שיעור יא סימן רד סעיף א
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן רב - רל ברכות הנהנין

**שיעורי הלכה**

![](data:image/gif;base64...)![](data:image/gif;base64...)

**שיעורים מפי מו"ר**

**הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**..**

**הלכות ברכות**

**שיעור יא**

**~ סימן רד סעיף א ~**

[סעיף א] על דבר שאין גדולו מן הארץ, כגון בשר בהמה, חיה ועוף, דגים, ביצים, חלב, גבינה, ופת שעפשה, ותבשיל שנשתנה צורתו ונתקלקל וכו' מברך שהכל.

# הברכה על פת שעיפשה

מבואר בשו"ע שעל פת שעיפשה מברך שהכל נהיה בדברו, אמנם כתב המשנ"ב (ס"ק א) דהיינו דווקא באופן שנתקלקל קצת, אך אם נתקלקל לגמרי ואינו ראוי לאכילת אדם אין מברכין עליו כלל.

ובביאור הלכה (ד"ה ופת) כתב דכל הדברים המבוארים בסעיף זה דמברך עליהם ברכת שהכל לפניה, מברך בורא נפשות לאחריה. ומשום כך תמה הביאור הלכה דבשלמא לעניין ברכה ראשונה תיקנו חז"ל דכיון שהפת נתעפשה, אין לה חשיבות ומברך עליה שהכל, אך לעניין ברכה לאחריה באופן שאכל שיעור של כדי שביעה, הרי הוא התחייב בברכת המזון דאורייתא, שהרי הפת ראויה לאכילה ע"י הדחק, ואיך עקרו חז"ל חיוב זה, וע"ש שמסיק דיתכן שאם אכל שיעור שביעה צריך לברך ברכת המזון וצ"ע.

# פרי הגדל בעציץ שאינו נקוב

החיי אדם (סימן נא סעיף יז) הביא מהירושלמי (כלאיים סוף פרק ז) שנסתפק אם על פת שנעשית ממין דגן שגדל בעציץ שאינו נקוב, אם מברכים עליו 'המוציא לחם מן הארץ', ומסיק שם לדינא דמברך עליו בורא מיני מזונות. והוסיף שם דנראה דהוא הדין שאינו מברך עליו בורא פרי האדמה דלא נקרא אדמה אלא המחובר לארץ [ולעניין ברכת בפה"ע על פירות האילן הסתפק שם אם יכול לברך]. וכן מצינו בהלכות לולב (בנשמ"א כלל קנב ס"ק א) שהסתפק אם יוצא ידי חובת מצוות לולב כשהוא גדל בעציץ שאינו נקוב, ומסיק שם דנראה שיכול לברך עליו.

ומכל מקום לעניין ברכת המזון פשיטא ליה דמברך עליו כמבואר להדיא בגמרא (ברכות מז, ב) שפירשה את המשנה של האוכל טבל אין מזמנין עליו דמיירי בטבל שנזרע בעציץ שאינו נקוב, ומבואר להדיא שהאוכל פת מחיטה שגדלה בעציץ שאינו נקוב חייב לברך עליה ברכת המזון.

אכן הביאו (באורחות רבינו חלק ג עמוד רכג) שהחזו"א נקט שאף על פרי האדמה שגדל בעציץ שאינו נקוב יש לברך בפה"א, ושמענו שהגר"ד לנדו שליט"א הסתפק בביאור דברי החזו"א האם כוונתו דהירושלמי הסתפק רק אם אפשר לברך ברכת המוציא לחם מן הארץ, אך בוודאי יכול לברך בפה"א דאף שאינו 'ארץ' מכל מקום חשיב 'אדמה', או דכוונתו שיכול לברך בפה"א משום שהוא מין פרי הגדל באדמה, ואף אם פרי זה בפועל לא גדל בקרקע.

[ובאמת יש שדנו בעיקר ברכת הנהנין וכגון שמברך בפה"א, האם הוא מודה לקב"ה על פרי זה שאוכל, או שע"י פרי זה הוא מודה על כך שהקב"ה מוציא פירות, ואי נימא שהברכה היא על כלל הפירות א"ש דכיון שמין זה הוא מין הגדל בארץ הרי הוא מודה על כלל הפירות ממין הזה וגם על הפירות הגדלים בקרקע [ואמנם סיבת הברכה הוא מחמת הפרי שלפניו, ולכן אם נפל מידו לא רצה לאכול עוד צריך לחזור ולברך].

# חסה הגדלה בעציץ שאינו נקוב ובגידולי מים

ועל חסה שגודלת על גבי מים [מה שמכונה 'גידולי מים'], יש לדון אם מברך בפה"א, דהוא אינו גדל באדמה, ולדעת החיי אדם הנ"ל אינו יכול לברך בפה"א, ולדעת החזו"א דעל הגדל בעציץ שאינו נקוב מברך בפה"א לכאורה תלי בספק הנ"ל בדעת החזו"א, דאם טעמו דיכול לברך בפה"א הוא משום דאע"ג שהוא אינו נחשב כ'ארץ' מכל מקום הוא נחשב כ'אדמה', הכא י"ל דגם לחזו"א לא יברך בפה"א כי אינו גדל ב'אדמה', אך אם טעמא דהחזו"א הוא משום שמברך על סוג המין שגדל באדמה הכא נמי יש לברך בפה"א כי המין הזה גדל באדמה. ולדינא נראה שיש לברך בורא פרי האדמה.

[ולעניין לצאת ידי חובת מרור באכילת חסה הגדלה בעציץ שאינו"נ נראה דשפיר דמי, וכמו שמפורש בסויגא בפסחים (לה, ב) שיוצאים ידי חובת אכילת מצה בחיטה הגדלה בעציץ שאינו נקוב, ומסתבר שה"ה במרור, ועוד שהרי מסיק החיי אדם דיוצא ידי חובת נטילת לולב בלולב הגדל בעציץ שאינו נקוב. אמנם לעניין מרור הגדל ב'גידולי מים' יל"ע אם יוצא יד"ח שהרי הוא אינו 'פרי האדמה' ורק מברך עליו בפה"א כי הוא המין הגדל באדמה, אך לעניין מרור יתכן שצריך דווקא שיגדל באדמה. אכן מסתבר שגם בגידולי מים יוצא ידי חובתו].

ובדרך אמונה (בביאור ההלכה פרק ב מתרומות הלכה א ד"ה אוכל) כתב שבגידולי מים שבימינו יש להחמיר דהוי כמו בגדל בעפר, משום שמערבים בתוך המים חומרים והוי ממש כמו גידול באדמה.

# הברכה על נבטים

ולעניין נבטים שהם גרעינים שגדלו באדמה ומיובאים לארץ, וכאן מנפחים אותם ע"י טפטוף של מים במשך כ- 5 ימים, ולכאורה כיון שאינו גדל ע"י קרקע [אלא מתנפח במים רגילים], יש לברך שהכל דדמי לכמהין ופטריות, אך נראה דיש לברך בפה"א דהוי כמו גרעין שהתנפח, דכיון שהגרעין בא מהאדמה יש לברך עליו בפה"א. וכעין זה כתב החוט שני (ברכות עמוד קפא) לעניין עלים הגדלים ע"ג בצל דיש לברך עליהם בפה"א.

[המשך סעיף א] על חזיז והוא שחת, ועל קרא חיה, ועל קימחא דשערי וכו' מברך שהכל.

# הברכה על קטניות כשהם לחים

כתב המשנ"ב (ס"ק ז) בשם הט"ז שעל הקטניות מברך בפה"א אפילו כשאכלם שהם רטובים, אך אם אין הדרך לאוכלם רטובין, אלא רק אחר שהתייבשו ונתבשלו, מברך עליהם שהכל, אמנם הפמ"ג מפקפק מאוד על דבריו, והביא המשנ"ה שכן דעת הרבה אחרונים וכן מנהג העולם דאין חילוק בין הקטניות ולעולם אם אוכלם כשהם רטובים מברך בפה"א.

אך יש להקשות שהרי מבואר להדיא לקמן (סימן רה סעיף א) שכל שהדרך לאוכלו כשהוא מבושל אם אוכלו חי מברך שהכל, וא"כ מדוע הכא מברך שהכל הרי אין הדרך לאכול את אותם הקטניות אלא כשהם מבושלים, ונראה שכאן אף שרוב הקטניות נאכלים כשהם מבושלים, מכל מקום רוב האנשים אוכלים אותם גם חיים, משא"כ התם שרוב האנשים אין אוכלים אותן אלא מבושלים, ולכן אם אוכלם כשהם חיים מברך שהכל.

# הברכה על סובין

ולעניין ברכה על הסובין לכאורה יש לברך שהכל שהרי הוא נעשה מקליפות, וכ"כ האגרות משה (אבה"ע חלק א סימן קיד). ויש שדנו שבימינו שנתרבו האוכלים סובין יתכן דנוטעים אדעתיה דהכי ויש לברך עליו בפה"א, אכן נראה דמידי ספק לא נפקא ולכן יש לברך על הסובין שהכל.

[סעיף ה] שמרי יין מברך עליהם בורא פרי הגפן, נתן בהם מים אם נתן שלשה מדות מים ומצא ארבעה, הוה ליה כיין מזוג ומברך בורא פרי הגפן, אם מצא פחות אף על פי שיש בו טעם יין קיוהא בעלמא הוא ואינו מברך אלא שהכל. והיינו ביינות שלהם שהיו חזקים, אבל יינות שלנו שאינן חזקים כל כך, אפילו רמא תלתא ואתא ארבעה אינו מברך עליו בפה"ג, ונראה שמשערים בשיעור שמוזגים יין שבאותו מקום. הגה: ובלבד שלא יהא היין אחד מששה במים, כי אז ודאי בטל.

# מציצת שמרי היין

ובמשנ"ב (ס"ק כז) הקשה דמדוע מברכים על שמרי יין, הרי השמרים מזיקים (כמבואר לעיל סימן רב סעיף ד), וביאר שהוא אינו אוכל את השמרים עצמם אלא הוא רק מוצץ את היין שבתוך השמרים [ואינו דומה למשנ"ת לעיל בשיעורים (בסוף סימן רב) שנחלקו האחרונים האם המוצץ נחשב כאכילה, דשם הוא מוצץ דבר הנחשב כ'פרי', אך השמרים אינם ראויים לאכילה ולכן מברך על מה שהוא מוצץ מהם].

# עירוב מים ביין

הנה מבואר בשו"ע שמותר להוסיף מים אם הוא נותן שלוש ויוצא ארבע, וברמ"א מבואר שאם היין הוא אחד מששה במים הוא בטל ואין מברך עליו בפה"ג. ובפשטות אין מחלוקת בין השו"ע לרמ"א, אלא דהשו"ע מיירי ביין העשוי משמרים שאפשר לערבו עד שאם יתן ג' ימצא ד', והרמ"א מיירי ביין רגיל שאפשר לערבו עד ששה. וכן משמעות המשנ"ב (ס"ק לא).

אכן בעולת תמיד והכף החיים ביארו שהרמ"א חולק על השו"ע ולדעת השו"ע אפשר לערב רק שלושה חלקי מים על אחד של יין, והרמ"א סובר שמועיל לערב עד שיהיה היין לכה"פ אחד מששה.

והנה נתבאר בשו"ע דביינות שלנו שאינן חזקים כל כך מותר לערב כשיעור שמוזגים באותו מקום. ולמעשה כיום אין דרך למזוג את היין במים כלל, וצ"ע האם מותר לערב מים ביין. והביאו בשם החזו"א (ארחות רבינו חלק ג עמוד רכא) שהורה שמותר להוסיף על היין עד שליש מים.

[ולעיל בשיעורים (בריש סימן רב) הבאנו דיתכן לבאר טעמו, דהנה נתבאר דביין אפשר לערב עד ששה מים, אמנם זה נאמר ביין שלהם שהיו רגילים לערב על אחד שלוש [עי' שו"ע סימן רעב סעיף ה], ובאותם יינות כשהיו מוסיפים עליו עד פי ששה היה זה הוספה של כשליש יותר מהרגילות, ולפי זה ביין שלנו שהוא חלש ואין מערבין בו מים הרי הוא כמו יין שכבר מזגו בו על חד שלוש [דהיינו כמו יין מזוג שיש בו רק רבע יין] וא"כ ביין כזה אפשר להוסיף רק שליש מים, שעל ידי זה יוצא שהוא כמו יין של פעם היה בו על חד ששה. אבל מסקנת הדברים שם דיותר נראה שהחזו"א ידע שמערבים מעט מים בתוך היין קודם לכן, ולכן כתב לצרף רק כשליש מים].

וצריך לדעת דמה שנתבאר שיכול לערב מים ה"ה אם מערב סוכר וכדו' חשיב כמו מים דאין לערב יותר משליש, ועכ"פ צריך שיהיה בו טעם יין.

# הוספת מים למיץ ענבים

ולעניין עירוב מים במיץ ענבים הורה הגריש"א (עי' בשיעורי הגרי"ש על מסכת ברכות עמוד שעא) שאין לערב בו מים כלל, דכיון שטעמו חלוש ואין לו חשיבות של יין אם מתערב בו מים אין מברכין עליו בפה"ג. אמנם שמענו ממנו דאין להחמיר על מעט המים שמתערבים במיץ ענבים כששוטפים את הצינורות דבשיעור מועט כל כך לא נפקע השם מיץ ענבים.

אמנם בחוט שני (ברכות עמוד קפא) היקל שאפשר לערב מעט מים במיץ ענבים וכן מטו בשם החזו"א שהיה מערב מעט מים במיץ ענבים.

# יין משוחזר

ולעניין הברכה על 'יין משוחזר' והיינו שמאדים מהיין את כל הנוזלים עד שנשאר אבקה, ואח"כ מערבים את אותה אבקה במים, והנה לכאורה בכה"ג ודאי אינו מברך בפה"ג שהרי אותה אבקה היא פחות מאחד מששה מהמים, אך יתכן דהכא י"ל דכיון שהטעם ביין הוא מתומצת עדיין שם יין עליו ויש לברך עליו בפה"ג.

ולכאורה תלי במחלוקת האחרונים לעניין דבר הנותן טעם ביותר משישים דכתב הרמ"א (סימן צח סעיף ח) דאיסור שהוא נותן טעם בקדירה, וכן כל דבר שנעשה לטעם, אינו בטל בשישים, והש"ך שם (ס"ק כט) נקט דאינו אסור אלא מדרבנן, אך הפלתי שם (ס"ק ט) כתב דכיון דקיי"ל שטעם כעיקר דאורייתא, א"כ כל שיש בו טעם של איסור ה"ז אסור מדאורייתא. ונראה שהנידון ביין משוחזר תלוי בהנ"ל, דלדעת הפלתי כיון שהוא מרגיש כמו טעם של היין עצמו הרי מדין טועם כעיקר חשיב כמו יין עצמו, אך לדעת הש"ך כיון שבטל בשישים אינו נחשב כיין ואפילו אם יש לו טעם ממש כמו של יין.

**הדינים העולים:**

1. על פת שעיפשה מברך שהכל לפניה ובנ"ר אחריה, ואם עיפשה לגמרי אינו מברך כלל, ואם אכל כדי שביעה יתכן שצריך לברך ברכת המזון.
2. פת שנעשתה מפת הגדלה בעציץ שאינו"נ אינו מברך עליה המוציא, אך ברכת המזון מברך.
3. פרי הגדל בעציץ שאינו נקוב לדעת החיי אדם מברך שהכל כדין פת הנ"ל, אך לחזו"א מברך בפה"ע, ויש ספק האם הוא משום דאף שאינו בכלל 'ארץ' הרי הוא בכלל 'אדמה', או דמברך על מין שדרכו לגדול באדמה, והעיקר כצד ב'.
4. חסה של גידולי מים יש ספק אם מברך בפה"א או שהכל ולכאורה תלי בספק הנ"ל בדעת החזו"א, ולדינא נראה דמברכים בפה"א.
5. יוצא יד"ח מרור בחסה הגדלה בעציץ שאינו"נ ובגידולי מים, וכן יוצא בלולב שגדל בעציץ שאינו נקוב.
6. על נבטים נראה שמברך בפה"א, וי"א שמברך שהכל.
7. מותר לערב ביין עד ששה חלקים של מים. אמנם ביינות שלנו אין לערב אלא כשיעור המזיגה שלהם, והחזו"א הורה שאפשר לערב שליש מים.
8. לעניין עירוב מים במיץ ענבים, הגריש"א חשש שאין לערב אפילו מעט מים, אך מביאים שהחזו"א היקל דאפילו במיץ ענבים אפשר לערב מעט מים.
9. יין משוחזר י"א שמברך עליו בפה"ג וי"א שמברך שהכל.