ברכות פ_ק
קטגוריות: ש_ס / א ברכות / ברכות - הרב מאיר קאופמן / חלק ראשון ברכות

**זמן ק"ש של ערבית**

**ב. במשנה - ג. עד סוף האשמורה**

**[דין סוף זמן ק"ש ילמד בנפרד]**

**טושו"ע סימן רל"ה ס"א רל"ג ס"א, תרצ"ב ס"ד, רל"ו ס"ג, רס"ז ס"ב, רע"א בה"ל ד"ה מיד. מ"ב צ' סקל"ב, בה"ל סוף סימן מ"ו**

**א. האם ק"ש תלוי בדין לילה – תרוה"ד סימן ק"ט ועיין ראש יוסף ד"ה וסבור ובאבן האזל פ"א מק"ש סק"א ב' בביאור דברי רב האי גאון [ועיין חידושי הגר"א בסוגין]**

**ב. ישוב שיטת רש"י – עיין תר"י ובשאגת אריה סימן ג' ועיין רשב"א ד"ה ומה שהקשה ר"ת ועיין רא"ה י"ג: [ובביאור הירושלמי עיין במאירי ובישועות יעקב סימן רל"ה סק"א]**

**ג. ביאור סברת ר"ת – עיין שאגת אריה הנ"ל ועיין תוס' בע"ב ד"ה אמר ובתרוה"ד סימן ק"ט**

**[ד. סתירת דברי הרא"ש בישוב הקושיא מריב"ל – בית הלוי ח"א סימן ט']**

**ה. האם סברת תר"י לענין ברכות ויציאת מצרים זה מפלג המנחה – שאגת אריה הנ"ל ועיין שער הציון רל"ה סק"ו**

**ו. ביסוד דין דעביד כמר עבד – עיין קה"י סימן א' שהביא השיטות ועיין רל"ג ס"א**

**[ז. האם תפילת מעריב מפלג המנחה שויא לילה – רמ"א יור"ד סימן קצ"ו ס"א וסימן שע"ה בסופו ועיין או"ח סימן י"ח ס"א לגבי ציצית ובסימן ל' ס"ה לגבי תפילין]**

**ח. בדין הקדמת ערבית בליל שבת – מג"א סימן רס"ז סק"א סק"ב וביד אפרים וגר"ז שם וע"ש במ"ב ובבה"ל ועיין סימן רע"א בבה"ל ד"ה מיד [ובענין האם קידוש מפלג תלוי במחלוקת ר"י ורבנן עיין מג"א סימן רס"ז בתחילתו ובפרי יצחק ח"ב סימן ט']**

**ט. בפסק ההלכה – עיין סימן רל"ה ס"א וע"ש בט"ז סק"ב ובמג"א סק"ב ובמג"א ועיין ב"י סימן רס"ז לגבי סעודה ועיין מ"ב סק"ט לענין לכוין לצאת חובת ק"ש ועיין שער הציון כ"ה ועיין מ"ב סימן צ' סקל"ב [ועין לעיל אות ח']**

**י. האם תפילה בציבור במעריב עדיף מסמיכת גאולה לתפילה – שו"ע רל"ו ס"ג**

**י"א. האם בברכות ללא ק"ש מקימיים סמיכת גאולה לתפילה – עיין בה"ל סימן מ"ו בסופו [ובפרי יצחק סוף סימן א'] ועיין בהשגות הראב"ד על הבעל המאור ובמאירי בסוגין [ועיין קה"י סימן ב'] [יתכן שענין זה ילמד בנפרד]**

**י"ב. האם בשביל תפילה בציבור יש להקל תרתי דסתרי באותו יום – מ"ב רל"ג סקי"א ובשער הציון רל"ה סקט"ז ועיין רל"ו ס"ג במ"ב ועיין רס"ז סק"ג ובבה"ל שם**

**י"ג. בהא דק"ש דשחרית זה לא כל היום – מג"א סימן נ"ח סק"ז [וכן הוא במאירי ורא"ה בסוגין] [ועיין שאגת אריה סימן י"ב בגדרי הזמן גרמא לגבי יציאת מצרים]**

**י"ד. גמ' וממאי דהאי ובא השמש – עיין גירסת הבעל המאור ועיין ביאור הגר"א סימן רס"א בסוף הקטע ועיין אבן האזל פ"א מק"ש ה"א ענף ב' סק"א ד"ה והנה**

**ט"ו. האם למסקנא עני ובני אדם חד שיעורא – עיין רשב"א ותוס"ר ועין תוס' בע"א**

**ט"ז. משעה שקידש היום – עיין רש"י ובטור סימן רל"ה וברשב"א בסוגין בשם רב האי גאון**

**זמן ק"ש של ערבית**

א]מבואר במשנה שכהנים אינם אוכלים בתרומה עד צאת הכוכבים עיין אבי עזרי שדן שבתרומה בזמן הזה שזה דרבנן יוכלו מספק לאכול בבין השמשות וע"ש שדן שכונת המשנה שזמנה בלילה וממילא יתכן שמדין ספק יש הבדל בין ק"ש לתרומה אמנם עיין תוס' שבת ל"ה: הובא ברש"ש כאן דכתבו מפורש שגם בתרומה דרבנן אין להם לאכול עד שיהיה הערב שמש אמנם עיין רש"ש שכתב לדון דבדמאי מותר לאכול בין השמשות כיון שמצאנו בזה הרבה קולות

ב]דעת ר"א שזה עד אשמורה הראשונה וביאר רש"י שס"ל שבשכבך הכונה הזמן שבו הולכים לישון ובפשוטו רבנן חולקים שזה לא הולך על הזמן שהולכים לישון אלא על זמן השינה בפועל והנה הכס"מ פ"א הי"ג נקט שגם בקומך לא הכונה שקמים אלא הכונה שנמצאים במצב קימה ולכן מדאוריתא כל היום זמנו רק מדרבנן אמרו עד שלש שעות אמנם כל הראשונים נקטו שמדאוריתא זמנו עד ג' שעות ובביאור החילוק עיין רא"ה ובמג"א סימן נ"ח סק"ז שביאר שאין לבאר בקומך כל הזמן שקם שפעולת הקימה היא רגע אחד ועיין חינוך מצות ת"כ דמשמע שביאר שבשכבך זה זמן שהולכים לישון רק שכל הלילה יש אנשים שהולכים לישון משא"כ ביום כולם קמים בתחילת היום ולא נשארים לישון כל היום ע"ש ועיין מג"א שהקשה על הכס"מ שא"כ זה לא מצות עשה שהזמן גרמא ולכאורא יש מקום לדון שכיון שלילה זה חיוב נפרד וכן יום זה חיוב נפרד חשיב זמן גרמא והשאגת אריה סימן ח' מכח זה פטר נשים מזכירת יציאת מצרים אמנם בפשוטו למג"א זכירת יציאת מצרים לא חשיב הזמן גרמא אמנם יש שנקטו שהחיוב בלילה זה רק דרבנן

ג]עיין חידושי הגר"א שהמשנה נקטה לשון רבים כי לא עוזר שומע כעונה בק"ש כמבואר בירושלמי הובא בראשונים פרק שלשה שאכלו אמנם יש לדון שזה רק מדרבנן וממילא באלם שאין לו צורה אחרת יכול מדין שומע כעונה ועיין שאגת אריה סימן ו'

ה]בעיקר זמן ק"ש דלילה מבואר בגמ' כמה שיטות והנה זה מפורש בגמ' שיש זמן של צאת הכוכבים וזמן שעני אוכל זה אחרי זה וזמן שרוב אנשים אוכלים זה אחרי זה ויש זמן של ר"א שקידש היום בערבי שבתות ורש"י לומד שזה תחילת בין השמשות אמנם הרשב"א ביאר שזה שקיעה ראשונה שאז זה ראוי לתוספת שבת ויש עוד זמן שבני אדם נכנסים לאכול בערבי שבתות והרשב"א נקט שזה אותו זמן של עני אמנם בתוס' משמע שיש צד שלמסקנא זה קודם צאת הכוכבים וכן מוכרח לרש"י שזה כונת הבריתא השניה והרי שם יש זמן נפרד של עני עוד מבואר זמן של ר"מ שזה בזמן שטובלים ובפשוטו זה קצת קודם צאת הכוכבים אמנם הרשב"א דן שיתכן שזה מתחילת שקיעה שניה ע"ש והנה הראשונים שדנו לישב המנהג מצד השיטות שמקדימות יש שביארו שזה ר"א או ר"מ אמנם תוס' כתבו גם אם השיטות שבשעה שנכנסים לאכול בערבי שבתות וזה כרש"י שאין זה אותו זמן של עני למסקנא ודו"ק

והנה יש לדון לדידן שזה תלוי בצאת הכוכבים האם באמת זה תלוי בזמן שכיבה ורק שזמן שכיבה הוא צאת הכוכבים ולפ"ז מי שיקרא בבין השמשות בתורת ודאי לא יצא חובתו או שבאמת זה הלכה של לילה ולפ"ז מי שיקרא בין השמשות זה ספק ועיין ראש יוסף ובחידושי הגר"א כאן שהביאו ירושלמי שהוכיח מהמשנה שספק קרא ק"ש חוזר וקורא ומבואר שזה תלוי בדין לילה אמנם עיין חידושי הגר"א שזה אם נסבור שהזמן עד עלות השחר אבל למאי דקי"ל שהזמן על הנץ החמה בהכרח שזה לא תלוי בדין לילה ויום אלא בזמן שכיבה אמנם עיין אבן האזל שהאריך בביאור כונת הרשב"א בשם רב האי גאון שהנידון במחלוקת ר"א ור"י זה האם ביאת אורו או ביאת שמשו וצ"ע מה ענין תרומה לכאן וע"ש שביאר שיסוד הדין זה יום ולילה ולכן אם מצאנו לגבי דבר שזה כבר לילה ממילא גם כאן חשיב בשכבך ומבואר שיסודו מדין לילה ויתכן שזה רק לגבי תחילת הלילה שתחילת הלילה זה מוגדר כזמן שכיבה

והנה דעת ר"ת דלר"י זמן ק"ש הוא גם מפלג המנחה ועיין תרוה"ד סימן ק"ט שכתב שזה גם לגבי קריאת המגילה וכתב שהרי זה לא זמן שכיבה עדין ובהכרח שזה מצד שזה לילה וא"כ ה"ה לשאר דיני התורה ומבואר שנקט שסברת ר"ת מצד שזה באמת תלוי בדין לילה ולר"י נתחדש שחשיב לילה דהינו שנקט שלמ"ד צא"כ מצד שזה לילה ולר"י ממתי שזה זמן תפילה חשיב לילה וממילא זה סיבה גם לגבי ק"ש

ו]גירסתינו וממאי דהאי ובא השמש ביאת שמשו ומאי וטהר טהר יומא דילמא ביאת אורו ומאי וטהר טהר גברא עיין רש"י שביאר שהגמ' שואלת אולי זה ביאת האור בוקר וטהר גברא הכונה הבאת הקרבנות ועיין ראשונים שתמהו הרי מפורש במשנה שהנידון על זמן קר"ש של מעריב ואם נימא שכאן מדובר באינו מחוסר כיפורים א"כ מה הגמ' מביאה מהבריתא ועוד קשה שמה נסתפקו במערבא הרי זה משנה מפורשת בנגעים שגם במחוסר כיפורים אוכל בתרומה בערב לכן ביארו שכונת הגמ' דמי אומר שזה ביאת שמש שזה צאת הכוכבים אולי זה תחילת שקיעה שזה ביאת אורו והכונה וטהר גברא שאין לבאר שהיום טהור דהרי זה עדין יום והנה הם ביארו דבר זה לשיטתם שס"ל כר"ת אמנם לכאורא יש לבאר כאן גם לשיטת הגר"א והגמ' שואלת שבתורת ודאי זה תלוי בשקיעת החמה ועיין ביאור הגר"א סימן רס"א שביאר איפכא שהגמ' שואלת שאולי זה תלו בביאת כל הכוכבים שזה לאחר ד' מילים ועיין אבן האזל פ"א מק"ש ענף ב' שהקשה דלמה בהכרח שטהר הולך על האדם וצ"ל שכיון שלשאר דיני התורה ודאי שזה כבר לילה קודם לא שיך לומר וטהר יומא רק וטהר גברא דכאן זהו דין האדם

ועיין בעל המאור שגרס איפכא וממאי דהאי ובא השמש ביאת אורו ומאי וטהר טהר יומא דילמא ביאת שמשו ומאי וטהר טהר גברא וביאר שהכונה שזה לא יהיה תלוי בצאת הכוכבים אלא בשקיעת החמה וצ"ל שלא שיך לומר על זה טהר יומא מצד שלשאר דיני התורה יש צד שזה יום או שכיון שיש אור בפועל חשיב יום מציאותי ואם ס"ל כר"ת א"ש טפי

ז]עיין רש"י שכתב שקי"ל כרבנן והקשה דהרי אנו נוהגים להתפלל מבעוד יום ותירץ שבאמת עיקר ק"ש זה על המטה שחוזרים לקרוא פרק ראשון ומה שקוראים בבית הכנסת זה כדי לעמוד מתוך ד"ת והנה מבואר מכל הראשונים שלא הוקשה להם איך מתפללים הרי לא הגיע זמן תפילה ובפשוטו זה מצד שקי"ל דעביד כמר עבד ואפשר להתפלל מפלג המנחה אלא שדעת הרא"ש והרשב"א לקמן שזה רק מי שקבוע עושה כר"י דאל"כ זה תרתי דסתרי ומשמעות דברים שגם בשני ימים זה תרתי דסתרי אמנם דעת המרדכי וכן המאירי לקמן שרק באותו יום יש תרתי דסתרי ולא בשני ימים אמנם משמעות הראשונים שגם לרבנן אבל כיון שאם לא יתפללו עכשיו לא יהיה תפילה בציבור לכן זה סברא שאפשר כבר להתפלל עכשיו וצ"ב המקור לקולא זו אמנם מכח המנהג משמע שזה פשיטא להו קולא זו וכן פסק במ"ב סימן רל"ג אמנם בשער הציון סימן רל"ה כתב שאדם פרטי עדיף שהוא יתפלל ביחידות] והנה עדין יש להקשות אפילו אם זמן תפילה הגיע אבל איך אפשר לומר ברכות ק"ש ובשלטי הגבורים באמת כתב שכה"ג הברכות הם לבטלה אמנם לא מצאנו לאחד מהראשונים שיאמר כן ובפשוטו הביאור כמבואר בשו"ת הרשב"א סימן מ"ז שכיון שאפשר לומר ברכות ק"ש לאחר זמן ק"ש וחז"ל תיקנו אותם כמו זמן תפילה ה"ה כאן יכול לאמר מפלג המנחה אפילו שזה לא זמן ק"ש

אמנם הקשו הראשונים שזה עדין לא זמן ק"ש ועיין תוס' שהקשו א. שהרי צריך לקרוא ק"ש אם ברכותיה [אמנם הרשב"א בתשובות כתב שלא תיקנו ברכת המצוות לק"ש] ב. שהרי לא קורא בלילה אלא פרשה אחת ג. הרי קי"ל כר' יוחנן שק"ש ואחרי זה תפילה ויתכן הביאור הקשו שלא מקימים כה"ג סמיכת גאולה לתפילה עיין ביה"ל סימן מ"ו אמנם יתכן שרק הקשו שבגמ' יש דרשא שק"ש דהינו מצות ק"ש ואחרי זה תפילה וכאן הסדר שקיום מצות ק"ש הוא אחרי [ועין ביאור מרדכי סק,ה שהאריך בזה] ועיין רשב"א שכתב שהגמ' כשמתפלל בלילה עוד הקשו שק"ש על המטה קוראים רק לסלק ממזיקים ועיין תר"י שביאר שממילא לא מכונים לשם מצות ק"ש וגם לא קוראים כדבעי

והנה עיין תוס' שהביאו בשם ר"ת שכיון שקי"ל דדעביד כמר עבד א"כ באמת אנו עושים כר"י ומקימים מצות ק"ש מבעוד יום ומה שלפעמים אנו מתפללים מנחה לאחר פלג זה קולא לענין דרבנן דהינו דלר"ת באמת יוצאים מצות ק"ש מבעוד יום והנה בפשוטו לפ"ז לא קי"ל כתנא דמתניתין דמבואר שהזמן מצאת הכוכבים ובראשונים משמע שהמשנה זה כר"א אבל באמת רבנן חולקים והאריכו להוכיח שהלשון משעה שהכהנים זה גם לרבנן והנה תמהו הראשונים הרי ק"ש זה תלוי בזמן שכיבה והרי זמן שכיבה זה ודאי לא מפלג המנחה ועוד הקשו התוס' דהגמ' בע"ב הרי אומרת שר"י שאל את ר"מ שזה לא יתכן שזה מזמן טבילה וביארו שכונתו לשאול לשיטתך שזה תלוי בזמן שכיבה אבל לר"י זה לא תלוי בזמן שכיבה דהינו דדעת ר"י שזה תלוי בדין יום ולילה וכן ביאר בתרוה"ד סימן ק"ט דהינו שלרבנן שזה צאת הכוכבים זה מדין לילה וממילא לר"י זה כבר מפלג המנחה ועיין לעיל מה שהבאינו מהגרא"ז והנה עיין רעק"א ושאגת אריה שהקשו הרי כל הדין דעביד כמר עבד זה מדין ספק דרבנן לקולא וא"כ הרי ק"ש דאוריתא ומה שיך כאן דעביד כמר עבד וכתב שס"ל לתוס' שק"ש זה דרבנן אמנם הקשה הרי בפשוטו וודאי שיש חיוב ללמוד רק שלומר דוקא פרשת ק"ש זה דרבנן אמנם מהא דכל הראשונים שנקטו שק"ש זה דאוריתא ולא דנו טענה זו מבואר שהדין דעביד כמר עבד זה דין פסק ועיין קה"י שהאריך בזה וכן מוכח מהראבי"ה שנקט שק"ש זה דאוריתא ובכל אופן פסק כאן כר"ת ובזה א"ש שגם יציאת מצרים שזה דאוריתא יוצא אז והנה כל הראשונים חלקו על ר"ת וכתבו שודאי שזמן ק"ש שזה תלוי בזמן שכיבה לא יעזור על זה פלג במנחה עוד יש להקשות דבפשוטו גם לר"י זה סברא מיוחדת בזמן תפילת ערבית אבל אין זה ענין לשאר דיני התורה שודאי שיום ולילה זה צאת הכוכבים ועין סימן תרצ"ב דהובא הדין שמועיל לקרוא מגילה מפלג כר"י ומקורו מר"ת והפר"ח חלק שזה עדין יום וכל הפוסקים חלקו על ר"ת וצ"ע

[ובעיקר האי מילתא עיין סימן קצ"ו לגבי הפסק טהרה דבהתפללה מעירב יש צד שזה לא מועיל ולגבי אבילות מבואר סימן שע"ה שחשיב לילה ולגבי ציתית ותפילין מבואר במ"ב שבהתפלל מעריב לא יברך ומבואר שזה לא למפרע מתחילת פלג המנחה אלא שמה שמתפלל מעריב זה עושה אצלו לילה וצ"ע בזה]

ח] והנה באמת מצאנו בזה כמה שיטות בראשונים לדינא ברמב"ם בפשוטו מבואר שבאמת אפשר להתפלל מבעוד יום אבל כתב שיקרא ק"ש בלילה ובפשוטו הכונה ק"ש אם ברכותיה וכן הביאו כאן כמה ראשונים שאם בלילה אין תפילה בציבור יעשה כך והדין תפילה בציבור דוחה את הענין לסמוך גאולה לתפילה והנה צ"ע דהרמב"ם סתם שצריך לסמוך גאולה לתפילה גם במעריב ובכל אופן כתב שכאן יכול להתפלל מבעוד יום ועיין קה"י שהאריך דס"ל שרק בזמן שיש חיוב של אמירת גאולה יש דין לסמוך אבל אם מתפלל קודם הזמן שאין עדין חיוב של גאולה מותר להתפלל ללא לסמוך גאולה לתפילה אמנם הרבה ראשונים כתבו שכה"ג יקרא גם ברכות ק"ש וירויח סמיכת גאולה לתפילה כמבואר במאירי ובראב"ד ובאמת בערב יחזור ויקרא ק"ש ועיין לקמן

ט] ועיין תר"י ולכאורא כונתו דהוא ס"ל כר"ת ומאידך לגבי מנין השעות ס"ל שזה עד שקיעה ראשונה וממילא בזמן שקיעה ראשונה אפילו שזה יום גמור לשאר דיני התורה בכל אופן חשיב בודאי זמן ערבית גם לרבנן וביאר שכיון שזה זמן ערבית ממילא אפשר גם לומר ברכות ק"ש [וע"ש שהאריך כי זה כבר קצת לילה ומשמעות דבריו שבאמת מפלג המנחה זה ודאי לא זמן ברכות ק"ש] אמנם עדין קשה הרי יש חיוב זכירת יציאת מצרים שזה בלילה וכתב שכיון שלא הוזכר בתורה יום ולילה ממילא משקיעת החמה שזה כבר קצת לילה אפשר לקים זכירת יציאת מצרים ולכן כתב שבלילה לא צריך לחזור אלא שני פרשיות ראשונות ובפשוטו כל דבריו לא שייך לגבי פלג המנחה אמנם בשער הציון כתב שזה סברא גם לגבי פלג המנחה [ויותר ניחא אם ס"ל שהדין הזכרת יציאת מצרים בלילה זה רק מדרבנן] וע"ש בדבריו שביום יכוין לא לצאת מצות ק"ש ובלילה כשקורא ק"ש צריך באמת ברכת המצות כדהביא בשם רב עמרם רק שכתב שברכת אהבת עולם זה עצמו הברכת המצוות של ק"ש והנה צ"ב למה כתב שיכוין שלא לצאת וצ"ל שחשש לשיטות שכבר יוצא מבעוד יום ולא יוכל לומר ברכת אהבת עולם והנה לדבריו שלא יוצא ביום חיוב ק"ש כלל באמת נקט שכשהגיע הלילה חייב לקרוא קודם אכילתו

י] ועיין תוס' ובעל המאור שכתבו לישב שסמכו על השיטות שזמן ק"ש זה יותר מוקדם דהינו משקידש היום בערבי שבתות או מזמן שאוכלים ועיין טור שלפ"ז הוא רק קצת זמן קודם דהינו לרש"י שמשקדש היום זה שיקעה שניה אמנם עיין רשב"א שזה שקיעה ראשונה והנה צ"ב א"כ מה זה ענין לזמן תפילה לרבנן ומשמע בתוס' שבזה נתישב גם שאין כאן תרתי דסתרי וצ"ל שלגבי תפילה ודאי שיש כאן קולא דרבנן דאחרי זה לא יתאספו

הנה ר"ת הקשה דבגמ' מבואר שרב צלי של שבת בערב שבת דהינו מפלג המנחה ובפשוטו קרא ק"ש מצד ר"י יוחנן ומבואר מזה שגם ק"ש אפשר לקרוא אז ועיין ברא"ש שכתב שאולי רב ס"ל כריב"ל אמנם הרא"ש לקמן כתב וכן בתר"י שלא היה סומך גאולה לתפילה מצד שרצה לקבל שבת יותר מוקדם וזה עדיף מסמיכת גאולה לתפילה [וצ"ב מה מעלה שמקבל שבת בתפילה וצ"ל שזה ניהוג של שבת זה עדיף] דהינו שנקטו שכה"ג שבאמת מתפלל בפלג המנחה לא אומר ק"ש וברכותיה רק בלילה וכן הוא בטור סימן רס"ז והנה בפשוטו יש כאן סתירת הרא"ש שאצלינו כתב שס"ל כריב"ל ובאמת עיין שאגת אריה שתמה על מה שכתב אצלינו שהגמ' שם מביאה אמוראים שלא התפללו עד הלילה ומוכיחה שלא ס"ל כר"י וצ"ע מה הראיה אולי זה מצד שס"ל שיש דין סמיכת גאולה לתפילה אמנם עיין בית הלוי ח"א ס"ט שכתב דהגמ' שם הסתפקה האם רב בדל ממלכה כשהתפלל מבעוד יום ומבואר שהיה צד שלא חל עליו שבת וא"כ לא שיך לומר את תירוצו בפרק ד' ובהכרח מצד שס"ל כריב"ל אמנם להלכה כיון שהגמ' הוכיחה מר' ירמיה שהתפלל בלילה ס"ל כרבנן ולא מצד הסמיכת גאולה מוכח שכדי לקבל שבת זה סיבה להתפלל מבעוד יום ע"ש שהאריך

והנה בישוב שיטת רש"י עיין שאגת אריה סימן ג' שנקט שס"ל כר"ת רק שזה רק מדין ספק רק שלגבי דרבנן זה מועיל אבל לגבי פרשה ראשונה שזה דאוריתא זה לא מועיל ולכן צריך לחזור ולקרוא ק"ש מדאוריתא שזה פרשה ראשונה ולגבי זכירת יציאת מצרים צ"ל כסברת תר"י והנה לדבריו לא קשה קושית הירושלמי למה קוראים בבית הכנסת דהרי לגבי הדרבנן יש כאן קיום מצות ק"ש ועוד שכל דבריו אם סברת ר' יהודה זה לא לגבי הדאוריתא ואין זה במשמעות הראשונים אמנם עיין ברשב"א בסוגין וכן ברא"ה לקמן י"ג: שביארו שיש כאן באמת שני הלכות דביום יוצא את הדין ק"ש דרבנן ולכן חשיב ברכות ק"ש ויש כאן גם קצת סמיכת גאולה לתפילה ובלילה קורא רק את הדאוריתא שלא יצא ביום רק שברא"ה משמע שזה לכתחילה וברשב"א מבואר שלכתחלילה ודאי צריך לקרוא הכל בלילה ורק כאן מצד שלא יהיה מנין בלילה הקילו להתפלל מבעוד יום אם הברכות ק"ש וק"ש דרבנן ובזה א"ש שמותר לאכול קודם כי כבר יצא את הדרבנן וכן לכן לא צריך לחזור בלילה ולקרוא כל הק"ש [והנה לגבי היציאת מצרים בפשוטו צ"ל כתר"י אמנם יתכן לומר דאדרבא רש"י ס"ל כר"ת שחשיב לילה לרי ורק לגבי ק"ש זה לא עוזר מצד שיש דין בשכבך]

והנה לענין הלכה השו"ע פסק שיחזור ויקרא בלילה הג' פרשיות ובפשוטו זה כתר"י רק שלא פסק שיחזור ויברך על ק"ש ועיין ט"ז שהקשה למה לא כתב שיכוין לא לצאת מבעוד יום וע"ש שביאר שבאמת מכוין לצאת ורק לרוחא דמילתא חוזר וקורא בלילה וכן מבואר בב"י סימן רס"ז שביאר שלכן מהתפלל מבעוד יום יכול לעשות קידוש קודם ק"ש וכן מבואר במג"א שלגבי לאכול אפשר להקל אמנם המ"ב כתב שבאמת לא יכוין לצאת ולפ"ז פלא איך פסק שיכול לאכול קודם ק"ש הרי כל הצד להקל כי כבר יצא חובת ק"ש מדרבנן וכנ"ל ובביאור הצירוף לגבי אכילה יתכן שזה מצד ר"ת ובפשוטו כן מבואר בסימן תרצ"ב שיש לצרף את ר"ת אמנם יתכן שזה מצד ביאור הרא"ה והרשב"א אמנם עיין גר"ז בקו"א סימן רס"ז דמבואר שיסוד הקולא לגבי האכילה כיון שרגיל לקרוא על מיטתו ולכוין לצאת אז חובת ק"ש

והנה מבואר בסימן רס"ז שאפשר להתפלל בערב שבת מפלג במנחה ולקדש ועיין מג"א שהקשה הרי אנו תמיד נוהגים כרבנן להתפלל מנחה מאוחר וע"ש שישב או שכאן כדי להוסיף מחול על הקודש סומכים על השיטות שבשני ימים אין תרתי דסתרי או שכיון שמקבל שבת גם לרבנן אפשר אז להתפלל אמנם כתב שאי אפשר לקדש וצ"ב מה זה שונה מתמיד ובלבושי שרד ביאר כי הכונה שהיו מתפללים קודם פלג אמנם היד אפרים ביאר שהרי בעלמא קי"ל כרבנן ואנו נוהגים כל יום להתפלל מעריב בלילה ומנחה בפלג המנחה דהינו שאנו לא מקילים כר"ת והרא"ה ממילא הוי קודם זמן ק"ש ואסור והגר"ז ביאר שכיון שבעלמא לא מכונים בק"ש על המטה לצאת ידי חובתו לכן אסור והנה בפשוטו כל סברת המג"א אם זה בחצי שעה שקודם הלילה אמנם עיין ביאור מרדכי שביאר שהטענה גם מצד שכיון שיודע שימשיך עד הלילה זה גם בכלל האיסור כמבואר ברשב"ם בפרק ערבי פסחים ק"ז אמנם סתימת הפוסקים לא כך

י"א]עיין רש"י שהביא להקשות למה קוראים בציבור וכתב כדי לעמוד מתוך ד"ת והנה המאירי ביאר שהכונה לסמוך גאולה לתפילה ועיין ישועות יעקב סימן רל"ה שהקשה הרי לרש"י יוצאים ידי חובת ק"ש דרבנן וא"כ מה הוקשה לו וע"ש שביאר שהכונה שעדיף הרי שיצא את הדאוריתא אם ברכותיה ולכן כתב שיש ענין לעמוד מתוך ד"ת ויתכן הכונה כמאירי לכן תיקנו שגם את הברכות ק"ש יגיד עכשיו

י"ב]בעיקר הקולא להתפלל מבעוד יום אם ברכות ק"ש מבואר בפוסקים שזה רק כדי להתפלל בציבור אבל אם לא כן וודאי שעדיף להתפלל בלילה כמבואר במ"ב סימן צ' סקל"ב וזה א. מצד שהרי בעלמא אנו עושים כרבנן ב. שעדיף לקרוא ק"ש אם ברכותיה בקיום דין דאוריתא וכן לסמוך גאולה לתפילה אם הק"ש של הדאוריתא

י"ג] בעיקר הא דמבואר שתפילה בציבור עדיף מסמיכת גאולה לתפילה צ"ב דבשחרית הרי סמיכת גאולה עדיף ואפילו שמעריב זה פחות חיוב אבל כשדנים מה ענין עדיף לכאורא זה לא שיך וצ"ל שאפילו שציבור עדיף אבל כיון שתפילה בציבור זה פחות חיוב מסמיכת גאולה דשחרית לכן זה עדיף אמנם יתכן עוד שבאמת בלילה לא תיקנו סמיכת גאולה לתפילה רק מצד דיני תפילה ולא מצד דיני ק"ש משא"כ בבוקר

י"ד] בעיקר מה דהקשו הראשונים על רש"י שהרי קי"ל כר' יוחנן עיין ביאור מרדכי סק"ה שהקשה הרי לדעת רש"י אומר ברכות ק"ש אם ק"ש מבעוד יום וא"כ סומך גאולה לתפילה ובאמת שכן הוא בראב"ד על הבעל המאור ובמאירי שלכן קוראים ברכות ק"ש מבעוד יום וכן הוא ברשב"א שבת ט: שגם אם קרא ק"ש קודם יוצא בזה סמיכת גאולה לתפילה ויתכן שרק הקשו מצד שבצורת הדרשא מבואר שק"ש קודם והנה עיין בה"ל סוף סימן מ"ו דהביא מהגר"א שאין לצאת חובת ק"ש קודם התפילה כי לא סומך גאולה לתפילה והקשה שסותר משנתו ועיין פרי יצחק סימן א' בסופו ד"ה שוב מצאתי מה שכתב בזה והנה ברא"ש עצמו שהביא את רב האי גאון שיקרא ק"ש אם ברכותיה בלילה מבואר שאפילו שמפסיד על ידי זה סמיכת גאולה לתפילה אבל עדיף המעלה של ק"ש אם ברכותיה שזה בקיום המצוה מדאוריתא ומבואר לכאורא שאם היה קורא מבעוד יום היה כאן סמיכת גאולה לתפילה ובפשוטו צ"ל שיסוד הדין סמיכת גאולה זה מעלה בקיום מצות ק"ש וזה מעלה בתפילה ולכן מצד אחד הקשו הראשונים שמפסיד סמיכת גאולה לתפילה זה מצד שביחס לק"ש הוא מפסיד אמנם מאידך ביחס לתפילה הוא יוצא ובזה נתישבו כל הסתירות ועיין קה"י שהאריך האם זה הלכה בק"ש או בתפילה

**עיין היטב תר"י רשב"א רא"ש בסוגין ועיין חידושי הרא"ה י"ג: ועיין שאגת אריה סימן ג' ד' ח' ועיין קה"י סימן א' ב' ועיין תרוה"ד סימן ק"ט וסימן רמ"ח [ובשו"ע יור"ד סימן קצ"ו] ועיין אבן האזל פ"א בק"ש שהאריך בגדר זמן ק"ש דערבית ועיין פרי יצחק ח"ב סימן ב' ג' [ועיין תר"י ריש פ"ד בתפילה בזמן פלג המנחה וברא"ש שם ועיין בבית הלוי ח"א סימן ט' [עיין פרי יצחק ח"א סימן א' שהאריך בגדר ברכות ק"ש ענין זה ילמד אי"ה בהמשך הזמן] ועיין מג"א סימן נ"ח סק"ז**

**סוף זמן ק"ש דערבית ובזמן ק"ש דשחרית ותחילת זמן תפילה**

**גמ' ח: ר"ג – ט. ולא זו [ועיין בעל המאור ורמב"ן רשב"א ותר"י]**

**ט: במשנה – מכדי [ועיין תוס' יומא ל"ז: ובראשונים הנ"ל]**

**טושו"ע סימן רל"ה ס"ד, נ"ח ס"א - ס"ה, פ"ט ס"א [תחילת זמן תפילה]**

**א. בביאור מחלוקת ר"ג ורבנן – עיין רא"ש סימן ט' ותר"י במתניתין וברמב"ם ועיין שאגת אריה סימן ד'**

**ב. בישוב שיטת הר"מ מהגמ' ט. דמבואר דלר"ג לכתחילה עד חצות – ביאור הגר"א סימן רל"ה [והאריך בזה באבי עזרי] ועיין ראש יוסף ט. ד"ה חכמים ובפרי יצחק ח"ב ס"ב ד"ה אולם [וכדבריהם מבואר ברשב"ץ]**

**ג.בדין אכילת פסחים והקטרת אימורים לאחר חצות – עיין רש"י במשנה תוס' פסחים ק"כ: [וע"ש במרומי שדה] ועיין שאגת אריה סימן ד' שהאריך בדעת הרמב"ם ובפרי יצחק ח"ב ס"ג ובית הלוי סימן ל"ד [וע"ש מה שהביא לענין אכילת מצה]**

**ד. האם שייך שאותו זמן ק"ש יהיה באותו זמן – עיין בבעל המאור, ושאר הראשונים חלקו עליו**

**ה. האם אותו בן אדם יכול לקרוא ערבית שחרית לאחר עלות השחר קודם הנה"ח – עיין רא"ש סימן ט' ורמב"ן לקראת הסוף, ועיין פמ"ג סימן נ"ח מ"ז ג' לגבי אחד קודם שיכיר ואחד אחרי, ועיין גר"ז קו"א א', [ועיין ביאור מרדכי סקי"ד שהאריך בזה מלשון הרא"ש] ועיין פמ"ג שם לגבי שחרית ולאחרי זה ערבית]**

**ו. בביאור הדין קריאה לאחר עלות השחר – עיין כס"מ פ"א ה"י [והאריך בזה בעונג יו"ט סימן י"ד ד"ה ונראה לי] ועיין ברשב"א ושאר ראשונים שזה דרבנן וכמבואר באריכות בפרי יצחק ח"ב ס"ב ד"ה אולם ואילך, ועיין פנ"י ד"ה ובדרך אחרת, ובמנח"ח מצוה ת"כ מה שהביא מהמג"א סימן תרפ"ז לגבי גר שנתגיר לאחר עלות השחר לענין מגילה ובגליון היד אפרים שם וע"ש בפמ"ג [ועיין ט"ז סימן תרפ"ח סק"ו שחלק על המג"א]**

**ז. האם יש איסור לקרוא לאחר עלות השחר כשפשע – פרי יצחק ח"ב ס"ב ד"ה ואמרתי [ע"ש שהביא מהבעל המאור והראב"ד ומהשאגת אריה סימן ד' ועיין ביאור מרדכי סקי"ד]**

**ח. האם אביי ורב הונא חולקים – רמב"ן ושאר הראשונים, ועיין רמב"ם**

**ט. האם לאביי ק"ש קודם הנץ או לאחריה – רא"ש כאן ותוס' יומא ל"ז: בסופם ועיין בעל המאור [ועיין משכנות יעקב שהאריך להוכיח כמותם]**

**י. האם הדין נץ זה מצד התפילה או מצד הק"ש – עיין תר"י בסוגין וברמב"ם ועיין ראש יוסף ט: ד"ה והנה, ובגר"ז נ"ח ס"ד ועיין היטב במלחמות ד"ה ואנן השתא [והאריך בזה בדקדוק לשונות הראשונים בהעמק שאלה סימן ח' סק"ט ובמרומי שדה כ"ו. ובביאור מרדכי סקט"ז [ובביאור הדין ירד לטבול עיין מאירי שם ועיין ביאור הגר"א סימן ע"ד ס"ב וסימן ס' ס"ב ד"ה וחוזר ומקורו בב"י סימן מ"ו בשם האורחות חיים]**

**י"א. האם תפילה בנץ דוחה תפילה בציבור – בה"ל סימן נ"ח ושער הציון תקצ"א סקי"ג**

**י"ב. האם תפילה זמנה מהנץ או שזה רק מצד מעלת הנה"ח – ב"י תחילת סימן פ"ט ובבה"ל שם ד"ה יצא ועיין רא"ש תחילת פרק תפילת השחר ובפרי יצחק ח"א ס"ב ובמשכנות יעקב סימן ע"ז ד"ה**

**מחלוקת ר"ג ורבנן**

א]מבואר במשנה דנחלקו ר"ג ורבנן לגבי זמן ק"ש דערבית דר"ג ס"ל עד עמוד השחר וחכמים ס"ל עד חצות ובגמ' ח: מבואר שהלכה כר"ג והנה מבואר בגמ' ט: שבני ר"ג שאלו את ר"ג האם רבנן חולקים עליו וממילא יחיד ורבים הלכה כרבים ואין להם לקרוא או שרבנן ס"ל כמהו רק שיש כאן הרחקה מעבירה וממילא יכולים לקרוא וענה להם שרבנן סוברים כמותו ובפשוטו שגם לרבנן זה רק דין לכתחילה אבל בדיעבד אם לא קרא צריך לקרוא ולפ"ז ר"ג בהכרח ס"ל שלכתחילה אפשר עד עמוד השחר וכן נקטו הרא"ש והרשב"א ועיין בה"ל סימן נ"ח שהביא עוד חבל ראשונים שס"ל כך והנה הגמ' ד. שואלת מה הטעם של רבנן ומביאה את הבריתא שרבנן עשו סיג ובפשוטו הרי קי"ל כבריתא וביארו הראשונים שכונת הגמ' שכמו שעשו סיג לגבי שלא לאכול ולישון קודם שקרא ה"ה לרבנן עשו סיג עד חצות אבל לר"ג באמת לא היה סיג של עד חצות [ולפ"ז החיוב מיתה זה על מי שאוכל כמבואר בט"ז רק כיון שקי"ל שתפילת ערבית רשות לכאורא אין בזה חיוב מיתה כמבואר בגמ' שם]

אמנם עיין תר"י שנקט שהסייג של הבריתא הוא שצריך לקרוא מיד ולכן חז"ל אסרו לאכול [וצ"ב המקור הרי לפני כל מצוה יש איסור אכילה אפילו שזה לא מצוה לעשות מיד] ובזה באמת אין שום מחלוקת בין ר"ג לרבנן דמהיכי תיתי להמציא מחלוקת ועוד דבפשוטו ודאי קי"ל כבריתא ד. כמבואר ברי"ף ולפ"ז צ"ע במאי פליגי וע"ש שבתחילה ביאר שנחלקו האם לאחר חצות יכול לקרוא בברכותיה אמנם לאחר מכן ביאר שלרבנן אם לא קרא עד חצות לא יכול לקרוא לאחר חצות ולר"ג בדיעבד אפילו במזיד יכול לקרוא לאחר חצות [ומבואר מדבריו שרבנן ביטלו המצוה ודימה לסדין בציצית דס"ל שיש איסור ללבוש בגד ארבע כנפות ללא ציצית ובהכרח שרבנן יכולים לבטל המצוה [וזה דלא כמרדכי שבציצית אין איסור עיין ראש יוסף שעמד בזה] ובפשוטו אם ירצה לקרוא יכול לקרוא רק שלא יקיים בזה מצוה וכמו שכתב השער הציון לגבי אחרי עלות השחר ועיין פרי יצחק ח"ב ס"ב שהאריך בזה ועיין בזה לקמן] ועיין שאגת אריה שתמה על זה איזה סברא יש שרבנן יבטלו המצוה בשביל שפעם אחרת לא יפסיד המצוה אמנם עיין פרי יצחק ח"ב ס"ב שתמה עליו דהרי ללגבי לאחר עלות השחר לכל הראשונים חזינן שביטלו המצוה כדי שלא יפשע אפילו שמדאוריתא יכול לקרוא אז והנה לפ"ז צ"ע מה שר"ג אמר שרבנן כוותי ס"ל וממילא אתם יכולים לקרוא דהרי אפילו שמדאורייתא אפשר הרי רבנן גזרו על זה ובפשוטו הביאור כמדויק ברש"י וכן הוא באריכות בחידושי הרשב"ץ [וכן ביאר בראש יוסף ובפרי יצחק ח"ב ס"ב בסופו] שרק במזיד גמור לרבנן אין לקרוא לאחר חצות אבל כאן שזה רק בגדר פשיעה בזה אם לא קרא קודם חצות יכול לקרוא לאחר חצות ור"ג ס"ל שגם כה"ג יכול לקרוא לאחר חצות ובזה הגמ' פסקה כר"ג [ועיין לקמן מה שישבו האחרונים בדעת הרמב"ם]

אמנם עיין ברמב"ם שכתב שזמן קריאת שמע זה עד חצות ובדיעבד יכול לקרוא עד עמוד השחר וצ"ע הרי בפשוטו בזה נחלקו ר"ג ורבנן וקי"ל כר"ג כמבואר בגמ' ועיין כס"מ שדן שכונת הגמ' לפסוק דלא כר"א אבל לא לפסוק כר"ג ותמהו האחרונים שהגמ' תגיד הלכה כחכמים ועיין חידושי הגר"א שכתב שכונת הגמ' שהלכה כביאור ר"ג בדעת רבנן [וכן נקט בביה"ל סימן רל"ה שאין כאן מחלוקת] אמנם האחרונים כתבו שס"ל כרבינו יונה שהמחלוקת לגבי בדיעבד אבל לגבי לכתחילה לכו"ע מודים שזה עד חצות אלא שצ"ע מהגמ' ט. דמבואר שר"ג טען שכיון שזה סייג לכן בדיעבד אפשר לקרוא ובהכרח שלר"ג מותר לכתחילה ועיין ביאור הגר"א סימן רל"ה שכתב שכונת הגמ' לפסוק כר"ג אליבא דרבנן דהינו שיש כאן מחלוקת מה דעת רבנן דתנא דמתניתין ס"ל שזה גם בדיעבד ור"ג חולק ובזה קי"ל כר"ג אבל באמת לגבי לכתחילה קי"ל כרבנן ויתכן עוד דר"ג באמת לא חולק על רבנן רק שאומר שהפשט ברבנן שזה רק גזירה וחולק על ת"ק שזה מעיקר הדין כמבואר צד זה בירושלמי אמנם הגמ' לעיל ד. שללה צד זה ומבואר שאין צד שזה מדאוריתא אמנם יתכן שנחלקו האם מצד סיג זה מעכב בדיעבד [ועיין אבי עזרי שהאריך בזה] אמנם הדברים מחודשים שיש כאן מחלוקת

ועיין ב"ח שכתב שכיון שנחלקו בגדרי סיג לכן מסתברא כר"ג ובפרי יצחק ביאר שכיון שזה נידון בדרבנן א"כ בשעת הדחק אפשר לסמוך על יחיד וכל זה דוחק ובפשוטו למה שנתבאר לעיל ברש"י א"ש שר"ג עצמו ס"ל שתמיד בדיעבד עד עמוד השחר רק אמר לבניו שכה"ג שזה לא במזיד גם רבנו מודים וכמדומה שכן ביאר הפרי יצחק ועיין קרן אורה שהקשה שלכאורא רק לביאור תר"י שלכתחילה צריך מיד יש מקור שגם לר"ג זה לא לכתחילה אבל הרמב"ם שלא הזכיר דין לכתחילה אלא מחצות א"כ מהיכי תיתי שלר"ג יש דין לכתחילה וצ"ל שזה סברא שזה לא גרע משאר הדוגמאות של המשנה וכן הוא בלשונו של ר"ג שבהכל יש גזירה

והנה בלשון הרי"ף מבואר שלכתחילה ודאי אסור לחכות עד עלות השחר והביא הבריתא ד. וברא"ה ביאר שהכונה שחייבים לגמור עד חצות וכביאור הרמב"ם אמנם בפשוטו [וכן הוא בקרן אורה] אפשר לבאר כתר"י שלכתחילה ודאי צריך לקרוא מיד ובפשוטו באמת מהבריתא אין ראיה על יותר מאשר שצריך למהר ולא לדין חצות אמנם עיין נחלת דוד מה שביאר שיש מקור מהבריתא לדין חצות וצ"ע

ב] והנה מבואר במשנה שיש עוד דברים שרבנן גזרו בהם עד חצות ופשטות המשנה שבכל הדברים הנ"ל גזרו עד חצות וכן מבואר ברמב"ם כמו שהאריך בשאגת אריה וכן מבואר בתוס' בפסחים ק"כ: וע"ש שכתבו שזה רק דין לכתחילה אבל אם לא אכל עד חצות או לא הקטיר עד חצות אוכל או מקטיר אחרי חצות ולמדו זה מטענת ר"ג שכמו שכאן טען שכיון שזה רק מצד סייג זה לא סיבה לא לקרוא לאחר חצות ה"ה לגבי קדשים והנה צ"ב לר"ג למה בק"ש לא גזרו וצ"ל שבקדשים החמירו ובשאגת אריה סימן ד' דן ששם זה חשש איסור מצד נותר או הקטרה לאחר זמנו משא"כ כאן זה רק ביטול מצוה והנה הרא"ש בפסחים דן שיש גזירה לא לאכול מצה לאחר חצות וצ"ע מה זה שונה מק"ש ועיין פרי יצחק ח"ב סימן ג' שביאר שזה סברא מיוחדת שזמן מצה כזמן פסח

אמנם ברמב"ם מבואר שזה מעכב ואין להקטיר לאחר חצות וכן אין לאוכלם לאחר חצות וצ"ב החילוק בין זה לק"ש ובפרט שבר"ג מבואר שזה סברא שכיון שזה רק סיג שאם לא עשה שלא יפסיד ולנ"ל שחשש איסור זה יותר חמור יתכן שזה גם לגבי בדיעבד ועיין אבי עזרי שהאריך דבקדשים כיון שמדרבנן עשו זמן ממילא זה נהיה נותר [ועיין תוס' במנחות כ: שאם זמן דרבנן זה סיבה למחשבת פיגול גם הדין של חצות זה נחשב חוץ לזמנו רק שמדרבנן זה לא סיבה למחשבת פסול וע"ש בקרן אורה] משא"כ בק"ש אין סיבה שלאחר הזמן שקבעו לא יעשה את החיוב דאוריתא

וברש"י מבואר שחילק שלגבי הקטרת חלבים ואיברים לא עשו סיג כלל ובאכילה שזה חשש נותר שיש סייג באמת גם בדיעבד אין לאכול ומקורו מהמשנה במגילה שמבואר שה כל הלילה דהינו שנקט שדיני המשנה גם מדרבנן אמנם לשאר הראשונים דיני המשנה שם ביחס לדאוריתא ועיין טורי אבן שם ובנחלת דוד בסוגין ובצל"ח

**בדין קריאה לאחר עלות השחר**

ג]הגמ' מביאה שתי בריתות של רשב"י אחד משמיה דנפשיה שלפעמים אדם קורא שני ק"ש בלילה ובאחד הוא יוצא ק"ש של לילה ואחד של יום וכגון שאחד קורא קודם עמוד השחר ואחר אחרי והגמ' מבארת שזה לילה רק כיון שיש אנשים שקמים אז לכן הוא יכול לקרוא אז של יום ומביאה עוד בריתא שאדם יכול לקרוא שני ק"ש ביום אחד קודם הנץ החמה ואחד אחרי הנה"ח ומבארת שבאמת זה יום ומה שיוצא של לילה מצד שיש אנשים שישנים בכזו שעה ועיין בעל המאור וכן תוס' בתירוץ הראשון שנקטו שיש כאן מחלוקת והבריתא הראשונה ס"ל שאין לקרוא ק"ש של ערבית לאחר עלות השחר והבריתא השניה ס"ל שאין לקרוא ק"ש של שחר קודם עלות השחר והנה בבעל המאור מבואר שזה מצד שודאי שלא יתכן שבאותו זמן יהיה שני חיובים דהינו שיסוד החיוב שכל יום יש חיוב של שני ק"ש בשני זמנים שונים אמנם בתוס' מבואר שעיקר דיוקם מהא דהבריתא לא אמרה חידוש יותר גדול שבאותו זמן אין לקרוא שני ק"ש ולכן דנו שיתכן שהבריתא השניה באמת ס"ל שבאותו זמן שקוראים של לילה באמת יכול לקראו גם של יום רק שנקטה לאחר הנץ החמה דבאה לחדש שרק עד אז אפשר של לילה [אמנם בבריתא הקודמת לא יכלו לבאר כך כמבואר בצל"ח כיון שנקטו שאי אפשר רק משיכיר א"כ אין לומר שבא לחדש שאין לקרוא קודם עלות השחר דהרי הלשון לאו דוקא ע"ש]

אמנם עיין רא"ש רמב"ן ורשב"א שכתבו שאין זה סתירה כלל שכיון שהנידון מצד בשכבך ובקומך א"כ יתכן שאותו זמן זה גם זמן קריאת שמע לערב מצד שיש אנשים שעדין ישנים וגם לבוקר מצד שיש אנשים שכבר קמים אלא שקשה למה שני הבריתות נקטו שלא קורא באותו זמן ולא כתבו חידוש יותר גדול שקורא באותו זמן ומצאנו בזה שני ביאורים דהרא"ש והרמב"ן כתבו שאותו אדם לא יכול באותו יום לקרוא שניהם לאחר עלות השחר וקודם הנץ החמה וצ"ב הסברא ובפשוטו משמע שאפילו שלשון התורה זה בשכבך אבל יסוד הדין זה קריאה של לילה ויום רק שגדרי לילה ויום כאן שונים וממילא לא שיך הנהגה סותרת אמנם ברשב"א וברא"ה ובריטב"א כתבו שגם באותו זמן יכול לקרוא שני קריאות אלא שצ"ב א"כ למה לא נקט הבריתא חידוש יותר גדול שבאותו זמן אפשר לקרוא שני קריאות ומצאנו בזה כמה ביאורים הרמב"ן במלחמות ביארו שרצו לחדש שקריאת שמע של שחרית אפשר ממש מעלות השחר וכן של ערבית ממש עד הנץ החמה ועיין ריטב"א שכתב שלא רצה לומר שעשה שניהם בדיעבד ע"ש אמנם הרשב"א נקט שהבריתא הראשונה ס"ל שק"ש של ערבית רק באונס יכול לקרוא לאחר עמוד השחר משא"כ של שחרית ולכן נקט אחד קודם עמוד השחר ששניהם יוצא בכל אופן בדיעבד והבריתא השניה שלא נקטה שניהם קודם הנץ החמה כי רצה לחדש שיכול לקרוא של מעריב סמוך ממש לנץ החמה ואם היה אומר את שניהם קודם הנץ החמה א"כ של מעריב לא ממש סמוך ליום [וצ"ב למה זה לא תשובה גם על הבריתא הראשונה] עוד הביא לישב בשם הראב"ד שרצה שניהם בדיעבד ואם שניהם קודם הנץ החמה א"כ של שחרית זה לכתחילה ושל מעריב זה בדיעבד [ובלשונו מבואר שלשון הגמ' יממא ולילה הכונה לגבי ק"ש ומבואר שעיקר דין ק"ש תלוי ביום ולילה ועיין רשב"ץ שכל בריתא דיברה על חידוש אחר וכל אחד דיבר על זמן אחר דסמוך לעלות רובם יושנים וסמוך לנץ רובם כבר קמים ע"ש]

והנה לענין בריתא השניה האם יכול לקרוא באותו זמן שני ק"ש דעת הרמב"ן והרא"ש שלא אמנם דעת הרשב"א רא"ה ריטב"א ראב"ד שאפשר והשו"ע פסק שאי אפשר ועיין אחרונים שתמהו למה הכריע בתורת ודאי שאי אפשר ובפרט דבפשוטו כל הסברא ששניהם אי אפשר זה רק מדרבנן א"כ ספק דרבנן לקולא ועיין פר"ח ובמשכנות יעקב סימן ע"ז והנה יש לעיין למה שלא יצא בפעם אחת את שני הקריאות וצ"ל שיסוד החיוב לקרוא פעמים ביום ועדין צ"ב ועיין שער הציון י"ד שהביא מחלוקת אחרונים בקורא אחד קודם שיכיר ואחד אחרי האם גם כה"ג יש החיסרון של תרתי דסתרי ועיין פמ"ג מ"ז ג' מה שהביא בזה ועיין קו"א לגר"ז שלשון הרא"ש שמי שיש לו אונס וקרא לאחר עלות מעריב וכן צריך לצאת מוקדם ומבואר שאם קורא בזמנו קודם הנץ החמה אין חיסרון וצ"ע

ד]הגמ' אומרת שמכללא איתמר שכדאי הוא ר"ש לסמוך עליו בשעת הדחק הראשונים נקטו שבאמת זה רק באונס אבל ללא אונס באמת לא יכול לקרוא ואפילו שדעת ר"ש שגם כה"ג יכול לקרוא אבל אנן לא סומכים על זה רק באונס גמור ולכן ר"ג אמר לבניו שרק עד עמוד השחר יכולים לקרוא כיון שהם לא היו אנוסים אמנם הבעל המאור נקט שלכתחילה אסור לעשות את זה אבל אם אדם אפילו במזיד לא קרא יכול לקרוא עד הנץ החמה ועיין משכונות יעקב שהקשה א"כ מה זה משנה אם זה מכללא או שהלכה כמותו

ה]מבואר בגמ' שק"ש של ערבית אפשר עד הנץ החמה כיון שאיכא אנשי דגנו בהאי שעתא וצ"ע הרי מבואר שבני מלכים קמים עד ג' שעות וא"כ שיהיה אפשר לקרוא עד ג' שעות ועיין מלחמות שחידש שהם רק שוכבים עד ג' שעות אבל הם כבר מתעוררים בנץ החמה ועיין מג"א שהקשה מלשון הגמ' שדוד המלך אמר קידמו עיני אשמורות דהינו שהוא התעורר קודם בני מלכים שני אשמורות וברשב"א כתב לישב שכאן זה מיעוטא דמיעוטא אלא שצ"ב למה לגבי ק"ש של בוקר אפשר לקרוא עד ג' שעות מצד בני מלכים ותירץ שלגבי קריאת שמע של לילה שזה מחמת הלילה בזה בקריאה ביום צריך מיעוט חשוב משא"כ לגבי קריאה של יום שזה ביום בזה גם מיעוטא דמיעוטא זה סיבה לקרוא וע"ש שתירץ עוד שאל"כ בני מלכים מתי יקראו ועיין רשב"ץ מה שכתב על זה [ועיין מג"א סק"ו]

ו]מבואר בגמ' ובלבד שלא יאמר השכיבינו רש"י מבאר שזה הולך על קודם עמוד השחר ולכאורא מצד שס"ל שלאחר עמוד השחר לא יכול לומר שום ברכה שכיון שזה לא זמן תפילה אין לומר ברכות ק"ש דהרי חזינן שכיון שזמן תפילה זה עד שעה ד' גם ברכות ק"ש זה כך אמנם כל הראשונים ביארו שהכונה עד הנץ החמה ויש ראשונים שביארו שרק המילים השכיבינו הוא לא אומר אמנם הרא"ש ביאר שהכונה שלא אומר הברכה כלל ולפ"ז מבואר שברכות אינם מעכבות זו את זו והנה עיין בהשגות הראב"ד על הבעל המאור שנקט שאפשר גם להתפלל אמנם הבה"ל הביא דברמב"ם בפיה"מ כך מבואר אבל ביד החזקה מבואר שאין להתפלל וכתב שכך גם מסתבר שהרי איברים ופדרים נפסלים אז והנה מבואר שאפילו שזה לא זמן תפילה אבל זה זמן ברכות ק"ש ויש לעין האם זה רק בקורא ק"ש או גם ללא זה

ז]בהא דמבואר שרבנן אמרו שלאחר עלות השחר אם זה לא באונס לא יקרא ובפשוטו אפילו שמדאורייתא יכול לקראו בכל אופן רבנן פטרו אותו וכן הוא בלשון הרשב"א ובפשוטו אין איסור לקרוא רק שרבנן הפקיעו המצוה וממילא לא יוצא אבל אם רוצה לקרוא יכול לקרוא ועיין שער הציון שהביא כן מהפמ"ג והנה ברש"י מבואר שלא גורסים מותרים אתם דהרי גם עד כמה שאין חיוב מותר לקרוא אמנם יש לחלק דשם הגמ' באה לשלול הצד שפטורים מדאוריתא אבל כאן שמדאורייתא חייבים ורבנן פטרו יש מקום לומר שלא יכולים להפקיע שלא יצאו ידי חובה [כן ביאר בביאור מרדכי סקי"ד] ולכן יש איסור לקרוא ועיין פרי יצחק ח"ב ס"ב ד"ה ואמרתי שהביא שהבעל המאור גרס במשנה מותרים אתם לקרות וכתב שמשמע שלאחר שעלה עמוד השחר אסור לקרוא וכתב שזה דלא כהילכתא ועיין בהשגות הראב"ד שכתב שודאי שאין איסור לקרוא רק הכונה שלא מקים המצוה וע"ש שהביא לשון הרשב"א שאסור לקרוא אמנם מהירושלמי שהקשה שר"ג עשה מעשה דלא כרבנן וישב שכאן זה שינון בעלמא חזינן שאין איסור אמנם אם נימא שס,ל שלרבנן מעיקר הדין זה לא הזמן א"כ אין ראיה וע"ש שהביא מהשאגת אריה סימן ד' שאסור לו לקרוא לאחר חצות לרבנן והנה הכס"מ פ"א ה"י כתב שמסרן הכתוב לחכמים והם אמרו שבזמן שזה לא זמן שכיבה רק למיעוט אנשים לא חשיב זמן שכיבה למי שמזיד ובפשוטו לפ"ז הוא סברא דאוריתא ולכאורא אין מקום לומר שיהיה איסור ורק לאחר חצות כיון שמדאורייתא זה עדין הזמן

ח]עיין מנח"ח מצוה ת"כ שדן בגר שנתגייר לאחר עלות השחר האם חייב לקרוא ומבואר שם ספיקו האם זה מדין תשלומין או שזה עיקר זמן החיוב והביא מהמג"א סימן תרפ"ז שהביא מספר הגהות מנהגים דגר שנתגייר בפורים קודם הנץ החמה לא צריך לקרוא וע"ש מה שחילק בין זה לק"ש וכתב המג"א שזה לא דומה לק"ש כי זה תלוי בזמן שכיבה ומבואר שבק"ש כה"ג חייב [ועיין ט"ז סימן תרפ"ו שנקט שאפשר לקרוא עד הנץ ועיין פמ"ג שהעיר על המג"א שכמו שמועיל מגילה מפלג כיון שזה נחשב לילה ולומדים מק"ש ה"ה כאן ע"ש] אמנם הפנ"י כתב שזה מדין תשלומין וכה"ג באמת פטור ובזה ביאר בני ר"ג שהיו עוסקים במצוה והיו אנוסים ולכן לא הוצרכו לקרוא לאחר עלות השחר

ט] עיין בראשונים שהקשו שמצאנו כמה זמנים לקריאת שמע א. בסוגין מבואר עלות השחר ב. במשנה מבואר משיכיר את חברו ובגמ' עוד כמה שיעורים דומים של תחילת האור ורב הונא פוסק כאחרים שזה משיכיר את חברו בריחוק ד"א ג. אביי אומר לק"ש כותיקין ד. הגמ' ביומא ל"ז: שכשהחמה זורחת היו קוראים בירושלים ק"ש ומשמע שהזמן רק לאחר הנץ החמה וכן משמע מרשב"י בשם ר"ע שאומר שאדם קורא שני פעמים אחד קודם הנץ החמה ואחד אחרי ומשמע שרק אחרי אפשר לקרוא ונאמרו בזה כמה שיטות בראשונים

והנה בהא דמבואר בבריתא קמייתא שאפשר לקרוא מעלות השחר עיין תוס' ח: שנקטו שהכונה משיכיר את חברו וכתב הב"י שלדבריהם אפילו בדיעבד אין לקרוא קודם זמן זה וזה כפשטות הגמ' שהקורא אם אנשי משמר לא יוצא ידי חובתו כי היו קוראים קודם שיכיר את חברו וכן הוא בתוס' י"ב. אמנם הרי"ף כתב שבשעת הדחק יכול לקרוא מעלות השחר וכן בדיעבד יצא אז דהינו שהשיעור של משיראה את חברו זה שלא בשעת הדחק אמנם קשה דהרי מבואר בגמ' שהקורא אם אנשי משמר לא יוצא ידי חובתו ועיין רמב"ן וכן נקט בביאור הגר"א שזה מחלוקת רק שהלכה כרשב"י וכן הוא פשטות הירושלמי כמבואר במלחמות אמנם רוב הראשונים ביארו שהכונה שהוא לא יצא מצוה מן המובחר והרשב"א כתב שיתכן ששלא בשעת הדחק לא יוצא ובטור ומקורו בהשגות הראב"ד על הבעל המאור שמי שקורא בצורה קבועה מעלות השחר רבנן קנסו אותו שלא יוצא ועיין רמב"ן וראב"ד שכתבו שודאי לא יתכן שאנשי משמר ואנשי מעמד לא יצאו ידי חובתם וביטלו מצוה דאוריתא ובהכרח שמדאורייתא אפשר לקרוא וא"כ במקום הדחק ודאי מסתבר שיוצא ידי חובתו [ודעת הרשב"א שאפשר גם לומר ברכת יוצר אור אמנם האחרונים נקטו שאי אפשר לומר ברכות יוצר אור עד שיכיר את חברו]

י] ולענין זמנה לכתחילה דרב הונא אמר משיכיר ואביי אמר כותיקין נקטו רוב הראשונים [התוס' רמב"ן רשב"א רא"ש ותר"י] ששניהם זה קודם הנץ החמה ובאמת מצד זמן קר"ש זה משיכיר רק שכיון שיש ענין לסמוך גאולה לתפילה וזמן תפילה זה עם שמש שזה סמוך לנץ החמה לאחריה לכן עדיף לכתחילה לחכות סמוך לנה"ח ואם אדם לא מתפלל באותו זמן באמת אין שום ענין לחכות לקרוא ק"ש דוקא סמוך לנץ החמה אלא אפשר משיכיר והא דמבואר בגמ' שר"ע אומר שקורא אחד לאחר עלות השחר וריב"ל אמר שהלכה כמותו כתבו הראשונים או שקי"ל כאביי או שריב"ל לא התכוין לפסוק כמותו אלא בהא דאפשר של לילה עד הנה"ח או שבאמת גם ר"ע מודה שאפשר קודם הנה"ח רק נקט לאחר הנץ החמה כי יש בזה חידוש מיוחד שאפשר ק"ש של ערבית עד הנץ החמה והראב"ד כתב שרצה שיהיה בדיעבד כמו של שחרית ועדין קשה דמבואר בגמ' שהעם היו קוראים לאחר שזרחה החמה וכתבו הראשונים שזה לשאר העם שלא יכולים להקדים ולדקדק לקרוא קודם הנץ החמה אמנם הרמב"ם נקט שאביי חולק על רב הונא וס"ל שזמן ק"ש זה סמוך לנץ החמה ולא משיכיר את חברו וצ"ל הטעם שבאמת עיקר הזמן הוא לאחר הנץ החמה ורק מחמת הענין שיוכל להתפלל מיד ולסמוך גאולה לתפילה הקדימו הזמן בסמוך לנץ החמה

י"א] אמנם דעת הר"ח והבעל המאור ור"ת שבאמת זמן ק"ש של שחרית זה לכתחילה מהנץ החמה אמנם בטעם הדבר מצאנו שני שיטות דהבעל המאור נקט שזה סברא בדאוריתא שלא יתכן אותו זמן שהוא גם זמן ק"ש של מעריב וגם של שחרית ולכן כיון שקי"ל כר"ע שאפשר לקרוא עד הנץ החמה של מעריב בהכרח שרק אחרי זה מתחיל זמן קריאת שמע וגם בשעת הדחק אי אפשר לקרוא אז ואנשי משמר לא יצאו ידי חובתם כלל אמנם ר"ת וסיעתו נקטו שמעיקר הדין הזמן מעלות השחר ובדיעבד יוצאים רק שלגבי הזמן לכתחילה הוא מהנץ החמה ולא קודם הנץ החמה אמנם צ"ע דהרי מבואר בגמ' שותיקין היו גומרים אותה אם הנץ החמה ואביי אומר שהלכה כמותם ומצאנו בזה שלשה ביאורים הבעל המאור כתב שיש שלשה זמנים קודם הנץ בזמן הנץ בעצמו ולאחר הנץ והותיקין היו קוראים תוך הנץ עצמו אבל לא קודם וזה כונת המשנה אם יכול לעלות ולהתכסות עד שלא תנץ הכונה שלא תגמור לזרוח [והנה בפשוטו מדובר על עלית השמש עצמה אמנם קשה שזה שלש דקות ויש שביארו שזה מאז שההשפעה של השמש ניכרת וזה שמן יותר גדול] ר"ת ביאר שהכונה שאביי פוסק שזמן תפילה של ותיקין זה זמן קר"ש לדידן שהם הקדימו הק"ש קודם זמנה לחביבות התפילה ואנו באותו זמן קוראים ק"ש והראשונים הביאו בשם ר"ח שביאר שהלשון ותיקין היו גומרים אותה עד הנץ החמה הכונה קוראים עם הנה"ח וביאר שהיראוך אם שמש הולך על מצות קריאת שמע והראשונים הקשו שהגמ' כ"ט דורשת הפסוק לגבי זמן תפילה וכן הלשון המבואר בגמ' כ"ו. מצותה אם הנץ החמה כדי שיסמוך גאולה לתפילה משמע שעיקר הנידון מצד תפילה ומה שקורא אז ק"ש כדי שיסמוך גאולה לתפילה [וצריך לדחוק שללא סמיכת גאולה לתפילה היה אפשר לדחות הק"ש לאחר התפילה] ועיין משכנות יעקב סימן שהאריך להוכיח כשיטה זו

י"ב] והנה שיטת ר"ת שעיקר זמן תפילה וק"ש הוא מהנץ החמה כמבואר בגמ' במגילה שגם דבר שמצותו כל היום בכל אופן מדרבנן לא קוראים קודם הנץ החמה שמא יקדים יותר מדאי ויקרא קודם הזמן וצ"ב לשאר הראשונים למה זה אחרת ועיין ראש יוסף שכתב שהיה מקום לבאר שכיון שרצו שיתפלל מיד בנץ מצד יראוך אם שמש לכן הקדימו זמן ק"ש ובפשוטו זהו סברת הרמב"ם שעיקר הזמן הוא סמוך לנה"ח וכנ"ל אמנם עיין רמב"ן במלחמות דמבואר בדבריו שני סברות לחלק א. ששם זה דברים שזה כל היום וכאן זה רק זמן יותר קצר ב. בתמיד שיש ענין להקדים מצד שכתוב בבוקר לא עשו סיג וגם ק"ש דינו בבוקר דהינו שדבר שזה בתחילת היום זה סברא שראוי להקדימו כמה שיותר ולכן תמיד עשו ממש משהאיר המזרח וק"ש כיון שכתוב בתורה ובקומך ורוב האנשים לא קמים עד שיכיר לכן תיקנו שעיקר הזמן הוא אז וכן מפני שקבעו פרשת ציצית ביחד ושם כתוב וראיתם וגו' ע"ש והנה לגבי זמן תפילה ברמב"ם מבואר שעיקר זמנו הוא מהנץ החמה אמנם עיין ב"י סימן פ"ט שהביא מרבינו ירוחם שזה רק מצד מצות ותיקין אמנם עיקר זמנה משיכיר את חברו [ובפשוטו כן מבואר ברא"ש פ"ד ס"א כמו שדיק הפמ"ג פ"ט א"א ג'] ועיין פרי יצחק ח"א ס"ב שלשיטתו מי שבין כה לא יכול להתפלל בנץ החמה יכול גם להתפלל קודם הנץ החמה ולכאורא לטעם הרמב"ן אין סיבה שכאן הזמן לא יהיה קודם וכמו ק"ש ובראש יוסף כאן כתב שק"ש שזה קבלת עול מלכות שמים זה סברא מיוחדת להקדים אבל תפילה זה כמו כל המצות אמנם אפשר לומר עוד שכיון שיש ענין מצד יראוך אם שמש שלא לקרוא קודם הנץ החמה ממילא כבר העמידו שזה הזמן ומצד גדר כמו שאר כל המצות שזמנם ביום

י"ג]מבואר בגמ' שותיקין היו קוראים סמוך לנץ החמה כדי לסמוך גאולה לתפילה ונמצא מתפלל ביום והנה יש לעיין האם עיקר הענין זה לקרוא ק"ש קודם הנץ החמה רק כיון שזמן תפילה זה רק לאחר הנץ החמה ממילא כיון שרצו לסמוך גאולה לתפילה קראו סמוך לנה"ח שיכולים להתפלל סמוך או דאדרבא עיקר הענין זה זה להתפלל בנץ החמה וכיון שרצו לסמוך גאולה לתפילה לכן קראו סמוך לנץ החמה אבל ללא זה אין שום ענין מצד מצות ק"ש לקרוא קודם הנץ החמה ויתכן ששני הדברים נכונים דהינו שיש ענין להתפלל סמוך לנץ החמה ויש ענין לקרוא קודם הנץ החמה רק מצד דין זה יכול לקרוא משיכיר את חברו ומה שהותיקין קראו סמוך לנץ כדי לסמוך גאולה לתפילה ונפק"מ בפשוטו א. במי שלא יכול להתפלל האם יש ענין לפחות שיקרא ק"ש קודם הנץ החמה ב. אם כבר קרא ק"ש קודם הנץ החמה ולא יכול לסמוך גאולה לתפילה האם בכל אופן יש ענין להתפלל בנץ החמה

והנה בפשטות וודאי שיש הלכה מצד דיני תפילה להתפלל סמוך לנץ החמה כמבואר בגמ' כ"ט: שמצוה להתפלל אם דמדומי חמה שנאמר יראוך אם שמש ולפני ירח דור דורים ומבואר שפסוק זה הולך על תפילה וכן הוא ברא"ש ושאר ראשונים בסוגין שעיקר הפסוק זה על תפילה דהינו תפילת שחרית [ורש"י ביאר שזה על ק"ש אמנם גם ביאר שיסוד הדין מצד שעל ידי זה התפילה בנץ החמה] וכן בפשוטו מוכח בגמ' תחילת פרק תפילת השחר שהמשנה אומרת שזמן תפילה עד חצות והגמ' שואלת הרי מצותה אם הנץ החמה כדי שיסמוך גאולה לתפילה דהינו דהגמ' הבינה דמבואר כאן שמצות תפילה זמנה בנץ החמה והנה בפשוטו לפ"ז אין שום מקור לומר שיש גם ענין מצד מצות ק"ש לקרוא מבעוד יום וכן משמעות הרא"ש והטור שכתבו שותיקין הקדימו לקרוא ק"ש קודם הנץ החמה כדי לסמוך גאולה לתפילה שזמנה בנץ החמה ומקורם בירושלמי דהובא ברמב"ן שותיקין היו משכימין וקוראים קודם הנץ החמה כדי לסמוך גאולה לתפילה ולהתפלל בנץ החמה ומבואר שלולי הענין להתפלל בנה"ח לא היו משכימים

אמנם עיין רמב"ן שאפילו שביאר סוגין כנ"ל ושהדין יראוך אם שמש זה על תפילה בכל אופן כתב שעיקר מצותה הוא קודם הנץ החמה מצד שאז זה עיקר זמן קימה וכן הוא בהשגות הראב"ד על הבעל המאור שכתב שמה שמבואר שהקורא אם אנשי מעמד לא יוצא הכונה כמצותה כי קוראים מאוחר ולכאורא כי זה אחרי הנץ וכן ביאר שרשב"י אמר אחד אחרי הנץ ולא קודם כדי שיהיה שניהם בדיעבד ומשמע שגם ביחס לדין קריאת שמע זה בדיעבד ועיין שנות אליהו שהביא מהירושלמי על מתניתין שכל הדין שר' יהושע חולק על ר"א זה בשוכח והירושלמי מבאר שגם במזיד רק רצה שיזהרו לא לאחר הנץ ועיין רמב"ם דגם מבואר בדבריו דבפ"א מק"ש כתב שהזמן ק"ש זה סמוך לנץ החמה וכתב שמי שעבר הזמן יקרא עד ג' שעות ומבואר שזה בדיעבד וכן בהלכות תפילה כתב שעיקר זמנה אם הנץ ובדיעבד עד ד' שעות אמנם לדבריו יתכן שהטעם מצד שהפסוק יראוך אם שמש זה גם על ק"ש וגם על תפילה ולכן הצריך לקרות סמוך לנה"ח ועיין אבן האזל פ"א מק"ש הי"ב שהאריך בזה ובאמת פשטות דברי ר' יוחנן שהובאו בגמ כ"ה: שותיקיו היו קוראים אותה אם הנץ החמה משמע שזה מצד זמן ק"ש ולא רק מצד תפילה שא"כ העיקר חסר מן הספר ועיין בזה לקמן

והנה עיין תר"י שכתב להוכיח שיש חיוב קריאה לפני הנץ שלא קשור לתפילה דמבואר במשנה שירד לטבול אם לא יכול לעלות ולקרוא עד שתנץ החמה יתכסה במים ויקרא והנה שם הרי הוא לא מתפלל במים שהרי זה לא מוזכר במשנה אלא רק קורא ק"ש חזינן שיש ענין לקרוא ק"ש קודם הנץ החמה והנה הגמ' מביאה על זה את ותיקין וצ"ע מנ"ל שיש ענין מצד הק"ש אולי רק מצד התפילה וע"ש שביאר שהרי בזה שמצמצם יתכן שבטעות יתפלל קודם הנץ החמה ולמה לא איחרו קצת וגם בזה מתקיים דין הנה"ח של התפילה אלא בהכרח שיש גם הלכה של ק"ש קודם הנה"ח והנה כדברי תר"י מבואר בגר"א סימן ס' ס"ב שמגמ' זו מוכח שאפשר לקרוא ק"ש ואחרי זה לומר ק"ש אם ברכותיה אם התפילה ועיין ב"י סימן מ"ו שהביא מהארחות חיים שבמים לא אמר ברכות ק"ש ועיין מאירי שכתב שקורא ק"ש ויוצא ומתלבש וסומך גאולה לתפילה אמנם גם לדבריו מה שקורא במים מצד להרויח קריאה קודם הנץ החמה אמנם צ"ע לדעת הרא"ש הנ"ל שאין דין מצד ק"ש א"כ מה ענין לקרוא קודם הנץ החמה וצ"ל שבאמת כונת הגמ' כמבואר בגר"א סימן ע"ד ס"ב שגם מתפלל במים [ודבר זה מאוד דוחק בגמ' שהרי לא הוזכר כלל במשנה שגם מתפלל]

והנה כתב הרי"ף דמי שלא יכול לכוין עדיף שיקרא פרשה ראשונה קודם הנץ כדי שלא יתפלל אלא לאחר הנץ ובפשוטו כונתו שאם יעשה כותיקין יתכן שיתפלל קודם הנץ החמה וזה הרי בדיעבד לכן כתב שיקרא רק פרשה ראשונה קודם הנץ וירויח את עיקר ק"ש ואחרי זה ימשיך גם שגם אם יטעה עדין יתחיל תפילתו לאחר הנץ החמה והנה בפשוטו לפ"ז מבואר שיש דין מצד דיני תפילה לא להתפל קודם הנץ החמה אמנם יתכן שזה מצד המעלה של הנץ שגם אם קורא קצת אחרי מקיים מעלת הנץ משא"כ אם מתפלל אפילו קצת קודם לא מקיים מעלת הנץ החמה ועיין תר"י שביאר כונת הרי"ף שאם יעשו כותיקין יצא טעות שיקראו ק"ש אחרי הנץ לכן עדיף לעשות כרי"ף והדברים פלא מה זה עוזר הרי אם עושים כרי"ף הם יותר מאחרים וצ"ע והנה הרא"ש העתיק את דברי הרי"ף וצ"ע דהרי לשיטתו אין דין ק"ש קודם הנץ החמה א"כ אין ענין לקרוא לפחות פרשה ראשונה קודם הנץ וצ"ל שביאר כונת הרי"ף שיקדים פרשה ראשונה קודם הנץ כדי שהתפילה תהיה סמוכה לנץ רק שעיקר החשש שלא יתפלל קודם הנץ וצ"ע והנה הרמב"ן כתב שרובם היו קוראים ק"ש קודם הנץ ולא היו סומכים גאולה לתפילה ומבואר שעדיף לא לסמוך גאולה לתפילה ולקרוא ק"ש קודם הנץ ותפילה בנץ החמה וצ"ע למה הרי"ף לא כתב לעשות כך וצ"ל שמנהגם היה תמיד לסמוך

והנה עיין ביאור מרדכי סקט"ז ובראש יוסף שהקשו קושיא עצומה לדעת הראשונים שיש גם דין מחמת הנץ החמה א"כ הגמ' תחילת פ"ד ששואלת שזמן תפילה זה סמוך לנץ ממצותה אם הנץ החמה כדי שיסמוך גאולה לתפילה ונמצא מתפלל ביום הרי מה ראיה שזה הלכה בתפילה אולי זה רק מחמת שק"ש צריך קודם הנץ החמה ועיין ביאור מרדכי שכתב שבאמת הדרשא יראוך אם שמש הולך על ק,ש ותפילה וכונת הגמ' שכמו שדורשים על ק"ש כך על תפילה אמנם כל זה שייך לרמב"ם שיש דין לקרוא ק"ש סמוך לנה"ח אבל לתר"י שאפשר משיכיר את חברו א"כ בהכרח שאין כזה דרשא ובפשוטו צ"ל שהבינה הגמ' שאין הלכה מצד זמן תפילה שזה לאחר הנץ החמה אלא מצד דין נץ ואם אין בתפילה דין נץ למה שלא יקראו יותר מוקדם וזה כדעת רבינו ירוחם והרא,ש רישפרק תפילת השחר שמצד זמן תפילה אין הלכה לאחר הנץ אמנם לדעת הרמב"ם שמבואר לא כך צ"ע וצ"ל שכל הסיבה שזמן ק"ש זה קצת קודם זה רק כדי לקים דין נץ החמה בתפילה

ובעיקר הנידון הנ"ל עיין העמק שאלה שהביא דבשאילתות כתבו שמצוה להתפלל אם הנץ החמה כדי שיסמוך גאולה לתפילה ומבואר שיש ענין מצד ק"ש לקרוא לפני הנץ החמה וכדי לסמוך גאולה לתפילה מתפללים סמוך אלא שצ"ע שלשון הגמ' ותיקין היו קוראים אותה אם הנץ החמה כדי לסמוך גאולה לתפילה ומבואר שהקריאת שמע היה קודם הנץ כדי לסמוך וע,ש שהביא מהבה"ג שגרס בגמ' תניא כותיה ותיקין היו קוראים אותה אם הנץ החמה ואחרי זה יש עוד בריתא מצותה אם הנץ החמה כדי שיסמוך גאולה לתפילה וביאר הנ"ל שהכונה המצוה של התפילה כדי שיסמוך וא"ש הכל אמנם בדברי הבה"ג תחילת פרק רבעי מפורש לא כך וכן מוכח בפשוטו בגמ' שם וצ"ע

י"ד]ידוע לדון בזמן הנץ החמה במקום שיש הסתרת הרים וזה מה שנקרא נץ הנראה והנה לגבי שעות היום מסתבר שזה לפי הנץ האמיתי כיון דמבואר בגמ' שחמה באמצע הרקיע בחצות אמנם לגבי תפילה שזה יראוך אם שמש יתכן שיש ענין שיראה השמש בפועל וכן משמע בירושלמי שר"ע קרא ק"ש ולאחר זה נראה השמש בראש ההרים ומשמע שזהו הנץ אמנם לגבי סוגין שנגמר זמן דערבית הדבר מחודש שזה תלוי בשמש בפועל דקימת האנשים לפי רמת האור בעולם ולא ראית השמש בפועל וכן יש כאן חידוש לומר שהלשון נץ החמה של הגמ' במגילה כ. זה אחרת מלגבי תפילה והחזו"א נסתפק בזה ולא הכריע ועיין תר"י שבמקום שלא יכול לצמצם יקרא בצורה שהתפילה תהיה ודאי לאחר הנץ ופרשה ראשונה קודם הנץ ולכן אם עושים הנץ הנראה הוא כמבואר בתר"י

**סוגיא דברכות ק"ש**

**גמ' י"א: תנן התם – י"ב. וקורין עשרת, עיין ברשב"א ומאירי שם ועיין תוס' י"ג. ד"ה היה קורא וברא"ש שם [ובחידושי הרשב"ץ באריכות] ובביאור נידון הראשונים עיין סימן ס' בב"י ב"ח פרישה ובשאר האחרונים שם ועיין שאגת אריה סימן כ"ו ובמשכנות יעקב סימן פ"א ופרי יצחק סימן א'**

**י"ג: ת"ר שמע ישראל – אמר רב יוסף פרקדן, וברא"ש ותר"י וברא"ה וריטב"א שם ועיין חידושי הרא"ה על המשנה הודפס י"ד. ד"ה אלו הן בין הפרקים**

**י: הקורא מכאן והילך לא הפסיד עיין רא"ש ורשב"א ועיין כס"מ פ"א הי"ג [ומשכנות יעקב סימן פ']**

**טושו"ע סימן מ"ו ס"ט, נ"ח ס"ו, נ"ט ס"ד, סימן ס' ס"ב ס"ג, ב"י סוף סימן ס"ו וברמ"א שם ס"י**

**שו"ת הרשב"א ח"א סימן מ"ז, ס"ט, שי"ט, ש"כ, - רשב"א י"א. ד"ה ולענין וע"ש ברשב"ץ, [או"ז הלכות ק"ש סימן כ"ה] תר"י תחילת מכילתין לענין ברכות ק"ש במעריב רא"ה ה. ד"ה אמר ר' אלעזר, שאגת אריה סימן כ"ו, משכנות יעקב סימן פ' פ"א, פרי יצחק סימן א'**

**א. ביאור הנידון מעכבות זו את זו – עיין רשב"א י"ג. ד"ה ר' יהודה וברשב"ץ י"ג: ד"ה מפני היראה**

**ב. בדין סדרן לא מעכב לגבי לכתחילה – רשב"א י"א. בתוך דבריו**

**ג. בדין ברכות מעכבות את הק"ש ובדמיון לסוגין – עיין רשב"א בסוגין ובתוס' י"ג. ד"ה היה ועיין מאירי בסוגין וברשב"ץ י"ג., ובב"י ובב"ח ובגר"א סימן ס' [ובמשכנות יעקב סימן פ"א] ועיין מרומי שדה י"ג. שביאר דברי הראשונים ועיין שאגת אריה סימן כ"ו שביאר למה הירושלמי לא דחה שהסדר לא מעכב ועיין בה"ל סימן ס' ס"א במוסגר**

**ד. בפסק הלכה לגבי זמן יוצר אור – עיין שו"ע סימן נ"ח ס"ג ובמג"א ובגר"א שם**

**ה. למה אם מדובר ביוצר אור אי אפשר לומר שאמרו אהבה רבה אחרי זה – משכנות יעקב סימן פ' ועיין מאירי בתוך דבריו ועיין פרי יצחק ח"א ס"א ד"ה וכן נראה לענ"ד מה שביאר ברמב"ן ובצל"ח בסוגין**

**ו. בדין ק"ש וברכותיה לאחר ג' שעות ובזמן ברכות ק"ש – עיין גמ' י: וברשב"א ורא"ש שם ועיין רמב"ם פ"א מק"ש ובכס"מ שם ובמג"א סוף סימן נ"ח ועיין משכנות יעקב סימן פ' [ועיין גמ' ט. לגבי ברכות לאחר עלות השחר ובהשגות הראב"ד על הבעל המאור שם ועין השלמה ב.] [ובגדר חיוב הק"ש לאחר ג' שעות עיין לבוש נ"ח ס"ו ובמ"ב שם ועיין או"ז סימן ט"ז ועיין היטב ברשב"א בתשובות סימן ש"כ]**

**ז. בדין ברכות ק"ש מפלג המנחה האם דומה לאחר ג' שעות – עיין רא"ה ה. ד"ה אמר ר' אלעזר [ועין פסקי הרי"ד ב. שזה ברכה לבטלה]**

**ח. בגדר ברכות ק"ש – עיין רשב"א בתשובותיו סימן מ"ז ס"ט שי"ט וש"כ ועיין י"א. מה שהביא מהגאונים לגבי ברכה הסמוכה לחברתה ומפורש יותר ברשב"ץ [עיין גר"א סימן ס"ז שדברי הרשב"א סימן ש"כ סותר לשאר המקומות]**

**ט. האם ברכות ק"ש הוי גם ברכת המצות – רא"ה י"ד. ד"ה אלו הן בין הפרקים [ועיין ישעות דוד סימן ה' בישוב הרמב"ן] ועיין רמב"ן בליקוטים י"א. ובאו"ז סימן כ"ה ובתר"י תחילת פרקין לגבי ק"ש מבעוד יום ועיין ב"י סימן ק"מ בשם הראבי"ה מה שלמד מסוגין לגבי הפסק באמצע ברכות התורה ועיין מג"א סימן ר"ו סק" בשם הכס"מ והאריך בזה הפרי יצחק ח"א סימן א' בד"ה אמנם ואילך [ועיין בה"ל סימן רל"ט בשם הרשב"ץ]**

**י. האם אפשר לומר ק"ש ללא הברכות ואחרי זה הברכות, לכתחילה ובדיעבד – עיין היטב ברא"ה י"ג: בדין ק"ש דר' יהודה הנשיא [ועיין בדבריו ה. ד"ה אמר ר' אלעזר, ובדף כ"א. לגבי ברכת אמת ויציב ללא ק"ש] ועיין ב"י סימן מ"ו שהעמיד בזה מחלוקת ראשונים ובפרי יצחק ס"א ד"ה והנה הב"י, ועיין באחרונים סימן מ"ו בסופו ובבה"ל ד"ה ויוצא בזה ובמשכנות יעקב סימן פ'**

**י"א. האם עדיף ק"ש אם ברכותיה או תפילה בציבור – מג"א סוף סימן ס"ו ועיין נחלת דוד ל. ובפרי יצחק סימן א' שהאריך בזה**

**י"ב. בדין נשים בברכות ק"ש – מ"ב סימן ע' סק"ב ובמג"א שם**

**י"ג. בביאור הנידון בגמ' י"ג: האם חוזר וגומרה – עיין תוס"ר שם וברשב"א י"ג. במשנה ועיין רשב"ץ י"ד: ואיכא מאן ובאו"ז אות ל"ה ובהגהות אשר"י בסוגין וברא"ה ובמשכנות יעקב סימן פ'**

**י"ד. בדין עניית אמן לאחר הבוחר עמו ישראל – רמב"ן י"א. ובב"י סוף סימן נ"ט ובשו"ע והגר"א שם ועיין טור סימן ס"א בשם הרמ"ה**

**בסוגיא דברכות ק"ש**

א]הגמ' י"א: דנה האם ברכות מעכבות זו את זו ומוכיחה מהא דבבית המקדש אמרו רק ברכה אחת והגמ' אומרת שאם זה יוצר אור זה ראיה משא"כ אם זה אהבה רבה זה לא ראיה כי אולי לא הגיע זמן יוצר ואחרי זה כשמגיע זמן יוצר אמרו יוצר אור והגמ' עדין מוכיחה שסדר ברכות לא מעכב ועיין לשון רש"י דמבואר שברכת אהבה רבה אפשר לומר קודם זמן ק"ש ויתכן שזה דעתו בכל ברכת המצות ויתכן שרק כאן שזה לא ברכת המצות ואפילו אם יש לזה גם דין ברכת המצות אבל כיון שיש לזה תוכן עצמי יתכן שזה יותר קל כמו דחזינן שאפשר לענות מפני היראה ועיין גליון מהרש"א יור"ד סי"ט שדן בזה

ב]מבואר בגמ' שאם זה יוצר אור יש כאן ראיה שברכות אין מעכבות זו את זו וצ"ע הרי אולי כיון שלא היה זמן היו אומרים רק ברכה אחת ואחרי זה באמת היו אומרים הברכה האחרת ועיין משכנות יעקב סימן פ' ועל דרך זה בפרי יצחק שיתכן שלא שיך לומר ברכת ק"ש לאחר ק"ש ורק יוצר אור כיון שלא הגיע זמנו אפשר לומר לאחר ק"ש וכמו טבילת גר ובאמת באו"ז סימן כ"ה הוכיח מהגמ' שאפשר לברך אחרי שברכת המצות מועיל אחרי זה אמנם לדעות שלא מועיל יתכן שרק ביוצר אור ומצד שלא הגיע הזמן וברמב"ן כתב שברכת אהבה רבה זה ברכת המצות אבל ברכת יוצר אור זה ברכת השבח וכתב שזה מוכח מסוגין ויתכן כונת כנ"ל שלכן רק ברכת יוצר שיך לומר אחרי כיון שזה לא ברכת המצות משא"כ ברכת אהבה רבה [כן ביאר בכונתו בפרי יצחק סימן א'] אמנם דעת הרשב"א שאפשר לומר הברכות ללא ק"ש ולפ"ז צ"ע כנ"ל ובפשוטו צ"ל שהבינה הגמ' שהיה זמן לומר שני ברכות עד כמה שהן מעכבים [וביותר דעיין רשב"א י"ג: שהקשה שאם ברכות אין מעכבות זו את זו למה אסור להפסיק בין פרק לפרק דמשמע שאין חיוב כלל לומר את שניהם אלא רק אם רוצה אמנם הרשב"ץ שם תמה עליו שודאי שיש חיוב לומר ולכן לכתחילה אסור להפסיק] ויתכן עוד שעד כמה שבפועל יאמר את שניהם א"כ ודאי שעדיף לומר אהבה רבה קודם הק"ש שזה ברכת התורה משא"כ אם בפועל יאמר רק אחד יתכן שרבנן העדיפו את הברכה של יוצר אור [ועיין פרי יצחק שהאריך בקושיא זו]

ג]בעיקר הכרעת הגמ' הרשב"א והרשב"ץ נקטו שבאמת ברכות אין מעכבות זו את זו והכונה שאמרו ברכת יוצר ולפ"ז להלכה אפשר לומר ברכות יוצר מעלות השחר אמנם ברמב"ם מבואר שאמרו אהבה רבה וכן הוא בראשונים בשם רב האי גאון דהינו שסדר ברכות לא מעכב ואין ראיה שברכות לא מעכבות זו את זו וכן הרמב"ם ביאר שהכונה אהבה רבה אמנם לא הזכיר שאחרי זה אמרו יוצר אור אמנם בפירוש המשניות כתב שאמרו יוצר אור אחרי זה ועיין שאגת אריה סימן כ"ו שתמה למה לא ביאר דבר זה בחיבורו ועיין פרי יצחק דיתכן שבאמת ברכות אין מעבות זו את זו ואז לא צריך לחדש שאמרו אחרי זה והגמ' רק אומרת שאם זה אהבה רבה א"כ אין מקור לנידון זה ע"ש

ד] והנה מבואר במשנה לקמן שהיה קורא בתורה והגיע זמן המקרא אם כיון לבו יצא והראשונים הביאו דבירושלמי מדייק מכאן שברכות אין מעכבות דהינו דבפשוטו מדאוריתא ודאי יצא רק אולי מדרבנן צריך דוקא בברכותיה וא"כ יצטרך לחזור ולקרוא אם ברכה לפני ובהכרח שברכות אין מעכבות וצ"ב מה הצד שזה יעכב וכי בכל ברכת המצות יש צד שזה יעכב ועיין רשב"ץ שזה סברא מיוחדת בברכת ק"ש שיש כאן ברכה אם תוכן שלם בזה היה צד שזה יעכב וקמ"ל שלא ועיין ראשונים שהביא מרב האי להקשות דהרי הגמ' לעיל הסיקה שרק סדר ברכות לא מעכב אבל ברכות מעכבות זו את זו וע"ש שתירץ כאן ביחיד כאן בציבור [ועיין מרומי שדה שביאר הכונה שבציבור שאחד מברך ומוציא את כולם זה רק אם זה בכל הברכות ולא בחלק וצ"ב הרי יש כאן דין שומע כעונה רגיל ומה שיך חלוקה זו] ובטור משמע שישב כפי שביארו הב"ח ועוד אחרונים שכונת הירושלמי שמכאן מוכח שסדר ברכות לא מעכב ולא שברכות לא מעכבות דהינו שיתכן שבאמת אחרי זה אמר הברכות ומבואר לפ"ז שגם ברכת אהבה רבה מועיל לומר אחרי זה

והנה בעיקר קושית הראשונים שדברי הירושלמי שברכות לא מעכבות זה סתירה לסוגיא דלעיל שברכות מעכבות זו את זו עיין מאירי ובסוגין וברשב"ץ תחילת פרק שני וכן בגר"א בשנות אליהו ובב"ח סימן ס' שכתבו שלכאורא יש כאן שני נידונים א. האם הברכות מעכבות את הק"ש וזה מוכח מהמשנה שזה לא מעכב ויש עוד נידון האם הברכות מצד עצמם מעכבות אחת את השניה ובזה הגמ' לעיל מסתפקת אמנם מדברי רב האי גאון חזינן שתליא הא בהא כמבואר בב"י ובגרא ואם ברכות מעכבות זו את זו ה"ה ברכות מעכבות את הק"ש וצ"ב הקשר בין הדברים ועיין שאגת אריה סימן כ"ו שכתב לבאר שכל הסיבה שאפשר לברך ברכת יוצר אחרי זה רק מצד שזה מעכב את הק"ש אבל אם זה לא מעכב את הק"ש אין סיבה שיועיל לומר אחרי ולפ"ז כונתו לשאול שמתירוץ הגמ' לעיל מבואר שברכות מעכבות את הק"ש וזה דוחק בלשונות הראשונים אמנם בפשוטו הביאור כמו שביאר במרומי שדה תחילת פ"ב שעד כמה שברכות מעכבות זו את זו הכונה שיש כאן חטיבה אחת א"כ ודאי שגם ק"ש זה חלק מהחטיבה וכמו שאי אפשר לומר ברכה אחת בלי השניה ה"ה הק"ש הוא חלק מהסדר הנ"ל ויצטרך לחזור ולקרוא ק"ש בשביל סדר הברכות שהוא מחויב בהם

והנה צ"ב ראית הירושלמי אולי באמת ברכות מעכבות רק שסדר ברכות אינו מעכב וכמו שבאמת ביאר הרשב"א ועיין לעיל שהבאינו מהשאגת אריה והרמב"ן שברכת אהבה רבה אי אפשר לומר אחרי אמנם הרשב"א נקט שאפשר לומר אחרי ולדבריו צ"ב ראית הירושלמי ואולי הלשון יצא משמע שזה לא תלוי במה שיגיד אחרי זה ברכות ויתכן עוד שצריך שיאמר את זה באותו מעמד או בכונה להמשיך ולא שעכשיו אומר את זה בתור דבר נפרד ועדין צ"ע ובעיקר הנידון לכאורא מהגמ' שלאחר ג' שעות אפשר לומר ברכות ק,ש ללא ק"ש חזינן שברכות לא מעכבות אם זה גם קשור לק"ש וצ"ל שלצד שזה מעכב באמת אומר אם ק"ש בתור קיום הדין ברכות ק"ש וכדעת הרא"ה לקמן

ה]עיין תשובות הרשב"א סימן מ"ז ס"ט שי"ט שכתב שברכות ק"ש אין זה כלל ברכת המצות של ק"ש ולכן גם אם לא קורא ק"ש יכול לומר הברכות והוכיח דבר זה א. מהא דהקורא מכאן ואילך לא הפסיד כאדם שהוא קורא בתורה ומבואר שגם ללא מצות ק"ש יכול לומר הברכות ב.מהגמ' שאפשר לומר יוצר אור לאחר ק"ש ואם זה היה ברכת ק"ש וודאי צריך לאומרו רק קודם ולא אחרי ובזה ביאר שבבפלג המנחה אפשר לומר ברכות ק"ש אפילו שלא יוצא מצות ק"ש והנה יש לדון האם לרשב"א אין זה ברכת המצות כלל או שודאי שמתקיים בזה דין ברכת המצות רק שגם ללא החלות דין ברכת המצוות אפשר לומר את זה ובאמת שיטת תר"י שבמתפלל מבעוד יום וחוזר ואומר אהבה רבה קודם הק"ש חזינן שיש לזה גם דין ברכת המצות אמנם עיין רשב"א י"א. שהביא מהגאונים שברכת אמת ויציב לא נחשב סמוכה לחברתה לברכת אהבה רבה כיון שזה לא ברכות ק"ש חזינן שאין זה כלל בכלל ברכת המצות אמנם צ"ב הטעם למה שק"ש לא יצטרכו ברכת המצות כמו כל המצות ואולי כיון שעיקרו מצות ת"ת א"כ בברכה של ברכת התורה שאדם רגיל לברך כבר נפטר ובמאירי ביאר שכיון שיש אהבה רבה שתיקנו לומר קודם הפקיעו הדין ברכת המצות מק"ש

ו]והנה כתב הרמב"ם דספק קרא ק"ש חוזר וקורא בברכותיה וצ"ב הטעם הרי לגבי הברכות ספק דרבנן לקולא והנה עיין רשב"א שכתב שיש ראשונים שכל עושה מצוה מספק מברך הברכות אמנם שיטת הרמב"ם לא כך [ויש אחרונים שכתבו שבודאי הייה חיב וספק אם עשה הרמב"ם מודה שמברכים] ועיין שו"ת הרשב"א סימן ש"כ שכתב שצ"ל שהברכות ק"ש זה הידור בקיום מצות ק"ש ולכן כל שאומר ק"ש אומר אותה אם ברכותיה ע"ש וצ"ע הרי הכריע שזה לא ברכות ק"ש וצ"ל שזה בדעת הרמב"ם שנקט שיש כאן שני דינים ובאמת מבואר ברמב"ם שלמה לא עונים אמן על אהבה רבה כי זה ברכה של ק"ש וכמו בכל ברכה קודם מצוה וכן מבואר ברמב"ם שאמת ויציב חשיב ברכה הסמוכה לחברתה ויתכן שגם לרשב"א שזה לא ברכת המצות אבל ודאי שיש הידור בק"ש שזה נאמר אם הברכות ביחד שזה קבלת מלכות שמים שלמה והנה עיין פרי יצחק שהוכיח בדעת הרמב"ם שזה לא רק ברכת המצות שכתב שאם ודאי קרא ק"ש וספק על הברכות לא חוזר ומבואר שאם ודאי לא אמר הברכות יכול לאומרם עוד מבואר ברמב"ם שגם ת"ח שתורתו אומנתו מפסיק לק"ש זה אם הברכות אפילו שלתפילה לא מפסיק והוא כנ"ל שהברכות זה צורה בקיום המצות ק"ש

ז]והנה מבואר בגמ' שרבי היה אומר פסוק ראשון בזמן ק"ש והגמ' מביאה מחלוקת האם אחרי זה חוזר וגומרה או אינו חוזר וגומרה ועיין רא"ה ותוס"ר שנקטו שזה היה לאחר ג"ש דאל"כ ודאי שחוזר וגומרה ולפ"ז הצד שגומר בפשוטו זה כמבואר ברשב"א שזה מצד שיש ענין לקבל עליו מלכות שמים וכמו אחד שלא קרא בזמן אמנם עיין ברא"ה שביאר שגמר אם ברכות ק"ש וע"ש שביאר שרק לכן יכל לומר ברכות ק"ש כיון שאמר את זה אם הק"ש דרבנן וכן מה שהקורא מכאן ואילך לא הפסיד כאדם הקורא בתורה וזה אם ברכותיה זה רק אם קורא אם הק"ש עצמה וע"ש שכתב שלפ"ז א"ש מה שאומרים הברכות מבעוד יום כיון שזה אם ק"ש וע"ש שבתחילה כתב שצריך בערב לחזור הכל וחידש שאולי הדרבנן יצא מבעוד יום ולכאורא משמעות דבריו שלא צריך דוקא לצאת ק"ש דרבנן אם הברכות אלא העיקר שיגיד ק"ש וכן הוא הלשון בגמ' כאדם שקורא בתורה ומשמע שלא מקיים בזה מצות ק"ש מדרבנן אמנם שיטת הרמב"ן שאהבה רבה זה ברכת המצות ולכן כתב שאסור לענות אמן לאחר אהבה רבה ואם יענה זה ברכה לבטלה וצ"ע מקריאה לאחר הזמן ובהכרח צ"ל שקורא אם ק"ש ויתכן שהכונה שיש כאן ק"ש דרבנן ויתכן שגם ללא זה וכנ"ל מהרא"ה אמנם האו"ז שהוכיח שאפשר לברך ברכת המצות לאחר המצוה מיוצר אור חזינן שזה רק דין ברכת המצות ועיין או"ז שכתב שהדין של כקורא בתורה זה כמו תפילה שלא בזמנה דהגמ' אומר ששכר תפילה יש לו רק שלא בזמנה ומשמע שישי כאן קיום דין ק"ש מדרבנן [וכן משמעות הרשב"א בסימן ש"כ בסופו ע"ש] והנה הטור סימן מ"ו הביא שר"י החסיד היה אומר בלעולם יהא אדם פסוק ראשון שחשש הציבור יעברו הזמן ק"ש ועיין פרי יצחק שתמה שא"כ יגיד הכל ויתכן שנקט ששאר הק"ש אפשר באמת לאחר ג' שעות וע"ש שהאריך בזה

והנה בפשוטו אם זה ברכת המצות צ"ע איך מותר לענות מפני היראה בין אהבה רבה לק"ש וכמו שהקשה הגר"א והרי בכל ברכת המצות צריך לחזור ולברך והנה אם נימא שיש לזה גם חלות ברכה לא בתור ברכת המצות א"כ ודאי א"ש שכל שחל על זה ברכה זה עצמו לא איכפת לן מההפסק אמנם אם נימא שאין לזה דין אמירה רק מצד ברכת המצות צ"ע וצ"ל שכיון שאין זה ברכה על המצוה אלא שבח בעלמא רק שבזה מתקים הדין ברכת המצות בזה אין חיסרון של הפסק והנה מדברי הרמב"ן מבואר שנקט שאמן זה כמו סתם דיבור ואין זה בכלל ההיתר של מפני היראה אמנם הרא"ש הביא את רב עמרם גאון לברך ברכת המצות ובכל אופן נהג לענות אמן על אהבה רבה ויתכן שנקט שזה כמו מפני היראה והנה הב,י סימן ק"מ הביא מהראבי"ה להוכיח שמי שמדבר באמצע קריאת התורה לא צריך לחזור ולברך מעונה בין הפרקים וצ,ע שהרי כאן גם בין הבררכה למצוה לא מברך וצ"ל שעד כמה שעדין לא חל תורת ברכה בזה עדיף סוג ברכה כנ"ל אבל אם כבר חל שם ברכה אין סברא לחלק

ח]והנה בגמ' מובא מחלוקת האם רבי חוזר וגומרה או לא ועיין רא"ש שאפילו שמפסיקין לק"ש אבל במלמד לרבים לא מפסיק אלא לק"ש דאוריתא שזה פסוק ראשון או פרק ראשון והנה מבואר בגמ' מחלוקת האם חוזר וגומרה או לא ועיין רשב"א ותוס"ר שמדובר ודאי לאחר הזמן דאם מדובר בזמן ק"ש וודאי שחוזר וגומרה דהרי יש לו חיוב ק"ש והנה מבואר ברא"ה שלמ"ד חוזר וגומרה זה אם ברכות ק"ש ומשמע שלמ"ד שאינו חוזר וגומרה גם לא היה אומר ברכות ק"ש וצ"ב הטעם שכיון שזה תוך הזמן של הברכות למה שלא יחזור והיה מקום לומר שודאי שאמר הברכות רק נחלקו האם אמר שאר הק"ש ביחד אמנם ברא"ה מבואר שרק אם אומר הק"ש יכול לומר הברכות וא"כ בהכרח שלמ"ד שלא חוזר וגומרה לא יכול לומר הברכות ויתכן שנחלקו בנידון הגמ' האם הפסיד ברכות או לא ובזה עצמו תלוי הנידון הנ"ל ועיין רש"י שמהדר על יציאת מצרים שזה במקום ויאמר ואמת ויציב ומפורש שלמ"ד שלא חוזר וגומרה גם לא אמר אמת ויציב ועיין משכנות יעקב סימן פ' שביאר שבאמת זמן ברכות ק"ש זה כל היום רק נחלקו האם זה רק בתור תשלומין וממילא כאן שהיה פטור בזמנו לא חל חיוב אחרי זה או שזה חיוב מצד עצמו ע"ש והנה הרשב"א במתניתין כתב להוכיח שגם בשהה כדי לגמור את כולה אינו חוזר לראש מהמ"ד שחוזר וגומרה ולא צריך לחזור לראש וצ"ע הרי גמר לאחר זמן ק"ש וכמבואר בלשון הרשב"א בהמשך הסוגיא וצ"ל דמבואר כאן חידוש שאם התחיל תוך הזמן יכול לגמור לאחר הזמן ולדעת הרמב"ם שזמן ק"ש כל היום בלא קרא עד ג' שעות א"ש שזה עצמו הויכוח ועיין הגהות אשרי דמשמע שהנידון האם חזר וגמר ויאמר ואמת ויציב ולא על כל הק"ש דהינו שיש כאן נידון האם גם לגבי פרשה ג' יש הגבלה של זמן וצ"ע בכל זה ועיין או"ז סימןכ"ה דמבואר שרק גמר ויאמר אם אמת ויציב והובא בהגהות אשר,י ועיין רשב"ץ י"ד: מה שביאר בזה ושמעתי דון שלשיטות שרבי לא גמר זה מצד שהלימוד הטרידו וגם זה בכלל פטורו

ט]עיין לעיל שהבאינו דעת תר"י שבאומר ק"ש בלילה חוזר אם ברכת מדין ברכת המצות ועיין פרי יצחק שהקשה א"כ מה הגמ' אומרת שאם זה אהבה רבה אין כאן חיסרון של ברכות מעכבות זו את זו כי אמרו אחרי זה יוצר אור ותיפו"ל שכאן יכול לומר מצד ברכת המצות לבד כמו בקורא בלילה לאחר שאמר הברכות ביום [ואולי יש כאן איסור גורם ברכה שאינה צריכה אם לא אומר בצורה שלא יצטרך לחזור ולקרוא] ולכאורא יתכן דהרי מבואר שאמרו גם ברכת אמת ויציב ואם ברכות מעכבות זו את זו א"כ ברכה זו לא יוכל לומר אמנם יש לדון האם לצד שברכות מעכבות זה שלשת הברכות או רק שתים הראשונים ובפשוטו אין חילוק וא"ש

י]בעיקר הנידון הנ"ל האם ברכת ק"ש זה ברכת המצות עיין או"ז שהוכיח שברכת המצות אפשר לומר אחרי מהגמ' שהיו מברכים יוצר אור אחרי ומבואר שנקט שגם ברכת יוצר אור חשיב ברכת המצוות ודלא כרמב"ן ועיין פרי יצחק שהביא מהרוקח שמי שלא יכול להתפלל ורק לומר ק"ש שיאמר שני הברכות שקודם ק"ש ויפסיק קודם אמת ויציב כדי לסמוך גאולה לתפילה וע"ש שביאר כי זה ברכת המצוות והנה גם אם זה לא ברכת המצוות אבל ודאי שיש ענין לומר ק"ש אם הברכות אלא שיש לעיין האם זה עדיף מתפילה בציבור ועיין פרי יצחק שהאריך בזה ושהמג"א נקט שעדיף תפילה בציבור דהינו שיקרא ק"ש קודם התפילה ואחרי זה יחזור ברכות אם התפילה ועיין נחלת דוד שהקשה בגמ' ל' במקדים קודם הזמן למה שלא יקרא ברכות ק"ש אם התפילה ורק אחרי זה יאמר ק"ש וירויח סמיכת גאולה לתפילה ואם נימא שלא הגיע זמן יוצר א"ש אבל לרשב"א שפסק שהגיע צ"ע ובפשוטו מבואר שלומר הק"ש אם ברכותיה זה עדיף אפילו מסמיכות גאולה לתפילה וזה כראשונים דמעריב עדיף לומר הק"ש אם ברכותיה לאחר שמונה עשרה אמנם לראשונים שחולקים צ"ע ואולי לומר אז יוצר אור זה בדיעבד גדול

י"א]מבואר בגמ' שגם לאחר זמן ק"ש אפשר לומר ברכות ק"ש ודעת הרמב"ם שזה כל היום ועיין כס"מ שגם מצות ק"ש מדאוריתא זה כל היום אמנם כל הראשונים נקטו שזה רק עד ג' שעות ובכל אופן מבואר שברכות ק"ש זה גם אחרי זה ועיין ראשונים שדנו שזה כל היום אמנם הביאו מרב האי גאון שזה רק עד ד' שעות כמו זמן תפילה וע"ש שכתבו עד חצות דהרי בדיעבד זמן תפילה עד חצות והנה הצד לומר שזה כל היום מצד שזה ברכות השבח וכמו ברכות השחר והנה מבואר שאפשר לומר הברכות מפלג המנחה מצד שזה זמן תפילה ומאידך מבואר שאפשר לומר עד הנץ החמה ויתכן שבאמת הדין לומר עד הנץ זה רק אם הק"ש אבל ללא הק"ש לא יכול ואינו במשמע ובפשוטו צ"ל שזה סברא מתי לקבוע את הזמן ברכות ועיין מ"ב סימן ע' סק"ב שהביא מהמג"א שנשים פטורות מברכות ק"ש כיון שזה מצות עשה שהזמן גרמא אפילו שבתפילה הם חייבים דהינו שודאי שזה לא מחיב בתור חלק מהתפילה אלא זה רק סברא לקבוע זמנם כמו התפילה

י"ב] בעיקר הנידון האם ברכות מעכבות זו את זו לכאורא צ"ע הגמ' אומרת ובלבד שלא יאמר השכיבינו ודעת הרא"ש שהכונה שלא אומר כלל וחזינן ששיך לומר רק ג' ברכות ואולי השכיבינו זה משהו לעצמו אמנם הגמ' הרי אומרת שזה גאולה אריכתא וצ"ע

**סמיכת גאולה לתפילה**

**גמ' ד: אמר מר - אמר ר"א, [עיין צל"ח ורעק"א] גמ' ל. אבוה דשמואל – המשנה [וע"ש בנחלת דוד ובפרי יצחק סוף סימן א']**

**תוס' י"ג: ד"ה שואל [ע"ש בנחלת דוד] תוס' י"ד: ד"ה ומנח**

**טושו"ע סימן קי"א ,רל"ו, פ"ט ס"ח, סימן ס"ו ס"ז - ס"י, ס"ט בב"י בשם המנהיג וברמ"א שם, מ"ב ע' סק"ב ובשער הציון שם, בה"ל סוף סימן מ"ו בביאור שיטת הגר"א**

**תר"י כ"א. ד"ה והיכא, מג"א ת"צ סק"ו ובהגהות רעק"א שם, שאג"א ס' ט"ז, קה"י ס"ב, פרי יצחק ס"ב, תהלה לדוד קי"א,נ"ב מג"א ק"ט סק"ב ובפמ"ג ועיין אפיקי מגינים סימן ס"ו סקי"ג מה שישב בזה**

**סמיכת גאולה לתפילה**

**גמ' ד: אמר מר - אמר ר"א, [עיין צל"ח ורעק"א] גמ' ל. אבוה דשמואל – המשנה [וע"ש בנחלת דוד ובפרי יצחק סוף סימן א']**

**תוס' י"ג: ד"ה שואל [ע"ש בנחלת דוד] תוס' י"ד: ד"ה ומנח**

**טושו"ע סימן קי"א ,רל"ו, פ"ט ס"ח, סימן ס"ו ס"ז - ס"י, ס"ט בב"י בשם המנהיג וברמ"א שם, מ"ב ע' סק"ב ובשער הציון שם, בה"ל סוף סימן מ"ו בביאור שיטת הגר"א**

**א. בהא דמבואר בגמ' שיש עדיפות תפילה קודם – צל"ח**

**ב. בהא דיראו עינינו לא הוי הפסק – תוס' , תר"י, תוס' רא"ש בשם תוס' וכן הוא בתשובותיו ועיין מאירי**

**ג. האם סמיכת גאולה לתפילה זה הלכה בק"ש או תפילה - קה"י סימן ב'**

**ד. האם יש ענין דוקא במצות ק"ש – תוס' ב. בקושיתם שתפילה קודם ובנחלת דוד שם [ועיין ביאור מרדכי סק"ה] ובחידושי הרשב"א [וע"ש בהשגות הראב"ד על הבעל המאור שמברכים מבעוד יום לסמוך גאולה לתפילה ועין רשב"א שבת ט. לגבי מפסיק לק"ש באכילתו]**

**ה. האם עדיף תפילה בציבור או סמיכת גאולה לתפילה – שו"ע סימן רל"ו וסימן קי"א**

**ה,ב. האם עדיף ק"ש אם ברכותיה או סמיכת גאולה לתפילה במעריב – רא"ש סימן א' בשם רב האי גאון ועיין תר"י ורשב"א ועיין מג"א סימן רצ"ג ועיין פמ"ג סימן נ"ב ובתהלה לדוד שם**

**ו. בדין ענית קדיש וברכו בין גאולה לתפילה דמעריב – א"ר סימן ס"ו הובא בתהלה לדוד שם**

**ז. בדין לפרוס שמע למישהו אחר – עיין סימן ס"ט בב"י וברמ"א בשם המנהיג מה שחילקו בין שחרית לערבית [ועיין מאמר מרדכי ס"ו ס"ט מה שביאר ברמ"א שמותר להתחיל חזרת השץ לפני שאמר ק"ש והמג"א שם חלק]**

**ח. בדין להכריז יעלה ויבוא – דרכי משה סימן קי"א בשם הרשב"א ועיין מג"א רל"ו סק"א ובשער הציון שם**

**ט. שיעור שהיה בסמיכת גאולה לתפילה – גמ' מ"ב. פמ"ג קי"א מ"ז א, תהלה לדוד סק"א – ג' [ובעיקר האיסור עיין ראבי"ה סימן מ"ז]**

**י. בדין ענית קדיש בין גאולה לתפילה – תוס' י"ג: וע"ש בצל"ח ובהגהות הר"ש טויבש וע"ש בנחלת דוד [ובתהלה לדוד קי"א סק"א לגבי לשתוק ולשמוע קדושה בין גאולה לתפילה] טושו"ע ס"ו ס"ט**

**י"א. בדין הנחת טלית ותפילין בין גאולה לתפילה – ראשונים י"ד: טושו"ע סימן ס"ו ס"ח ועיין ביאור הגר"א ס"ב**

**ל.**

**י"ב. בביאור פסק הלכה דסוגין – עיין רא"ש רא"ה ורשב"א ועיין סימן פ"ט ס"ט ועיין סימן צ"ד ס"ט לגבי מי שהתפלל מיושב**

**י"ג. בהא דלא קרא ברכות ק"ש ללא ק"ש – נחלת דוד [ועיין פרי יצחק שהאריך בזה]**

**י"ד. למה רב אשי לא קרא ק"ש ללא ברכות - פרי יצחק סימן א ד"ה ונראה להביא**

**ט"ו. האם מחלוקת רשב"א ורבנן זה גם במעריב – מג"א סימן רצ"ג ובבה"ל ד"ה כגון**

**ט"ז. האם אפשר לחלק ברכות ק"ש מתפילה כשהגיע זמן ק"ש – מג"א סוף סימן פ"ט ועיין רעק"א שם [ובמאמר מרדכי ס"ו ס"ט]**

**י"ז. בדין סמיכת גאולה בשבת – עיין סימן קי"א ובשאגת אריה סימן ט"ז ועיין בה"ל לגבי תפילה בציבור ובגליון רעק"א ועיין תהלה לדוד לגבי לענות אמן בין גאולה לתפילה בשבת וע"ש סק"ד בטעם שיו"ט זה אחרת ונפק"מ ליו"ט שחל בשבת [וע"ש סק"ו] ועיין רשב"ץ לגבי יו"ט**

**י"ח. האם ק"ש קודם הנץ ותפילה לאחר הנץ עדיף מסמיכת גאולה לתפילה – פרי יצחק ס"ב ע"ש מה שהביא מהראשונים ודן מסוגין**

**י"ט. האם תפילה בציבור עדיף מתפילה אם תפילין – מג"א ס"ו סקי"ב וע"ש במאמר מרדכי ואפיקי מגינים [ועיין מג"א ק"ט סק"ב ובפמ"ג שם]**

**כ. האם תפילה בציבור זה סיבה להתחיל אמת ויציב קודם ק"ש – רמ"א סוף סימן ס"ו [ועיין פרי יצחק סימן א'] ועיין מאמר מרדכי שם ובפמ"ג נ"ב א"א א' ובתהלה לדוד שם**

**כ"א. האם יש קיום סמיכת גאולה לתפילה דוקא על ידי ברכת גאולה – תר"י כ"א. לגבי ספק אמר אמת ויציב ועיין בדבריו ב. לגבי מתפללים מבעוד יום בעיצה להתפלל שני תפילות**

**כ"ב. האם במפסיק בשירה חדשה יש חיסרון של סמיכת גאולה לתפילה- מג"א סימן ת"צ סק"ו וברעק"א שם**

**סמיכת גאולה לתפילה**

א] מבואר בגמ' דנחלקו ר"י וריב"ל בסדר תפילת מעריב האם ק"ש ואחרי זה תפילה או תפילה ואחרי זה ק"ש ומבואר בגמ' שטעם ר' יוחנן מצד סמיכת גאולה ותפילה וריב"ל ס"ל שאין טעם לסמיכת גאולה לתפילה בערב וצ"ב גם אם אין סמיכת גאולה לתפילה למה זה מכריח שתפילה קודם ועיין צל"ח מה שדן שזה מצד שתפילה חשיב תדיר והוא קודם והנה שיטת רב עמרם שאם תפילת ערבית רשות אין דין סמיכת גאולה לתפילה וצ"ב הרי הגמ' אומרת שהבריתא סוברת שתפילת ערבית רשות ובכל אופן מבואר שק"ש ואחרי זה תפילה ועיין בריטב"א שכתב שהגמ' באמת רק הביאה ראיה מהבריתא שהסדר ק"ש ואחרי זה תפילה אבל באמת אין דין סמיכת גאולה לתפילה ועיין במל"ה והגראמ"ה וברעק"א

ב]מבואר בגמ' דס"ל לר"י שגם במעריב יש דין סמיכת גאולה לתפילה והתוס' הביאו בשם רב עמרם שכיון שתפילת ערבית רשות א"כ אין חיוב סמיכת גאולה לתפילה ובפשוטו הביאור שלא שייך לחייב סמיכת גאולה לתפילה כיון שאדם לא חייב להתפלל אמנם בפשוטו ודאי שיתכן שיש בזה ענין ולפ"ז עדין צ"ב מה שנהגו לומר קדיש להראות שתפילה ערבית רשות אבל למה שלא להרויח שיסמכו גאולה לתפילה ומשמע קצת שצריך את החלות חיוב תפילה או סמיכת גאולה לתפילה כדי שיתקיים דין זה ויתכן שגדר הדין שדנו התפילה והגאולה כדבר אחד וכל שרבנן לא תיקנו זה לא שייך וצ"ב ועיין בזה לקמן והנה תוס' וכל הראשונים חלקו וכתבו שודאי שגם אם תפילת ערבית רשות יש דין סמיכת גאולה לתפילה ולשון תוס' שאם מתפללים צריך לסמוך ועיין קה"י סימן ב' שביאר שזה מדיני תפילה שאם מתפלל כך היא צורת התפילה אמנם ודאי שאם זה הלכה בק"ש לכאורא לא שייך לחייב לסמוך כיון שלא חייב להתפלל כלל אמנם כבר כתבו הראשונים שגם אם זה רשות אין זה רשות גמור ורק ביש לו צורך יכול לדחותו וממילא יתכן שעד כמה שהוא במצב שצריך להתפלל גם הטילו לסמוך כמו כל ק"ש

והנה הקשו הראשונים דאנו אומרים פסוקים וקדיש וא"כ אין כאן סמיכת גאולה לתפילה ומצאנו בזה לכאורא ארבע שיטות בראשונים תוס' כתבו שזה כגאולה אריכתא וכן הוא בשו"ת הרא"ש כלל ד' ובפשוטו זה לשיטתם שלא תיקנו במקום תפילה אלא כדי למשוך הזמן [ובפשוטו לפ"ז יחיד לא צריך לומר שהרי זה היה כל הרוח שמי שאיחר דילג על זה] אמנם כל הראשונים כתבו המציאות שלא היו מתפללים שמונה עשרה אלא זה היה במקום תפילה ובביתם התפללו ערבית רשות א"כ לכאורא לא שיך לומר שזה כגאולה אריכתא אמנם עיין מאירי שכתב שזה כתפילה אריכתא דמי אמנם הרא"ה והריטב"א והרא"ש והרשב"א שכתבו שמחמת המנהג הנ"ל קבעו לומר את זה ונשאר המנהג ובאמת היום אנו לא מקיימים סמיכת גאולה לתפילה אמנם הרא"ש כתב שבכל אופן ראוי להיזהר שלא להפסיק בדברים אחרים דהינו שיש סברא שדבר שנאמר בתור שהחיוב לומר זה לא מבטל ממש הסמיכת גאולה לתפילה ובתר"י כתב שכיון שמראש תיקנו אדעתא דהכי שזה חובה לא חשיב הפסקה וצ"ב ויש ראשונים שבאמת לא אמרו הפסוקים מצד שזה מבטל הסמיכת גאולה לתפילה וצ"ב הרי אומרים קדיש ואולי לא אמרו קדיש אמנם ברמב"ם אפילו שלא כתב הפסוקים אבל סדר קדיש הוא כתב בפ"ט מתפילה וכן הגר"א שנהג לא לומר פסוקים אבל ענה על הקדיש

ג] מצאנו בפוסקים בכמה מקומות שהקילו יותר בדיני סמיכת גאולה לתפילה במעריב כיון שזה רשות א. עדיף תפילה בציבור כמבואר ברשב"א [הובא בב"י סימן קי"א] והנה הרא"ש [ריש מכילתין] הוסיף כי בין כה אומרים פסוקים אמנם ברשב"א מבואר מצד שזה רשות וצ"ב הרי הסברא שזה רשות ממילא זה גם סברא כלפי התפילה ומבואר שהמציאות מה שזה רשות זה מחסר במעלה של הסמיכת גאולה לתפילה וצ"ב ואם נימא שכאן אין את המעלה בק"ש א"ש שתמיד העדיפות של הסמיכת גאולה לתפילה מצד המעלה בגאולה שאין להעדיף לצורף מעלה בתפילה אמנם יתכן עוד דתפילה בציבור זה מעלה וסמיכת גאולה לתפילה זה חיוב ולכן אפילו שתפילה בציבור זה יותר חשוב אבל כיון שלא חייבו זה עצמו סיבה להעדיף הסמיכת גאולה לתפילה משא"כ במעריב שזה לא חיוב הסמיכת גאולה כיון שהרי עצם המעריב זה רשות ממילא כבר עדיף התפילה בציבור אמנם בתוס' משמע שכל שהוא מתפלל זה חיוב ב. עיין סימן ס"ט דהובא בב"י ספר המנהיג שאם אנשים איחרו לבית הכנסת שאפשר לחזן לומר ברכו בשבילם בין גאולה לתפילה רק במעריב וביאר שני סברות א. כי זה רשות ב. כי בין כה מפסיקים ג. עיין שו"ת הרשב"א שמותר להכריז יעלה ויבוא כיון שזה צורך התפילה ומשמעות הרשב"א שזה גם כלפי שחרית אמנם הוסיף ועוד שתפילה ערבית רשות ומשמע שממילא זה סברא שכאן החיוב סמיכת גאולה לתפילה הוא פחות ויכול להכריז וכן נקטו הפוסקים דבשחרית ודאי אסור ד. עיין א"ר סימן ס"ו ס"ט שכתב שלהפסיק לענות קדיש וקדושה במעריב אפשר ובשחרית לא [והוסיף שבמעריב יש לצרף השיטות שתמיד מותר אבל מבואר שודאי שיש סברא בעצם לחלק] וצ"ב הסברא

והנה בכל זה מבואר שכיון שתפילת ערבית רשות אפילו שיש דין סמיכת גאולה לתפילה אבל זה גדר אחר ולכן דיני ההפסקה שונים ויש שדנו לבאר דהנה בראבי"ה סימן מ"ז כתב שבכל סמיכת גאולה לתפילה יש בזה שני דינים א. שלא יפסיק בדיבור וזה איסור גמור ב. שלא ישהה ביניהם וזה רק דין לכתחילה אמנם הפוסקים נקטו שזה גם חיוב גמור ולכן אסרו להניח טלית אפילו ללא ברכה עיין לקמן אמנם יתכן שבמעריב אין את ההלכה הזו רק לכתחילה ממש דהינו שכאן כל יסוד הדין שלא יהיה הפסק ביניהם ולא שיהיה ביחד ולכן כל שיש כאן דבר שמצד צורת התפילה יש בזה ענין או צורך גדול שודאי שזה מחסר בסמיכות אבל זה לא גדר של הפסק וחזינן עוד מדין תפילה בציבור שזה ענין פחות חשוב והנה לפ"ז יש לדון בהפסיק כבר בשחרית האם עכשיו יש רק את הדין השני וצריך לדון לפי גדרי מעריב או שעדין יש מקצת מהקיום שיהיה יחד ועיין אפיקי מגינים ס"ו סקי"ג

**ל.**

ד]מבואר בגמ' דנחלקו תנאים באדם שצריך לצאת מוקדם ולא יוכל להתפלל מעומד האם עדיף להתפלל מעלות השחר ולהשאיר ק"ש וברכותיה לזמן ק"ש או שיתפלל מיושב אם סמיכת גאולה לתפילה והגמ' מבארת לגבי שבתא דריגלא דהיו אמוראים שהתפללו קודם ורב אשי התפלל מיושב ואחרי זה מעומד והגמ' שואלת למה לא עשה כאבוה דשמואל שהתפלל מוקדם והגמ' אומרת לא חזינן לרבנן קשישי דעבדי הכי [ועיין ברא"ה שביאר הסוגיא אחרת מרש"י] ועיין בראשונים שיש שפסקו כת"ק ויש שפסקו כרשב"א שסמיכת גאולה עדיף וכרב אשי ועיין תוס' בחד פירושא שמה שרב אשי התפלל אחרי זה מעומד זה מעיקר הדין [ובזה ישבו הקושיא מהבינינו] ועיין ברשב"א בשם רב האי גאון וכן ברא"ש שכל מה שרב אשי לא עשה כרשב"א כי יכל להתפלל בכונה מיושב אבל אם יצטרך להתפלל מהלך שזה מחסר בכונה בזה ודאי הלכה כת"ק עוד כתבו הרא"ש והרשב"א לישב שרק כאן שאפשר להתפלל אחרי זה מעומד אסור לעשות כת"ק אבל במקום שאחרי זה לא יוכל להתפלל מעומד בזה הלכה כת"ק

והנה בעיקר הא דרב אשי התפלל מיושב ואחרי זה מעומד יש לדון האם זה מעיקר הדין או שמחמיר על עצמו היה ובתוס' מבואר שזה מעיקר הדין וברא"ה מבואר שזה מעיקר הדין אמנם ברא"ש יתכן שמעיקר הדין אדם לא חייב להתפלל פעמים ועדיף לעשות כת"ק רק רב אשי החמיר והתפלל פעמים אמנם לשונו יותר משמע שזה מעיקר הדין וכן הוא ברשב"ץ ועיין שו"ע סוף סימן פ"ט, ועיין רעק"א שם שלשיטות הראשונים שאסור בשבת להתפלל נדבה בהכרח שמה שרב אשי עשה זה מעיקר הדין [ואם זה לא מעיקר הדין יש כאן חידוש דאפשר להתפלל בדיעבד על דעת שיתפלל נדבה ללא החיסרון]

ה] עיין רמב"ן במלחמות לעיל וכן בתענית פ"ב שכתב שמנהגם היה להתפלל ק"ש וברכותיה קודם הנץ ולאחר הנץ התפללו שמונה עשרה ולא סמכו גאולה לתפילה וכן דייק את לשון הגמ' ט: שפעם אחת סמך גאולה לתפילה ומבואר שעדיף לא לסמוך גאולה לתפילה מאשר להתפלל קודם הנץ וכן משמע בתר"י ט: לגבי מי שלא ותיקין [אמנם הראשונים ביארו הגמ' ט: שהמעלה היתה בזה שהוסיפו ותיקין אבל תמיד היו סומכים] ועיין פרי יצחק ס"ב דהקשה דהרי מבואר בגמ' שטעם רשב"א לא מצד שתפילה לאחר הנץ עדיף אלא מצד שמיסמך גאולה עדיף חזינן שזה עדיף מתפילה קודם הנץ ולרמב"ן עדיף להתפלל לאחר הנץ מאשר לסמוך גאולה לתפילה ולכאורא צ"ל שזה עצמו יסוד המחלוקת האם סמיכת גאולה לתפילה זה חיוב גמור דלרשב"א זה חיוב גמור ולכן זה דוחה תפילה מעומד שזה גם מעיקר דיני תפילה משא"כ לת"ק, והרמב"ן פסק כת"ק ויתכן עוד דבגמ' שהופך הסדר זה גרע ממקרה שרק מפסיק ביניהים [עיין אפיקי מגינים סימן ס"ו סקי"ג] ועיין בפרי יצחק שדן האם עדיף תפילה בציבור קודם הנץ או לאחר הנץ וביחיד, ואין להוכיח מסוגין דכאן מבואר בגמ' שהסיבה להתפלל לאחר הנץ זה כדי לסמוך גאולה לתפילה וע"ש מה שהאריך

ו]עיין נחלת דוד שהקשה דאם אפשר בדיעבד ברכות מעלות השחר וזה כמו תפילה א"כ שיתפלל ללא ק"ש מעלות השחר ויגיד ק"ש לאחר הנץ החמה מיושב [והאריך בזה הפרי יצחק] והנה אם נימא שק"ש אם ברכותיה עדיף מסמיכת גאולה לתפילה א"ש אבל למה דנקט המג"א שאפילו תפילה בציבור עדיף א"כ כל שכן כאן וצ"ל שלומר יוצר אור קודם משהאיר זה בדיעבד גמור אמנם קשה למה שלא יאמר רק אמת ויציב ויסמוך גאולה לתפילה וצ"ל דחזינן שלא מחלקים ברכות ק"ש וזה דלא כרוקח שהובא ברמ"א סוף סימן ס"ו שאפשר לחלק ברכות ק"ש וכן פסק הגר"ז ועיין פמ"ג סימן נ"ב הובא בתהלה לדוד שם שנקט שמי שמגיע לציבור שאוחזים באמת ויציב יתחיל שם כדי להרויח תפילה בציבור ע"ש וזה כרמ"א הנ"ל וצ"ע מסוגין וצ"ל שמדרבנן חשיב שלא הגיע הזמן כי העמידו את כל ברכות ק"ש באותו זמן אמנם צ"ע דברש"י י"א: מבואר שאהבה רבה אפשר לומר קודם זמן יוצר אמנם יתכן ששם זה רק בגדר בדיעבד ואין זה במשמעות לשון רש"י שם ועיין בה"ל תחילת סימן נ"ח

ו.ב] עיין מג"א סימן רצ"ג שהסיבה להתפלל של מוצאי שבת מפלג המנחה אם לא יוכל במוצאי שבת אלא להתפלל בדרך אמנם כתב שק"ש יאמר בלילה ובפשוטו הכונה ברכות ק"ש וציין לסימן צ' וצ"ע דשם מתפל ביחידות יש ענין שיתפלל הכל בלילה אבל כאן ששמונה עשרה צריך להתפלל מבעוד יום א"כ יש מחלוקת ראשונים מה עדיף האם סמיכת גאולה לתפילה או ק"ש אם ברכות ועיין תהלה לדוד שהעיר בזה והנה הבה"ל הביא בשם התו"ש שלא כתב את דברי המג"א דהרי המנהג כרשב"א שסמיכת גאולה לתפילה עדיף מתפילה מעומד ודבריו צ"ע דהגמ' זה בשחרית אבל במעריב כמו שתפילה בציבור עדיף מסמיכת גאולה לתפילה ה"ה תפילה מעומד עדיף

ז]עיין הגהות אשר"י ד: שבשבת אין סמיכת גאולה לתפילה וברשב"ץ כתב את זה גם על יו"ט ועיין שאגת אריה סימן ט"ז שביאר שכיון שכל הענין לרצות כדי לבקש ובשבת אין בקשות וע"ש שהקשה שכל הראשונים שאלו מרב איך התפלל מבעוד יום בליל שבת הרי לא סמך גאולה לתפילה ותירצו שזה היה לצורך מצות ומבואר שיש דין סמיכה גם בשבת [ולאו"ז מיושב הסתירה ברמב"ם] עוד הקשה השאגת אריה מסוגין דמבואר בגמ' שגם בשבת דריגלא יש נידון סמיכת גאולה לתפילה ובפשוטו בהכרח צ"ל שזה ודאי שיש ענין לסמוך גאולה לתפילה רק שזה יותר קל ונפק"מ למה שכתבו האחרונים שלצורך קדיש וקדושה מותר להפסיק ועיין א"ר שגם לגבי תפילה בציבור יתכן שעדיף להתפלל בציבור מאשר סמיכת גאולה לתפילה אמנם רעק"א נקט לא כך ובפשוטו מצד שאולי כאן זה חיוב יותר מאשר במעריב ששם עדיף תפילה בציבור [ויתכן החילוק דבמעריב זה רק מצד דין התפילה ולא הק"ש וכאן זה מצד הק"ש רק שזה לא חיוב גמור] וע"ש שהקשה מרב אשי והניח בצ"ע ובפשוטו כונתו דחזינן בגמ' שגם בשבת תפילה מיושב עדיף בשביל סמיכת גאולה לתפילה והנה בפשוטו תפילה מעומד עדיף מתפילה בציבור ואם הסמיכה בשבת זה סיבה להתפלל מיושב כל שכן שזה סיבה לא להתפלל בציבור ואולי כיון שאחרי זה התפלל מעומד אין בזה חיסרון וצ"ע ועיין בדרכי משה שדן שביו"ט יש חיוב סמיכה לתפילה ועיין תהלה לדוד סימן קי"א שבשבת שחל ביו"ט תלוי מה הטעם שיו"ט אחרת אם כי זה יום דין א"כ גם כה"ג ואם מצד שבעלמא זה ביום חול א"כ כאן שזה בשבת זה לא שייך וכן נפק"מ ליו"ט אחרון

ח]עיין מג"א סוף סימן פ"ט שאם יכול לאחר הנץ רק לקרוא ק"ש אם ברכותיה יקרא עכשיו ואחרי זה יתפלל מצד שהלכה כת"ק ולרשב"א יתפלל בישיבה ועיין גליון רעק"א שברש"י מבואר שכל הצד בגמ' שתפילה מעומד עדיף מסמיכת גאולה לתפילה זה רק כי עדין לא הגיע זמן ק"ש אבל כאן ששניהם הגיעו זה לא שיך ועיין שאגת אריה שדייק כן מהאו"ז וצ"ב מנ"ל לרש"י דבר זה ועיין פרי יצחק שביאר דהרי שאלו את רב אשי למה לא עשה כאבוה דשמואל והרי מה היה מרויח בהכרח שלא היה צריך שני שמונה עשרה ומבואר שבאופן שעשה צריך שנים ואם היה מתפלל מבעוד יום לא היה צריך שנים ובהכרח כחילוק רש"י שלאחר שהגיע זמן ק"ש צריך להתפלל מיושב דסמיכת גאולה עדיף והנה הרמב"ם פסק שמעריב יש דין סמיכת גאולה לתפילה והקשה עליו הראב"ד א"כ איך התיר להתפלל מבעוד יום ועיין שאגת אריה שכתב לדון שכיון שעדין לא חיוב סמיכה לכן זה יותר קל אמנם הקשה מסוגין דמבואר שגם כה"ג יש דין סמיכת גאולה אפילו שלא הגיע הזמן ויש לדחות שכאן הגיע הזמן של ק"ש בדיעבד ובספר נועם הירושלמי חידש שבזה חלוק שחרית ממעריב דבמעריב כל שלא הגיע הזמן אין חיוב סמיכת גאולה לתפילה משא"כ בשחרית וצ"ב החילוק [ובעיקר דין המג"א הנ"ל עיין מאמר מרדכי ס"ו סקי"א] שדן עוד דבאמר גאולה יש חיוב עכשיו לסמוך יותר ממתפלל קודם הגאולה שהפקיע עצמו מסמיכת גאולה לתפילה ע"ש]

ט]עיין מג"א סימן ס"ו שדן האם עדיף תפילה בציבור מאשר תפילה אם תפילין וכתב שכיון שסמיכת גאולה לתפילה עדיף מתפילה בציבור כמבואר ברשב"א ותפילין קודם לסמיכת גאולה לתפילה ובהכרח שתפילין עדיף מתפילה בציבור וצ"ע דכאן הרי במניח תפילין לאחר גאל ישראל הוא סומך גאולה לתפילה רק ששוהה רגע ולא ביטל לגמרי הענין וביותר שכאן חשוב התפילין צורך התפילה ולכן אין זה הפסק גמור וכה"ג יתכן שודאי שגם תפילה בציבור יתיר כזו דחיה של סמיכת גאולה לתפילה ועיין אפיקי מגינים ומאמר מרדכי שהאריכו בזה שהפסק של שהיה זה יותר קל מלא לסמוך כלל ע"ש

והנה עיין מג"א סימן ק"ט סק"ב שכתב דבהגיע קודם קדיש ואם יחכה לענות קדיש יפסיד מעריב אם הציבור שעדיף תפילה בציבור מקדיש והקשה הפמ"ג הרי סמיכת גאולה לתפילה עדיף מתפילה בציבור ויש מ"ד בראשונים שמותר לענות קדיש בין גאולה לתפילה ועיין אפיקי מגינים סימן ס"ו סקי"ג שכתב לישב שכל הצד שיכול לענות קדיש כי עדין סומך אבל אם לא היה סומך כלל ודאי שסמיכה עדיף מקדיש ויתכן שתפילה בציבור גם עדיף מקדיש אמנם אם נימא דבעונה לא מקים רק את הדין סמוך כמו במעריב א"כ הקושיא עדין קימת ועיין לעיל סק"ג וצ"ע

י]בעיקר דין סמיכת גאולה לתפילה עיין קה"י שכתב לדון האם זה הלכה בברכת הגאולה או שזה הלכה בתפילה והביא ראיה שזה הלכה בתפילה מהא דגם מעריב רשות יש דין סמיכת גאולה לתפילה ועוד הוכיח מהא דמבואר בתר"י שבסמיכת גאולה לתפילה חשיב שהוא מחדש בה דבר אמנם מהא דרב אשי היה סומך לגאולה תפילה מיושב שחיב לחזור ולהתפלל חזינן שזה הלכה בגאולה דאם זה הלכה בתפילה לכאורא ודאי כיון שבתפילה שחיב לא סומך אין בזה ענין ועדיף שיתפלל קודם ק"ש ולא יהיה תפילה בדיעבד והנה בדבריו מבואר שכל הנידון מצד ברכת הגאולה אבל ודאי שזה לא מעלה בק"ש עצמה וכן פשיטא ליה לבה"ל סימן מ"ו שהביא את הגר"א שכתב שאין לומר ק"ש לפני התפילה כי מפסיד סמיכת גאולה לתפילה ותמה עליו דהרי אומר אחרי זה ברכות ק"ש סמוך לתפילה אמנם עיין פרי יצחק סימן א' דכתב דבפשוטו מבואר שהדין סמיכת גאולה לתפילה זה במצות ק"ש והנה עיין תוס' וברא"ש תחילת המסכת שהקשו על רש"י הרי קי"ל כר' יוחנן שק"ש ואחרי זה תפילה ובפשוטו כונתם שאין כאן סמיכת גאולה לתפילה והרי שיטת רש"י שאומר הברכות מבעוד יום אמנם אין זה מוכרח דיתכן שנקטו שיש דרשא שק"ש קודם וכן ביאר בביאור מרדכי ובנחלת דוד שם ועיין תר"י שכאן לא הקשה כלל שאין סמיכת גאולה לתפילה ורק במתפלל בפלג המנחה שלא אומר הברכות נקט שיש חיסרון זה ומשמע שגם ללא מצות ק"ש מתקיים סמיכת גאולה לתפילה ולפ"ז צ"ל שכונתו בירד לטבול שלא סומך גאולה לתפילה כי ס"ל שהיה אומר הברכות מצד שק"ש אם ברכותיה עדיף מסמיכת גאולה לתפילה

אמנם עיין רשב"א שכתב מפורש שהקושיא שלא סומכים גאולה לתפילה [ובמאירי ובהשגות הראב"ד מבואר שאמרו ברכות ק"ש מבעוד יום כדי לסמוך גאולה לתפילה] ובאמת שכן הוא משמעות הגמ' שיש היקש לר' יוחנן שק"ש ואחרי זה תפילה ומשמע שזה דין בק"ש אמנם הוא עצמו כתב בשבת ט: שבמפסיק לק"ש חוזר ואמר ברכות אחרי זה אם התפילה ובזה מקים סמיכת גאולה לתפילה ולכאורא יש לומר שיש כאן שני דינים א. בתפילה ב. בק"ש ולכתחילה צריך בשניהם וזה קושית הגר"א אמנם לגבי הדין שתפילה בציבור דוחה זה מצד שעדין מקים מצד התפילה שזה עיקר הענין ובזה א"ש שמה שכתב תר"י שיש ענין להתפלל רשות כדי לסמוך זה להרויח הענין מצד הק"ש אבל לא מצד התפילה וכן מסתבר שאיפה מצאנו חיוב לחזור ולהתפלל כדי לקים הענין של סמיכת גאולה לתפילה הרי התפילה עכשיו היא רשות אמנם אם זה לצורך הק"ש של חובה א"ש והנה עיין תר"י כ"א. שגם בברכת אמת ויציב ללא הברכה יש כאן סמיכת גאולה לתפילה וצ"ע א"כ למה במבעוד יום לא יצא גאולה לתפילה כי אמר ללא ברכות כמבואר בדבריו ב. אלא בהכרח שמצד התפילה יצא אבל מצד הק"ש לא יצא וכן זה כונתו במה שכתב בירד לטבול שלא סומך גאולה לתפילה הכונה ביחס לדין ק"ש וצ"ע בכל זה

ועיין מאמר מרדכי סימן ס"ט ס"ט שדן שאם אמר גאולה חייב תפילה אבל להתפלל תפילה קודם הגאולה זה יותר קל ובזה ישב הרמ"א שיכול להתפלל כדי להגיד קדושה אפילו שלא אמר עדין ק"ש אם ברכות אפילו שאסור לענות קדיש וקדושה בין גאולה לתפילה ולפ"ז כתב שגם בבא בדרך בגמ' ל. אין היתר לקרוא ברכות ק"ש ואחרי זה לחכות דכבר חל עליו חיוב ולכאורא זה רק מצד שזה מדיני הק"ש אבל אם זה מצד המעלה בתפילה לכאורא אין שום סברא לחלק בזה

ראיתי מביאים שהגר"מ בן הגר"ח אחר לתפילה בר"ח וסמך למוסף כדי להתפלל אם הציבור והסכים עמו הגר"ח ובפשוטו המקור מרב אשי שקים סמיכה בשחרית שבו לא יצא ידי חובתו אמנם יתכן שרק שם שלא היה לו ברירה אבל כאן מצד חיוב התפילה של שחרית חיב גם לסמוך רק יתכן שחיוב זה לא דוחה תפילה בציבור וצ"ע

י"א] בעיקר מה דנקט המג"א דעדיף לקרוא ק"ש ללא ברכותיה קודם התפילה ולהתפלל אחרי זה בציבור בסמיכת גאולה לתפילה צ"ע מלשון הרשב"א ב. הובא בב"י שכתב שמה דהיו נוהגים להתפלל מבעוד יום זה כדי להתפלל בציבור וכיון שתפילת ערבית רשות לכן מותר ומבואר שאם היה חובה היה עדיף להתפלל בלילה ומצד סמיכת גאולה לתפילה אמנם יתכן שלהלכה לא קי"ל כרשב"א שיש כאן מעלה ביחס למצות ק"ש וכנ"ל סק"י

י"ב]עיין תוס' י"ג: שכתבו שיש גמ' שאסור לענות בין גאולה לתפילה וכ"ש בתפילה ועיין אחרונים שתמהו הרי יש גמ' מפורשת לגבי תפילה ועיין צל"ח ובהגהות ר"ש טויבש מה שישבו בזה אמנם בעיקר מה דכתבו התוס' שאם אסור בין גאולה לתפילה כ"ש באמצע התפילה עיין נחלת דוד שהקשה שאולי כאן זה כמו בין ויאמר לאמת ויציב שזה יותר מאמצע הפרק וכונתו לכאורא שכאן שזה שני דברים נפרדים יסוד דינם שזה יאמר כדבר אחד משא"כ שם יסוד הדין שלא יהיה הפסק והנה עיין תהלה לדוד קי"א סק"א שכתב שמותר לשתוק ולשמוע קדושה בין גאולה לתפילה כמו באמצע שמונה עשרה ובאמת כן מדויק מתוס' אמנם לנ"ל אינו דומה ועיין אפיקי מגינים סימן ס"ו סקי"ג שדן בשכח וגמר גאל ישראל האם ישתוק ויחכה לציבור או שיתחיל מיד

י"ג]עיין תוס' י"ד: דמבואר בגמ' שרב הניח תפילין בין גאולה לתפילה וה"ה טלית ובפשוטו משמע ששניהם אם ברכה וביאר הפר"ח כי זה צורך תפילה אמנם תוס' הביאו מהר"מ מקוצי שיתכן שבאמת התפילין הכונה ללא ברכה וכן טלית ילבש רק בלי ברכה ובתוס' עצמם כתבו כמבואר בגר"א שתפילין מניח בברכה אבל טלית לא מניח כלל ועיין רא"ש שגם חילק בין טלית לתפילין והב"י נקט שזה ללא ברכה והרמ"א נקט שזה אם ברכה ולענין אמצע הפרק הב"י נקט שיכול מלהניח בין טלית ובין תפילין ללא ברכה והרמ"א נקט שתפילין בברכה וטלית ללא ברכה [ומבואר שעדיף לפני שירה חדשה] וצ"ב למה הברכה חשיב צורך והנה מבואר במג"א סקי"ג ובפמ"ג שאיסור הנחת הטלית מצד הפסק של שהיה ומבואר שאפילו שהיה כל שהוא אסור אמנם עיין פר"ח קי"א שכתב שכיון שהגמ' אומרת תיכף לגאולה תפילה ותיכף לנט"י ברכה וכמו ששם זה שיעור כ"ב אמות ה"ה כאן ולפ"ז צ"ל שכאן זה הפסק מצד המעשה שבה אמנם הפמ"ג מ"ז א'הוכיח מטלית שגם כל שהוא זה הפסק ועיין תהלה לדוד לגבי לפסוע ג' פסיעות שדן האם זה צורך לעשותו לאחר גאל ישראל או קודם ובקיצור שולחן ערוך כתב לעשותו קודם ובפשוטו במעריב ובשבת אין את הדין לסמוך וצ"ע

י"ד]עיין מג"א סימן ת"צ סק"ו לגבי פיזמון של יום ליבשה שהיו אומרים במילה דבשבת אומרים דאין חיוב סמיכת גאולה לתפילה משא"כ ביו"ט ועיין רעק"א שהקשה הרי זה באמצע הפרק וזה לא מבטל כלל את הסמיכות גאולה לתפילה ומשמעות המג"א שגם זה מחלק קצת כיון שעיקר הגאולה זה מה שאומרים קודם וצ"ע