ג - בדין המזיקין הנלמדים מהצד השוה, ובגדרי הכרי_ באסו_מ שהניחן בראש גגו
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / ב_ק - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / שיעורים פרק ארבעה אבות

**סימן ג**

**בדין המזיקין הנלמדים מהצד השוה**

**ובגדרי הכרי' באסו"מ שהניחן בראש גגו**

**א**

א] **ב"ק ו' א',** הצד השוה שבהן וכו' לאתויי אסו"מ שהניחן בראש גגו ונפלו ברוח מצוי' והזיקו וכו', לעולם דאפקרינהו ול"ד לבור מה לבור שכן אין כח אחר מעורב בו, תאמר בהני שכח אחר מעורב בהן, אש תוכיח, מה לאש שכן דרכו לילך ולהזיק, בור תוכיח, וחזר הדין.

**והרא"ש** בסימן א' כתב, ז"ל, ומסקינן דילפינן אסו"מ וכו' מבור ומאש, ויש מן הגדולים שכתבו דלא מחייב אלא מה שחייב בשניהם, ופטירי מנזקי כלים וממיתת אדם כמו בור, ומטמון כמו באש, דכיון דאתו במה הצד יהבינן להו הקל שבשניהם, ויש שנסתפקו בדבר, ולי נראה דכל דין בור יש להם, תדע דהני אינך שלש אוקימתות דילפינן להו מבור ושור לשמואל דאמר תנא שור לרגלו ומה הצד דמתני' קאי אד' אבות השנויין במשנתינו וכו', והיכי מצי שמואל לאיתויינהו מבור ורגל לחייבינהו ברה"ר כיון דיהבינא להו הקל שבהן,[[1]](#footnote-2) הלכך נראה דעיקר תלמודא הוא מבור לחודי' דבור גמור הם אסו"מ לבתר דנייחי וכו', וכן בור המתגלגל, וכן כותל ואילן שנפלו לרה"ר והזיקו בתר דנייחי, וכן פותקין ביבותיהן וכו', אלא דלא מצינו למילף מבור לחודי' משום דל"ד לגמרי לבור בתחלת עשייתו לנזק, או משום דכח אחד מעורב בהן בעשייתן, או שלא גרמו לו מעשיו, או שעשייתן ברשותו, הוצרך להביא יוכיח משאר נזיקין שאין לחלק ביניהם ובין בור משום הני פירכות שאינם מונעות חיוב בהם, הלכך גם אלו לא יצאו מכלל בור בשביל אלו פירכות, ובור גמור הוא, וכל דין בור להם קולות וחומרות שבהן, ולא יהבינן להו קולות של אש ורגל, עכ"ל.

ב] **ולדעת** היש מן הגדולים דס"ל דהמזיקין הנלמדים מהצד השוה יש להם את פטורי ב' המלמדים, תיקשי קו' הרא"ש דא"כ מ"ט בור המתגלגל ופותקין ביבותיהן וכותל ואילן חייבין ברה"ר, אף דילפינן להו בהצד השוה מבור ומרגל, ורגל פטורה ברה"ר.

**ובפשוטו** צ"ל בדעתם כמש"כ הרשב"א בתו"ד בההיא דפותקין ביבותיהן דיש לפרש דמה שאמרו שור יוכיח לא קאי על שור דמתניתין, אלא על שור דקרא דהוא קרן, ולפ"ז ניחא, דע"כ שפיר ילפינן בהצד השוה מבור ושור לחייבן ברה"ר, וכ"כ הנימו"י בסוגיין.[[2]](#footnote-3)

**ב**

ג] **והנה** בעיקר מש"כ הרא"ש דכיון דעיקר הלימוד הוא מבור, יהבינן להו קולות וחומרות של בור, מבו' בד' המהרש"א בסוגיין דהיינו דכיון דתחילת דינא הוא מבור, ע"כ הוי עיקר הילפותא מבור, ולא מייתינן מאש אלא לסלק הפירכא, וכ"כ בחי' הב"ח בסוגיין.[[3]](#footnote-4)

**ויש** להוסיף טעם בזה, דהנה בקידושין ג' א' אמרו דלרב הונא חופה קונה מק"ו, ושם ה' ב' מפרשינן לה דילפינן בק"ו מכסף, ופריך עלה דמה לכסף שכן פודין בו הקדשות ומע"ש, ומשני דביאה תוכיח, ופריך דמה לביאה שכן קונה ביבמה, ומשני דכסף יוכיח וחזר הדין וכו' הצד השוה שבהן שקונין בעלמא וקונין כאן אף אני אביא חופה.

**ולכאו'** למסקנת הגמ' לא ילפינן להא דחופה קונה מק"ו, אלא ילפינן לה מהצד השוה, ויש להעיר דא"כ מ"ט אמרו דלרב הונא חופה קונה מק"ו, הרי אינה קונה מק"ו אלא קונה מהצד השוה, - ועד"ז יש להעיר בהא דתניא בב"מ ג' א' דלא תהא הודאת פיו גדולה מהעדאת עדים מק"ו, ומסקינן התם דילפינן לה מהצד השוה.

**ומצאתי** שעמד ע"ז השל"ה בכללי התלמוד אות ל"ג וכתב ללמוד מזה, דאחר שנסתלקה הפירכא מכח הצד השוה, תו נשאר הק"ו, וילפינן לה דחופה קונה בק"ו מכסף, ולהא דהעדאת עדים מחייבת שבועה בק"ו מהודאת פיו, עיי"ש.

**ועד"ז** מתפרשים ד' הרא"ש הכא, דעיקר הא דחייב בהני גווני ילפינן לה מבור, אלא דפרכינן עלה דמה לבור וכו', ואחר דמכח הצד השוה נסתלקה הפירכא, תו ילפינן לה מבור לחודי', וע"כ יהבינן להו קולות וחומרות של בור.[[4]](#footnote-5)

ד] **והנה** התוס' לעיל ג' ב' ד"ה משורו למדנו הק' בהא דס"ל לרב דאסו"מ דלא אפקרינהו משורו למדנו, דמה לשור שכן בע"ח וכונתו להזיק, וכתבו בשם רשב"ם דילפינן לה בהצד השוה מבור ושור, והק' ע"ז דכיון דמבור נמי יליף ליפטרו בהו כלים כבור.

**והמהרש"א** בסוגיין כתב ללמוד מד' התוס' אלו, דפליגי ע"ד הרא"ש, וע"כ אף דבאסו"מ תחילת דינא הוא משור, מ"מ כיון דבעינן למילף גם מבור, אין לחייב בהן יותר מבור.[[5]](#footnote-6)

**ועיי"ש** שעמד לפ"ז בסתירת ד' התוס', דבדבריהם בסוגיין ד"ה תאמר בהני מוכח דס"ל כדעת הרא"ש, וע"כ אף דילפינן לחיובא דפותקין ביבותיהן בהצד השוה מבור ורגל, מ"מ כיון דעיקר חיובן נלמד מבור, הן חייבין ברה"ר, ולי"ב לפטורי רגל, וכמו שהוכיח כן הרא"ש, וכן עמדו בזה היש"ש בסימן ח', והפלפולא חריפתא ע"ד הרא"ש שם.

ה] **והנה** יש מקום לדון בדעת התוס', דלאו כללא הוא דכל דתחילת דינא הוא מבור לי"ב אלא לפטורי בור, אלא היינו רק בפותקין ביבותיהן וכיו"ב דדמו ממש לבור, וכמש"כ הרא"ש דבור גמור הם, ובכה"ג הוא דאמרינן דאחר דאיכא הצד השוה לסלק הפירכא, הוו בכלל בור, אך באסו"מ דלא אפקרינהו דבצורת ההיזק ל"ד כלל לשור, הרי דעיקר חיובם נלמד משור ובור, וזהו שנקטו התוס' דהדין נותן שיהא בהן לפטורי בור, וכ"כ בחי' הגר"נ בסוגיין, וכנראה זהו מכוון המהר"ם שיף, עיי"ש.

**אך** אכתי יש להעיר בזה במשה"ק התוס' לעיל ה' ב' ד"ה להלכותיהן דאם הוה ילפינן לכל המזיקין מבור וחד מהנך היו פטורין על כלים, וכ"כ הרשב"א שם, והנה לכאו' אם ל"ה נכתב בקרא אלא שן ובור, והוה ילפינן קרן ורגל בהצד השוה, היו קרן ורגל בכלל שן, שהרי בעיקר המזיק דמו לשן, ול"ה ילפינן מהצד השוה דבור אלא לסלק הפירכא דמה לשן שיש הנאה להזיקה, ואפ"ה נקטו התוס' דהי' בזה לפטורי בור, וזה דלא כמו שהוכיח הרא"ש מד' התוס' בסוגיין דאף דילפינן פותקין ביבותיהן בהצד השוה מבור ורגל, לי"ב לפטורי רגל.

ו] **ולכאו'** בע"כ צריך לחלק בזה, דאף דבגווני דסוגיין ל"מ הפירכא לבטל מהן עיקר תורת בור, ואחר דילפינן מהצד השוה דפירכות אלו אינם מונעות חיוב בהן, לא יצאו מכלל בור, מ"מ הפירכא דמה לשן שכן יש הנאה להזיקה, מהני להוציא קרן ורגל מכלל שן, ואף אחר דילפינן מהצד השוה לחייב בזה, ל"ה בכלל שן.

**אך** צ"ב בכלל הדברים אלו פירכות אינם מועילות לבטל לעיקר שם המזיק, ואי"ז אלא פירכא בעלמא, ואחר דילפינן מהצד השוה דפירכות אלו אינם מונעות חיוב בהן, הדר דינא דהוי בכלל מזיק זה, ואלו פירכות מועילות לבטל לעיקר שם המזיק, ואף אחר דילפינן מהצד השוה לחייב בהן, לא הוו בכלל מזיק זה.

**ג**

ז] **והנה** הרא"ש בסו"ס א' כתב דהתוס' נסתפקו בדין כותל ואילן שהזיקו בשעת נפילה, אם יש להם דין אש או דין בור, וכתב בזה, ז"ל, ונראה דיש להם דין בור, ולא דמי לאסו"מ שהניחן בראש גגו ונפלו ברוח מצוי' והזיקו דרך הילוכן, דהנך נעשו אש ע"י כח אחרים אבל כותל ואילן מחמת ריעותא נפלו מעצמן וכו', ואם משום דהולכין ומזיקין משא"כ בבור לא גריעי מחמת זה וכ"ש דיש לחייבו יותר וכו', ואם משום דאין תחלת עשייתן לנזק שור יוכיח עכ"ל.

**ובחי'** הגר"נ אות ר"ט כתב לפרש לד' הרא"ש, דהא דכותל ואילן ל"ה בכלל אש, הוא משום דבפרשת אש נתחדש לחייבו על פעולת הכח אחר גופא, וע"כ זהו עיקר המגדיר של אש דהוא מזיק ע"י כח אחר, וע"כ הוא דס"ל דכותל ואילן ל"ה בכלל המזיק דאש.

ח] **ועיי"ש** שהק' בזה דאף דכותל ואילן ל"ה ממש דומיא דאש, מ"מ הרי ודאי מצינו למילף להו מהצד השוה דאש ושור, דכ"ה דילפינן להו מבור ושור אע"ג דאיכא למיפרך שאין תחילת עשייתן לנזק, ה"נ מצינו למילף להו מאש ושור אע"ג דאיכא למיפרך שאין כח אחר מעורב בהן, וא"כ מ"ט אחר דילפינן להו מהצד השוה אמרינן דדינם כבור ואין דינם כאש, דאף דל"ד לאש לפי שאין כח אחר מעורב בהן, הרי גם ל"ד לבור לפי שאין תחילת עשייתן לנזק, ואפ"ה אמרינן דשור יוכיח שאין תחילת עשייתו לנזק וחייב, וא"כ ה"נ יש לנו ללמדם מאש ושור, וכד פרכי' מה לאש שכן כח אחר מעורב בו י"ל שור יוכיח שאין כח אחר מעורב בו וחייב.

**וכתב** לישב למש"כ הרא"ש דבכל הני גווני דסוגיין דילפינן להו מהצד השוה דינם כדין בור, והיינו משום דכל הפירכות שנזכרו בסוגיין אינם טעם לבטל מינייהו שם בור, דגם בור שאין תחילת עשייתו לנזק חשיב כבור, אלא דאית בי' קולא דאין תחילת עשייתו לנזק, ולפז י"ל בדעת הרא"ש דשאני בזה הפירכא דאין תחילת עשייתו לנזק מהפירכא שאין כח אחר מעורב בהן, דהפירכא שאין תחילת עשייתן לנזק ל"מ לבטל מינייהו שם בור וכמש"כ הרא"ש, משא"כ הפירכא שאין כח אחר מעורב בהן מהניא לבטל מינייהו לגמרי שם אש, וע"כ אף אחר דילפינן להו מהצד השוה הוו בכלל הבור ולא בכלל אש.

**אך** הדברים צ"ב, דמ"ש דהפירכא דמה לבור שכן תחילת עשייתו לנזק ל"מ לבטל מזה עיקר שם בור, והפירכא דמה לאש שכן כח אחר מעורב בו מהני לבטל מזה עיקר שם אש, ועיי"ש בחי' הגר"נ במש"כ לפרש בזה.

**ד**

ט] **והנה** הרא"ש כתב בתו"ד, ז"ל, דבור גמור הם אסו"מ לבתר דנייחי בין אפקרינהו בין לא אפקרינהו וכו' אלא דלא מצינו למילף מבור לחודי' משום דל"ד לגמרי לבור וכו' שכח אחר מעורב בהן בעשייתן, עכ"ל, ומבו' בדבריו דאף באסו"מ דלא אפקרינהו בעינן למילף להו מהצד השוה מבור ואש, וא"א ללמדם מבור לחודי' משום דכח אחר מעורב בהן בעשייתן, וכ"כ בתוס' תלמיד ר"ת בסוגיין, וכ"כ בתשו' הר"י מיגש סימן קע"ד, וכ"ה מבו' בפירש"י לקמן י"ט ב' (ד"ה בור המתגלגל) דאף בדליל שלו המתגלגל אינו חייב אלא מהצד השוה.

**אמנם** הנה הנחל"ד בסוגיין צידד דכל דלא אפקרינהו ל"ב למילף להו מהצד השוה, דאף דכח אחר מעורב בהן בעשייתן, ואין לחייבו מכח מה שנתנן בראש הגג, מ"מ הרי בבור דממונו חייב אף כשלא כרה אותו בידים כלל, וכמו שאמרו לקמן מ"ח א', ומכח זה יש לחייבו אף באסו"מ דלא אפקרינהו.

**ובדעת** הרא"ש ודעימי' דס"ל דאף באסו"מ דלא אפקרינהו בעינן למילף להו בהצד השוה מבור ואש, צ"ל כמש"כ האמר"מ בסימן ל"ו סק"ה דהיינו משום דאף דחייב על בור דממונו אף כשלא כרה אותו בידים, היינו רק כשיש לו שהות לסלק אחר שנעשה בור, אך כל שאין לו שהות לסלק פטור, וע"כ כל הא דחייב באסו"מ דלא אפקרינהו אף כשלא נודע לו שנפלו או שאין לו שהות לסלקן, הוא מכח מה שנתנם בראש הגג, וע"כ אינו חייב אלא בהצד השוה מבור ואש.

י] **אמנם** הנה האמר"מ שם כתב דמטעם אחר יש לחייב היכא דלא אפקרינהו אף בלא הצד השוה, והוא לפ"מ שמוכח מכ"ד דמחויב אדם לשמור על ממונו שלא יעשה בור, עמש"כ החזו"א בסימן א' סק"ב ובסימן ח' סק"א להוכיח כן, ואכמ"ל, וע"כ כיון שיודע שאסו"מ שלו יפלו ברוח מצוי', חייב לשמרם שלא יעשו בור, ואף אם הי' אחר מניחם על הגג הי' חייב, וכ"ש דכשהניח הוא עצמו חייב, אף דאין לחייבו על כרייתו, ול"ב בזה להצד השוה מאש.

**וצ"ע** לפ"ז בד' הרא"ש ודעימי' שנקטו דאף היכא דלא אפקרינהו אינו חייב אלא מהצד השוה, וכיון דדינא הוא דצריך לשמור על ממונו שלא יעשה בור וא"צ לחייבו על הנחתו, מ"ט בעינן בזה להצד השוה.

**וכבר** עמד ע"ז החזו"א בסימן א' סק"ב, ז"ל, וא"ת כיון דחייב אדם לשמור דליל שלא יעשה בור, א"כ למה לי מה הצד בגמ' ו' א' באסו"מ שהניחן בראש גגו ונפלו ברוח מצוי' והזיקו בתר דנייחו, הלא לא שמר את אבנו עד שנעשה בור, לאו קושיא היא, דזה דמחייבינן לי' בדליל ג"כ מהאי מה הצד יליף לי', דכיון דתרנגול חשיב כרוח מצוי' כל מקום שהניח את הדליל חשיב כהניחו על הגג ונפל ברוח מצוי', עכ"ל, וצ"ב.

**ה**

יא] **והנה** בעיקר הא דילפינן לחייב באסו"מ שהניחן בראש גגו ונפלו ברוח מצוי' בהצד השוה מאש, מקשים העולם דמ"ט הוא חייב ולא ממעטינן לה מדכתיב איש בור ולא אש בור.

**והחזו"א** בסימן א' סק"ב כתב בהך דינא דצריך לשמור על ממונו שלא יעשה בור, ז"ל, ואע"ג דאמרינן איש בור ולא שור בור, היינו בלא פשע באבנו אלא בשורו, אבל כשפשע באבנו, אע"ג דנעשה הבור ע"י השור, חשיב איש בור, תדע שהרי אבנו שהניחה בראש גגו ונפלה ברוח מצוי' והזיקה בתר דנייח ילפינן במה הצד מבור ואש, ולא אמרינן איש בור ולא שור בור, עכ"ל.

**ויש** שפירשו בדבריו דהא דמחייבינן באסו"מ שהניחם בראש גגו ולא אמרינן איש בור ולא שור בור, הוא משום הך דינא דצריך לשמור על ממונו שלא יעשה בור, ואף דאיירי באסו"מ שאינם ממונו כלל, ול"ש בזה הך דינא דצריך לשמור על ממונו שלא יעשה בור, מ"מ כיון דיש עליהן תורת אש, צריך לשמור על אשו שלא תעשה בור, וכל שנעשה בור מכח אשו, חייב.

יב] **אך** הנה החזו"א גופי' שם בתו"ד כתב, ז"ל, וא"ת וכו' א"כ אסו"מ שנפלו ברוח מצוי' והזיקו בתר דנייח דנלמד מאש ובור, נימא איש בור ולא אש בור, שאני הכא דעשה שינוי במצב התקלה ומיקרי מניח תקלה וכו', עכ"ל.

**ומבו'** להדיא בדבריו, דהא דמחייבינן באסו"מ שנפלו ברוח מצוי' והזיקו בתר דנייחי, ולי"ב משום ולא אש בור, אי"ז משום דצריך לשמור על ממונו ועל אשו שלא יעשה בור, אלא הוא משום שהניחם בראש גגו ועשה שינוי במצב התקלה ומיקרי מניח תקלה, וזה צ"ב, וגם צ"ב לפ"ז במש"כ לדמות לזה הא דצריך לשמור על ממונו שלא יעשה בור.

**ו**

יג] **ותחילה** נבאר עיקר דברי הרא"ש דהמזיקין שנלמדו מהצד השוה לי"ב לפטורי ב' המלמדים, דהנה הרא"ש כתב לפרש בזה, ז"ל, אלא דלא מצינו למילף מבור לחודי' משום דל"ד לגמרי לבור בתחלת עשייתו לנזק או משום דכח אחד מעורב בהן "בעשייתן" או שלא גרמו לו מעשיו או "שעשייתן" ברשותו וכו', עכ"ל, והרי שהוסיף הרא"ש על לישנא דגמ', דהא דפרכינן דתאמר בהני שכן כח אחר מעורב בהן, היינו דכח אחר מעורב בהן בעשייתן, והא דפרכינן דתאמר בהני שכן ברשות, היינו דעשייתן ברשות.

**ונראה** דמזה יש ללמוד בדעתו אלו פירכות אינם מועילות לבטל לעיקר שם המזיק, ואי"ז אלא פירכא בעלמא, ואלו פירכות מועילות לבטל לעיקר שם המזיק, - והיינו דהא דבכל הני גווני דסוגיין חשיבי כבור גמור, הוא משום דבעיקר דרך ההיזק דידהו הוו ממש כבור, וכל הא דל"ד לבור, אינו בדרך ההיזק דידהו, אלא הוא בעשיית הבעלים, ובזה הוא דאמרינן דאחר דמוכחינן מאש ומשור דיש לחייב את הבעלים גם בעשי' כה"ג, תו הוו כבור גמור, שהרי דרך ההיזק דידהו היא ככל בור, אך אם הוה פרכינן דל"ד לבור בעיקר דרך ההיזק דידהו, הרי דאף אחר דמוכחינן מהצד השוה דאין לפטור מכח זה, מ"מ ל"ה חשבינן לה כבור גמור, דאף דילפינן מהצד השוה דחייבה תורה אף במזיק שאין לו תכונות אלו, מ"מ היאך נילף מינה דמזיק שאין לו תכונות אלו הוי בכלל כבור.

**ובביאור** הך מילתא דכל פירכות אלו אינם בדרך המזיק דידהו דל"ד לבור, אלא בעשיית הבעלים, הנה בהא דאין מעשיו גרמו לו ודאי דהוא כן דאי"ז גריעותא אלא בעשיית הבעלים, - וגם בהא דאין תחילת עשייתו לנזק, י"ל דאי"ז גריעותא בעיקר דרך ההיזק דידהו אלא בעשיית הבעלים, דכל דבשעת עשייתו אינו עומד לנזק ל"ד לבור, וכאשר כ"ה מבו' בפירש"י בסוגיין (ד"ה היינו בור) דתלי במה דהו"ל להבעלים לאסוקי אדעתי', וכ"ה מבו' גם בד' הראב"ד בסוגיין, ואכמ"ל, - וגם בהא דכח אחר מעורב בהן, י"ל היינו דעשיית הבור הוא ע"י כח אחר, וכמש"כ הרא"ש דכח אחר מעורב בהן בעשייתן, ול"ד לבור שכרה אותו בידים, - וגם בהא דברשות י"ל דהוי הגריעותא בעשיית הבעלים דעשייתן היא ברשות, וכמש"כ הרא"ש, ואין לחייבן כ"כ על עשי' זו.

יד] **ולפ"ז** מתישב היטב מש"כ התוס' דלדעת רב דאסו"מ משורו למדנו אם ילפינן להו בהצד השוה משור ובור הי' בדין דיהא פטור על כלים, והיינו משם דהא דפרכינן דמה לשור שכן בע"ח וכונתו להזיק, הוי הפירכא בעיקר דרך ההיזק דידהו, דאסו"מ דאינם בע"ח ואין כונתם להזיק אינם בכלל שור, וע"כ אף דילפינן בהצד השוה מבור לחייב בכה"ג, לא ילפינן מינה דהוו בכלל שור, דאף דמצינו בבור שחייבה תורה אף בדבר שאינו בע"ח ואין כונתו להזיק, מ"מ לא מצינו למילף מינה דאף דבר שאינו בע"ח ואין כונתו להזיק הוי בכלל שור, וע"כ הי' בדין דיהא פטור על כלים.

**ועד"ז** הוא במש"כ התוס' דאם הוה ילפינן קרן ורגל משן ובור היו פטורין על כלים, דהרי הא דפרכינן דמה לשן שכן יש הנאה להזיקה, הוי הפירכא בעיקר דרך ההיזק דידהו, דקרן ורגל דאין הנאה להזיקם אינם בכלל שן, וע"כ אף דילפינן בהצד השוה מבור לחייב בכה"ג, לא ילפינן מינה דהוו בכלל שן, דאף דמצינו בבור שחייבה תורה אף בדבר שאין הנאה להזיקו, לא מצינו למילף מינה דאף דבר שאין הנאה להזיקו הוי בכלל שן, וע"כ היו פטורין על כלים.

טו] **ובזה** מתפרש גם מש"כ הרא"ש בדין כותל ואילן בהדי דאזלי דיש להם דין בור משום דל"ד לאש דאין כח אחר מעורב בהן, דאף דמצינו למילף להו בהצד השוה מאש ושור, מ"מ כיון דבדרך ההיזק דידהו ל"ד לאש, הרי דאף אחר דילפינן בהצד השוה לחייב בכה"ג, מ"מ ל"ה בכלל אש, - ומשא"כ בהא דילפינן להו מבור, דכיון דדרך ההיזק דידהו דמי לבור, דמה שהולכין ומזיקין אינו טעם להוציאן מכלל בור, וכמש"כ הרא"ש, הרי דאף דבעשיית הבעלים ל"ד לבור משום דאין תחילת עשייתן לנזק, מ"מ אחר דילפינן בהצד השוה דחייבין הבעלים אף כשאין תחילת עשייתן לנזק, הוו בכלל בור.

**ז**

טז] **ואמנם** הנה עיקר מש"נ בדעת הרא"ש דהא דפרכינן באסו"מ דתאמר בהני שכן כח אחר מעורב בהן הוי הגריעותא בעשיית הבעלים, נראה דזה תליא בביאור יסוד דינא דאסו"מ שהניחן בראש גגו.

**דהנה** בעיקר מה שהבאנו להקשות בהא דמחייבינן באסו"מ שהניחן בראש גגו ונפלו ברוח מצוי', דמ"ט לא ממעטינן לה מדכתיב איש בור ולא אש בור, צ"ב רב בעיקר הקו', שהרי להדיא מבו' בסוגיין דבאסו"מ חשיב ככורה בור בידים, וכמו שאמרו מעיקרא דהיינו בור, והרי דחשיב ככורה בור בידים, וגם לפ"מ דפריך דל"ד לבור משום דכח אחר מעורב בהן, אי"ז אלא פירכא בעלמא, וכמש"כ הרא"ש, ואחר דילפינן מהצד השוה דחייב אף דכח אחר מעורב בו, הדר הו"ל ככורה בור בידים, וכמש"כ הרא"ש דהוא בור גמור ואין להוציאו מכלל בור משום פירכא זו, ואי"ז ענין להא דאיש בור ולא אש בור, דהוא כשכרתה אש דילי' בור, והוא לא כרה כלל,[[6]](#footnote-7) וצ"ע.

יז] **ובביאור** הא דחשבינן לה ככורה בור בידים, נראה, דהנה בעיקר תורת הבור דאסו"מ, יש להסתפק אם אין עליהן תורת בור אלא כשנפלו לרה"ר, או דיש עליהן תורת בור בעודן בראש הגג, כיון שהן עומדין ליפול ברוח מצוי' ולשמש כתקלה.

**ומצאנו** הדברים מפורשים בד' הרא"ש בפ' המניח סימן ו', שכתב במה שאמרו לקמן ל' א' דהמצניע קוצותיו וזכוכיותיו לתוך כותל רעוע של חבירו ובא בעל כותל וסתר כותלו ונפל לרה"ר והזיקו חייב המצניע, דהיינו משום דהו"ל כאסו"מ שהניחן בראש גגו ונפלו ברוח מצוי' והזיקו, ועיי"ש שכתב בתו"ד, ז"ל, ול"ד למוצא בור מגולה וטממו וחזר וחפרו דפטור הראשון וחייב השני, אע"ג דהראשון עשה בור "והכא ראשון לא עשה בור", משום דהכא וכו' והראשון הו"ל כאילו השליכן לרה"ר כמו אסו"מ שהניחן בראש גגו ונפלו ברוח מצוי' לרה"ר והזיקו לאחר נפילה, עכ"ל, ומפורש בד' הרא"ש דבאסו"מ שהניחן בראש גגו אין עליהן תורת בור אלא כשנפלו לרה"ר, וזהו שכתב דהראשון לא עשה בור, וחיובו הוא משום דהו"ל כאילו השליכן לרה"ר.

**וכ"ה** משמעות ד' התוס' לעיל בסוגיין שכתבו דאסו"מ לא נעשו בור אלא ע"י כח אחר, וילפינן מאש לחייב דחשיב כאילו הוא בעצמו עושה את הבור הזה בלא כח אחר, ומשמע דאין על אסו"מ תורת בור אלא כשנפלו לרה"ר, ולא נעשו בור אלא ע"י כח אחר, אלא דילפינן מאש דחשיב כמו שעשה אותם בור בלא כח אחר, וכ"נ גם בד' הרשב"א ובד' תלמיד הרשב"א שם, וכ"נ גם בד' התוס' בסוגיין בסוד"ה מה לבור.

**אך** הנה בפירש"י לקמן ל' א' ד"ה חייב בעל הבור כתב, ז"ל, חייב בעל הבור, כדאמרינן במצניע קוצותיו "דהיינו בור" בכותל רעוע של חבירו וסתר זה את כותלו דחייב המצניע, עכ"ל, ומשמע דיש על הקוצים תורת בור אף בעודם בתוך הכותל,[[7]](#footnote-8) וכן משמע בד' התורי"ד שם דהו"ל בור שעשו אחרים אף בעודם בתוך הכותל, ולפ"ז הרי דה"נ באסו"מ שהניחן בראש גגו, יש עליהן תורת בור אף בעודם בראש הגג.[[8]](#footnote-9)

יח] **ובזה** תליא ביאור הא דבאסו"מ שהניחן בראש גגו חשבינן לי' ככורה בור בידים, דאי נימא כמש"נ בדעת רש"י דיש עליהן תורת בור כשהן בראש הגג, הרי דכשהניחן בראש גגו איכא כרי' גמורה בידים.

**אך** אי נימא כמש"נ בדעת הרא"ש ודעימי' דאין עליהן תורת בור אלא כשנפלו לרה"ר, צ"ל דהא דחשיב ככורה בור בידים, הוא משום דליחשב ככורה בור, ל"ב שבשעת כרייתו יהא נעשה בור, אלא כל שעשה מעשה בגופו דמכח זה יהא בור אח"כ, הו"ל ככריית בור,[[9]](#footnote-10) וזהו שכתב החזו"א בסימן א' סק"ב דכל שעשה שינוי במצב התקלה נקרא כמניח תקלה, והיינו דמה שעשה שינוי במצב האסו"מ, דעי"ז הן מוכנים להיות בור, חשיב ככריית בור.

**ח**

יט] **ומש"כ** החזו"א דכל שפשע באבנו אע"ג דנעשה הבור ע"י השור חשיב איש בור, והוכיח לזה מהא דמחייבינן באבנו שהניחה בראש גגו ונפלה ברוח מצוי' והזיקה בתר דנייח, - נראה לפרש, דהנה כבר הבאנו לעיל מש"כ החזו"א דאף הא דמחייבינן כשפשע בדליל ונעשה בור, הוא מכח הצד השוה דבור ואש, דכיון דתרנגול חשיב כרוח מצוי' כל מקום שהניח את הדליל חשיב כהניחו על הגג ונפל ברוח מצוי'.

**ובביאור** הדברים נראה, דהא דמחייבינן לי' מכח הא דצריך לשמור על ממונו שלא יעשה בור, היינו דכ"ה דאם הניח אסו"מ שאינם שלו בראש גגו ונפלו ברוח מצוי' והזיקו לבתר דנייחי חייב, ה"נ אם היו אסו"מ דידי' מונחין בראש הגג והי' בידו לסלקן ולא סילקן, חשיב כמו שהניחם שם, דכיון שהי' מוטל עליו לסלקם משם, כדי שלא יעשו בור, ע"כ כל שלא סילקם הוא נתבע ע"ז שהם מונחים שם, וע"כ כל שנפלו ברוח מצוי' והזיקו לבתר דנייחי ה"ה חייב, - ואשר ע"כ הגם דעיקר הא דצריך לשמור על ממונו שלא יעשה בור, ודכל דנעשה בור מכח פשיעתו חייב, הוא דין בפנ"ע וא"צ בזה להצד השוה, מ"מ כל שלא נעשה הבור מכח פשיעתו בפנ"ע אלא בצירוף כח אחר, אין לחייב בזה אלא משום הצד השוה.[[10]](#footnote-11)

כ] **ולפ"ז** נראה דזהו מש"כ החזו"א לדמות הא דמחייבינן כשפשע בממונו ונעשה בור, להא דמחייבינן באסו"מ שהניחן בראש גגו ונפלו ברוח מצוי', - דלאו היינו דהא דמחייבינן באסו"מ וכו' הוא משום הך דינא דצריך לשמור על ממונו שלא יעשה בור, דזה ל"ש כלל באסו"מ דלאו דידי', דודאי הא דמחייבינן באסו"מ וכו', הוא משום דעשה שינוי במצב התקלה ומיקרי מניח תקלה, וכמש"כ החזו"א בסו"ד, - אלא היינו דכ"ה דכשהניח האבן בראש גגו ונפלה ברוח מצוי' לא פטרינן לי' משום ולא אש בור, משום דעשה שינוי במצב התקלה וחשיב כמניח תקלה, ולא ילפינן לה מאש, אלא דלא נימא דאינו חייב על כריית בור כשכח אחר מעורב בו, ה"נ כשפשע באבנו ונעשית בור ע"י השור, הוא חייב, דכיון דפשע באבנו, חשיב כמניח את האבן במקום זה ומיקרי מניח תקלה, וע"כ אף שלא נעשה הבור אלא ע"י השור, חשיב כאיש בור.

**ט**

כא] **והנה** בהא דפרכינן בסוגיין בדין אסו"מ, דמה לבור שכן אין כח אחר מעורב בו תאמר בהני שכן כח אחר מעורב בהן, נראה דזה תליא במש"נפלוגתת רבוותא בטעם הא דבאסו"מ חשבינן לי' ככורה בור בידים, אם הוא משום דיש עליהן תורת בור בראש הגג, או דאף דאין עליהן תורת בור אלא כשנפלו לרה"ר מ"מ כיון שעשה שינוי במצב התקלה חשיב ככורה בור.

**והיינו** דלמש"נ בדעת רש"י דיש על האסו"מ תורת בור בראש הגג, ומכח זה הוא דחשבינן לה ככורה בור בידים, הרי דע"ז הוא דפרכינן דבור זה שבראש הגג גרע מכל בור, כיון דאינו מזיק אלא ע"י כח אחר, - והיינו דאף שאחר שנפלו לרה"ר הוו ככל בור המזיק בלא כח אחר, מ"מ הרי אין לחייבו מכח בור זה שברה"ר מצ"ע, דהרי לא כרה את בור זה בידים, וכל הא דמחייבינן לי' הוא מכח תורת הבור שהי' עליהן בראש הגג, דבור זה כרה אותו בידים, ובור זה גרע מכל בור, כיון דאינו מזיק בלא כח אחר.

**אך** למש"נ בדעת הרא"ש ודעימי' דאין על האסו"מ תורת בור אלא כשנפלו לרה"ר, הרי דבור זה שברה"ר, הוי ככל בור דמזיק בלא כח אחר, - והא דפרכינן דמה לבור שכן אין כח אחר מעורב בו, היינו בעיקר הא דחשבינן לי' ככורה בור מכח מה שהניח את האסו"מ בראש הגג, וע"ז פרכינן דכיון דאין עשיית הבור מכח הנחתו לבדה, אלא בצירוף כח אחר, ל"ד לבור שעשה אותו לבדו.[[11]](#footnote-12)

כב] **ולפ"ז** נראה במש"נ בדעת הרא"ש דהא דפרכינן באסו"מ דתאמר בהני שכן כח אחר מעורב בהן הוי הגריעותא בעשיית הבעלים, דכ"ז הוא להרא"ש לטעמי' דס"ל דאין על האסו"מ תורת בור אלא כשנפלו לרה"ר, והא דפרכינן דכח אחר מעורב בהן, אף דכשנפלו לרה"ר הן מזיקין בלא כח אחר, הוא בעשיית הבור, דאין עשייתו מכח הנחתו לבדה אלא בצירוף כח אחר, ונמצא דאין הפירכא כלפי עיקר תורת הבור, אלא כלפי עשיית הבעלים.

**אך** למש"נ בדעת רש"י דיש על האסו"מ תורת בור בראש הגג, ומכח זה הוא דחשבינן לה ככורה בור בידים, וע"ז הוא דפרכינן דבור זה שבראש הגג גרע מכל בור, כיון דאינו מזיק אלא ע"י כח אחר, הרי הוי הפירכא כלפי עיקר תורת הבור, דכיון דאין מזיקין אלא ע"י כח אחר, אין תורת בור עליהן,[[12]](#footnote-13) ואף דאחר שנפלו לרה"ר דמו לכל בור, הרי אין לחייב מכח תורת בור זה, שלא כרה אותו בידים, וכל הא דיש לחייב הוא משום תורת הבור שהי' עליהן בראש הגג, וכיון דבור זה אינו מזיק אלא ע"י כח אחר, אין עליו תורת בור, וכנ"ל.[[13]](#footnote-14)

כג] **ולפ"ז** י"ל בדעת היש מן הגדולים, דמודו ליסוד דברי הרא"ש דכל דדמו בדרך ההיזק לבור, אף אם ל"ד לבור בעשיית הבעלים, מ"מ אחר דילפינן מהצד השוה דיש לחייב בעשי' כה"ג, הוו כבור גמור, - והא דס"ל באסו"מ דיש בהן לפטורי אש, הוא משום דס"ל דהא דמחייבינן באסו"מ וחשיב ככורה בור בידים, הוא משום דיש עליהן תורת בור בראש הגג, ולפ"ז הרי דהא דפרכינן דתאמר בהני שכן כח אחר מעורב בהן, הוי הפירכא בעיקר תורת הבור, וכנ"ל, וע"כ אף דילפינן מהצד השוה לחייב בכה"ג, מ"מ אין תורת בור עליהן, ויש בהן אף לפטורי אש.

**ואם** כנים הדברים נמצא, דכל הא דס"ל להיש מן הגדולים דיש בהן לפטורי ב' המלמדים, הוא רק באסו"מ דאין עליהן תורת בור גמור, כיון דאינם מזיקין אלא ע"י כח אחר ול"ד לבור, אך בבור המתגלגל ובפותקין ביבותיהן ובכותל ואילן דיש עליהן תורת בור גמור, וכל הא דפרכינן דל"ד לבור הוא בעשיית הבעלים, הרי דאחר דמוכחינן משור דסגי בעשי' זו לחייב, יש עליהן תורת בור גמור, ואין עליהן לפטורי שור, - ומתישב היטב לפ"ז הא דילפינן לבור המתגלגל וכו' בהצד השוה מבור ורגל, ומכח זה מחייבינן להו אף ברה"ר, ולי"ב לפטורי שור.

1. יש שעמדו בזה, שהרי כ"ה דילפינן לבור המתגלגל ולכותל ואילן מהצד השוה מבור ושור, ה"נ מצינו למילפינהו מבור ואש, וע"כ שפיר ניחא הא דחייבין ברה"ר, אך לא נתישב בזה הא דפותקין ביבותיהן חייב ברה"ר, אף דלא מצינו ללמדו אלא מבור ושור, (דלא מצינו ללמדו בהצד השוה מבור ואש שהרי תרוייהו הוו שלא ברשות), - אך פשוט דקו' הרא"ש היא בלישנא דגמ' שאמרו דילפינן להו מהצד השוה מבור ושור, וע"ז הוא שהק' דהיאך מצינו למילף מינה לחייבן ברה"ר, אך לדינא ודאי יש לחייבן ברה"ר אף לדעת היש מן הגדולים, דמלבד מה דיש ללמדם מבור ואש, גם יש ללמדם מבור וקרן. [↑](#footnote-ref-2)
2. וי"ל עוד, לדעת הרי"ף דעיקר פטורא דשו"ר ברה"ר הוא משום דאורחייהו להלך ברה"ר, ולפ"ז י"ל דאף דילפינן לבור המתגלגל ולכותל ואילן בהצד השוה מבור ורגל, מ"מ כיון דאין לו רשות להניחם ברה"ר, ל"ש בזה עיקר פטורא דרה"ר, - אך לא נתישב בזה הא דמחייבינן בפותקין ביבותיהן ברה"ר, אף דיש לו רשות להניח המים ברה"ר, ושפיר שייך בזה פטורא דאורחי', וי"ל. [↑](#footnote-ref-3)
3. ובחי' הגרי"ז בהל' נז"מ כתב לפרש בע"א, דהוא משום דהפטורים שהם מגזה"כ אינם רק במה שיש עליו שם אש, וכיון דאין על אסו"מ שם אש, לי"ב לפטור טמון, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-4)
4. והנה אמנם בד' השל"ה שם מבו' דכל עיקר הך מילתא דאחר דאיכא הצד השוה ונסתלקה הפירכא ילפינן לה מהק"ו, הוא רק בק"ו, אך כל דעיקר הילפותא היא מבמה מצינו ופרכינן עלה וילפינן לה מהצד השוה, הויא עיקר הילפותא מהצד השוה, עיי"ש, - אך י"ל דהכא שאני, די"ל דהא דילפינן תולדות הבור מבור, אי"ז מכח המידה דבמה מצינו, אלא הוא משום דהתולדה הויא בכלל האב, וכמש"כ בחי' הגר"נ לעיל ב' ב' (אות י"ד), וע"כ כל דמהני הצד השוה לסלק הפירכא, תו הויא התולדה בכלל האב, ומכח זה הוא דחייבת. [↑](#footnote-ref-5)
5. ויש להוסיף דמצינו כן גם בד' תוס' תוס' להרא"ש שהביא השטמ"ק לעיל שם שנקט כד' התוס' דאם ילפינן לאסו"מ דלא אפקרינהו לדעת רב משור ובור, הי' בדין שיהא פטור בו על הכלים, והא דחייב על הכלים הוא משום דילפינן לי' מבור דנזיקין דחייב על הכלים, ועד"ז מצינו גם בד' תוס' תוס' להרא"ש לעיל בסוגיין דאם הוה ילפינן אדם משאר המזיקין הי' בו לפטורי שאר המזיקין, וכ"ה גם בד' התוס' הרא"ש לעיל ב' ב' בדין קרן מחוברת, דאם ילפינן לה מקרן וחד מהנך הי' בה לפטורי ב' המלמדים.

   ואמנם אין להקשות דסתרי ד' הרא"ש אהדדי למש"כ בסוגיין, שהרי התוס' תוס' להרא"ש שהביא השטמ"ק בסוגיין כתב דבפותקין ביבותיהן איכא לפטורי ב' המלמדים, ודלא כמש"כ בפסקיו, עיי"ש, וע"כ לטעמי' נקט גם בהני דוכתי דיש בהן לפטורי ב' המלמדים. [↑](#footnote-ref-6)
6. ואשר ע"כ הדבר פשוט, דאם נפלו האסו"מ מראש הגג וכרו בור אחר ברה"ר, דהוא פטור, דבכה"ג הרי א"א לחשבו ככורה בור בעצמו, כיון שלא עשה מעשה כלל בתקלה עצמה, ואין לנו לדון אלא דיחשב ככורה בור ע"י אשו, ובזה הרי ממעטינן דאיש בור ולא אש בור.

   ועפי"ז נראה גם במש"כ בחי' הגרד"ל סימן ו' אות א' דאסו"מ שלו שהניחם אחר בראש גגו ונפלו ברוח מצוי' והזיקו בתר דנייחי, אף אם הפקירן קודם שנפלו, חייב עליהן משום בור, וילפינן לה בהצד השוה מבור ואש, דכיון דאם הזיקו בהדי דאזלי חייב עליהן משום אש, ע"כ אף לבתר דנייחי חייב עליהן בהצד השוה, דכל שחייב באש, חייב גם בבור הבא מחמתה, - אך למש"נ נראה דאין לחייב בזה, משום דבכה"ג הרי הויא עשיית הבור ע"י האש, וממעטינן לה מדכתיב איש בור ולא אש בור. [↑](#footnote-ref-7)
7. וזהו דמדמינן לה התם למכסה בורו בדליו של חבירו ובא בעל הדלי ונטל את דליו, כיון דיש על הקוצין תורת בור כבר בעודן בכותל, אלא דהו"ל כבור מכוסה. [↑](#footnote-ref-8)
8. ויש שהקשו, דאם יש עליהן תורת בור בעודן בראש הגג, א"כ דמי לבור המתגלגל דלא חשיב ככח אחר מעורב בו, משום דכבר הוי בור משעה שהונח ברה"ר, וכמש"כ התוס' בד"ה מה לבור, - אך פשוט דלק"מ, דהרי כל הא דיש עליהן תורת בור בראש הגג, הוא מכח הא שהן ראויין ליפול לרה"ר ולהזיק, וכיון דאין ראויין להזיק אלא ע"י כח אחר, ל"ד לבור הראוי להזיק בלא כח אחר, ול"ד לבור המתגלגל דראוי להזיק במקומו בלא כח אחר, וע"כ יש עליו תורת בור גמור. [↑](#footnote-ref-9)
9. אך אין הטעם בזה משום דגם כריית בור בגרמא חשיבא ככריית בור, דכבר הוכיח החזו"א בסימן א' סק"ה דלא סגי בכריית בור בגרמא לחייבו, עיי"ש, אלא היינו דכל שמניח אסו"מ במקום שהן עתידין ליעשות בור מכח הנחתו, חשיב ככריית בור בידים, וכמש"כ החזו"א דכל שעשה שינוי במצב התקלה מיקרי מניח תקלה וחשיב ככורה בור. [↑](#footnote-ref-10)
10. והיינו משום דלא עדיף מה שלא סילק את האסו"מ מראש הגג ונפלו ברוח מצוי', מהיכא שהניחם בעצמו בראש הגג ונפלו ברוח מצוי', דכיון דפשיעת הכרי' דילי' אינה יוצרת את הבור אלא בצירוף כח אחר, אינו חייב בזה אלא משום הצד השוה מאש, וה"נ באסו"מ דידי' שלא סילקם, דאף דהוא נתבע על מה שלא סילקם וחשיב כמו שהניחם שם, מ"מ כיון דהנחתם שם בפנ"ע אינה יוצרת את הבור אלא בצירוף כח אחר, אינו חייב אלא משום הצד השוה מאש. [↑](#footnote-ref-11)
11. ושוב הראוני הדברים מפורשים כן בד' רבינו אפרים בחי' לסוגיין, שנד' בס' אהל ישעיהו, ז"ל, אבל במסקנא דקאמר בתר דנייח דבעי לחיובי' משום בור ומשום תקלה, שפיר קאמר מה לבור שכן אין כח אחר מעורב בו, כלומר האדם לבדו עושה תקלה, אבל באסו"מ האדם לבדו לא עשה התקלה, "אלא הרוח סייעה לעשות התקלה", ול"ד לההיא דבהדי דאזלי מזקי, דהתם אדם מזיק שהניח ברוח מוי' ועשוי להזיק דרך הליכתו עם הרוח, אבל הכא בתר דנייח אין כאן היזק עדיין, אלא תקלה היא שעתיד להיכשל בה, "ואותה תקלה לא עשה אדם לבדו אלא עם רוח עשה", הלכך ל"ד לבור, עכ"ל, - ועיי"ש שכתב לפרש למה שאמרו דאש תוכיח, (אף דבאש הרי עשה אותה לבדו), דהיינו מאש שתחילתה ע"י רוח, כגון ליבה וליבתו הרוח, דאע"פ שתחילת התקלה שעתידה להזיק עם הרוח עשה וכו', עכ"ד, וצ"ב, דהרי מסקינן לקמן ס' א' דליבה וליבתה הרוח פטור, (ואף למאן דמחייב הוא רק מכח דינא דזורה ורוח מסייעתו, וכמו שפירש כן רבינו אפרים גופי' בקונט' גרמי עמ' י"ז, עיי"ש). [↑](#footnote-ref-12)
12. והנה במש"כ הרא"ש דבאסו"מ כח אחר מעורב בהן בעשייתן, כתב בהגה' הב"ח דל"ג לתיבת "בעשייתן", וי"ל דהוא משום דס"ל כמש"נ בדעת רש"י, דלפ"ז הא דכח אחר מעורב בהן, אי"ז בעשייתן, אלא בעיקר תורת הבור דידהו, ואזיל הב"ח לטעמי' שפירש דיסוד ד' הרא"ש הוא דכל דתחילת דינא הוא מבור, יש ע"ז דין בור, וע"כ אף אם הפירכא דכח אחר היא בעיקר תורת הבור, מ"מ כיון דתחילת דינא הוא מבור יש עליהן דין בור. [↑](#footnote-ref-13)
13. והיינו שהרי אלמלי הא דילפינן מהצד השוה, ול"ה חייב כלל על בור שאינו מזיק אלא ע"י כח אחר, ודאי דל"ה מקום לחשוב את המניח אסו"מ כלל ככורה בור, שהרי בור זה שכרה בידים, אין עליו תורת מזיק כלל, ואף דאחר שנפל לרה"ר יש עליו תורת בור, הרי בור זה לא כרה אותו בידים, וע"כ אף לאחר דילפינן מהצד השוה דחייב על בור שאינו מזיק אלא ע"י כח אחר, ומכח זה חשיב המניח אסו"מ ככורה בור, מ"מ כיון דכשהוא בראש הגג ל"ה בור גמור, ע"כ אף אחר שנפל לרה"ר דהוי בור גמור, מ"מ אין לחייבו אלא בה במידה דיש לחייב על הבור שהי' בראש הגג. [↑](#footnote-ref-14)