אשו משום חציו שבת וחנוכה
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / אש ובור - הרב ישעיה הלברשטט

# אשו משום חציו

הנה קי"ל דהדלקה עושה מצוה ובשלמא לר"ל דאשו משום ממונו וכל התורת מעשה דיש באש הוא רק מקום גחלת א"כ ניחא מאוד דהדלקה עושה מצוה דרק מעשה ההדלקה הראשון יש לו תורת מעשה ומכאן ואילך המשך כל ההדלקה הוא 'מאליו' ואינו מיוחס בגדרי מעשה כלל, ולפיכך הדין הוא שאם בשעת ההדלקה היה הנר במקום שאינו ראוי אפי' דאח"כ הביאו למקום הראוי להדלקה לא יצא יד"ח.

אבל לר"י דאשו משום חציו יש לדון מ"ט קובע שעת ההדלקה והרי הוא כיורה חץ ויש תורת מעשה לכל ההמשך וא"כ כאשר ההמשך יהא במקום הראוי הרי יש כאן 'מעשה' הדלקה במקום הראוי, ולכאו' הביאור המוכרח בדין זה הוא כמש"כ הנמ"י דאין הגדר באשו משום חציו דהוא עושה וחוזר ועושה אלא דהכל מונח וקיים בהמעשה הראשון [עי"ש שאפי' הזורק חץ ומת לפני שקרה הנזק כבר נשתעבדו נכסיו מפני שהתורת מעשה הושלם ומצינו כבר שעבוד לפני הנזק כמו בשומר דמאז שיש את הסיבה שהוא יהא אחראי על הנזק חל השעבוד ה"ה הכא], ומה"ט לעיכובא שההדלקה תהא בשעה הראשונה במקום הראוי, דאח"כ כבר אין תורת מעשה דנשלם המעשה בתחילה.

והנה יש לדון בהדליק בנר שעתה הוא למעלה מכ' אמה ובהמשך הוא ירד למטה מכ' אמה, (ומצוי בקומות הגבוהות שהם ממש בגבול של כ' אמה)נראה דלפי הנמ"י יש להכשיר דהרי מונח עתה בהדלקה דיהא הדלקה למטה מכ' אמה,

אך צ"ע דא"כ הדליק קודם הפלג נמי וי"ל בזה כל עיקר ההדלקה לא ניכר בה שהיא לצורך שבת וחנוכה משא"כ למעלה מכ' אי"ז אלא חסרון בתנאי מסוים של קיום הפרסומי ניסא

הדליק בשבת במקום שאינו ראוי להדלקה כגון שלא במקום אכילה ושינה והרוח המצויה תביא את הנר למקום אכילה ושינה מהני

והנה בחנוכה הדליק בביתו ויצא לחוץ לא מהני עי' בפוסקים משום שלצורכו הוא עושה

אין ענין בהבהוב הפתילה

בפשטות הלכה כהנמ"י וגם אם בשעבוד לא נפסוק כן הוא

נפק"מ גם בקטן,

ויש לדון דכמו דכמו דבכלו חציו חזינן דגם להצד שהוא עושה וחוזר ועושה מ

הגמ' בזבחים חזינן דיש הבנה לומר דהוא עושה וחוזר ועושה ואי"ז טעות וצ"ל דהתם שאני דבעי 'עובד' והוא דבר דלית כוותיה.

בנמ"י איך חל חוב אחר מיתה ועוד הוא בעצמו כותב שם "הרי מת ומת לאו בר חיובא הוא"

וי"ל חלות חוב שייך על מת דהאדם המת לא פוקע החובות שלו ואינו מבוער מן העולם אלא קיים ועומד בעולם האמת

ומש"כ הנמ"י דמת לאו בר חיובא היינו אי מעשה המזיק הוא בשעת מיתתו (דהגדר בחץ הוא 'עושה וחוזר ועושה') א"כ א"א לתובעו על מה שעשה אחר מיתה דהרי למתים חופשי וע"כ דבשעת הנזק הוא נתבע על מה שעשה תחילה דהיינו יריית החץ ואף דפשוט שלא חל חוב לפני הנזק מ"מ אחר הנזק הוא נתבע על מעשה שהוא עשה מחיים וודאי דאדם לאחר מיתה נתבע על מה שעשה מחיים בין בבי"ד של מעלה ובין בבי"ד של מטה שיגבו מנכסיו

להאריך בביאור דגדרי המעשה דעושה וחוזר ועושה היה פשוט לנמ"י דאם הוא אותו דבר

כגון המדליק חנוכיה (כשל הגראי"ל שטיימנן) של חבירו והיה בה כיסוי האם חייב משום טמון או לא

צריך לדעת דהנמ"י לא חזר בו דאין כזה דבר עושה וחוזר ועושה דהרי בגמ' בזבחים ט"ו. איתא כן אלא ר"ל דגם הכל כלול בתוכו וא"א לחייבו על מעשה שבת משום שהוא כבר עשוי וקמח טחון קטחן, משא"כ בעובד.

עי' שבת ק"ב. ומבואר שם נמי דהוא עושה וחוזר ועושה ולכך שייך דין מסוים שיה אשוגג מתחילה ועד סוף [והגם דעצם הדברים צ"ע הרי כתב הנמ"י דאין סיבת חיוב בהלכות שבת אחרי שכבר העמיד המעשה וא"א לתובעו מ"מ יכול הוא לשנות ולהגדיר את העשייה הזו לזדונית וצ"ע].

ב"ק מ"ג: דנתכוין לגבי בושת אחרי שיצאה מידו חזינן דיש תורת מעשה אח"כ

איך מדליקים קודם חנוכה ובשלמא – וי"ל לדברינו דיש גם עושה וחוזר ועושה

עי' באורך

ובאמת למהגינו שמדליקם קודם השקיעה

אני שאלתי איך שייך לעשות קידוש לפני השבת מקדשים קודם גם מדליקים נרות קודם.

וה"ה העריכת נר של חנוכה

שער הציון דאין לו נראות יגיד שהחיינו על היום וא"כ איך מהני בשקיעה לפני הצאת וכן לא מצינו דין תוספת בחנוכה ואולי לא בעי.

וע"כ שלא צריך תוספת לשהחיינו דלא דמי ללולב ושופר וכדו' שזה מצוות היום

וגם בשביל קידוש אפשר דלא בעינן

ר' יוחנן

הרב אופיר מלכא רעיון נפלא.

כל דברי הנמ"י צ"ע למסקנא הגמ' לפי ל"ק דרש"י דהגמ' חוזרת בה דכל חציו הוא משום דלא שמר א"כ אין סיבה לשע"נ בתחילה ובפשטות נוקטים להלכה את דברי הנמ"י

איך מבינים דבר זה שמדליקים ומברכים לפני חנוכה וכן כל יום לפני יומו

והנה אפשר דגם לקידוש לא בעינן חלות דין תוספת אלא אדרבה יש קיום וענין לקדשו לפני בואו ולא באיחור כמה זמן באמצע שהוא כבר נמצא

וכן נרות חנכה מי אומר שצריך להלדיק בחנוכה עצמו

אמנם צ"ע דהרי ברכת שהחינו היא חלה על היום כמבואר במ"ב דמי שאינו מדליק גם יש לו צד של שהחיינו וי"ל גם שהחיינו שייך לברך לפני גם ללא דין תוספת תדע דגם במקום שיש תוספת מ"מ לא חמירא כהיום עצמו וא"כ איך יהני קידוש בזמן שאינו כרת וסקילה היינו דאינו חמור כ"כ ואיך יהני כאילו קידש לקדורה החמורה ומכל זה מוכח כהנ"ל