37. סחיטה ברימונים ושאר פירות
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב מאיר קאופמן / שיעורים

ט' אלול ע"ג

**בדין סחיטה ברימונים ובשאר פירות**

**בדברי הרמב"ן שמשקין שזבו אסור מצד נולד**

א]מבואר במתניתין קמ"ג: דאיכא גזירה דמשקין שזבו ור' יהודה ס"ל לחלק בין עומדים לאכילה לעומדין לשתיה ורבנן ס"ל שתמיד אסור ונחלקו אמוראים האם מודה ר' יהודה בזתים וענבים או לא, ולחלק מהראשונים נחלקו גם האם רבנן חולקים גם בשאר פירות והנה ברש"י בחולין מבואר שזה ודאי לכו"ע סיבת האיסור מצד שמא יסחוט רק נחלקו האם גזרו גם בעומדים לאכילה או לא וכן זהו הנידון לחלק בין ענבים שעומדים למשקין לשאר דברים אמנם עיין ברמב"ן בסוגין וכן בחולין שכתב לדון שר' יהודה לא ס"ל כלל הגזירה של שמא יסחוט ורק שהמשקים אסורים מצד נולד והצד לאסור בזתים וענבים מצד גזירה אטו נולד דהינו שיהיב דעתיה למשקין וגם אז ישתמש במשקין [ולפ"ז להלכה שקי"ל כר' יהודה בשאר פירות זה לא מטעמיה דהרי להלכה לרוב הראשונים אין איסור נולד בשבת אלא זה רק מצד שמא יסחוט]

והנה מבואר מדברי הרמב"ן חידוש שמשקה שיוצא מאוכל שייך לאוסרו מצד נולד ובפשוטו זהו לשיטתו לקמן קמ"ד: שביאר שחליבה גם לאוכל זה דש וביו"ט הותר ובכל אופן למשקה אסור מצד נולד וכן הביא הב"י סימן תק"ה בשם ההגהות אשר"י שבהמה שעומדת לאכילה ונחלבה לכלי המשקין אסורים מצד נולד ונפק"מ גם בחלבו עכו"ם [אמנם בשו"ת הרשב"א שם מבואר שאין בזה איסור נולד כמבואר בחזו"א מ"ד ד'] ועיין ביאור הגר"א שם שהקשה דהרי מבואר בגמ' שבעומדים לאכילה המשקים מותרים ואין בזה איסור נולד ולכאורא קושיתו צ"ע דהטעם בזה דכה"ג אין לזה שם משקה אלא אוכל וגם לענין טומאה זה לא טמא [אמנם לדעת רש"י בסוגין יתכן שזה לא קשה עיין לקמן]

והנה בעיקר דברי הרמב"ן יש להקשות שבעומדים לאכילה אפילו שבתחילת יציאתם זה לא נולד אבל אם אחרי זה מיחדם לשתיה הרי עכשיו זה ודאי מקבל שם משקה אם עושה בהם מעשה כגון שמעבירם לכלי והרי גם כה"ג מותר לשתותם ולמה שעכשיו זה לא יהיה נולד דלא היה לזה הכנה לדבר זה ויתכן שזה כוונת הגר"א להקשות ובדעת הרמב"ן בפשוטו מבואר שכיון שהמצב של אוכל למשקה אין שינוי וזה לא סיבה לאיסור ממילא גם אם בתחילת שבת זה היה אוכל גמור זה גם לא סיבה לאיסור וצ"ע

**שיטת רש"י בסחיטת שאר פירות**

ב]הגמ' קמ"ד. אומרת שכל המחלוקת ר"י ורבנן זה רק בתו"ר אבל בשאר פירות לכו"ע משקין היוצאין מהם מותרים והגמ' מביאה לזה ראיה מברייתא שכתוב סוחטין בפגעין ובפרישין ובעוזרדין אבל לא ברמונים ושל בית מנשיא סוחטין ברמונים ואין לומר שזה כר' יהודה דא"כ זה לא סיבה להתיר לכתחילה ועד כמה דמבואר שזה סיבה להתיר לכתחילה זה גם סברא לרבנן וממילא גם אין בזה הגזירה דמשקין שזבו [והנה הראשונים לעיל קמ"ג: נקטו דר' יוחנן ס"ל שרבנן חולקים גם בשאר פירות וא"כ בהכרח שגם לסחוט מותר וצ"ע מברייתא דידן וכתב החזו"א נ"ה סק" שצריך לדחוק דגם עצם הסחיטה תלוי בר"י ורבנן דרבנן שמחמירים בחשש סחיטה זה גם סברא לאסור כל דבר שמא יסחוט זתים וענבים משא"כ לר"י] והגמ' אומרת אמר רב נחמן הלכה כבית מנשיא והגמ' שואלת מה טעם הרי בית מנשיא זה לא רוב העולם ואפילו לר"א שמקיים קוצים בכרם זה נאסור כי זה מקום אבל כאן אין זה מקום והגמ' עונה שכאן הטעם מצד אחשבינהו וכמו שר"ח אמר לגבי לפסול מקוה בשינוי מראה שמי תרדין פוסל ומצד אחשבינהו עכת"ד הגמ'

והנה מבואר בגמ' שיש סברא של אחשבינהו ולכן גם דברים שאין דרך בני אדם לסוחטן אסור לסוחטן ולכן אסור לסחוט תו"ר וצ"ע א"כ למה פרישין מותר ועיין רש"י ותוס' שביארו שבאמת כל דבר אסור לסחוט מצד אחשבינהו וכוונת הברייתא שהתירה בעוזרדין הכוונה בסוחט למתק שאין בזה החשבה ומה שבתותים אסור למתק שם זה מצד גזירה דרבנן שמא יבוא לסחוט משא"כ בדבר שאין דרך שום אדם לסחוט בזה אין מקום לגזור שמא יבוא לסחוט והנה בלשון רש"י מבואר שהדין אחשבינהו זה סברא לאיסור סוחט מדאוריתא ובפשוטו הוצרך לזה מצד שסבר שאם זה היה רק דין דרבנן לא היו גוזרים לאסור למתק וצ"ב דהרי הגמ' לקמן אומרת שאין חיוב אלא על זתים וענבים ועיין נשמת אדם שביאר שזה לאו דוקא אלא כל דבר שרגילים לסחוט וצ"ע הרי רש"י כאן כתב שאסור גם דבר שאין דרך בני אדם לסחוט וצ"ל בהכרח שבאמת הגמ' לקמן חולקת וכבר נקטו הראשונים דר' יוחנן חולק אמנם עיין תוס' לעיל י"ט. שכתבו ששום ובוסר אסור לסחוט כברייתא דידן ומשמע שזה הילכתא ולא הזכירו שזה דלא כתנא דבי מנשה שנקטו קמ"ה. שהלכה כמותו ובפשוטו צ"ל שס"ל כמבואר בגר"ז שהסברא של אחשבינהו זה רק סברא מדרבנן ולא חשיב איסור סוחט דאוריתא ובכל אופן אסרו למתק

והנה בהא דמבואר ברש"י שבתותים ורמונים אסור למתק שמא יעשה לשתות וצ"ב קצת מה זה שונה מסחיטה לקדירה שלא גזרו אטו קערה וצ"ל ששם שהמשקה ישר לאוכל זה צורה לא דומה אמנם צ"ב שר"י מתיר כבשים לגופן אפילו שלמימיהם חייב חטאת ולא גוזרים ואין לומר ששם אין לזה שם משקה דגם כאן בסוחט לגופן שאין אחשבינו אין לזה שם משקה וצ"ל ששם אין אנשים שסוחטים את זה אמנם ברשב"א מבואר שכו"ש זה כתו"ר וצ"ל שבאמת סוגין דלא כר"י וכבר כתב הרמב"ן שיתכן שרב חולק שכה"ג ודאי זה יאסר מדרבנן וצ"ע

ועיין מג"א שכתב בשם השיבולי הלקט שבסוחט כדי לטבל בזה את האוכל מותר גם לרש"י דהינו מצד שאין כאן אחשבינהו כיון שכל מה שסחט לצורך אכילה אין זה החשבה אלא בסוחט לצורך שתיה והנה הב"י הביא שו"ת הרא"ש שמותר לסחוט לימונים אפילו שדרכם לסחיטה אבל כיון שכל מה שסוחטים זה למטרת אכילה זה לא נחשב שזה עומד לסחיטה וכתב הב"י שה"ה דבר שכל דרך סחיטתו לרפואה לא חשיב שזה עומד לסחיטה והקשה הב"י שהרי בזמנם נוהגים לסוחטם למטרת שתיה וכתב שכיון שכל הסחיטה היא לתוך מים לתת טעם במים אין זה נחשב שזה עומד לסחיטה ובפשוטו כשהמטרה לתת טעם במים אין לזה החשבה של משקה אלא שדן שם בסוחטים בכלי על דעת לתת במים האם זה סיבה להתיר והרדב"ז הביא שגם כה"ג המנהג להתיר ועיין גר"ז ס"י שכתב שכל זה סברא להתיר לראשונים ששאר פירות מותר אבל לרש"י שהכל אסור גם זה אסור מצד שלא אמרו משקה הבא לאוכל ולא למשקה עכ"ד וצ"ב כוונתו [כמו שהקשה האגלי טל מלאכת דש סק"ל] דהרי גם לרש"י כל סיבת האיסור מצד אחשבינהו ועד כמה שכה"ג אין כאן החשבה לשתיה א"כ אין סיבה לאסור וצ"ע ועיין ס"א שכתב שלרש"י אסור גם לרפואה ומבואר מדבריו שחלוק הדין אחשבינהו לרש"י משאר הראשונים דלרש"י כל שהחשיב מציאות היציאה זה סיבה לשם משקה ורק במטרה לאוכל שזה שימוש של אוכל גרע משא"כ לשאר הראשונים שצריך שיהיה מקצת אנשים עושים כך בזה צריך דוקא אחשבינהו לשימוש של משקה וצ"ב סברת החילוק בזה

**ביאור שיטת הראשונים לחלק בין תו"ר לשאר פירות והנפק"מ לסוחט לגופן**

ג]והנה הרי"ף והרמב"ם ושאר הראשונים התירו לסחוט שאר פירות ולא רק למתק וצ"ב הטעם שכיון שמבואר בגמ' שיש סברא של אחשבינהו א"כ זה בכל דבר ועיין רמב"ן רשב"א וריטב"א שביארו שכל הסברא של אחשבינהו זה רק בדבר שיש מקצת אנשים שעושים את זה כמו תו"ר אבל דבר שאין דרך בני אדם לעשותו בזה לא עוזר אחשבינהו ומשמעות הדברים שגם במקוה לא יפסול רק דבר שיש אנשים שסוחטים את זה ובב"ח כתב שבמקוה שזה דאוריתא אסור תמיד וכאן שזה דרבנן לא עוזר אחשבינהו רק בדבר שיש בני אדם שסוחטים את זה [ועל דרך זה ביאר במג"א]

אמנם עיין ב"י שכתב לבאר שרבא ור"פ שביארו שבמקוה סיבת הפסול כי לא צריך שם משקה באמת חולקים על הסברא של אחשבינהו ולשיטתם סיבת האיסור מצד שבאמת ס"ל שיש מקצת אנשים בכל מקום שסוחטים רימונים ואין זה רק אדם אחד וכה"ג זה כמו אם יש מקום אחד דמבואר בגמ' שבזה לא אומרים בטלה דעתם ועיין אחרונים שתמהו איך אפשר לחדש מעצמינו תירוץ שלא מבואר בגמ' ועיין ביאור הגר"א שכתב לבאר דהנה צ"ב לשון הגמ' הלכה כבית מנשה הרי לא מצאנו תנא שחולק וביאר שת"ק שאסר סתם ולא אמר מצד בית מנשה ס"ל שזה דבר שהרבה בני אדם סוחטים ולכן כל נידון הגמ' על תנא דבית מנשה ובאמת האמוראים שלא קיבלו הסברא דר"ח ס"ל כת"ק עכת"ד וע"ש שלפ"ז לא קי"ל כר"נ וצ"ע דהרי"ף העתיק את ר"נ

והנה מבואר כאן מחלוקת בביאור הטעם שאסור תו"ר דלדעת הב"י זה מצד שדבר שיש קצת אנשים שאוכלים בכל מקום חשיב כמו זיתים וענבים מדרבנן ולא מצד אחשבינהו כלל משא"כ לביאור הרמב"ן וסיעתו הדבר מצד עצמו לא דומה לזתים וענבים אלא רק מצד אחשבינהו אסור לסוחטו [אמנם יתכן שכל מה שלראשונים הוצרכה הגמ' לאחשבינהו זה רק בדבר שאין דרך אנשים כלל לסוחטו רק מיעוט אבל אם יש מיעוט בכל מקום אולי בזה הגמ' לא היתה מקשה וזה ודאי אסור אטו זתים וענבים אלא שאין לזה מקור ועיין לקמן לגבי מקום שכולם סוחטים לדעת הרמ"א אמנם בדבר שזה רוב העולם רק שזה לא זתים וענבים בזה מבואר שלא הוקשה לגמ' ואפשר ודאי לאסור מצד שזה כמו זתים וענבים]

והנה מבואר בגמ' שכבשים ושלקות מותר לסחוט לגופן ואפילו לדעת ר' יוחנן דלמימיהם חייב חטאת ולדעת הרבה מהראשונים זה מצד אוכלא דאפרת דהינו שכל שהוא לא מחשיב את זה אין לזה חשיבות של משקה ויש לעיין האם זה גם בתותים ורמונים והנה לדידן אין בזה איסור דאוריתא ובכל אופן למימיהם אסור וצ"ע מה זה שונה משאר פירות ובב"י באמת הביא מהסמ"ק שהוכיח מזה כשיטת רש"י שגם שאר פירות אסור מדרבנן אבל לשאר הראשונים קשה ועיין מג"א שכתב שכיון שזה דבר שהיה משקה מקודם לכן זה אסור והנה מבואר בדבריו שכו"ש אין הדרך לסחוט כלל ולפ"ז יתכן שזה גם הסיבה שמותר לגופן אבל בתו"ר אסור אמנם העו"ש ביאר שזה רגילים לסחוט כמו תו"ר ולכן זה אסור [וכן מבואר ברשב"א] ובפשוטו לפ"ז מוכח שגם כה"ג מותר לגופן והאריך בזה התהלה לדוד סק"י והנה לכאורא להבנת הראשונים שכל סיבת האיסור מצד אחשבינהו א"כ כאן שאין אחשבינהו דהרי זה לגופן מהיכי תיתי לאסור אמנם לב"י שגדר הדין שזה זתים וענבים והוי משקה בעצם א"כ יתכן שכמו ששם אסור לגופן דיש כאן מציאות של מלאכה ה"ה כאן מדרבנן אם לא שנחדש שכיון שזה רק מדרבנן לא אסרו אלא שצריך מקור לזה

**דין סוחט לקערה לא לצורך שתיה**

ד]והנה בפשוטו איכא נפק"מ בזה עוד בכל מקום שיסחוט ולא יהיה אחשבינהו דלב"י זה אסור כדין תותים ורמונים משא"כ לראשונים זה מותר ויש בזה בפשוטו כמה אופנים כגון בסוחטם לרפואה או לטבל בהן או לתתן באוכל או לתתו במשקה דמבואר בב"י שמשקה שעומד לכזה שימוש אין לו שם משקה דבפשוטו ממילא זה גם סברא מצד אחשביה שעד כמה שהדבר מצד עצמו זה לא משקה ממילא אין כאן אחשביה משא"כ אם מדרבנן זה משקה כה"ג אין כאן סיבה להפקיע מזה שם אוכל אמנם עיין גר"ז ס"ז ובפמ"ג במ"ז ה' ובא"א י' הובא בתהלה לדוד סק"ד שכתבו שכל כה"ג אסור מצד מראית העין שהסוחט לא יודע שכונתו לאוכל אלא חושב שכונתו למשקה והנה מקורם לאיסור זה הוא דמבואר בגמ' שמותר לסחוט אשכול של ענבים לקדירה ולקערה אסור ופשטות לשון רש"י כמו שביאר התורי"ד שגם אם דעתו לתת לאחרי זה בתבשיל זה אסור ופשטות לשונו שזה רק איסור דרבנן וכן ביאר ברדב"ז סימן תרפ"ו ובפמ"ג ובגר"ז ולפ"ז מבואר שיש כאן גזירה דרבנן כנ"ל ואפילו שהגזירה היא בדאוריתא נקטו האחרונים הנ"ל לדמות שגם בדבר שכל האיסור סחיטה הוא מדרבנן זה אסור

אמנם עיין תורי"ד שחלק ונקט שכה"ג זה אסור מצד דין דאוריתא וכן השער הציון הביא מהמאירי שביאר שמה שרש"י כתב שזה רק מצד שזה נראה, כוונתו שגם בסוחט לתוך קערה אם אוכל אסור מדרבנן אבל אם אין בזה אוכל באמת זה אסור מדאוריתא ובביאור הדבר עיין שם וכן האריך בחזו"א שכיון שזתים וענבים בעצם המשקה הוא משקה א"כ רק מציאות שזה ישר נסחט לאוכל זה צורה שזה לא סיבה לקבל שם משקה אבל כל שזה עומד לעצמו אפילו שהוא חושב להשתמש בזה לאוכל זה לא מפקיע מזה שם משקה ואדרבא גם כשמערב זה נשאר משקה וע"ש שביאר שזה לא דומה ללימונים שכתב הרא"ש שזה לא משקה כי עומד לטבל דשם מצד עצמו זה לא משקה ורק שדנים שכיון שסוחטים זה יקבל שם משקה בזה צריך דוקא מטרה לשתיה

והנה לפ"ז אין לנו שום מקור שיש גזירה דרבנן שזה נראה שסוחט למשקה ויתכן שבמקום שכל סיבת האיסור מצד אחשבינהו בזה שאין כאן אחשבינהו אין סיבה לאסור ולכאורא יש להוכיח כן דהנה בכבשים ושלקות שמותר לגופן כתבו הרשב"א והאו"ז שזה אפילו אם סוחט לקערה וכן הוא לשון השו"ע ובפשוטו הביאור כמו שביאר בתהלה לדוד שנקטו שטעם ההיתר כי זה אוכלא דאיפרת וכה"ג אין כאן החשבה וממילא הוי כמפריד אוכל מאוכל וצ"ב למה שזה לא יאסר מצד מראית העין והנה למג"א שנקט שזה כמו שאר הפירות ואף אחד לא סוחט יתכן שכאן אין מקום לחשוש אבל למבואר ברשב"א שזה כמו תו"ר א"כ צ"ע כנ"ל ובהכרח שאין כזה גזירה אמנם יתכן שכאן שרגילים לסחוט לגופן ממילא אין סיבה לחוש למראית העין ורק בדבר שאם סוחטים הרגילות למימיו בזה יש מראית העין ולפ"ז כה"ג בתו"ר שדרכם לגופן או אפילו לטבל בהם יהיה מותר [אמנם עיין חזו"א סק"ו בתו"ד שנקט פשוט שיש בזה איסור דרבנן]

והנה בעיקר הדבר דמבואר בב"י דלימונים לא הוי עומד למשקה כיון שזה עומד לאוכל קשה דמבואר בגמ' י"ט. ששום ובוסר אסור לסחוט ובפשוטו הוא כתו"ר וביאר רש"י שסוחטים את זה לטבל בזה את האוכל ועיין אג"ט סק"ל שכתב שצ"ל שדבר שעומד לטבל בזה הלחם אין זה בגדר משקה הבא לאוכל ורק לימון שזה עומד להיסחט ישר לתוך האוכל וכתירוץ השני בב"י והנה הב"י הביא מהשיבולי הלקט שהתיר לימונים והוסיף שזה לא דומה לשום דשם רגילים לסוחטם משא"כ כאן ומשמע שחלק על רש"י ונקט שרגילים לסוחטם לצורך שתיתם [וכמו בבוסר שביאר שזה לצורץ הקיץ שהכוונה לשתיה] ויש שחילקו שדבר שהדרך לסחוט בכמויות גדולות בזה יש חשיבות משקה אפילו אם זה לאוכל אלא שהרדב"ז כתב ההיתר דלימונים אפילו שסוחטים אותם חביות שלמות [ובב"י מבוא שבזמנו לא היה המציאות כך אלא כל אחד סחט לתוך האוכל]

**צ"ב סוגית הגמ' קמ"ד. לנ"ל**

ה]והנה הגמ' קמ"ג: מביאה ברייתא דתו"ר בסתמא משקה היוצא מהם אסור והגמ' שואלת מברייתא שזתים וענבים מבואר ששלא לרצון זה לא טמא והבינה הגמ' שהכוונה בסתמא ודחתה שהכונה דאמר לא ניחא לי ועיין רש"י שכתב שהגמ' יכלה לשאול גם על רבנן שאוסרים אפילו לאכילה ומשמעות דבריו שלתירוץ הגמ' זה א"ש וביארו הראשונים שלאכילה זה לא כמו שאמר מפורש שלא ניחא לי ולפ"ז גם במשקין שזבו אם אמר שלא ניחא ליה זה יהיה מותר והנה בפשוטו צ"ב דברי רש"י דהרי טעם רבנן מצד שמא יבוא לסחוט וא"כ מה זה משנה אם יש לזה שם אוכל או משקה וצ"ל שפשיטא ליה לגמ' שחז"ל לא אסרו רק דבר שיש לו שם משקה ועד כמה שאין לזה שם משקה אין כאן סיבה לאיסור ורק אם יש לזה שם משקה בזה נחלקו התנאים מתי יש סיבה לאסור ומתי לא והדברים מחודשים והנה צ"ע שכיון דמבואר ברש"י שכל האיסור בתו"ר מצד אחשבינהו חזינן שללא זה אין לזה שם משקה וא"כ למה יש על זה האיסור של משקין שזבו וצריך לדחוק שללא אחשבינהו החיסרון מצד שזה לא הדרך ולא שאין כאן משקה וצ"ע

וברמב"ן ביאר שמהדין של עומדים לאכילה הגמ' לא הקשתה כלל דשם שזה אסור מצד גזירה שמא יסחוט גם אם זה לא משקה יש סיבה לגזור ורק בתו"ר שבעומדים לאכילה לא גזרו ורק בעומדים לשתיה ובזה הצד לגזור בסתמא מצד שחשיב שזה עומד לשתיה וממילא זה גם סיבה שיחשב משקה והדברים צ"ע שכיון דמבואר בגמ' שתו"ר כל סיבת האיסור מצד אחשבינהו אבל בסתמא זה לא משקה א"כ איך אפשר לומר דבסתמא זה עומד למשקה וצ"ל שמספיק שזה עומד שיש צד שיסחטו את זה וצ"ע

**בדין מקום אחד שסוחטים לענין שאר המקומות**

ו]והנה עיין ב"י שכתב שאם יש מקום שרגלים לסחוט זה סיבה לאסור לכל העולם דהרי מבואר בלשון הגמ' שאם בית מנשה היה אתרא לא היה קשה לה ובלשון הרמ"א מבואר שזה רק לאותו מקום ועיין מג"א שביאר כוונת הרמ"א כמבואר בתוס' שכל הגמ' זה לר"א אבל לרבנן גם מקום אחד לא משפיע על כל העולם ובפשוטו דעת הב"י שכיון דמבואר בגמ' למסקנא שעוזר מה שיש אנשים בכל מקום שסוחטים אפילו אם זה מיעוט ה"ה אפילו שבעלמא זה לא עוזר ה"ה אם יש מקום זה סיבה לאסור על כל העולם והרמ"א ס"ל שמה שיש מיעוט בכל מקום זה סיבה יותר מאשר מקום מסוים לגבי מקום אחר

והנה הגמ' בתחילה שואלת שבית מנשה לא הוי רובא דעלמא והגמ' אומרת שזה כמו מקיים קוצים בכרם והגמ' אומרת שדוקא שם דערביא אתרא אבל כאן זה לא מקום ועיין בשו"ע שכל מה שרבנן חולקים רק לגבי שאר מקומות אבל לגבי אותו מקום ודאי אסור והנה בגמ' מבואר שאנשי הוצל שסוחבים על ראשם ובטלה דעתם ופטורים ומבואר שגם על מקום יש דין בטלה דעתו אפילו לאותו מקום וכתבו התוס' וכן שאר הראשונים שאם זה דבר שאם היה לשאר בני אדם אותו מצב גם היו עושים כך כגון קוצים שאם היה להם הרבה גמלים היו מגדלים בזה לא אומרים בטלה דעתם משא"כ באנשי הוצל שכל העולם הם באותו מצב ולא נושאים כך משאוי בזה אמרינן בטלה דעתו ועיין תוס' לעיל שביארו שכאן אם היה לאנשים הרבה רמונים גם היו סוחטים ורק כיון שזה לא מקום אלא יחידים לכן בזה הקשתה הגמ' ועיין מג"א שכתב שלפ"ז כל מה שהגמ' אומרת שאם היה מקום זה סיבה הוא רק אם זה דבר שגם אם היה לאנשים אחרים היו עושים את זה אבל דבר שלא היו עושים זה כמו שאר פירות ועיין בה"ל שדן שאולי למסקנא שיש סברא של אחשבינהו א"כ זה עוזר גם על כה"ג ועיין גר"ז שכתב שלגבי אותו מקום זה באמת אסור ובפשוטו הוא מטעם הנ"ל אמנם לכאורא לב"י שלמסקנא לא מצאנו סברא של אחשבינהו ודאי צדקו דברי המג"א

והנה הרשב"א חלק על תוס' וביאר שכוונת הגמ' שכאן זה יחיד שהכונה שכל העולם אפילו שיש להם הרבה רימונים בכל אופן לא סוחטים ונקט המ"ב שלפ"ז אפילו אם יחיד יעשה זה יהיה אסור אפילו דבר שכל העולם לא עושים אפילו שיכולים והנה עיין חזו"א שתמה וכי אם יש אחד בסוף העולם זה סיבה לאסור והנה יתכן דהרשב"א למד שודאי שבית מנשיא זה לא אדם יחיד אלא שבכל מקום יש קצת אנשים דאל"כ לגבי אחרים זה ודאי לא סיבה לאסור והחזו"א כתב שכל דברי הרשב"א בדבר שמצד הפרי זה מתאים שיסחטו ובמסתבר שבכל מקום יש כאלו שסוחטים אב לא דבר שמצד עצמו לא מתאים לסוחטו