סימן פ_ח - א - בדין ב_ כסף
קטגוריות: ש_ס / לו שבועות / שבועות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / ענייני טוען ונטען

יום ועש"ק וארא כ"ז טבת תשס"ט

שבועות דל"ט:, הטענה שתי כסף, אמר רב כפירת טענה ב' כסף, ושמואל אמר טענה עצמה ב' כסף אפי' לא כפר אלא בפרוטה ולא הודה אלא בפרוטה חייב.

א] לדעת רב דכפירת טענה ב' כסף, יש להסתפק אם יסוד הדין דב' כסף הוא בהכפירה, דרק כפירה דב' כסף הויא כפירה המחייבת שבועה, או דדין ב' כסף הוא בחיוב השבועה, דליכא חיוב שבועה אלא על ב' כסף דהוו דבר חשוב לחייב שבועה.[[1]](#footnote-2)

ב] והנה בד' השער משפט בכ"ד מבו' שנקט דיסוד הדין דב' כסף הוא בחיוב השבועה, דפחות מב' כסף אי"ז ממון חשוב לישבע עליו.

חדא, הוא במש"כ בסימן פ"ח סק"ג, דכיון שאין נשבעין על פחות מב' כסף כיון שאינו דבר חשוב, ה"נ אין מגלגלין טענה שהיא פחות מב' כסף על שבועה אחרת, כיון שאינו דבר חשוב לישבע עליו, עיי"ש,[[2]](#footnote-3) ואי דינא דב' כסף הוא בהכפירה דרק כפירת ב' כסף הויא כפירה המחייבת שבועה, ל"ש כל עיקר הך דינא בגלגול שבועה, דרק במודה במקצת דהדררא לחייבו שבועה הוא מכח הטענה והכפירה, הוא דבעי' שתהא הכפירה ב' כסף, אך השעמ"ש נקט דדינא דב' כסף הוא דפחות מב' כסף אי"ז דבר חשוב לישבע עליו, וע"כ נקט דה"ז שייך גם בגלגול שבועה.

ג] עוד מצינו כן במה שהביא שם סק"ב שנסתפק אביו בטענו ב' כסף ופרוטה והודה בפרוטה וכפר בפרוטה ועל השאר אמר איני יודע, אי אמרי' דכיון דמה שאומר איני יודע צריך לשלם מדין משאיל"מ, א"כ שוב לא נשאר חיוב השבועה רק על פרוטה לבדה ופטור, או"ד כיון שנתחייב השבועה על ב' כסף ביחד, אף שמשלם על מה שאומר איני יודע, מ"מ לא פקעה השבועה מהפרוטה שהוא כופר בברי וחייב עליו שבועה דאורייתא, ומסיק דמסתבר דחייב שבועה, עכ"ד.[[3]](#footnote-4)

והנה אי דינא דב' כסף הוא דין בהכפירה, הרי מסתברא מילתא דמצטרף מה שאומר איני יודע למה שאומר להד"מ לב' כסף, שהרי אף מה שאומר איני יודע חשיב ככפירה, שהרי חזינן דחייב שבועה ע"ז, ומכח זה איכא לדינא דמשאיל"מ, ואי נימא דאין מצרפין הכפירות זל"ז כיון דל"ה חד גוונא דכפירה, א"כ גם ל"ה צריך לשלם את השאר שאמר עליו איני יודע, ובד' השעמ"ש מבו' דהא פשיטא דצריך לשלם את מה שאמר עליו איני יודע, ולא נסתפק אלא אם צריך לישבע על מה שכפר, והיינו לטעמי', דדינא דב' כסף הוא דין בחיוב השבועה דלא חייל חיוב שבועה על פחות מב' כסף, ובזה הוא שנסתפק, דהגם דמעיקרא חייל חיוב השבועה על ב' כסף, וע"כ איכא לדין משאיל"מ על מה שאמר איני יודע, מ"מ י"ל דאחר דחייל בזה דין משאיל"מ תו נמצא דאינו חייב שבועה אלא על פחות מב' כסף.

ג] עוד מצינו כן בדבריו שם סק"ד דמסיק דלדעת הסוברים דבשבועת השומרים בעי' נמי ב' כסף, דאם טענו פיקדון ב' כסף ופרוטה והודה בפרוטה ועל מעה א' כופר ואומר להד"מ ועל השני' טוען נאנסו, דאף דליכא ב' כסף לשבועת מודה במקצת דעל המעה שטוען נאנסו ליכא טענת ברי וליכא ב' כסף לשבועת השומרים, מ"מ חייב שבועה דאורייתא על שניהם, דכיון דהטעם דבעי' ב' כסף הוא משום דרחמנא לא חייבי' שבועה אלא בדבר חשוב שהוא ב' כסף ולא בפחות, ע"כ שפיר מצרפינן לתרוייהו, עיי"ש בזה.

ובפת"ש שם סק"ד הביא מס' בית יהודה שחולק ע"ז וכתב דלאו בחשיבות תליא מילתא, ורק דגזה"כ הוא דצריך להיות הכפירה ב' כסף, וכיון דבכל א' מהכפירות ליכא ב' כסף אין מצטרפין, והיינו משום דב' עניני כפירה נינהו, דהכפירה במודה במקצת, היא כפירה כנגד טענת התובע, והכפירה בנאנסו אינה כפירה כנגד טענת התובע.

אך השעמ"ש אזיל לטעמי' דדינא דב' כסף הוא משום דפחות מב' כסף אי"ז דבר חשוב לישבע עליו, וע"כ שפיר י"ל דמצטרפין ב' שבועות לב' כסף, וכמו שפירש להדיא הטעם בזה.

ה] עוד מצינו כן בדבריו בסימן צ"ג סק"ב, שהביא ד' מהרי"ט חו"מ סימן ק"ה דשותפין שתבעו יחד ב' כסף חייב הנתבע שבועה, והשעמ"ש נחלק ע"ז דכיון דכפירת ב' כסף ילפי' מקרא משום דבעי' שיכפור בדבר חשוב, בעי' דוקא שיהא ב' כסף לכל או"א, והוכיח כן מאבידה דמכח דינא דאבידה שאין בה שו"פ לי"ב חיוב השבה, פטרינן אף באבידה שיש בה שו"פ אם היא של שותפין ואין בה שו"פ לכל א', אלמא דשותפין לא מצרפינן להו בהדי הדדי ובעי' דבר חשוב לכל א', וא"כ ה"ה לענין שבועה, כיון דהתורה לא חייבה שבועה אלא בב' כסף שהוא חשוב, בעי' שיגיע לכל א' מהשותפין ב' כסף בדוקא, דמהיכ"ת נחלק בן ממון לשבועה כיון דאידי ואידי מקראי ילפי' להו, עכ"ד, ועי' עוד בברכ"י חו"מ סימן ו', שהביא להקשות מכ"ד ע"ד מהרי"ט.

והנה אי דינא דב' כסף הוא דין בהכפירה דתהא כפירה דב' כסף, הרי לכאו' ל"ד כלל, דהגם דלגבי שיעור פרוטה לא מצרפינן מב' השותפין, מ"מ בב' כסף דהוי דין בהכפירה דבעי' שתהא כפירה דב' כסף, הרי דכיון דהוי זה כפירה אחת, דממון השותפות ממון א' הוא המשותף לשניהן, ה"ה חייב ע"ז שבועה, ובפת"ש שם סק"ד כתב לחלק עד"ז בע"א, דדין ב' כסף שהוא דין בנתבע שיכפור בב' כסף, אזלי' בתר הנתבע, אך בדין שו"פ שהוא דין בבעל האבידה, דליכא חיוב להשיב לו האבידה בשאין לו בה שו"פ, אזלי' בתר הבעלים, וכיון שאין לא' מהן שו"פ לי"ב דין השבת אבידה, ובזה נתישב גם מה שהביא הברכ"י להקשות ע"ד מהרי"ט, עיי"ש.[[4]](#footnote-5)

אך השעמ"ש אזיל לטעמי' כמבו' בלשונו דדינא דב' כסף הוא דפחות מב' כסף אי"ז ממון חשוב לחייב שבועה, וס"ל נמי דהך דינא הוא דין בכח התובע לחייב שבועה, דאינו מחייב שבועה בפחות מב' כסף, וע"כ שפיר דימה, דכ"ה דלא מצרפי' שו"פ מב' השותפין לחיוב השבת אבידה, ה"נ לא מצרפי' ב' כסף מב' השותפין לחיוב שבועה.[[5]](#footnote-6)

ו] אמנם מד' הראשונים נ' ללמוד דדינא דכפירת ב' כסף, אי"ז דין בחיוב השבועה, אלא הוא דין בכפירה, דרק כפירת ב' כסף הויא כפירה המחייבת שבועה.

חדא, הוא מש"כ הר"י מיגש לקמן ד"מ., דשבועת השומרים ל"ב ב' כסף, וכתב ע"ז, ז"ל, וא"ת והא כסף או כלים דדרשינן בי' ב' כסף בפרשת שומרין כתיב, וא"כ אפי' לענין שומרין נמי לא מחייבינן שבועה אלא עד דהויא שבועתו אב' כסף, הא אוקימנא לעיל אליבא דרב דהלכתא כותי' דהאי כסף דכתב בקרא לכפירת טענה הוא דאתא, הלכך ליכא לאוקומה אלא בשבועה דהויא משום טענה וכפירה דהיינו מודה במקצת, ושבועת שומרין לאו מחמת כפירה וטענה היא כי היכי דלא ניחייבי' אלא אכפירת ב' כסף, אלא חיובי' מחמת טענת שמא הוא דקא טעין השומר שנאנסה או נגנבה, וכיון דכי מישתבעי לאו אכפירה דמישתבעי, ליכא למימר דלא מיחייבי שבועה אלא על ב' כסף, דהא כסף דכתיב בקרא על כפירת הטענה אוקמה רב ושבועת שומרין לאו אכפירה היא הילכך לא שייכי בקרא, וכיון דלא שייכי בקרא מיחייבי שבועה ואפילו אפחות מב' כסף, עכ"ל.

ובפשוטו נ' מדבריו, דעיקר דינא דב' כסף, הוי דין בהכפירה, דרק כפירת ב' כסף מחייבת שבועה, וע"כ בשבועת השומרים דאין חיובה משום הכפירה, דמה שטוען השומר דנאנסו אי"ז כפירה, כיון דהמפקיד טוען שמא,[[6]](#footnote-7) והיינו דבמודה במקצת הדררא לחייבו שבועה הוא במה שהתובע טוען ברי והנתבע כופר ע"ז ומודה במקצת, וזהו שמספקינו דהוא חייב לו הכל, אך בשבועת השומרים אין הדררא לחייבו במה שכופר על טענת התובע, שהרי התובע תובעו בשמא, ל"ב ב' כסף.[[7]](#footnote-8)

אמנם לכאו' יש לדחות, דמכוון הרי"מ הוא בהילפותא מקרא, דכיון דקרא קאי על הכפירה, ל"ש להעמיד לזה על שבועת השומרים דלי"ב כפירה, אך כמדומה שאי"ז מתישב כ"כ, דאי נימא דדין ב' כסף אינו הלכה בהכפירה המחייבת, אלא בחיוב השבועה, הרי נמצא דכלל לא דרשי' לקרא על ה"כפירה", אלא על מה שאינו מודה לו וחייב עליו שבועה, וא"כ שפיר הוה מצינו לאוקמה גם בשבועת השומרים.

ומצינו הדברים מפורשים כן, בד' הראב"ד בכתוב שם, ז"ל, ומפקינן לה משומרין כי היכי דמפקינן להודאה במקצת דמפקינן לה משומרים אע"ג דכתיבא גבייהו ושדינן לה אמלוה מטעמא דרבה, ה"נ לב' כסף דאפשר בכפירת ב' כסף הוא דרמא רחמנא שבועה עלי' דילמא אשתמוטי משתמיטו לי' אבל בציר מהכי אי לאו דקושטא הוא לא הוה כפר בי' באשתמוטי דמילתא זוטרתי היא, אבל בשבועת שומרים דלא ידע בי' אימר אפילו בפרוטה נמי, וטעמא דמסתבר הוא, עכ"ל, ולפי דבריו, ודאי דדינא דב' כסף, הוי זה דין בהכפירה, דרק כפירת ב' כסף הויא דררא וריעותא המחייבתו שבועה.

ז] ונ' עוד מקור לזה, ממש"כ התוס' לקמן ד"מ. ד"ה בטוענו, ז"ל, וכ"ת דאיירי בשאינן טבועים א"כ חסרא לה טענה דאין כאן שוה ב' מעות דחסר מה שצריך ליתן כדי להטביעה, וזה דוחק לומר שאין שוה פרוטה באותו חסרון וכו', עכ"ל. ומבו' בד' התוס', דדין ב' כסף מתקיים גם בב' כסף שחסר מהן פמשו"פ.[[8]](#footnote-9)

גם המאירי במתניתין נסתפק בדין זה, ז"ל, ואם טענו ב' כסף ופרוטה צריך שיודה בפרוטה ויכפור בב' כסף וכו' ואם הודה בב' פרוטות או בפרוטה ומחצה, הרי אין כפירתו בב' מעין, ויש לפקפק בפרוטה וחצי מפני שב' מעין פחות חצי פרוטה ב' מעין הן, עכ"ל.

ובקצוה"ח סימן פ"ח סק"א תמה ע"ד התוס', ז"ל, ולא ידענא טעמא מאי, דודאי כל השיעורין לא לגיב' כסףון ניתנו וכגון חמשת שקלים דפדיון הבן ושיעורא דחטאת ואשם אם נחסר פמשו"פ לאו שלם בשיעורא הוי, עכ"ל.

ובגל' הגרע"א לשו"ע שם הובא בחי' רע"א החדש בסוגיין כתב ע"ד התוס', ז"ל, ועי' בהריטב"א לקידושין בדמ"ז. בברייתא דהתקדשי לי בפיקדון, דאם אמר התקדשי לי בכל מה דהפקדתי בידך והלכה לביתה ומצאה חסר פמשו"פ מקודשת דפמשו"פ לא חשוב חיסרון וקפידא בשום מקום, עכ"ל.

ונ' כונתו, דהגם דבכל שיעורי תורה ודאי דכל שחסר אף פמשו"פ לא סגי בזה, מ"מ בשיעור ב' כסף דהוא שיעור בהכפירה דרק כפירה דב' כסף הויא ריעותא ודררא לחייבו שבועה, הרי דכיון דפמשו"פ ל"ה חיסרון וקפידא בשום דוכתא, סגי בהכי לחייבו.

אמנם אי נימא דשיעור ב' כסף הוא שיעור בחיוב השבועה דפחות מב' כסף ל"ה ממון חשוב לישבע עליו, ודאי דהוי ככל שיעורי תורה, דכל דחסר אף פמשו"פ אין משביעין ע"ז.[[9]](#footnote-10)

ח] והנה הש"ך בסימן פ"ט סק"ב כתב בדעת הרמב"ם בדין ב' כסף בשבועת הנוטלין, ז"ל, אלא נראה דמתחילה קאמר הרמב"ם וכן בשבועת השומרים כו' פרוטה או שוה פרוטה נשבע כו', וכן כל הנשבעין ונוטלין נשבעין ונוטלין מפרוטה ומעלה, לפי שתקנת חז"ל דאף בפרוטה ומעלה ישבעו ויטלו. הורו רבותי שהנשבעין ונוטלין אינן צריכין טענת שתי כסף, ואני אומר שצריך מכל מקום הנתבע שיכפור בשתי מעין, ואם לא כפר מתחילה שתי מעין, אין הב"ד פוסקים לו שבועה, אלא צריך שיכפור בשתי מעין ואז פוסקים לו הב"ד שבועה, ואח"כ ישבע התובע כתקנת חכמים ונוטל אף מפרוטה ומעלה, כן נ"ל ברור כונת הרמב"ם, עכ"ל.

ובנתיה"מ שם פירש מכוון ד' הש"ך ועי' תומים שם סק"א שדן לפרש כן, וכן פירש בישועות יעקב, ז"ל, כגון שכפר בקציצה בשתי מעין וגם בפרעון בפרוטה, דאז אע"פ שאינו נאמן על הכפירה של הקציצה, מ"מ נאמן לישבע על הכפירה של הפרעון אף שאינה עולה אלא פרוטה, כיון שכל הכפירה ביחד היתה ב' מעין, עכ"ל.

והנה לפ"ז, הרי מבו' להדיא, דכל דהויא הכפירה ב' כסף, תו חייל חיוב שבועה אף על פרוטה, וזה שלא כיסוד ד' השער משפט דדינא דב' כסף הוא דין בחיוב השבועה, דלא חייל חיוב שבועה על פחות מב' כסף.

ט] והנה אמנם באמת ד' הנתיה"מ מחודשים, שהרי כיון דהא דשכיר נשבע ונוטל בשטוען בעה"ב פרעתי, הוא משום דבעה"ב טרוד בפועליו, הרי נמצא דהחלק שכופר ואומר לא קצצתי, אינו כלל בכלל הכפירה המעוררת דררא לשבועה, והיאך יצטרף זה לב' כסף.

והנה אמנם בל' התומים והנתיה"מ שם נ' שפירשו, דהא דחשיב כפירת ב' כסף, הוא דתביעת השכיר היא דחשיבא ככפירת ב' כסף, ולפ"ז הי' מקום לפרש טעם דבריהם.

אך באמת ל' הרמב"ם מבו' דכפירת ב' כסף בנשבעין ונוטלין, הוא במה שהנתבע כופר בב' כסף, וזה כמו שפירש בשער משפט סימן פ"ט, דדין הנשבעין ונוטלין, הוא משום דמן הדין הי' להטיל שבועה בהני גווני על הנתבע שישבע ויפטר, ותיקנו חכמים שישבע התובע ויטול, וע"כ בפחות מב' כסף שלא הי' מקום לחייב את הנתבע לישבע, לא תיקנו שישבע התובע ויטול, ועי' כעי"ז גם בדברי חיים טונ"ט סימן כ"א, וכ"נ קצת מד' תוס' הרא"ש ר"פ כל הנשבעין, ולפ"ז הרי ודאי דא"א לצרף מה שכופר הנתבע ואומר לא קצצתי, דכפירה זו ל"ה כלל ריעותא ודררא לחייב שבועה, וא"כ בדין שלא תצטרף לב' כסף.

שוב נתבוננתי דאדרבה לפ"ד השער משפט מבו' היטב ד' הש"ך, וגם אי"ז סתירה למה שנקט השעמ"ש דדינא דב' כסף הוא דל"ה ממון חשוב לישבע עליו, והיינו שהרי אף בשבעה"ב אומר לא קצצתי, ה"ה מחויב לישבע, ואך דבזה לא הפכו להשבועה על השכיר, וע"כ כל דאיכא כפירת ב' כסף המצטרפת ממה שאומר שלא קצץ וממה שאומר שפרע, חייל חיוב שבועה על הבעה"ב, ואך דבמה שאומר שנתן הפכו להשבועה על שכנגדו, כיון שהוא טרוד בפועליו, וז"פ.

אך התומים שם נקט לפ"ד הש"ך, דה"נ בנזגל ובנחבל מצרפין לב' כסף, אף תביעה על גזילה וחבלה אחרת שע"ז אינו מחויב שבועה כלל, וזה אינו מתישב לפ"ד השעמ"ש.

ויותר נ' לפרש ד' הש"ך, כמש"כ בחזו"א חו"מ סימן י' סקי"ד, ז"ל, ואפשר לפרש דלא ברירא לי' לישבע על הכל ומתפשר שיתנו לו פחות, ואפ"ה אין נותנין לו בלא שבועה, אלא ישבע על סך שירצה ויטול, עכ"ל, וכעי"ז בדברי חיים טונ"ט סו"ס כ"א.

ונ' להוסיף בזה, דבנשבעין ונפטרין ודאי לא ס"ד דהיכא שמתרצה לשלם מקצת ולא נשתייר במה שבא ליפטר ב' כסף, שיהא פטור בלא שבועה, דבכה"ג פשיטא דכיון דחייל חיוב השבועה על ב' כסף, תו כל שאינו נשבע ה"ה חייב לשלם הכל, ורק בנשבעין ונוטלין הוא שהוצרך הרמב"ם להשמיענו לדין זה, והיינו משום דבנשבעין ונוטלין כל עיקר חיוב השבועה הוא רק כשבא ליטול, ונמצא דכל שבא ליטול פחות מב' כסף, נמצא דעיקר חיוב השבועה חייל על פחות מב' כסף, וזהו שחידש הרמב"ם דמ"מ כיון שכפירתו הויא ב' כסף, ה"ה נשבע ונוטל אף פרוטה.

ולדרך זו אין להוכיח מד' הש"ך שלא כיסוד ד' השער משפט, די"ל דאף דדינא דב' כסף הוא שיעור בחיוב השבועה, דלא חייל חיוב שבועה על ממון שאינו חשוב, מ"מ כל שכפר בעה"ב בב' כסף, דהוא שיעור חשוב להתחייב עליו שבועה, והי' בדין שיתחייב שבועה על ב' כסף אלו, ותיקנו חכמים שישבע השכיר ויטול, וכמו שפירש השער משפט, תו נשבע השכיר אף על פרוטה ונוטל.

אך יש מקום לומר, דכ"ז הוא בשבועת הנוטלין, וכל' הרמב"ם שם ה"ו דמדמה שבועת הנוטלין לשבועת השומרים ושבועת ע"א דל"ב ב' כסף.

אך אי"ז מוכרע כלל, דטפי נ' לדעת הש"ך, דהרמב"ם מדמה להו דעל פחות מפרוטה אינו נשבע מפני שאינו ממון, ואח"כ הביא הפלוגתא אי יש בזה לדין ב' כסף, ולמש"כ הלח"מ בישוב ל' הרמב"ם, ודאי הוא כן, שתחילה כתב דצריך עכ"פ פרוטה, ואח"כ כתב הפלוגתא אם בעי' ג"כ ב' כסף.

בד' התוס' בכתובות דפ"ח. מבו', דלדעת שמואל דהטענה ב' כסף, הרי דאם הי' דין ב' כסף בשבועת ע"א, הי' זה בשטענו התובע ב' כסף, אף שהע"א אינו מעידו אלא בפרוטה, וכן מבו' בדבריהם, דאף אם ל"ה כופר הנתבע אלא בפרוטה, הי' מתקיים בזה דין ב' כסף.

והגרע"א עמד על דבריהם?וביאור דבריו נ', דאי"ז משום שמצרפין ההודאה והכפירה, אלא היינו משום דבעי' לכח הטענה גם על חלק ההודאה, דכל החיוב הוא משום שהודה במקצת הטענה, ודו"ק.

אמנם בד' התוס' מבו' דעיקר דינא דב' כסף לדעת שמואל, הוא דבעי' טענה אלימתא דב' כסף, ועל טענה זו חייבה התורה שבועה.

ולפ"ז נ' לישב משה"ק הגרע"א שם עוד, שהרי דעת התוס' שם די"ב: ודי"ח. מבוארת דשבועת ע"א ל"ב טענת ברי, ומש"כ הגרע"א דחד מתרתי נקט, הוא קצת דוחק, שהרי בל' התוס' וביותר בתוס' הרשב"א מבו' דר"י מתחילה תי' כן, ורשב"א הק' לו דמשכח"ל בכה"ג, ומ"ט לא הק' טפי, והרי ר"י גופי' כתב כן דמה"ט א"א ללמוד מע"א דכופר הכל פטור,?

ונ' להנ"ל, דאם הוה בעינן טענת ב' כסף, הי' בעינן טענת ברי, שהרי מבו' בד' התוס' דעיקר הך דינא הוא דין בטענה, אך אי"ז מתישב כ"כ,

ועי' עוד בד' הר"י מיגש שג"כ מבו' כיסוד ד' התוס'.

והנה בל' הרמב"ן והרשב"א בסוגיין הי' מ' דדין ב' כסף לשמואל הוא בכפירה והודאה, וזהו שכתבו דלדעת שמואל ניחא טפי דלא קאי אשבועת השומרים דלי"ב הודאה, וכ"ה בכל ל' הרשב"א שם.

אך לכאו' במש"כ הרשב"א בסו"ד לישב הסוגיא בס"פ כל הנשבעין, נ' דאם בעי' בשבועת השומרים ב' כסף, הרי דלדעת שמואל הוא חייב שבועה אף שאינו כופר אלא בפרוטה, והתם הרי אין ההודאה מכלל המחייב.

ועי' שעמ"ש ר"ס פ"ח דלדעת שמואל אף אם טוען על מקצת איני יודע שאינו חייב כלום לדעתו, ה"ז מצטרף, וזה שלא כד' הגרע"א, אך בעיקר פירושו עי' ל' רש"י קידושין יא: שכתב לא כפר אלא בפרוטה "או" לא הודה אלא בפרוטה, ועד"ז מבו' בל' הר"י מיגש בד"מ. לגבי שבועת ע"א.

ועיקר ד' הרי"מ שם צ"ב, ונ' בדבריו דגם לדעת רב איכא ג"כ דין בטענה שתהא טענת ב' כסף, וזה צ"ב.

להצד דכופר הכל חייב, מבו' ברשב"א ב"ק דהוה בעי' ב' כסף, וע"כ ל"מ למילף מהא דחייב רחמנא בע"א, אך בתוס' שלא כתבו כן, מ' דפליגי ע"ז, וצ"ב.

בדין ב' כסף, נ' מד' הר"י מיגש דהוא דין במעשה הכפירה, שיהא כפירה דב' כסף, והיינו דכפירה המחייבת שבועה היא רק כפירה דב' כסף, וזהו שכתב דל"ש כן בשבועת השומרים, דהמחייב דהשבועה אינו הכפירה, שהרי ליכא טענת ברי, ואי"ז כפירה המעוררת ספק, וגם בשבועת ע"א הוא כן, דהגם דהתם איכא כפירה, ואזיל הרי"מ לטעמי' דליכא חיוב שבועת ע"א אלא בטענת ברי, מ"מ עיקר המחייב דהשבועה אינה הכפירה כנגד טענת התובע, אלא עדות הע"א.

בד' הרי"מ נ' דגם לדעת רב יש גם דין בהטענה שתהא ב' כסף, וזהו שדן דגם בע"א ניבעי לזה, אך צ"ע שהרי הך מימרא שמואל קאמר לה, ולדעתו בע"כ כל הקולא בע"א היא דל"ב בי' טענת ב' כסף.

ד' הרשב"א בדמ"ח: דס"ד דסגי ב' כסף פחות פרוטה, וצ"ב.

גם צ"ב דבריו בד"מ. שהעמיד קושייתו, ז"ל, ותדע לך דהא לכו"ע לא בעינן בשומרין יתר מכדי שתי כסף דהיינו שיעור הכפירה ואלו התם אמרי' והוא שיש ביניהם שתי כסף ואקשינן כמאן כשמואל והא תני רבי חייא לסיועי' לרב ופרקינן אימא כפירת הטענה שתי כסף, עכ"ל, וצ"ב דלכאו' הקו' היא ממשמעות הגמ' שם דבעי' הודאה במקצת, ובד' הרשב"א נ' דהקושיא היא מהא דבעי' יותר מב' כסף.

ועי' עוד בד' התוס' הרא"ש שם דמ"ח:.

1. ויש לפרש עוד בדרך אחרת, דגם לדעת רב דינא דב' כסף הוא דין בטענה כדעת שמואל ואך דס"ל דעל המקצת שהודה ואין דו"ד ביניהם חשיב דליכא טענה, ולא חשיב דאיכא טענה אלא על מה שכפר, וכ"ה משמעות לישנא דגמ' להלן דאמרי' "חסרה לה טענה", אך הנה בפירש"י ד"ה ולאו ממילא, ז"ל, דחסרה לה טענה ראשונה ואין כאן עוד כפירה מב' כסף, עכ"ל, ובד"ה ב' כסף, ז"ל, לאו משום דחסרה לה "כפירת טענה" מב' כסף, עכ"ל, ומבו' דמפרש דמש"א דחסרה לה טענה, היינו דהכפירה אינה כנגד כל הטענה אלא נחסר בה מן הטענה, ולעולם שיעור ב' כסף הוא בהכפירה, וז"ב.

   אמנם בל' רה"ג במשפטי שבועות ח"א ש"א נ' כן להדיא, ז"ל, צריך להיות הטענה של תובע ב' מעה כסף שהוא ב' כסף והודאת הנתבע בפרוטה וכו', וההודאה אינה מכלל ב' כסף אלא צריך להיות הפרוטה של הודאה יותר מב' כסף "שהטענה יוצאה היא מכלל ההודאה" וכו', ואם הטענה פחות מב' כסף אינו חייב בשבועה, עכ"ל. [↑](#footnote-ref-2)
2. ואמנם דבריו צ"ע, דהגם דבשבועת מודה במקצת אין נשבעין על פחות מב' כסף, אך הרי בשבועת ע"א וי"א דאף בשבועת השומרים נשבעין על פחות מב' כסף, וא"כ מהיכ"ת דמי דין גלגול שבועה לדינא דמודה במקצת דבעי ב' כסף.

   והנה אמנם ממש"כ בסו"ד בדין גלגול משבועת היסת, נ' דכל מש"כ מתחילה דאין מגלגלין שבועה על פחות מב' כסף, הוא רק בשמגלגל משבועת מודה במקצת, דכה"ג לא עדיף הגלגול מהעיקר השבועה דאין נשבעין על פחות מב' כסף, אך ממש"כ שם לחלוק ע"ד הב"י וכן ממש"כ להוכיח כדבריו מד' התוס' בב"ק דק"ג נ' דס"ל דמה"ת ל"ש גלגול בפחות מב' כסף, וזה צ"ע.

   ואמנם לדעת הסוברים דבשבועת השומרים בעי' ב' כסף, ורק בשבועת ע"א ל"ב ב' כסף, הרי דלפ"מ שכתב הר"ן דה"נ בשבועת היסת בעי' ב' כסף, משום דאין בשבועת התורה חיוב שבועה בפחות מב' כסף אלא בע"א ומשום קרא דכתיב לא יקום ע"א באיש, שפיר י"ל דה"נ אין מגלגלין שבועה בפחות מב' כסף, אך ד' השעמ"ש לא נתישבו בזה, חדא שהרי דבריו באו לחלוק ע"ד הב"י, והב"י הרי נקט לעיקר דבשבועת השומרים ל"ב ב' כסף, ועוד, שהרי קי"ל דבשבועת היסת ל"ב ב' כסף והשעמ"ש הזכיר לזה בהמש"ד וזה שלא כדעת הר"ן, אך י"ל דהא דקי"ל הכי, הוא כמש"כ הב"י דעיקר שבועה זו הוא כדי להציל עני מגוזלו, או כמש"כ הגר"א דשבועת היסת דמיא לשבועת ע"א, וצ"ע בזה.

   שוב הראוני בתו"ד השער משפט סק"א שנקט דגם בשבועת גלגול דע"א בעינן ב' כסף, עיי"ש.

   ובעיקר מה שהוכיח השעמ"ש מד' התוס' בב"ק, צ"ע דאכתי משכח"ל בשבועת ע"א דל"ב בה ב' כסף, ועי' תומים שכתב שהתוס' שם אזלי כדבריהם בכתובות דלרב בעי' ב' כסף גם בשבועת ע"א, ולפ"ז לכאו' אין להוכיח מד' התוס' לדידן דשבועת גלגול היא רק בב' כסף, ודו"ק, וי"ל עוד דהתוס' עדיפא מינה משני, וגם לפ"ז אין ללמוד מד' התוס' דבשבועת גלגול בעינן ב' כסף. [↑](#footnote-ref-3)
3. ועיי"ש שפירש ללישנא דשמואל דאפי' לא כפר אלא בפרוטה ולא הודה אלא בפרוטה, דהיינו שטענו ב' כסף, והודה בפרוטה וכפר בפרוטה ועל השאר טען איני יודע, וכתב שם דכל הא דמיחייב בכה"ג הוא רק לשמואל לטעמי' דהטענה ב' כסף, אך לרב דכפירת טענה ב' כסף, אי"ז מצטרף להכפירה, ואך דכ"ז הוא לרב לטעמי' דלא ס"ל לדין משאיל"מ, עכ"ד.

   אך הנה הר"י מיגש פירש ללישנא דשמואל, ז"ל, ואפי' אם הודה ממנו בפרוטה וכפר בשאר הטענה "או" כפר בפרוטה והודה בשאר הטענה חייב, עכ"ל, וכ"ה בפירש"י קידושין די"א, ז"ל, לא כפר אלא בפרוטה "או" לא הודה אלא בפרוטה, עכ"ל, וכ"ה גם בפירש"י ב"מ דנ"ה.. [↑](#footnote-ref-4)
4. ובשיעורי אא"ז הגר"ח זצ"ל בסוגיא דגוד או אגוד תמה עד"ז ע"ד השעמ"ש דל"ד כלל, דבאבידה כיון דאין לא' מהשותפין שו"פ, לי"ב דין השבה, דדין השבת אבידה תליא במה שנאבד לו ממון, וכיון דאין לא' מהן ממון בזה, ליכא בזה דין השבת אבידה, ומשא"כ בב' כסף דעיקר הדין הוא שיהא הדו"ד שביניהם על ב' כסף, הרי דכיון דממון השותפות הוי ב' כסף, ה"ה חייב שבועה, ול"ד לב' תביעות נפרדות דב' בנ"א דאין מצטרפין לב' כסף, דבשותפות הוי הכל חפצא א' המשותף לשניהן ואין בו חלקים, וע"כ הוי דו"ד א' על חפצא דב' כסף, עכ"ד. [↑](#footnote-ref-5)
5. והנה בחי' הרי"מ סימן פ"ח סק"י דן לומר, דאם תבע שהפקיד אצלו חפץ שדרכו להתייקר בו והלה מודה במקצת, יוכל המפקיד לומר לדידי שוה לי, ויהא חשוב זה ככפירת ב' כסף, כיון שכנגד התובע הוי זה כשוה ב' כסף, ודימה ד"ז למש"כ המ"מ פכ"ג ממלוה דלוה שתובע נייר השטר חייב המלוה לישבע היסת, דאף שאין הנייר שו"פ, מ"מ שוה נגד הלוה יותר מפרוטה וכו', ומבו' מזה דכיון שנגד התובע שוה ממון, אך דנגד הנתבע לא חשוב, מ"מ הוי ממון להשביע, והוכיח כן עוד, מהא דהגונב שור הנסקל מבית שומר חייב כפל ודו"ה למ"ד דדבר הגורל"מ כממון דמי, אף דלגבי הגנב לאו ממון הוא כלל דאיסוה"נ הוא, מ"מ כיון דלגבי השומר הנגנב חשיב ממון הוי גניבת ממון דחייב דו"ה, וכפל ושובעה מחד קרא ילפי' ומאי דחשוב ממון לזה חשוב לזה, עכ"ד.

   אמנם למש"נ נ', דהאמנם לפ"ד השעמ"ש שנקט דדין ב' כסף הוא דין בכח התובע להשביע, דאינו מחייב שבועה בפחות מב' כסף, שפיר יש מקום לדמות דין ב' כסף לדין שו"פ, אך למש"נ לדון דחלוק הוא דינא דשו"פ, מדינא דב' כסף, הרי דה"נ בנידו"ז חלוקים הם, דבדינא דשו"פ דהוא דזכות התביעה דהתובע הוא רק בשו"פ, ע"כ כל דלגבי התובע ה"ז שו"פ, סגי בהכי, אך משא"כ דינא דב' כסף, דהוא דכפירת הנתבע תהא על ב' כסף, הרי דה"ז תלוי בהנתבע, וכל דלדידי' ל"ה זה ב' כסף, אין כפירתו זו מחייבתו שבועה, וז"ב. [↑](#footnote-ref-6)
6. ועיקר הך מילתא דטענת נאנסו ל"ה כפירה, מבו' כן לדעת רמב"ח דלחיוב שבועת השומרים בעינן ג' פרות הודאה וכפירה ונאנסו, ופירשו הראשונים דהוא משום דנאנסו לאו כפירה היא, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-7)
7. וזהו גם מש"כ הרי"מ שם בהא דבע"א ל"ב ב' כסף, ז"ל, ועוד דכיון דאוקמא להאי כסף דכתיב בקרא דלענין כפירת טענה הוא כדאמרינן, ליכא לאוקמה אלא בשבועה דהויא מחמת טענה וכפירה ולית לן שבועה מן התורה דהויא מחמת טענה וכפירה אלא מודה במקצת בלחוד דחיובא מחמת כפירה והודאה היא, אבל שבועת ע"א אע"ג דכי משתבע אכפירה הוא דמשתבע, אפ"ה חיובה לאו מחמת הודאה וכפירה היא כ"ה דנבעי בה טענה ב' כסף, אלא חיובה מחמת ע"א, וכיון שכן אפילו ליכא בטענה עצמה ב' כסף מיחייב שבועה, עכ"ל, והיינו דהגם שדעתו דע"א אינו מחייב שבועה אלא בשטוען התובע ברי, וע"כ איכא בזה כפירה, ול"ד לשבועת השומרים שכתב לעיל מינה דליכא בזה כלל כפירה, מ"מ אין כפירת הנתבע הדררא המחייבת שבועה, אלא עדות העד היא המחייבת שבועה, וע"כ ליכא בזה לדינא דב' כסף, דכל עיקר דינא דב' כסף הוא היכא דהדררא המחייבת שבועה היא בכפירת הנתבע, דפחות מב' כסף ל"ה דררא לחייב שבועה. [↑](#footnote-ref-8)
8. אך הרש"ש כתב לדון בד' התוס', דכ"ז הוא בכלל הדוחק שכתבו, ולפ"ז לפי האמת ס"ל להתוס' דכה"ג לא חשיב כב' כסף. [↑](#footnote-ref-9)
9. והנה אמנם בד' התוס' לא מצינו דמהני ב' כסף בשחסר פמשו"פ, רק לדעת שמואל, והעירוני די"ל דלדעת שמואל דטענה עצמה ב' כסף, הוי השיעור בדו"ד שביניהם, דל"ה דררא לחייב שבועה רק בדהוי על ב' כסף, וע"כ אף דחסר ממנו פמשו"פ, סגי בהכי, אך לדעת רב דכפירה עצמה ב' כסף, שפיר י"ל כד' השעמ"ש דהוי זה שיעור בחיוב השבועה, דאין חייבין שבועה על פחות מב' כסף, ואה"נ לדידי' לא סגי בב' כסף שחסר ממנו פמשו"פ, ויתיישב בזה קו' הקצוה"ח שם מסוגיין ע"ד התוס', עייש"ה, אך הקצוה"ח והגרע"א נקטו שד' התוס' הם גם לדעת רב, וגם המאירי נסתפק להדיא לדעת רב דליסגי בכפירת ב' כסף שחסר מהן פמשו"פ. [↑](#footnote-ref-10)