הגעלה מבשר לחלב
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב וורצל / תערובות ובב_ח / הגעלת כלים

הגעלת כלי בשרי לחלב

**א. הגעלה מבשר לחלב-**

במג"א תקט-יא כתב שנהגו שלא להגעיל כלי כלי בשר לאכול בו חלב או להיפך, וטעם המנהג כתב שאם יעשה כן לעולם לא יחזיק אלא כלי אחד ובכל פעם יגעילנו וזה אסור מדינא שמא ישכח מלהגעילו כמבואר חולין ח: גבי טבח צריך שיהיו לו שני סכינים.

[ומ"מ התיר בשו"ע ללבן כלי שאפו בו גבינה כדי לאפות בשר, כיון שלעולם אין משתמשים בו אלא ע"י ליבון של התנור ליכא למיגזר].

בשעה"מ פ"ד מהל' יו"ט השיג ע"ז מד' הסמ"ק וטור יו"ד-קכא שאסור להגעיל כלי בן יומו, ולכך אין להגעיל כלי בשר בן יומו ע"מ לאכול בו חלב, משמע דבשאב"י שרי ככל כלי איסור ואין בו משום מנהג זה.

וע"ע בתשובת הרא"ש כ-כה גבי כפות וקערות שאכלו בהן בשר רותח מגעילן אח"כ ברותחין ומותר לאכול בהן חלב.

גם השיג ע"ז בהג' יד שאול על הש"ך יו"ד פט-כב דמשמע בש"ך שאין בזה איסור.

וכתב בשעה"מ טעם המנהג משום דחיישינן שמא יבוא להגעיל כלי בזמן שהוא ב"י מיד אחר השימוש בו לבשר, ובזה מן הדין היה לאסור גם בכלי איסור ולא רק בב"ח אלא שבכלי איסור א"א בלאו הכי להשתמש בו רק ע"י הגעלה לכך הקילו שלא יפסיד את הכלי, אבל בכלי בשר אין בו הפסד הכלי אם לא ישתמש בו לחלב.

ועפי"ד כתב שאם מלבנו אין בו איסור שהרי גם בבן יומו שרי [וראיתי שיש שהתירו גם עפ"י טעם הראשון שמא ישכח, דכיון שיש בו טירחא שוב לא חיישינן שמא ישכח עי תוס' חולין יד. (ד"ה מחתכין)].

ובפר"ח צז-א כתב בתו"ד ז"ל:"שאין לנו לגזור גזירות מדעתינו בדבר שלא נזכר בתלמוד, ואם באנו לחוש לזה אף נחוש לכלים ונאסור להגעיל כלי בשר לעשותו של חלב", מבואר דפשיטא ליה דאין שורש למנהג זה.

ובס' ערך השולחן [למהר"י טייב] צז-ב,צה-יג רצה לפרש בזה שאין המנהג אלא בכלי בן יומו [ושלא כד' השעה"מ ומשמעות המג"א לאסור גם באב"י, ובזה באר ד' תשובת הרא"ש כ-ה שהתיר להגעיל כלי בשר לחלב דאיירי באב"י].

ודקדק כן מד' הטור סי' קכא דגבי כלי של איסור כתב צריך שלא יהיה ב"י או שיהיה שישים במים, ואח"כ לענין כלי בשר כתב צריך שלא יהיה ב"י, ולא הזכיר שיכול להגעיל בשישים בב"י שהרי נהגו שלא להגעיל.

כתב מהרש"ם ב-רמא בשם דעת קדושים דלהגעיל לעשותו לכלי סתמי שרי, וכנראה יסוד הדברים משום דהוי נ"ט בר נ"ט לא חששו כ"כ שהרי בדיעבד שרי [וע"ע בשבט הלוי ט-קסח שמיקל, ובחוט שני פסח מחמיר][[1]](#footnote-1), ועיין בדה"ש סוס"י פט שתמה ע"ז דאכתי איכא למיחש שיבשל בו דבר חריף [ואולי כיון שג"ז תלי בפלוגתת הפוסקים לא חששו כ"כ].

[ראיתי דנים עוד כעי"ז בכלי סתמי שנעשה חלבי שאסור להשתמש בו לחלב שמא ישכח שהוא חלבי ויחשוב שהוא סתמי ויאכל התבשיל עם בשר, וגם בזה יש להקל לפי הנ"ל דהא הוי נ"ט בר נ"ט ורק לחוש לשיטת הריב"ן אסרינן לכתחילה, אמנם יתכן לחוש קצת שיבוא לבשל בו בשר ממש אם לא יהיה לו כלי אחר ויסבור שהוא סתמי, וצ"ע, ובאגרו"מ יו"ד ג-כה נראה שמיקל בכ"ז].

**ב. הגעלה לצורך פסח והיתר מן האיסור-**

כתב בחת"ס יו"ד-קי שאם מגעילו לפסח אני נוהג להתיר להחליף הכלים כרצון איש ואיש מבשר לחלב או להיפך כיון שלא היה ההכשר לכוונת בב"ח, והביא דבריו במ"ב תנא-יט,תנב-יז ושעה"צ שם.

וכ"כ בפמ"ג א"א תנא-ל אבל אתא עלה מטעם אחר דבפעם אחת בשנה לא שייך חשש שמא יבוא אח"כ לטעות.

ובעיקר ההיתר שכתב החת"ס ואתא עלה מטעם שאינו מתכוין לבב"ח מסתבר דה"מ דוקא אם רוצה להשתמש בו בפסח אבל אם אינו רוצה מה מהני שמכשירו לפסח, וגם אם ישתמש בו דרך הערמה לצורך ההיתר ג"כ מסתבר דל"מ, ורק אם באמת הוא צריך את הכלי לפסח מהני.

ועוד שמעתי מדקדקים מלשון המ"ב להחמיר עוד דדוקא אם אין כוונתו בשעת הגעלה כלל להחליפו ואח"כ רוצה להחליף שרי אבל אם מתכוין גם עבור החלפה מבב"ח ל"מ, ואינו מוכרח כ"כ.

ולטעם הפמ"ג דבפעם אחת בשנה לא שייך חשש שמא יבוא אח"כ לטעות, ולפי"ד וודאי מתבאר דאף אם מתכוין לזה שרי בפסח.

ונראה גם בדעת המ"ב להכריח לא כן ממש"כ הפמ"ג א"א תקט-יא ונפסק במ"ב תקט-כה שיכול להטריף את הכלי ואח"כ להגעילו.

ואף דבכה"ג הוא וודאי מכוין גם עבור החלפה מ"מ שרי כיון שיש לו צורך בהגעלה גם מטעם האיסור, ולכאו' ה"ה בפסח דכל כלי כבלע איסור קודם פסח הוא א"כ מה לי מתכוין, והוא ראיה ברורה להתיר גם לדעת המ"ב. לכא' אין ראי' דהא כלי איסור צריך להגעילו כדי להשתמש בכל דבר משא"כ לפסח אם אין מתכון להשתמש בפסח לא חשיב איסור דהא שאר כליו מצניעם (או מוכרם) והוא רק ראי' שמותר להתכוון לשניהם אבל לא להגעיל אף שאינו צריך כלל

כתב במהרש"ם שהבאנו לעיל שאם עבר יב"ח משעה שנשתמש בו מקילים להגעילו להופכו למין השני, וכנראה הוא בצירוף שיטת החכ"צ להתיר אחר יב"ח בכל בליעת איסור.

**ג. בשעה"ד ודין תנור-**

בפמ"ג א"א תנב-יג כתב מכח ד' הטור להתיר בשעת הדחק, וע"ע במהרש"ם ב-רמא דבדיעבד אם הגעיל מבשר לחלב אין לאסור המאכל, וכנראה זה כבר מבואר בפמ"ג דיסוד ההיתר של שעה"ד משום דשעה"ד כדיעבד דמי.

ובאמת מצאנו במג"א תצד-ח שהתיר להגעיל תנור מבשר לחלב וכ"ה במ"ב, ובתשובות והנהגות א-תל באר דהכשר תנור הוא בקל כיון דסגי בהיסקו מעיקר הדין, בזה לא החמירו [או אולי הוא מטעם המג"א תקט הנ"ל גבי כלי שאפו בו גבינה דלעולם אין משתמשים בו אלא ע"י ליבון שרי].

אבל יתכן לבאר באופ"א שלא נהגו כן במקום הפסד גדול שא"א לאדם להחזיק שני תנורים, ועי' בקצשו"ע (פויפר) בב"ח עמ' קכח.

הכשר תנור מדבר איסור שנפל בו נתבאר במקו"א.

ויל"ע בההיתר של תנור אם הוא דוקא באקראי דבזה לא חשו למנהג מכח דהוי שעה"ד, אבל בקביעות להשתמש בו לבשר וחלב עם הכשרה בינתיים הוא ממש דינא דגמ' ח: דחיישינן שמא ישכח מלהכשירו ואסור אף בשעה"ד.

אבל יתכן לפי"ד התשובות והנהגות הנ"ל דשאני תנור שמיד עם שימושו היתרו דבזה לא חששו שישכח מלהגעילו ומותר אף בקביעות, וצ"ע.

וכמו"כ יש לדון לענין מיקרוגל שאם רגיל להגעיל מבשר בחלב בקביעות ה"ז אסור מדינא שמא ישכח כש"כ המג"א מהא דחולין ח:, ולא התיר המג"א אלא באקראי כגון שבועות, וצ"ע, ועי' אגרו"מ יו"ד ג-כה.

1. ולדעת המקילים יתכן שמותר גם אח"כ לקובעו לשימוש בשרי כל שבשעת ההגעלה לא נתכוין לזה, כעין שכתב בחת"ס לענין פסח שיתבאר לקמן. [↑](#footnote-ref-1)