יורה דעה עג - סדר הכשרת הכבד
קטגוריות: שו_ע / יורה דעה / איסור והיתר - הרב אברהם שלייפר

בעזרת השם יתברך

**סדר הכשרת כבד עוף לכתחילה[[1]](#footnote-1)**

**לבני ספרד ולבני אשכנז**

**הכשרת הכבד לאכילתו כצלוי ללא בישול אח"כ**

**לבני ספרד:**

א, חיתוך לכל אורך הכבד או לכל רחבו[[2]](#footnote-2).

ב, צלייה[[3]](#footnote-3).

**לבני אשכנז:**

א, הדחה[[4]](#footnote-4).

ב, מליחה קצת[[5]](#footnote-5), מיד לפני הצלייה[[6]](#footnote-6).

ג, צלייה.

ד, הדחה[[7]](#footnote-7) ג"פ[[8]](#footnote-8).

**הכשרת הכבד לבישולו לאחר הצלייה**

**לבני ספרד:**

א, חיתוך שתי וערב[[9]](#footnote-9) לכל חלק מהכבד בפני עצמו[[10]](#footnote-10).

ב, צלייה תוך כדי הנחת החיתוך למטה[[11]](#footnote-11), ושיעור הצלייה הוא כדי שיהיה הבשר ראוי לאכילה על ידי הדחק (חצי צלייתו).

**לבני אשכנז:**

א, הסרת המרה עם חתיכה מבשר הכבד[[12]](#footnote-12).

ב, הדחה.

ג, צלייה כשיעור הנ"ל.

ד, הדחה ג"פ.

בעזרת השם יתברך

**ציונים ונידונים לסימן ע"ג**

**א, "הכבד אינו נאסר" – מדוע אין כאן את איסור דם שפירש ממקום למקום.**

בסימן ס"ט סעיף י"א נחלקו השו"ע והרמ"א בדין חתיכת בשר שלא נמלחה שהתבשלה במים פי שישים. המחבר מתיר ע"פ הרא"ש, כיון שהדם שיוצא בבישול מתבטל, והדם שלא יוצא, הרי הוא דם האיברים שלא פירש. והרמ"א אוסר ע"פ הרשב"א, דחיישינן לדם שפירש בתוך החתיכה ממקום למקום, וכבר אינו מוגדר דם הבלוע באיברים, ומאידך לא התבטל במים כיון שלא פירש.

והנה אליבא דהרמ"א צריך להבין, היאך שייך לומר שהכבד אינו נאסר בבישול, דמחמת פליטתו אינו בולע, סו"ס ייאסר מחמת הדם שפירש ממקום למקום. והתפרשו בזה בדברי המטה יהונתן והפמ"ג על סעיף ו', ג' ביאורים: א, כיון שהכבד כולו דם לא מוגדר בו פרישה ממקום למקום. ב, כיון שדם הכבד דרבנן, לא גזרו בו על דם שפירש. ג, מחמת חוזק פליטת הדם, מה שפורש יוצא מיד ולא נשאר בפנים.

והנה כתב הרמ"א בסעיף ו' שהכבד שהתבשל בשישים ללא צלייה, הכבד עצמו אסור. דהשווה דין הכבד שהתבשל בששים לדין בשר שהתבשל בשישים. ותמה המטה יהונתן, הלא בכבד ודאי אין לאיסור דם שפירש ממקום למקום, וכנ"ל. ובדעת הרמ"א יש לומר שעד כמה שחיישינן לומר שהכבד כן נאסר, ולא סומכים על ריבוי הפליטה, משום שחוששים לשליקה, הוא הדין יש לחשוש שבאותו מצב של שליקה הדם כבר פורש ולא יוצא לגמרי. [עוד יש לומר לפי המבואר בראש יוסף שאם התירוץ על דם הפורש הוא משום דהוי דרבנן, לפי זה מסקנת הסוגיא אשר מבואר בה שדם הכבד דאורייתא, היא המקור לומר שהכבד נאסר. אם כן – מאותה סיבה שמחמירים שהכבד נאסר, גם צריך להחמיר בבישול בשישים.]

**ב, כבד שנצלה בתוך התרנגולת וכבד שהתבשל בתוך התרנגולת**

הנה רבינו ירוחם כתב שכבד שהתבשל בתוך תרנגולת שיש בה שישים, אינו נאסר, ומשום שהדם יוצא ומתבטל. ומאידך מחדש שאם נצלה הכבד בתוך התרנגולת, הרי הוא עצמו נאסר. ואף שבעלמא בצלייה אין הדם אוסר, ביאר הש"ך שמצטבר הדם שיוצא בצלייה בתוך התרנגולת מתחת הכבד ואח"כ חוזר ונבלע ולכאורה הכוונה שלאחר שהצלייה גומרת להוציא את הדם, חיישינן שיחזור וייבלע.

אמנם הרמ"א פסק להיפך. דכבד שהתבשל בתוך התרנגולת נאסר, אף אם יש שישים כנגדו, וכנ"ל. אבל כבד שנצלה בתרנגולת מותר וכמו כל צלייה, וכן הלכה. [והאיר הר"י קטרוזה שליט"א לדברי הפת"ש א' בשם הנו"ב, שאין לצלות את הכבד על גבי תנור, משום שהדם פורש ואח"כ חוזר ונבלע. וחזינן שבעיקר הסברא מודים לרבינו ירוחם, אלא שבתרנגולת נקטינן שהדם מצליח לצאת.]

**ג, האם יש שייכות בין 'איסור דבוק' לבין 'חנ"ן'**

מבוארת כאן מחלוקת. המחבר (ס"ו) כתב שאם כבד התבשל בתוך העוף, והיה בקדירה שישים כנגד הכבד, הכל יהיה מותר כולל העוף עצמו. ואילו הרמ"א פליג וס"ל שכיון שהכבד דבוק בעוף, יייאסר העוף עצמו [כיון שבו אין שישים כנגד הכבד] וממילא יצטרכו בקדרה שישים כנגד כל העוף. ומבואר בפוסקים (ב"י כאן, ש"ך סקכ"ב) שהיתר המחבר הוא לשיטתו דס"ל שלא אמרינן חנ"ן בשאר איסורים.

והדברים טעונים ביאור. דיסוד איסור דבוק הוא מה שאין הבלע מתפשט בשווה אלא מתרכז בחתיכה הדבוקה, ועל כן דינה להיאסר. ומה שייכות יש בזה לחנ"ן (וודאי שהר. ואם נאמר שרק בתחילה מקבלת החתיכה את טעם האיסור, ואח"כ חוזר ומתפשט, אין זה מועיל, דהא גם למחבר אין חתיכה חוזרת להיתרה. ואם תאמר שמוגדר מראש סופו להתפשט, אם כן גם חנ"ן לא שייך כאן. ועי' בפרישה כאן שבאמת משמע שהם שני נידונים. וכן עי' פמ"ג סימן כ"ב ש"ד שכן כתב בפשיטות שאין הנידונים קשורים זה לזה. וכן עי' בסימן צ"ו בפמ"ג ש"ד י"ב וברעק"א על הש"ך סק"י שנקטו בפשיטות שעצם איסור דבוק אסור מדאורייתא (ובהכרח שאינו בנוי על חנ"ן בשאר איסורים).

**ד, צליית חתיכות זו מעל גבי זו**

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | **כבד מעל בשר** | **בשר מעל כבד** |
| **בשר וכבד שלא נמלחו** | אסור | מותר |
| **בשר וכבד שנמלחו** | לר"ת מותר. ולחולקים – לכאורה אסור. | מותר |
| **בשר נמלח וכבד לא נמלח** | אסור | מותר |
| **בשר לא נמלח וכבד נמלח** | לר"ת מותר. וחידשו התוס', שגם לחולקים מותר. | לר"ת לכאורה אסור (ב"ח ודרישה. והש"ך פליג). ולחולקים מותר. |

**ה, האם בדיעבד הלכה כר"ת**

ר"ת חידש שני חידושים: א', שדם הכבד אינו אסור אלא רק מדרבנן. ב, שמועילה מליחה לכבד, לאחר קריעה שתי וערב.

והנה לגבי הא דדם הכבד דרבנן, כך נקט התו"ח בפשיטות לגבי חובת הדחה, והביאו הש"ך, וכן כתב הפמ"ג שכן ההכרעה בסימן.

ולגבי תועלת המליחה, הנה כתב הטור שבדיעבד הלכה כר"ת, שמועיל בכבד קריעה שתי וערב ומליחה. ונראה שלמעשה נחלקו הט"ז והש"ך בדעת הרמ"א כלפי מה דברים אמורים. דבט"ז כתב שאם הורה המורה להתיר, הרי זה מותר בבישול אף לכתחילה. אמנם בש"ך כתב שגם בהורה המורה, ההיתר הוא רק אם כבר התבשל התבשיל, דלא מחזירים את המעשה בדיעבד. (ובט"ז הקל קולא נוספת דאף לגבי הכבד עצמו יש להקל בדיעבד בהורה המורה, והש"ך פליג בזה, וכמו וכן קיי"ל וכמו שמבואר בפמ"ג על הט"ז שם.)ובדעת המחבר לא התפרש

1. ע"פ העולה מסימן ע"ג. ייתכנו תוספות כאשר נלמד בע"ה סימן ע"ו. [↑](#footnote-ref-1)
2. זו שיטת המחבר דאף לצלי לבד בעינן צליה, והיא כשיטת הבה"ג. וכתב הפר"ח שבכה"ג סגי בקריעה שתי או ערב (משום שהחשש הוא רק מצד הדם בעין שכנוס בסמפונות, ובשבילו סגי בקריעה אחת), והביאו הפרי מגדים. ופסקו הכף החיים. [↑](#footnote-ref-2)
3. ולכאורה בזה אין להקפיד שבשעת הצלייה יהיה החיתוך למטה, אלא מספיק בכך שבזמן החיתוך בעצמו ינער קצת את הכבד כשהחיתוך כלפי מטה. שהרי כתב המחבר (ס"ג) שבדיעבד אפשר לעשות את החיתוך גם לאחר הצלייה. וחזינא שלגבי הדם בעין סגי בחיתוך לבדו, ללא תהליך הצלייה. [↑](#footnote-ref-3)
4. כך מנהג הרמ"א המובא בסימן ע"ו להדיח הבשר גם לפני צליה, וכמו לפני מליחה. (ואינו מעכב בדיעבד.) [↑](#footnote-ref-4)
5. רמ"א ס"ה, והוא מחמת מנהג הרמ"א בסימן ע"ו לחשוש לרש"י שכל צלייה טעונה מליחה קצת לפניה. [↑](#footnote-ref-5)
6. אבל לעשות את המליחה בפני עצמה כתב הרמ"א שם שלכתחילה אין לעשות (ומשני טעמים: א, שמא יחליפנו בבשר רגיל ויבוא לבשלו ללא צליה. ב, מחמת חשש שהדם שיצא במליחה יחזור ויבלע בצליה. תו"ח). [↑](#footnote-ref-6)
7. כך כתב הרמ"א בסעיף ו' שנהגו להדיח לאחר הצליה, ועי' בש"ך שהיינו אף אם אינו מבשלו. (ולכאורה טעם הש"ך סק"ה להדחה אחר הצליה שהוא מצד המלח הדבוק בבשר, שייך גם אם לא מתעתד לבשלו. אבל הטעם שהמים מתאדמים שייך רק כאשר מבשל.) [↑](#footnote-ref-7)
8. פמ"ג ש"ד ה' בשם המ"י. [↑](#footnote-ref-8)
9. שו"ע כדינא דגמ'. [↑](#footnote-ref-9)
10. בית יוסף בשם רבינו יונה. [↑](#footnote-ref-10)
11. כך משמע קצת לשון השו"ע שבכה"ג גם בזמן הצלייה צריך החיתוך להיות למטה. [↑](#footnote-ref-11)
12. דנהגו שמועיל במקום חיתוך, ואף לכתחילה. [↑](#footnote-ref-12)