מב בסוגיא דאנשי חצר ואנשי מרפסת
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / עירובי חצירות - חוברת

**מב**

**בסוגיא דאנשי חצר ואנשי מרפסת**

א] **עירובין** דפ"ג: אנשי חצר ואנשי מרפסת ששכחו ולא עירבו כל שגבוה י' טפחים למרפסת פחות מכאן לחצר וכו'.

**ובחי'** הרשב"א הקשה, ז"ל, וא"ת אפילו בשגבוה המרפסת מן החצר עשרה למה אין אוסרין בני החצר על בני עליות של המרפסת להשתמש במרפסת ובני עליות על בני החצר להשתמש בחצר, כיון שבאים אלו על אלו דרך סולמות, דהא אמרינן בגמרא גבי ב' גזוזטראות דכשבאין בני התחתונה דרך עליונה למלאת שאוסרת התחתונה על העליונה, עכ"ל, וכעי"ז הק' הריטב"א, ותירצו דאיירי שהמרפסת הויא של בני העליות לבדן והחצר של בני החצר לבדן, וע"כ אין אוסרין זע"ז, דיש דין גזל בשבת.

**והנה** ממשה"ק הראשונים דיאסרו בני עליות על בני החצר להשתמש בחצר, לכאו' יש ללמוד שדעתם דתשמיש שע"י סולם חשיב תשמיש נחת כפתח, וע"כ הוי החצר בנחת לשניהם, דאי נימא כמש"כ התוס' בד"ה קס"ד דכיון דסולם תורת מחיצה עליו לא חשיב תשמיש שע"י סולם כפתח לאסור אלא חשיב תשמיש בנחת כמו שלשול, א"כ הרי ל"ק כלל מ"ט אין אוסרין בני עליות על בני החצר, שהרי הוי החצר לבני החצר בנחת ולבני העליות בשלשול.

**ובאמת** התוס' בד"ה קס"ד לא דנו אלא מ"ט אין אוסרין בני החצר את המרפסת על בני העלי', וע"ז כתבו הטעם לפי שהמרפסת היא של בני העלי', אך לא דנו כלל מ"ט אין אוסרין בני העלי' את החצר על בני החצר, שהרי הוי לזה בנחת ולזה בשלשול, וגם לא דנו התוס' שיאסרו בני החצר את המרפסת על בני העלי', רק לפ"מ שפירשו תחילה דאיירי בשהעליות גבוהין י' מן המרפסת, והיינו משום דכה"ג הוי אף לבני העלי' בשלשול, אך אילו לא היו גבוהין י' מן המרפסת, ודאי לא הי' אוסרין עליהם בני חצר, משום דהוי לזה בנחת ולזה בשלשול, וכמו שעמד בזה החזו"א סי' ק"ב סק"א, וז"פ.[[1]](#footnote-2)

ב] **אמנם** צ"ב בזה, במש"כ הרשב"א להלן, ז"ל, קס"ד מאי מרפסת בני עלי' וכו', ומ"מ אותו תל אינו סמוך למרפסת שתהא המרפסת מפסקת בין התל והעלי', שאלו כן אף בני עלי' לא היו יכולים להשתמש בתל אלא בזריקת אויר ושלשול ואדרבה הי' לבני עלי' בקשה יותר מלבני חצר, ומשום שיכולין להשתמש מן המרפסת עצמה בשלשול על גבי התל אינן אוסרין בכך על בני החצר, דאין המרפסת עצמה אוסרת כיון שאין בה דיורין והסולם שמן העליות למרפסת תורת מחיצה עליו, אלא הכא בשהעלי' יכולה להשתמש ממנה בשלשול על גבי התל דאין המרפסת מפסקת באותו צד וכו', עכ"ל, וכ"ה בריטב"א,[[2]](#footnote-3) וצ"ב שהרי דעתם דאף דסולם תורת מחיצה עליו מ"מ חשיב כתשמישו בנחת, וא"כ אף אם המרפסת מפסקת בין התל והעלי', מ"ט אי"ז תשמישו בנחת, הרי יורדין דרך סולם למרפסת וממנה משתמשין בתל בנחת.

**וכעי"ז** קשיא במש"כ בתוס' הרא"ש וכ"כ מהרש"ל בשם תוס' שאנץ, דאם המרפסת מפסקת בין בני עליות לתל, אין נותנין אותו לבני מרפסת, משום דהוי לדידהו בשלשול ובזריקה דרך אויר רוחב המרפסת, וכן נ' מל' התוס' וכן מוכח בתוס' להלן דצ"א: עייש"ה, וצ"ב דהגם שבפשוטו דעת הרא"ש דתשמיש דרך סולם חשיב כשלשול, מ"מ מ"ט חשיב דמשתמשין בתל בשלשול וזריקה, הרי יורדין למרפסת ומשם משתמשין בתל בנחת, וליכא אלא שלשול לחודי', וכבר תמה כן החזו"א סי' ק"ב סק"א, ועיי"ש מה שדחק לפרש ד' תוס' שאנץ.[[3]](#footnote-4)

**ואשר** מבו' מד' הראשונים, דכד אתינן לאסור את התל, א"א לאסרו משום הא שמשתמשין בו מן המרפסת, כיון דבמרפסת עצמה ליכא דיורין וגם לא הויא חלק מן העליות כיון דסולם תורת מחיצה עליו, וע"כ אין לנו לאסור רק משום מה שמשתמשין בו מן העליות עצמן, וזה הוי בשלשול וזריקת הפלגה.

**אך** אכתי אינו מובן, דמ"ט לא חשיב שמשתמשין בתל מן העליות עצמן בנחת או בשלשול לחוד כיון שיורדין מהן למרפסת ומשתמשין בתל, ולכאו' כ"ה דבמרפסת עצמה חשיב שמשתמשין מן העליות בנחת, ומבו' ברשב"א ובריטב"א דאף בחצר חשיב שמשתמשין בנחת וכנ"ל, א"כ ה"נ הן משתמשין בתל בנחת.

ג] **ונ'** לבאר בזה, דהנה במש"א בסוגיין דפשיטא לזה בפתח ולזה בפתח היינו חלון שבין ב' חצירות, צ"ב דמאי קמ"ל, הרי הוי הרשות שביניהם ככל רשות המשותפת שאוסרין זע"ז.

**ונ'** דל"ד לכל רשות המשותפת שאוסרין בה זע"ז, דבכל רשות המשותפת הרי באין הן לרשות עצמה ומשתמשין בה, וע"כ אוסרין זע"ז, אך בחלון שבין ב' חצירות הרי אינם באין לחלון עצמו, אלא משתמשין הן מחצירן בחלון, וס"ד דבזה אין אוסרין זע"ז, דלא חשיב מקום דיורין לאסור זע"ז כיון שאי"ז מקום דיורין לעצמו, אלא משתמשין בו ממקום אחר.

**ונ'** דאף לפ"מ דאמרי' דהיינו חלון שבין ב' חצירות ואוסרין זע"ז, אי"ז חד דינא עם כל רשות המשותפת שאוסרין זע"ז, דכיון דאין משתמשין ברשות זו עצמה לא חשיבא מקום דיורין, והא דאוסרין זע"ז הוא משום דנטפל החלון לב' הרשויות שמשתמשין בו, וע"כ הוא דאוסרין זע"ז בחלון.

**ומה** שלמדנו לזה מדינא דכותל שבין ב' חצירות וכמו שפירש"י, הגם דהתם הרי גם עולין על הכותל ומשתמשין בו, וכמבו' לעיל דע"ז., הוא משום דבכותל שבין ב' חצירות אין לאסור משום מה שעולין ומשתמשין על הכותל, כיון שהוא גבוה י', וע' להלן סק"ד מש"נ הטעם בזה, וכל מה דאסרינן בכותל הוא משום מה שמשתמשין בו מן החצירות, ומזה הוא שלמדנו דמקום המשמש לב' רשויות אסור לתרוייהו.

**ומקור** לזה נ', ממש"כ הריטב"א לעיל דע"ו: דאף בכותל שיש בו ד' אסור לטלטל בו כלי הבית אפי' כמלא נימא, ובריו"נ ומאירי שם ג"כ מבו' דביסוד הדין הי' לנו לאסור לטלטל אף מלא נימא, והא דשרי הוא משום דכה"ג אין רשות א' שולט בו והוי רה"י בלא בעלים שמותר לטלטל בכולו, וע' בית מאיר סי' שמ"ט בזה, וצ"ב מ"ש מכל חצר שאינה מעורבת דודאי שרי לטלטל בה כלי הבית פחות מד' אמות, ובחי' הריטב"א שבת דק"ל: מפורש דשרי לטלטל כלי הבית בכולה.

**ונ'** דזה מורה כמש"נ, דשאני חצר שאינה מעורבת דהויא חצר משותפת לתרוייהו, ומשא"כ כותל שהוא גבוה י' מן החצר, ואסרינן לי' משום מה שמשתמשין בו מן החצר דמשו"ז הוא נטפל לחצר, ע"כ כל שהוא בין ב' חצירות והוא נטפל לשניהם, רשות שניהם שולטת בו ואסור להזיז בו אפי' כמלא נימא, ועמש"נ עוד בזה בסימן נ"א סק"ה.

ד] **ולפ"ז** נ' לבאר מש"כ הראשונים דאם המרפסת מפסקת בין התל לעליות הוי תשמישן בתל בשלשול וזריקת הפלגה, אשר צ"ע דכ"ה שבמרפסת חשבינן שמשתמשין בנחת, ואף בחצר חשיב שמשתמשין בנחת, ה"נ משתמשין בתל הסמוך לו בנחת, וגם לדעת הרא"ש דבמרפסת חשיב שמשתמשין בשלשול, צ"ע דמ"ט בתל חשיב שמתשמשין בשלשול והפלגה, הרי ע"י שלשול יורדין למרפסת ומשם משתמשין בתל בנחת.

**ולפמש"נ** נ', דשאני המרפסת והחצר שבאין לשם ומשתמשין, וע"כ שפיר יש לאסור בהן משום שימושן במקום זה, ול"מ ע"ז הא דסולם תורת מחיצה עליו.

**והאמנם** נת' לעיל סק"ג דבכותל גבוה י' שבין ב' חצירות אין לאסור כלל משום מה שעולין ומשתמשין עליו, משום שהוא גבוה י', ולכאו' היינו דכל דאיכא הפסק מחיצה א"א לאסור משום מה שמשתמשין ברשות זו, וצ"ע דא"כ היאך יאסרו בני עליות את החצר משום שמשתמשין בה, ועד"ז תיקשי והיאך אוסרין בני גזוזטרא התחתונה על העליונה משום שמשתמשין בה, הרי איכא הפסק מחיצה ביניהם, והגם דאיכא סולם המחברן, הרי סולם תורת מחיצה עליו.

**אך** נ', דהא דבכותל שבין ב' חצירות אין לאסור משום מה שעולין ומשתמשין עליו משום שהוא גבוה י', אי"ז משום דאיכא ע"ז תורת מחיצה, אלא הוא משום דכל שגבוה י' לא חזי לעלות עליו, וע"כ אין לאסור משום מה שעולין עליו ומשתמשין בו, ומשא"כ היכא שעשו סולם דחזי לעלות עליו ולהשתמש, שפיר יש לאסור משום מה שמשתמשין ברשות זו.

**ובזה** הוא דשאני תל שאין באין עליו ומשתמשין, אלא משתמשין בו מן העליות ומן המרפסת, ולא חשיב כלל רשות דיורין לאסור זע"ז, וכל מה דיש לאסור בו הוא רק משום שה"ה נטפל לעיקר הרשות שמשתמשין ממנה בו, ובזה הוא שחידשו הראשונים דאין לנו לאסרו רק משום מה שמשתמשין בו מן העליות עצמן, דמכח זה הוא טפל לעלי' והוי מכלל העלי', אך משום מה שמשתמשין בו מן המרפסת א"א לאסור, כיון דליכא דיורין במרפסת, והיא מובדלת מן העליות דסולם תורת מחיצה עליו.

**וכיון** דכל מה דאתינן לאסרו הוא משום שמשתמשין בו מן העליות, ע"כ שפיר כתבו הראשונים דהוי תשמישו בשלשול וזריקת הפלגה, דהגם שיכולין לירד למרפסת ולהשתמש בתל בנחת, אין לאסור כלל משו"ז, דכיון שאין משתמשין בו עצמו, ובעי' להטפילו לעלי', א"א להטפילו אלי' רק משום מה שמתשמשין ממנה ביושר, ולא משום מה שיורדין למרפסת ומשתמשין משם.

ה] **ויתכן** עוד לפ"ז, דזהו גם יסוד דינא דכל שלזה בנחת ולזה בקשה נותנין אותו לזה שבנחת, דכיון שאין משתמשין ברשות זו עצמה, אלא משתמשין בה מן החצירות ומכח זה היא טפלה לחצירות, הרי שבזה אמרינן דכל דלחצר אחת הויא בנחת ולחצר אחת הויא בקשה נותנין אותה לזה שבנחת והיא נטפלת לו לבדו.

**וי"ל** לפ"ז בדעת הרשב"א והריטב"א, דל"ש דינא דלזה בנחת ולזה בקשה אלא ברשות שאין משתמשין בה עצמה, אך משא"כ ברשות שמשתמשין בה עצמה, אף אם אלו באין לשם בנחת ואלו באין לשם בקשה לא עדיפי אלו מאלו, דכל דינא דלזה בנחת ולזה בקשה הוא ש"נותנין" אותו לזה שבנחת, וכ"ז הוא רק היכא שאין משתמשין ברשות זו עצמה, אלא שבאנו להטפילה לרשות שמשתמשין ממנה, ובזה הוא דאמרי' דנותנין ומטפילין אותה לזה שמשתמש בה בנחת, אך רשות שמשתמשין בה עצמה והויא רשות דתרוייהו, ל"מ מידי מה שלזה בנחת ולזה בקשה.

**ובזה** יל"פ משה"ק הרשב"א והריטב"א מ"ט אין אוסרין בני עליות את החצר משום שבאין להשתמש שם דרך סולמות, והביאו מקור לזה ממש"א בגמ' דגזוזטרא התחתונה אוסרת את העליונה היכא שבאין דרך עליונה למלאות, ולמש"נ נ' דאין מכוון הראשונים להקשות משום דתשמיש דרך סולם חשיב כתשמיש נחת, והוי לזה בנחת ולזה בקשה,[[4]](#footnote-5) אלא מכוון הראשונים דכיון שבאין לחצר להשתמש, בזה ל"ש כלל לדון משום דינא דלזה בנחת ולזה בקשה, אלא הוי החצר רשותא דתרוייהו.

**וזהו** גם מש"א בגמ' דהיכא שבאין דרך עליונה למלאות, אוסרין על העליונה, דכיון שמשתמשין בעליונה עצמה, דמילוי המים חשיב תשמיש בעליונה עצמה, וכמש"כ בתור"פ לקמן דפ"ד: דאוסרין בני התחתונה על העליונה את הגזוזטרא עצמה, משום שעיקר תשמישה הוא מילוי המים, ל"ש בזה כלל דינא דלזה בנחת ולזה בקשה.

**ובזה** נ' לישב מה דקשיא בד' הראשונים שסיימו, ז"ל, והיינו נמי דאפילו לרב דאמר לזה בשלשול ולזה בזריקה שניהם אסורין אין בני החצר אוסרין המרפסת לבני העליות "אע"פ שלזה בשלשול ולזה בזריקה" לפי שהמרפסת של בני העליות היא ואין זריקת בני החצר אוסרתה עליהן, עכ"ל, ותמוה טובא דמ"ט הוי לזה בשלשול ולזה בזריקה, הרי הוי לשניהם בנחת כיון שבאין דרך סולמות, וכמפורש כן בד' הראשונים לעיל מינה, שמכח זה הקשו שיאסרו אלו על אלו, וזה תמיהה רבתא.

**ולמש"נ** נ' לישב היטב, דלמש"נ הרי באמת יש בזה ב' נידונים, הא' הוא משום מה שמשתמשין במרפסת עצמה, דמשו"ז הוי רשותא דתרוייהו, ובזה ל"ש כלל לדון משום לזה בנחת ולזה בקשה, והב' משום מה שמשתמשין במרפסת מן העליות ומן החצר דמשו"ז יש לנו להטפיל המרפסת לעליות ולחצר ויאסרו אלו על אלו.

**ולפ"ז** מתבארים היטב ד' הראשונים, דבתחילה פירשו דכיון שאין המרפסת שלהן, ע"כ אין אוסרין את המרפסת על בני עליות, מכח מה שבאין למרפסת עצמה ומשתמשין, דמכח זה הויא המרפסת רשות דתרוייהו, ואח"כ הוסיפו דמה"ט גם אין אוסרין את המרפסת משום מה שמשתמשין בה מן החצר, אשר משו"ז הי' לנו להטפילה לחצר, והגם דאף בני העליות משתמשין בה מן העליות והיא נטפלת לעליות, מ"מ הוי לזה בשלשול ולזה בזריקה ולרב שניהם אסורין, דכיון שאין המרפסת שלהן אין זריקתן אוסרת.

**וצריך** להוסיף, דמש"כ הראשונים דהוי לזה בשלשול ולזה בזריקה, הוא מתישב אף אי נימא דסולם הוי תשמיש נחת, שהרי הכא אנו דנים על התשמיש שמהעליות והחצר עצמן, ותשמיש זה אינו כלל דרך סולמות, אלא דרך שלשול וזריקה, וז"פ.

ו] **ועד"ז** נ' גם בביאור מש"כ התוס' דהואיל וסולם תורת מחיצה עליו, ע"כ ל"ח תשמישו בנחת כמו פתח, אלא הוי כשלשול, וצ"ב דאם סולם הוי תשמיש קשה כשלשול, א"כ מ"ט אם ל"ה עליו תורת מחיצה הי' חשיב כתשמיש נחת.

**ולפמש"נ** נ' בביאור ד' התוס', דאם לא הי' על סולם תורת מחיצה, והי' חשוב דרשותן פתוחה לרשות השני', היו אוסרין מכח מה שמשתמשין ברשות השני', ובזה אין לנו לדון כלל משום לזה בנחת ולזה בקשה, ורק משום דסולם תורת מחיצה עליו, אשר משו"ז אין לנו לאסור משום תשמישן ברשות השני', דרשות זו מובדלת היא מרשותם במחיצה, וכל מה שיש לנו לאסור הוא משום דחשבינן שמשתמשין ברשות זו מרשותן, ע"כ בזה כל שלזה נחת מזה נותנין אותו לזה שבנחת.

**אך** באמת א"צ לזה, אלא בפשוטו מכוון התוס' הוא, דאם לא הי' על סולם תורת מחיצה, והי' חשוב שרשותן פתוחה לרשות השני' ודיוריהן שולטין שם, לא הי' חשוב כלל שתשמישן שם בקשה, דהגם שהן באין לשם דרך סולם, אך הרי אחר שכבר באו לשם ה"ה משתמשין שם בנחת, ורק משום דסולם תורת מחיצה עליו, ואין דיוריהן שולטין שם, וא"א לאסור רק משום מה שמתשמשין ברשות זו מרשותן, הרי דתשמיש זה הוי בקשה כשלשול.

**וזהו** ע"ד מש"כ הרשב"א והריטב"א, דהא דלא אסרינן את התל משום מה שמשתמשין בו מן המרפסת, הוא משום דסולם תורת מחיצה עליו, והיינו דאם ל"ה עליו תורת מחיצה והוה חשיב שדיורי העליות במרפסת, שפיר הו"מ לאסור משום המרפסת עצמה, ורק משום דתורת מחיצה עליו ואין דיורי העליות במרפסת, א"א לאסור מכח מה שמשתמשין מן המרפסת, וה"נ הוא מכוון התוס', דכיון דסולם תורת מחיצה עליו וא"א לאסור משום הדיורים שברשות זו, אלא משום הדיורים שברשותן, ע"כ הוא דחשיב שתשמישו בקשה, וכמש"נ.

1. ובפשוטו זה ביאור מש"כ בתור"פ, ז"ל, וא"ת א"כ היאך מערבין כל א' לעצמו והא אסרי אהדדי כיון דסולם חשיב כפתח, וליכא למימר משום דבני מרפסת אין להם כח ורשות בחצר, דהא בגמ' משמע שיש תשמיש לבני מרפסת בחצר מדקאמר במופלגת דרשותא דתרוייהו היא וכו', וי"ל דסולם תורת מחיצה נמי עליו להקל, עכ"ל, והיינו דכיון דתורת מחיצה עליו, ע"כ לא חשיב כפתח אלא כשלשול, וכדעת התוס' וכמש"נ להלן סק"ד הטעם בזה, וע"כ אין אוסרין על בני החצר, דהוי לבני החצר בנחת ולבני עלי' בשלשול, ועמש"נ בזה בסימן מ"א סק"ז. [↑](#footnote-ref-2)
2. ועיי"ש בריטב"א שכתב, דאין אוסרין על התל מפני תשמיש שעושין מן המרפסת, דהא מרפסת וחצר רשות אחת הם אליבא דר' שמעון דקי"ל כוותי', עכ"ל, וצ"ב מה הביא מהא דלר"ש הוו רשות אחת, ומה ענין זה להא דאין אוסרין משום התשמיש שמן המרפסת, הרי הא דאין אוסרין משום התשמיש שבמרפסת הוא משום שאין דרין במרפסת, ומ"ש זה להא דמרפסת וחצר רשות א' הן, הרי אף אם היו ב' רשויות, הי' זה משום שהיא פתוחה לבית אחר, אך היא עצמה לי"ב דיורין לאסור, וא"כ ל"ה לנו לאסור את התל משום תשמיש שבמרפסת, כיון דלית בה דיורין, אך נ' כונתו, דהגם דבמרפסת ליכא דיורין, מ"מ הי' מקום לדון שהיא טפילה לבית וחזינן לה כחלק מן הבית, וזהו שהוכיח דלא חזינן למרפסת כחלק מן הבית, דאילו הוה חזינן לה כחלק מן הבית לא היתה רשות אחת עם החצר.

   ואולי י"ל עוד, דטעם הא דמרפסת וחצר הוו רשות אחת, הוא משום הא גופא דכל חילוק הרשויות הוא רק בבתים דאית בהו דיורין, וע"כ רק בית חלוק מחצר של בית אחר, אך מרפסת וחצר אינם חלוקין זמ"ז, אך משא"כ אם מרפסת וחצר הוו ב' רשויות, בע"כ דאי"ז משום הדיורין שבבתים, אלא משום שהמרפסת מצ"ע חלוקה היא מחצר, ול"ה בעינן שיהא מקום פיתא פתוח לה, וע"כ שפיר היתה אוסרת על התל, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-3)
3. ובתור"פ מבו' באמת דפליג בזה ע"ד ש"ר, עיי"ש שהק' דילמא משו"ה נותנין את התל לבני עלי' אף לרב דלזה בשלשול ולזה בזריקה שניהם אסורין, משום דהוא להם כפתח שהם יורדים דרך עלי' למרפסת וכשהם במרפסת בפחות מי' מן התל הן עומדין ומשו"ה הוי שלהם, והרי דפליג ע"ד כל הנך ראשונים דס"ל דא"א לאסור משום מה שמשתמשין מן המרפסת בנחת, וע' ריטב"א שהביא קו' זו בשם תוס', ובתי' בתרא כתב דא"א לאסור משום מה שמשתמשין מן החצר וכו',

   אמנם צ"ב דמאי קשיא לי', הרי כתב לעיל דהא דאין בני עליות אוסרין את החצר על בני חצר הוא משום דסולם תורת מחיצה עליו, ובע"כ דס"ל דסולם חשיב כשלשול, וא"כ מה לי שבאין בני עליות למרפסת ומשם משתמשין בתל בנחת, הרי אין באין למרפסת אלא בשלשול, וא"כ אכתי הוי כלזה בשלשול ולזה בזריקה.

   ולכאו' נ' מכוון תור"פ, דהגם דבאין למרפסת בשלשול, מ"מ כיון שהמרפסת הוי שלהן לבדן ונותנין אותה להן, וממנה הרי משתמשין בתל בנחת, חשיב דהוי התל להן בנחת, ולא איכפ"ל כלל בהא דמן העלי' הוי תשמישן בתל בשלשול.

   אך לכאו' אי"ז מתישב במה שסייע ר"פ לקושיתו מהא דאמרי' לקמן בבאין בני תחתונה דרך עליונה למלאות, והתם הרי ל"ש טעם זה, אלא הא דאוסרין בני התחתונה הוא כמש"כ התוס' דתשמיש סולם חשיב כשלשול, וא"כ מה מייתי מינה, ונ' דצ"ל דמכוון ר"פ להוכיח משם, דאף היכא שאין משתמשין מעיקר הרשות נמי יש לאסור, וה"נ הכא יש לאסור משום מה שמשתמשין מן המרפסת, ול"ב שישתמשו מן הבית, וכיון שיש לאסור משום מה שמשתמשין מן המרפסת, ממילא הוה פשיט"ל לר"פ דחשיב כתשמיש בנחת, כיון דהמרפסת הויא שלהם וממנה הם משתמשין בנחת, וכנ"ל. [↑](#footnote-ref-4)
4. דאף אמנם נ' דעת הראשונים דסולם חשיב תשמיש נחת, אך מ"מ אין לאסור כלל משו"ז, דהיכא דאתינן לאסור משום תשמישו בנחת בעי' שישתמש מעיקר הרשות במקום זה, ול"מ אם יורד למקום זה ומשתמש בו, וכדלעיל סק"ד. [↑](#footnote-ref-5)