ט - דין אגד (למ_ד דלולב צריך אגד ולמ_ד דא_צ אגד)
קטגוריות: ש_ס / יח סוכה / לולב הגזול - עניינים הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

יום ועש"ק קרח תשפ"ג

**א**

א] סוכה ל"ג ב' הותר אגדו ביו"ט אוגדו כאגודה של ירק וכו' אי ר' יהודה אגד מעלייתא בעי, - בפירש"י כתב דהיינו משום דלר' יהודה דלולב צריך אגד בעי קשירה מעלייתא, ואגד כאגודה של ירק לאו אגוד הוא והיינו דדין אגד אינו מתקיים אלא בקשירה מעלייתא, וכל שאוגדו כאגודה של ירק אין מתקיים בזה דין אגד, וכ"כ בפירש"י בשלהי סוגיין דמהכא שמעינן דהאוגד באגודה של ירק לאו אגד הוא, וכ"ה מבו' בד' השיטת ריב"ב והריטב"א, וכ"ה מבו' בד' כמה מקמאי שכתבו דאף לרבנן אין מתקיים דין אגד עי"ז, ונתבאר להלן.

אך בד' המאירי מבו' דאף למ"ד דלולב צריך אגד, מתקיים דין אגד אף כשאוגדו כאגודה של ירק או בעניבה, ואך דכיון דצריך אגד אסור לאגדו ביו"ט, דהוי זה תיקון המכשירו, וכ"כ הריב"ש בסימן קכ"ב, וכ"נ בד' הר"ן, ועיי"ש דמדמו לה להא דאסור למעט ענבי ההדס ביו"ט, משום שמכשירו למצוה והו"ל כמלאכה.

ב] ובפירש"י בד"ה ופליג עלי' כתב דאף לרבנן דמצוה לאוגדו לא סגי באגד באגודה של ירק, וכ"כ הריא"ז, וכ"כ היראים בסימן תכ"ב, והוסיף לפרש דהוא משום דכ"ה דמצריך ר' יהודה אגד שלא לפסול מצריכי רבנן למצוה, וכ"כ הראבי"ה בסימן תרס"ו והאו"ז בסימן ש"ז אות ב', ודקדק כן גם מד' הרי"ף, וכ"כ הביכור"י בסימן תרנ"א סק"ז והמ"ב שם סקי"א, וכ"נ בד' הגר"א שם.

אך בשיטת ריב"ב כתב דכיון דקי"ל דלולב א"צ אגד, סגי למצות זה קלי ואנוהו באגד כ"ד כאגודה של ירק, וכ"ה מבו' בד' הר"א מן ההר,[[1]](#footnote-2) וכ"נ להדיא בד' הריטב"א, וכ"ה מבו' בד' הדרכ"מ בסימן תרנ"א סק"א, והמג"א שם סק"ג, והמ"ב שם תמה ע"ד המג"א.

ג] ולכאו' טעמא דהריב"ב ודעימי' הוא דכיון דאין האגד אלא לנוי בעלמא, אין מקום להצריך קשירה מעלייתא, דאף בלא קשירה מעלייתא איכא נוי, ולענין נוי מאי נפ"מ אם יש עליו תורת קשר.

אך בדעת רש"י ודעימי' נראה דהנוי באגד, אי"ז נוי בעלמא, אלא הנוי הוא בזה עצמו שנוטל את המינים כשהם אגודים זב"ז ואינו נוטל מינים נפרדים, ואותו דין אגד דלר' יהודה הוא לעיכובא, הוי לרבנן לנוי מצוה, ועמש"נ בסימן ט"ז סקט"ו ללמוד כן מד' הר"א מן ההר לקמן ל"ז א' ול"ז ב' ומד' הרמב"ם בפ"ז מלולב הי"ב, וע"כ כ"ה דלר' יהודה אין מתקיים דין אגד אלא בקשירה מעלייתא, ה"נ לרבנן אין מתקיים דין אגד לנוי אלא בקשירה מעלייתא.

**ב**

ד] המ"ב בסימן תרנ"א סק"ח הביא מתשו' אגורה באהלך סימן ל"ג שמצדד דמה שנוהגין שעושין מן עלי לולב כמין בית יד ותוחבין הלולב בו ג"ז בכלל קשר, וכ"ה מבו' בד' הפמ"ג באש"א סימן תרמ"ז סק"א, והאגורה באהלך שם פירש דהטעם בזה הוא, דלדידן דא"צ אגד אלא לנוי, כל הא דבעינן ב' קשרים, הוא משום דאיכא נוי ומהדק יפה ולא משלף לכאן ולכאן, משא"כ בעניבה דכיון דיכול להתירו בא' מידיו ירפה הקשר ע"י משמוש היד וליכא נוי, וא"כ בנידו"ד דנכנסין הג' מינים בתוך הארוג הזה ויבא מהודק היטב ויש לו נוי הרבה למה לא יוכשר, וכתב דמה שנקטו אגד וכו' ל"ד אלא דבר דמהדק יפה לנוי.

והדברים צ"ע, דבל' היראים והראבי"ה מבו' להדיא דבעינן שיאגדנו בקשר גמור הנאסר בשבת ויו"ט, וזהו נויו שיהיו אגודים ע"י אגד הקשור בקשירה מעליא, ודמי להא דלר' יהודה בעינן קשירה מעליא לקיום דין אגד, ומה"ט הוא דל"מ עניבה משום דקי"ל דעניבה לאו קשירה היא, ולמ"ד דעניבה קשירה שפיר מהני עניבה לקיום דין אגד, והרי דלא תלי בחוזק הקשר, אלא תלי אם יש עליו תורת קשר בדיני התורה.

ה] ולכאו' יש לקיים הדברים מטעם אחר, דאף דבעינן שיהא האגד קשור בקשירה מעליא, אי"ז משום דבעינן שיהיו המינים קשורים זל"ז ע"י האגד, אלא הוא משום דבעינן בעינן שיהיו הג' מינים אגודים יחד בתוך אגד אחד, וכדי שיהא האגד חשיב כאגד בעי' שיהא קשור בקשירה מעליא, וכ"ש שאם יהא האגד מחובר בחיבור גמור דשפיר דמי, וע"כ שפיר מהני לאגוד המינים ע"י בית יד זה.

ו] אמנם הנה בד' הביכורי יעקב שם סק"ח נראה דס"ל דבעינן שיהיו המינים קשורים זל"ז ע"י האגד, וע"כ כתב שם דאין מתקיים מצות אגד בכה"ג שנותן את המינים בתוך בית יד, ועיי"ש שכתב דל"מ אלא אם א"א להוציא ולהכניס את ההדסים והערבות בלא התרת הקשר, (והיינו משום דרק בכה"ג חשבינן להו כקשורים ע"י הקשר, וזה כמש"נ במק"א דבקושר אגודה של קנים ע"י חלב אף הקנים מתחברים ע"י הקשירה, ודכל שאפשר להוציאן בלא התרת הקשר לא חשיבי כקשורין זב"ז, וכמש"כ האבנ"ז באו"ח סימן ק"פ סק"ב.

ו] אך העירוני בזה, במש"כ הביכור"י דבעינן שלא יהא אפשר להוציא את ההדסים והערבות, דמ"ט סגי בזה, הרי אף דא"א להוציא את ההדסים והערבות, כמעט דלא משכח"ל שלא יהא אפשר להוציא את הלולב, וא"כ הרי אין המינים קשורין זב"ז.

והעירוני די"ל בזה, דכל שא"א להוציא ההדסים והערבות בלא הוצאת הלולב, חשובין הן כקשורין ללולב, דהגם דאפשר להוציא הלולב בלא להוציאן, והלולב אינו קשור בהן, אך הן קשורין בלולב וסגי בהכי, - אך אי"ז מתישב במש"כ הביכור"י שם שכתב דלפ"ז א"א להחליף הערבות ביו"ט, עיי"ש.

**ג**

ז] בהא דפריך ואמאי ליענבי' מיענב, פירש"י דהיינו דבהכי מקיים טפי ואיסור מלאכה ליכא דעניבה לאו קשירה, ומשמע דעיקר דין איגוד אינו מתקיים בעניבה דדמי לאגד כאגודה של ירק דאין מתקיים בזה דין אגד, אלא דהוא מתקיים בזה טפי מלאגדו כאגודה של ירק, וכ"כ הראבי"ה בסימן תרס"ו דאין מתקיים דין אגד בעניבה, משום דעניבה לאו קשירה היא לא לענין שבת ולא לענין לולב להיות קשר למצוה מן המובחר.

והנה מבו' לפ"ז דהא דעניבה לאו קשירה היא אי"ז דין מסוים במלאכת שבת, אלא אף לשאר דינים לא חשבינן לה כקשירה, כמש"כ הרא"ש ביבמות פי"ב סימן ד' דאף לענין קשר המנעל לחליצה ל"מ עניבה, וע"כ אין מתקיים בזה דין אגד.

ח] אך הנה היש"ש ביבמות שם סימן ו' כתב דהא דעניבה לאו קשירה היא הוא לענין שבת משום דל"ה דומיא דמשכן, אך לשאר מילי חשיבא עניבה כקשירה, - ולדעתו נראה לפרש לפירכא דגמ' בע"א, דמ"ט אוגדו כאגודה של ירק דאין מתקיים בזה דין אגד, ואינו עונבו דיתקיים בזה דין אגד.

**ט**

ט] בפירש"י כתב דהא דאוגדו כאגודה של ירק ולא יקשור ב' הראשים כאחד כשאר קשרים, הוא משום דקשר של קיימא מאבות מלאכות הוא, וזה של קיימא הוא שאינו חושש להתירו עולמית, ומשמע דס"ל דהותר קשר דרבנן לצורך מצוה, (וכמש"כ הב"י והב"ח בסימן שי"ז בדעתו), וע"כ אם ל"ה קשר זה של קיימא ול"ה אסור אלא מדרבנן, הי' מותר לקשרו לצורך איגוד הלולב, (לרש"י לטעמי' דאין מתקיים מצות איגוד הלולב כשאוגדו כאגודה של ירק),[[2]](#footnote-3) והריב"ש בסימן קכ"ב הוסיף לפרש דאע"פ דא"צ לו אלא לימי החג, מ"מ כיון דא"צ לאחר החג להתיר הקשר מבטל לי' התם, ומבו' דכל דאינו עתיד להתיר את הקשר לעולם חשיב כקשר של קיימא, אף אם אין הקשר צריך לו אלא לזמן קצר, וכ"ה מבו' בתשו' מהר"ח או"ז סו"ס רט"ו, עיי"ש, וכ"ה מבו' גם ממש"כ המהר"ח או"ז שם בישוב דעת רבינו אליהו, דאף דצריך להתיר הקשר בכל יום, ה"ז אסור מדרבנן, משום דא"צ להתירו עד למחר שיגיע זמן הנחתו, והרי דאף דא"צ לקיום הקשר אלא עד שמכניס התפילין, חשיב כקשר שאין עשוי להתירו ביומו.

אך החת"ס בסוגיין כתב בדעת הרמב"ם דבכה"ג לא חשיב כקשר של קיימא, וכן צידד בתשו' מהרי"ל דיסקין בקו"א סימן ה' סוף אות ל"ה, עיי"ש, ובתחילת דבריו כתב דאף אם כה"ג חשיב כקשר של קיימא, מ"מ הוי כמלאכה שא"צ לגופה, (ונתחדש בדבריו דאף דהוא צריך לקשר אלא שאינו צריך שיהא של קיימא, חשיב כמלאכה שא"צ לגופה).

י] ואמנם צ"ע בד' רש"י, דמ"ט לא יחשוב להתירו במוצאי יו"ט, ולא יהא הקשר של קיימא, וי"ל בזה כמש"כ הביאוה"ל בסימן שי"ז ס"א דקשר שמצ"ע הוא של קיימא, ל"מ מחשבתו להתירו.

ואמנם אכתי צ"ע דמ"ט לא יקשור במינים שאין הקשירה בהן קשר של קיימא, והק' כן הכפו"ת דיקשור קשר גמור בפסקיא דהוי קשר שאינו של קיימא, דומיא דהא דתנן בשבת קי"ג א' דקושרין דלי בפסקיא, וכתב דיש לחלק דבדלי ע"י כובד המים חס עליו שלא יחתך המשיחה, ולפיכך לא חיישינן שיבטלנו שם ויהא קשר של קיימא, ומשא"כ הכא דאינו חושש שיחתך המשיחה ומבטלה שם ימים רבים והוי קשר של קיימא ואסור.

אך קשיא טובא דאכתי יהא מותר לאגוד בקשר גמור בגימוניות של זהב, דודאי דאינו מבטלם שם ול"ה קשר של קיימא, וצ"ע.[[3]](#footnote-4)

1. ועיי"ש שתמה ע"ד רש"י, דא"כ מ"ט הוא אוגדו כלל כאגודה של ירק, והיינו דאם אין מתקיים בזה דין אגד, מ"ט הוא עושה כן, הרי לאו מידי הוא [↑](#footnote-ref-2)
2. אך הנה הכפו"ת כתב דכ"ז הוא לרש"י לטעמי' דקשר של קיימא חייבין עליו אף כשאינו מעשה אומן, אך לדעת הרי"ף והרמב"ם דאין חייבין על קשר של קיימא אלא כשהוא מעשה אומן, הרי דהכא אף אם קושר בקשר גמור אין חייבין עליו, ומ"מ כיון דהוא אסור מדרבנן, אמרו דיאגדנו כאגודה של ירק, ועמש"כ בזה הערול"נ, ונתבאר בזה במקומו. [↑](#footnote-ref-3)
3. ועד"ז ילה"ע עוד דמ"ט לא יאגדנו בקשר מהודק מאד שא"א להוציא המינים ממנו בלא להתירו, דכה"ג הדרך להתירו כדי להחליף הערבות, וביותר קשיא למש"כ הביכור"י בסימן תרנ"א סק"ח דלא חשיב אגד אא"כ א"א להוציא המינים מתוכו בלא התרת הקשר, וכתב דלפ"ז דא"א להחליף הערבות ביו"ט, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-4)