקצת אף בשאי"ז תחילת משיכה על כל החפץ, וגם לפ"מ דמסיק, מ' דלדעת רב טעמא דת"ק דסגי בעקירת יד ורגל הוא משום דסגי במשיכת מקצת, אך י"ל דלזה ודאי מהני הא דאידך למעקר קיימא, דעי"ז הוי עקירת היד והרגל כתחילת משיכה על כל הבהמה, וצ"ע בזה.

ואמנם עכ"פ יש ללמוד מזה, דאין טעמא דרב משום שכל משהו ומשהו נעקר ממקומו, שהרי בעקרה יד ורגל לא נעקר כל משהו ממקומו, דהגם דגוף הבהמה נעקר במקצת במקומו, כיון שעכשיו הויא סמיכתו גם על יד ורגל במקום אחר, אך היד והרגל שלא עקרה, לא נעקרו כלל ממקומן, ובע"כ דטעמא דרב הוא משום דסגי במקצת משיכה על החפץ, וכמש"נ.

ב] כתב הרמב"ם פ"ד ממכירה ה"ד, ז"ל, דבר הנקנה במשיכה אם היה ברה"ר ומשכו הלוקח לרשותו או לסימטא, כיון שהוציא מקצת החפץ מרה"ר קנה, עכ"ל, והראב"ד השיג, ז"ל, נ"ל שאין זה הדין בחפץ דהא קי"ל בספינה כשמואל דאמר עד שימשוך את כולה אבל בבהמה ודאי סגי לה ביד ורגל כת"ק, עכ"ל.

והנה בד' הסמ"ע סימן קצ"ח נ' דמפרש לד' הרמב"ם, דבעינן שיכנס כל החפץ לסימטא, ולא נתחדש אלא דל"ב למשכו בתוך הסימטא, וכ"ה מבו' להדיא בביאור הגר"א שם, וכ"נ גם מד' המ"מ שכתב ע"ד הרמב"ם שכ"כ הרמב"ן, והרי בד' הרמב"ן לקמן דפ"ד: מוכח להדיא דבעינן שיצא כל החפץ לסימטא,[[2]](#footnote-3) וגם בד' הרמב"ן שהביא המ"מ מבו' כן, ואך דהתם איירי במוציא מרשות הבעלים, ובזה מודה הרמב"ם דלא סגי שיצא מקצתו לסימטא, וכמש"כ השעה"מ פ"ג מגניבה.

אך פשטות ל' הרמב"ם דכל שיצא מקצת מן החפץ לסימטא, אף ששאר החפץ הוא ברה"ר, חשיב כמשיכה לקנות, וכ"ה בפיהמ"ש הנדמ"ח בפירקין, ז"ל, ודע שאפי' משך מקצת החפץ והוציאו מרה"ר קנה, עכ"ל.

ונ' דמקור ד' הרמב"ם לזה, הוא ממש"א לקמן דפ"ד: לדעת רב אסי, דהא דתנן משך קנה היינו שמשך מרה"ר לסימטא, ובחי' הרמב"ן שם הק', שהרי כה"ג ל"ב לקנות מטעם משיכה, אלא ה"ה קונה מכח רשותו שבסימטא, עיי"ש, ומזה הוא שלמד הרמב"ם דבמושך מרה"ר לסימטא ל"ב שיוציא כולו לסימטא, אלא סגי שיצא מקצתו לסימטא, ובכה"ג אינו קונה אלא מטעם משיכה.

ובזה מתישב משה"ק התוס' שם, דמ"ט לא מוקי לכולה ברשות בעלים, עיי"ש, ולדעת הרמב"ם א"ש, דאי ברשות בעלים, הרי ל"מ משיכה, עד שיוציאנה כולה לסימטא, ובכה"ג ה"ה קונה מטעם רשותו שבסימטא, ול"ב לקנין משיכה, וע"כ מהא דתנן דמשך קונה דמשמע דקנינו הוא משום משיכה, בע"כ דאיירי ברה"ר, דכל שמשך מקצתו לסימטא סגי, ובכה"ג אינו קונה משום רשותו שבסימטא אלא משום משיכה, אך אכתי מצי מוקי לכולה ברשות שאינה של שניהם.

וכן מ' גם מהא דמפרשינן לקמן דע"ו: לברייתא, דה"ק עד שימשכנה מרה"ר לסימטא, ואם רשות בעלים היא לא קנה עד שישכור את מקומה, וילה"ע שהרי גם ברשות בעלים מהני שימשכנה משם לסימטא, וא"כ מ"ט תני דלא קנה עד שישכור את מקומה, ומזה למד הרמב"ם דבמושך מרה"ר ל"ב להוציא כולה לסימטא, ואילו במושך מרשות מוכר בעי להוציא כולה לסימטא, וזהו דתני דברה"ר מהני שפיר משיכה, אם אך נמשך לסימטא, אך ברשות מוכר ל"מ כלל משיכה, ולא קנה עד שישכור את מקומו.

ויש להוסיף, דהנה בפיהמ"ש הנדמ"ח בפירקין, ז"ל, ופירות אלו שדברה בהן המשנה כאן הן ברה"ר, ולפיכך אם מדד ולא משך לא קנה ואפילו היה אותו הדבר בכליו של לוקח לפי שאינו קונה ברה"ר וכו', ואם מדד המוכר ללוקח בסימטא קנה. ואמרו משך כלומר משך מרה"ר לרשותו או לסימטא, לפי שאין המשיכה מועילה ברה"ר, ודע שאם אפילו משך מקצת החפץ והוציאו מרה"ר קנה, עכ"ל.

והנה בסוגיין מוקמי' לה ברה"ר רק לדעת רב אסי דמדד והניח ע"ג סימטא קנה, אך הרמב"ם מוקי לה הכי גם לדידן, ומשום דמפרש למתניתין בכליו של לוקח, וכל הא דאינו קונה הוא משום דאיירי ברה"ר.

ולפ"ז, הרי דמהא דתנן דמשך קנה, בע"כ דסגי שיכנס מקצתו לסימטא, דאם נכנס כולו, ל"ב בזה לקנין משיכה, אלא הוא קונה מכח כליו, והאמנם לדעת רב אסי, כתב הרמב"ן דאה"נ אינו קונה מטעם משיכה אלא מטעם רשותו, אך לדידן הרי שפיר מצינו לפרושי למתניתין בסימטא, וה"ה קונה מטעם משיכה, ומ"ט הוצרך הרמב"ם לידחק ולפרשה בכה"ג, שהוא קונה מטעם כליו, אך להרמב"ם לטעמי' ניחא, וכנ"ל.

ג] והנה בעיקר ד' הרמב"ם, בפשוטו הטעם בזה, דליחשב הכנסה לרשותו, סגי בהכנסת מקצת לסימטא, וכדס"ל לרב דסגי במשיכת מקצת, ולא פליג שמואל על רב, אלא משום דבעינן שיעקור החפץ ממקומו, וע"כ בכה"ג שעקר כל החפץ ממקומו והכניס מקצתו בסימטא שפיר דמי.[[3]](#footnote-4)

אך בימי חורפי כתבתי לפרש בזה, דס"ל להרמב"ם דהא דל"מ משיכת מקצת לדעת שמואל, הוא משום דמקום החפץ קנוי למוכר, וכמש"כ הר"י מיגש דמה"ט ל"מ מסירה בסימטא, וע"כ כל שלא עקר לכל החפץ למקום אחר, עדין הוי מקצתו ברשות המוכר, וע"כ ל"מ משיכת מקצת, וכ"ז הוא בשהוא בסימטא, אך כל שהוא ברה"ר, דאי"ז רשות המוכר, שפיר סגי משיכת מקצת, ולפ"ז יתחדש דל"ב שימשכנו כולו ברה"ר, ועתה ראיתי שכ"כ באולם המשפט סימן קצ"ח סי"ד.

אך לכאו' זה נסתר ממש"כ הרמב"ם פ"ג ממכירה ה"ג, ז"ל, הספינה וכו' נקנית במסירה וכו', ואם אמר לו המוכר לך משוך וקנה אינו קונה הספינה "עד שימשכנה כולה ויוציאנה מכל המקום שהיתה בו", שהרי הקפיד המוכר שלא יקנה זה אלא במשיכה, עכ"ל, וזהו דינא דשמואל דלא קנה עד שימשוך את כולה, שלא הביאו הרמב"ם במקום אחר, והרי דאף דאיירי בספינה שברה"ר, שאם לא הקפיד עלי' א"צ למשכה, אלא היא נקנית באחיזה בעלמא מדין מסירה, מ"מ אינו קונה אא"כ משכה כולה והוציאה מכל המקום שהיתה בו, והאמנם דל' הרמב"ם צ"ב, שהרי אף אם הוציאה כולה ממקומה, אינו קונה עד שימשכנה לספינה, ועמד ע"ז הסמ"ע סימן קצ"ח סקט"ו, אך עכ"פ מבו' דבעינן שימשכנה כולה, ,ז"ב.

1. ובפשוטו נ' לפ"ז, דל"מ שתעקור יד ורגל לסימטא, אלא אם אידך יד ורגל קיימי למעקר לסימטא, אך בד' רבינו יונה לא מ' כן, ומ' דכיון דע"י עקירת יד ורגל דבהמה אידך למעקר קיימא, ע"כ סגי בעקירה זו לקנות, וע"כ סגי שתעקור יד ורגל אלו לסימטא. [↑](#footnote-ref-2)
2. שו"ר בשו"ת בית אפרים או"ח סימן ל"ז ד"ה והנה הרמב"ן ואהע"ז סימן מ"ח אמנם נלע"ד, שתמה ע"ד הסמ"ע, שאי"ז מתישב בל' הרמב"ם, ועיי"ש שכתב דמש"כ המ"מ שכ"כ הרמב"ן, היינו משום דס"ל להמ"מ דכיון דל"ב משיכה בסימטא עצמה, ממילא דאף במשיכת מקצתה לסימטא סגי כל שמשך ברה"ר ע"פ כולה, עכ"ד. [↑](#footnote-ref-3)
3. אך בד' רבינו ירוחם נתיב י' ח"א מבו' דמפרש טעמא דהרמב"ם, דס"ל כדעת הרא"ש דבשאר מטלטלין סגי במשיכת כ"ד, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-4)