סי_ קלו - הנקראים קריאת התורה
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / אורח חיים - דור המלקטים

**הנקראים לקריאת התורה**

או"ח סימן קל"ו

1. .
2. קטן - סימן רפ"ד סעי' ג'.
   1. **בטעו בזמן היותו בן י"ג שנה ולמדוהו לקרא הסדרא דשבת הקודם**: אם יש להקל שיהיה מקרא בצבור.
      1. אג"מ (או"ח ח"ב סי' ע"ב) – "בטעו בזמן היותו בן י"ג שנה ולמדוהו לקרא הסדרא דשבת הקודם אם יש להקל שיהיה מקרא בצבור ... מוכרחין לומר דנחשב שהעולה המברך הוא הקורא המשמיע להצבור והוא מדין שליחות דהמקרא הוא שלוחו להשמיע לצבור. וכיון שהוא מדין שליחות אין קטן יכול להקריא לעולין האחרים משום שקטן לא נעשה שליח שאינו בדין שליחות כמו לכל דיני התורה ויתחשב שהוא רק קריאתו דהקטן ולא קריאת מספר הקרואים העולין, ובקריאת האחד הרי אין יוצאין ידי קה"ת, וגם הא קריאתו היא בלא ברכה דהא אחרים ברכו ולא הקטן הקורא, וגם אולי ברכתם דעולין הויא לבטלה כיון דכל ברכתם עתה הוא רק על קה"ת שבצבור דהא כבר ברכו ברכת התורה בשחרית וכיון שהקריאה לא נחשב שהוא שלהם לא שייך שיברכו אף שקראו בלחש. ולכן אף שקטן כשעולה בעצמו יכול לקרא פרשתו בעצמו ויוצאין בזה הצבור מ"מ להיות מקרא לקרואים אחרים אינו יכול כדסובר המג"א בשם כנה"ג וכן לא יוכל קורא גדול לקרא עבור קטן העולה שקטן אינו בדין שליחות גם לעשות שליח עבורו אך אולי נחשב זה זכות וזכין לקטן אבל להיות מקרא שהוא שליח ודאי אינו יכול. ולכן אף בשעה"ד אין להקל לפ"ז כי טעמם מוכרח וטעם הפמ"ג ועוד אחרונים המקילין בשעת הדחק תמוה וצ"ע. אבל מ"מ לדינא אם הוא צער גדול להבר מצוה ומשפחתו ורוצה כתר"ה להקל כהפמ"ג ודעימיה אין למחות בידו".
   2. מראי מקומות.
      1. יחוה דעת (ח"ד סי' כ"ג) – "קטן שהגיע לחינוך, שיודע למי מברכים, מבן שש שנים ולמעלה, עולה לספר תורה למנין שבעה, בין באמצע הקרואים ובין בסוף הקרואים. וכל שכן שעולה לעליית מפטיר. ויכול לקרות בתורה בעצמו פרשת עלייתו. ובמקום שיש מנהג ברור שלא להעלות קטן לספר תורה, יעשו כמנהגם. ונהרא נהרא ופשטיה".
3. שאינו שומר תורה ומצוות.
   1. **מיקל**.
      1. קהלות יעקב (ארחות רבנו ח"א עמ' קכ"ב אות צ"א) – "שאלתי את מו"ר (שליט"א) זצוק"ל אם מותר לתת עלי' לתורה למחלל שבת וענה מו"ר שאם בא כזה לביהכ"נ יש לו עדיין זיקה ורגש ולא שמע שיקפידו שלא לתת לו עלי' כשיש לו יארצייט, ואפשר לתת לו עלי' גם כשבא לביהכ"נ לאיזו שמחה (א"ה, כמובן שביאתו בלי חלול שבת)".
      2. אג"מ (או"ח ח"ג סי' כ"א, ח"ד סי' צ"א אות ח' ).
   2. **מיקל: חוץ מהז' קוראין**.
      1. חזו"א (ארחות רבנו ח"א עמ' קכ"ב אות צ"א) – "רא"ט שליט"א שאל את מרן החזו"א זצוק"ל האם מותר לתת למחללי שבת עלי' לתורה בשבת וענה לו שאפשר רק שיהיו ז' קרואים חוץ ממנו".
   3. **מחמיר**.
      1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה תפלה פרק י"ב הע' נ"ד, ***שולחן שלמה סי' רפ"ב הע' על סעי'*** ג') – "ומ"מ עבריין שאינו שומר תומ"צ כלל רח"ל, הורה רבנו שאין להעלותו לתורה, אפילו אם ירגיש עלבון מזה. והוסיף שאין לו להרגיש עלבון, **כי עליו להבין הדבר בעצמו**, שהיאך יכבדוהו לברך 'אשר בחר בנו וכו' ונתן לנו את תורתו' בעוד שלדאבוננו אינו שומר את התורה. וכשנשאל פעם מבני ישיבה הנוסעים בקביעות מדי שנה לערוך את תפלות יוהכ"פ במקום מסוים - שתושב אינם שומרים תומ"צ, על פי בקשתם, אם רשאים להעלותם לתורה, השיב שלא להעלותם כלל, אפילו לעליות הנוספות על מנין הקרואים, כי מסתמא הם מחללי שבת בפרהסיא, אלא יכבדום רק בהגבהה או בגלילה, ואין לחוש לכך שהם עלולים להפגע, כי עליהם לדעת שאין די בתפלות היום הזה להחשיבם כמקיימים את התורה. - וגדולה מזו אמר פעם, שהוא תמה האם כשמברך אדם כזה ברכת 'שלא עשני גוי' וכן 'שלא עשני עבד' ו'שלא עשני אשה', אין זו ברכה לבטלה, ומי יודע אם ראוי ליתן בידו סידור לשם כך, כי איך יודה על שנתחייב בתרי"ג מצוות והוא אינו מקיימן רח"ל, ואפשר שלא נתקנה עבורו ברכה זו עד כי ישוב ורפא לו".

עי' הגרשז"א זצ"ל (מנחת שלמה ח"ב סי' ד' אות י') – "אם יש עשרה כשרים בלעדם אפשר לקרוא אותם גם לעלות לתורה ולהרשות לכהן לעלות לדוכן בברכת כהנים".

* 1. מראי מקומות – תקנת השבים (סי' י"ג).
     1. שבט הלוי (ח"ז סי' י"ט [לשונו לקמן], ח"ח סי' קס"ה אות ח') – "שאלה: עליה לתורה, וצירוף למנין ונשיאת כפים ליהודי לא דתי, והאם יש הבדל בין מומר לנשוי נכרית. תשובה: צירוף מומר לתיאבון י"ל דמותר, אבל לא מחלל שבת, וכן נשוי נכרית כמבואר בפוסקים, וע"ע בפמ"ג או"ח סי' קכ"ח בזה".
     2. עי' בר אילן על סי' רפ"ב סעי' ג'. .
  2. **עדיין לא נימולו**.
     1. אג"מ (או"ח ח"ב סוף סי' ל"ג) – "והנה הבן שאביו לא מל אותו שנגדל ורוצה לעלות לתורה שאף כשהאב לא מל אותו להכעיס אין הבן מומר לערלות שהרי אינו ברשות עצמו עדיין למול דהאב לא יניחנו והוא אנוס ממש שלכן מסתבר שאין שייך לקנסו, ואדרבה צריך לקרבו שיש לקוות שהבן יהיה יהודי כשר, וכ"ש כשהאב לא מל אותו לתיאבון משום שלא רצה לצער את בנו שעלול יותר שיתקרב לתורה וגם ימול עצמו כשיגדל יותר שיהיה ברשות עצמו. אבל את האב אף כשידוע שעשה זה רק שלא לצער את בנו ודאי יש לקנסו יותר מעל שאר עבירות שהרי הוא כפירש עצמו מכל ישראל בעברו על מצות מילה החביבה לכל אף לעבריינים בשאר מצות ואיסורים ועדיין עושין אותה בשמחה, וגרע מצד זה גם ממחללי שבת לתיאבון אף ששבת הוא בסקילה ומה שלא מל את בנו עבר רק על מ"ע שאין בו כרת דהאב אינו חייב כרת דלענין זה שיש להחשיבו שפירש מכלל ישראל הוא גרוע הרבה ואין לחוש אף אם יפרוש ביותר, עיין ברמ"א יו"ד סימן של"ד סעיף א' ואף שהט"ז פליג עליו בסק"א נראה שרק לנדוי פליג שהוא התרחקות ביותר אבל לענין שלא לקרבו בעליות ובשאר כבודים יודה גם הט"ז כיון שאין לו מצד זה לפרוש ביותר ורק מצד רשעותו שרוצה לפרוש גם בכל העת אפשר יפרוש שע"ז אין לנו לחוש, דיתגלה בזה רשעתו שמכבר ולא שנעשה עתה רשע ביותר. אבל את הבן צריכין לקרבו ולקוראו לעלות לתורה כדלעיל".
     2. שבט הלוי (ח"ז סי' י"ט) – "למדתי מדברי הח"צ ב' דברים: א. דמומר בעודו ברשעו ודאי אסור. ב. דהאיסור רק בגדר אין נכון משום ולרשע אמר אלקים ואף דבמומר ממש דברי הח"צ צל"ע דיראה דמומר מן הדין אין מצרפין אותו לכל דבר ואף שהוא חסר למנין עשרה מ"מ האיך יעלה להשלים מנין ז' קרואים, וכן מפמ"ג משמע דמומר מן הדין פסול. והנה אם ננקוט דברי הח"צ כפשוטן דכל שהוא רשע לא יעלה משום ולרשע אמר אלקים וגו', א"כ גם אם אינו מומר אם עבר עבירה א' בידוע או ביטל מצות מילה גם אם עדיין לא נידון אותו כמומר מכ"מ נכון שלא יעלה דנקרא רשע שלא יספר חקי ה', ואינו דומה להאי דסי' נ"ה סי"א דכ"ז שלא נדוהו לא מפסל דהתם בצירוף לדבר שבקדושה איירינן - משא"כ הכא לקרות בתורה וכמש"כ הח"צ. איברא הישראלים הלא נמולים האלה ועדיין לא עלה בידם למול עצמם ודעתם להכנס לברית ולקבל עליהם עול מלכות שמים שלימה פשיטא דיכולים לקרב אותם, ואם אין ברצונם למול והם בגדר רשע בענין זה, וממילא גם לשאר מצות התורה פשיטא דאין להעלותם לקה"ת כאשר העיר גם כ"ת בזה, ועיין ...".

1. בעל של יולדת בת שרוצה לתת לה שם: האם יש חיוב לקרותו לעליה.
   1. **יש חיוב לקרותו**.
      1. דעת תורה (סי' רפ"ב על סעי' ז') – "עוד כתב מג"א דבעל יולדת בת קודם לאבי ילד זכר, וצ"ל דהיינו בשבת שקורא לה שם, אבל בשבת שהולכת היולדת לביהכ"נ שניהם שוים, וכ"ה בס' שה"ק ובשערי אפרים שער ב' ע"ש, וכן מוכח בלבוש, ודלא כמחצה"ש [שהטעין כוונה אחרת במג"א יעוש"ה]".
         1. לענין ושה"ק (השלחן הקריאה) השערי אפרים, עי' לשונם מובא לקמן. שנראה שחולק על הדע"ת, ולא איירי בציור שקורא לה שם. וצ"ע. שו"ר שכן פריך המלקטים [עיוני הלכות (ח"א עמ' שפ"ב אות ב'), מים אדירים (עמ' כ' הע' ד'), על בן אמצת לך (פרק ה' הע' א')].
      2. עי' גנזי חיים (סי' רפ"ב סוף ס"ק ו') – "עוד כתב המג"א דאבי הבת קודם לאבי הבן, והמה"ש הבין דאבי הבת ר"ל דהיינו בשבת שהולכת האשה לבית הכנסת, ונראה דפי' כן ולא בשבת ראשון שנולדה לו בת, משום דהלבוש לא הזכיר כלל דאבי הבת הוא מחיובים, גם הא אינו בעל שמחה או בעל מצוה, אך באמת טעה בזה, ואולי חסר מדברי הלבוש, שגם אם יולדת בת הוא מהחיובים. וכן מנהגינו תמיד שהאב עולה לתורה ועושה מי שברך וקורא אז שם לבתו, א"כ ודאי הוא מהחיובים ודוחה לאבי הבן, דאל"כ מתי יקרא שם לבתו, ובודאי אין ראוי להמתין בקריאת השם לשבת אחר".
      3. עי' נפש חיה (מרגליות, סוף סי' רפ"ב) – "מג"א ... ואיש של יולדת בת קודם לאבי הילד הזכר וכו'. כי לזכר יקרא שם אחרי שנימול. ויש סמך במקרא 'אני הנני בריתי אתך וגו' והיה שמך אברהם'. בראשית י"ז ד' ה'. ועיין בפרקי דרבי אליעזר (פמ"ח): ראו אבותיו של משה תארו כמלאך אלהים, מלו אותו לח' ימים וקראו שמו יקותיאל. ועמש"כ בהגהותי לס' חסידים סי' תתש"מ. אולם בבת המנהג לקרא לה שם בישראל במי שבירך אחרי הקריאה, וגם לזה יש סמך במקרא קודש 'כי שרה שמה וברכתי אותה' בראשית י"ז ט"ו ט"ז לכן אביה קודם".
      4. שבט הלוי (מבית הלוי גליון י"ב עמ' ט"ז אות א') – "מי שנותן שם לבת נהוג לקרותו, ונותן לה שם בעשית מי שבירך כנהוג".
      5. הגרח"ק זצ"ל (יד בקריאת התורה פרק ט"ו הע' ח').
      6. יד בקריאת התורה (פרק ט"ו ביום חול אות ד', בשבת אות ב').
   2. **אין חיוב**.
      1. סתימות כל הפוסקים.
   3. מג"א (סי' רפ"ב ס"ק י"ח) – "ואיש של יולדת בת קודם לאבי הילד הזכר".
      1. **פי', יולדת בת כשהולכת לבית הכנסת קודם אבי הילד בשבת שקודם המילה**.
         1. מחה"ש (סי' רפ"ב ס"ק י"ח) – "ואיש של יולדת בת קודם לאבי הילד הזכר. משמע שר"ל אבי הילד בשבת שקודם המילה, לזה קודם יולדת בת כשהולכת לבית הכנסת. דאי ר"ל אבי הילד הזכר בשעה שאשתו הולכת לבית הכנסת הכי מיבעיא למימר, ואיש של יולדת בת קודם לאיש של יולדת בן. ועוד, מדכתב אחר זה יום שמת בו אביו ואמו הוא ג"כ קודם לאבי הילד, ובזה ודאי ר"ל אבי הילד בשבת שקודם המילה ולא בשעה שהולכת לבית הכנסת, כמו שכתב אחר זה, זה הכלל יום שמת בו אביו ואמו אחרון לכל החיובים ואבי הילד קודם המילה אחרון לו, א"כ מה שכתב תחלה יום שמת בו אביו ואמו ג"כ קודם לאבי הילד, על כרחך צריך לומר בשבת שלפני המילה. ומדכתב תיבת ג"כ, משמע דגם לפני זה מיירי בשבת שלפני מילה, אז יולדת בת כשהולכת לבית הכנסת קודם לו. וא"כ כשיולדת בן הולכת לבית הכנסת לא הוזכר אם יולדת בת קודם לו, וי"ל דשווין הן, והא דנקט יולדת בת קודם לאבי הילד כו', הוה ליה למימר סתמא כשהולכת לבית הכנסת קודם לשבת שלפני מילה, י"ל לרבותא נקט בת, דאפילו יולדת בת, כל שכן יולדת בן דעדיף דמקיים בו מצות מילה. אולם ממה שכתב אחר זה ויולדת בשבת שהולכת לבית הכנסת אפילו לבן כו', מדכתב אפילו לבן משמע דיולדת בת עדיפא. ואפשר משום דיולדת בן כבר היה לו חיוב בשבת שלפני המילה".
         2. שלחן הקריאה (סי' י"ב מנהג הנהגת חיובים לקרותם אות ד') – "ואם יש חיוב מהולכת לבה"כ מחמת לידת בן או חיוב מחמת לידת בת (במ"א משמע לכאורה דיולדת הולכת לבה"כ של בת עדיף אבל זה אינו דשל בת עדיף מבן לענין שבת שקודם המילה הא לענין שבת שהולכת לבה"כ שוין אע"פ שאבי הבן היה חיוב בשבת שלפני המילה עכשיו הוא חיוב אחר לפי שאשתו חייבת בקרבן ועולה לתורה ומנדב עבורה שהוא דוגמת קרבן וכן מבואר בלבוש שבעל יולדת בת קודם לאבי הבן לענין שבת שקודם המילה ומדלא קאמר להולכת לבה"כ בשביל בן אלמא דבכה"ג אינו קודם וכן לענין יא"צ כתב שלא הורע כוחו של בעל הולכת לבה"כ מחמת בן ע"ש ובמחצית השקל כתב בזה ולא ראה בלבוש ע"ש) (בפ"ת ס"ב) יטילו גורל".
         3. שערי אפרים (שער ב' פתחי שערים סעי' ד') – "ואם יש חיוב מהולכת כו'. במג"א משמע לכאור' דיולדת הולכת לבה"כ של בת עדיף אך ז"א דר"ל דשל בת עדיף מבן לענין שבת שקודם המילה הא לענין שבת שהולכת לבה"כ שוים אע"פ שאבי הבן כבר הי' חייב בשבת שלפני המילה עכשיו הוא חיוב אחר לפי שאשתו חייבת בקרבן ועולה לתורה בעבור שהו' דוגמת קרבן וכן מבואר בלבוש שבעל יולד' בת קודם לאבי הבן לענין שבת שקודם המילה ומדלא קאמר להולכת לבה"כ בשביל בן אלמ' דבכה"ג אינו קודם והן לענין יא"צ כתב שלא הורע כחו של בעל הולכת לבה"כ מחמת בן ע"ש ובמחצית השקל כתב בזה ולא ראה בלבוש ע"ש".
      2. **פי', יולדת בת כשהולכת לבית הכנסת וגם יש קריאת השם**.
         1. דעת תורה (סי' רפ"ב על סעי' ז') - לשונו מובא לעיל.
      3. **איזה קודם, יולדת בת כשהולכת לבית הכנסת וילדת בן כשהולכת לבית הכנסת**.
         1. יולדת בת קודם – עי' מחה"ש (סי' רפ"ב ס"ק י"ח, לשונו מובא לעיל).
         2. הם שוים – שלחן הקריאה (סי' י"ב מנהג הנהגת חיובים לקרותם אות ד', לשונו מובא לעיל), שערי אפרים (שער ב' סעי' ד', פתחי שערים שם סעי' ד', לשונו מובא לעיל), דעת תורה (סי' רפ"ב על סעי' ז', לשונו מובא לעיל).
      4. מראי מקומות – גנזי חיים (סוף ס"ק ו', לשונו מובא לעיל), נפש חיה (מרגליות, סוף סי' רפ"ב, לשונו מובא לעיל).
         1. לבוש (סי' רפ"ב סעי' ז') – "ואיש של יולדת בת שהלכה לבית הכנסת ואבי הילד שניהם כהנים או לוים, אבי הילד נדחה מפני איש יולדת בת".
   4. מראי מקומות.
      1. מנחת יצחק (ח"ד סי' ק"ז) – "ונכון מש"כ כהד"ג, שלא מצא זמן מוכשר, שתקנו חז"ל, לקרוא שם בישראל לנקבות, - דהנה מדלא נחשב בין החיובים שבספר הלבוש והמג"א (סי' רפ"ב), גם אבי הבת הנולדה לו, לקריאת שם בישראל, משמע דליכא חיובא לזמן מוגבל, וכן משמע להדיא, ממה שכתב במחצית השקל שם, בטעם דברי המג"א, דמשמע מדבריו, דיולדת בת כשהולכת לביהכ"נ, עדיפא מיולדת בן, משום דיולדת בן, כבר הי' חיוב בשבת שלפני המילה עיין שם, הרי מוכח להדיא, דאבי הבת, לא הי' חיוב מקודם, וע"כ או משום דאין זמן קבוע, לקריאת שם, או משום דאפשר לקרוא שם לבתו, אף שלא יעלה לתורה ...".
      2. הגרח"ק זצ"ל (אשי ישראל פרק ל"ח הע' ק"ה) – "דאם באמצע השבוע יש אחד שרוצה לתת שם לבתו, יתכן שהוא קודם לאדם שיש לו יארצייט באותו יום".

הגרח"ק זצ"ל (אשי ישראל עמ' תשע"ג אות רנ"ג) – "במ"א סו"ס רפב כתב שבעל של יולדת בת כשנותן 'שם' יש לעלותו לתורה וקודם לאבי הבן קודם המילה, יל"ע האם קודם גם ליארצייט, (נ"מ כשרוצה לתת שם לבתו באמצע השבוע ויש בבהכ"נ אדם אחר שיש לו יארצייט באותו יום). תשובה: יתכן שהוא קודם".

* + - 1. לכאורה המג"א איירי כשהיולדת הלכה לבית הכנסת (מחה"ש, שה"ק, ושערי אפרים), **ולא** לענין קריאת השם, כדעיין במקורות. והגרח"ק עונה **רק** לענין יולדת בת שהלכה לבית הכנסת. שו"ר הדעת תורה (לשונו מובא לעיל), וצ"ע.