כלים פכ_ז מ_י
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_ב

**כלים פכ"ז מ"י**

א] **שלשה על שלשה שנחלק טהור מן המדרס אבל טמא מגע מדרס,** בפירש"י בחולין דקכ"ג: הק' דמ"ט הוא טמא מגע מדרס, ומ"ש מטלית שהתחיל בה לקורעה שנטהרה מטומאת מת שעלי', אע"פ שיש בשיירי' גע"ג, וכתב לישב, דשאני הכא דהוו עלי' ב' טומאות טומאת מדרס חמורה וטומאת מגע קלה, ואהני לי' חלוקה לבטל ממנו טומאת מדרס דתו לא חזי לי' ופשה לה טומאת מגע דחזיא לג' אצבעות, ומשא"כ בטלית שהתחיל לקרעה דלא הי' עלי' אלא טומאה דגע"ג, מהניא הקריעה לבטל שמה ממנה ולא נשתיירה עלי' טומאה כלל, עכ"ד, ויתבאר בזה בעזה"י להלן פכ"ח מ"ח.

ב] **אמר ר' יוסי וכי באיזה מדרס נגע זה וכו',** הרמב"ם בפיהמ"ש כתב דאין הלכה כר' יוסי, אך בהלכותיו חזר בו ופסק בפכ"ג מכלים ה"ט כר' יוסי, ובתוי"ט כתב דטעמו הוא משום דקי"ל דטומאת בית הסתרים אינה מטמאה, - וזה כמו שהוכיחו התוס' בשבת דקי"ב: ובעירובין דכ"ד. מהא דפריך בפשיטות בחולין דע"ב: ודקכ"ט. דטומאת בית הסתרים אינה מטמאה.

ועיי"ש בתוי"ט שתמה בזה במש"כ הרמב"ם שם ה"ז דנטל חוט א' מתחילתו ואח"כ השלים את כל הבגד כל הבגד טמא מגע מדרס, וכיון דקי"ל כר' יוסי, מ"ט ה"ז טמא מגע מדרס, ובאמת הר"ש והרא"ש לעיל מ"ז כתבו דהך דינא אתיא כר"מ, וכתב לישב דהא דהכא טמא מגע מדרס, הוא אף לר' יוסי, דכשם שאם פירש גע"ג מבגד גדול א"א לצמצם שלא יגע ולכך טמא מגע מדרס, ה"נ כשנוטל חוט א' משל שלשה על שלשה א"א לצמצם שלא יגע בעודו מושכו מן החתיכה, ומשא"כ בגע"ג שנחלק, דאינו נוגע כלל, דאדרבה המחלק קורע ומושך זה לכאן וזה לכאן, עכ"ד.

ובמל"מ בהל' כלים שם כתב ע"ד התוי"ט דאין דבריו מובנים אצלי, ובפשוטו כונתו כמש"כ לתמוה בתוס' חדשים, דל"ד לגע"ג הבאות מבגד גדול, דהתם הבגד הגדול עדיין טמא מדרס, וע"כ טמא הבגד הקטן הפורש ממנו בנגיעתו בשעת פרישתו, אבל הכא בגע"ג, הרי כשניטל חוט א' ממנו נתמעט שיעורו ואינו טמא מדרס כל, והיאך יבא לידי מגע מדרס.

ובמי"ט וסד"ט כתבו לפרש ד' התוי"ט, דבמשיכת החוט משלשה על שלשה, כ"ז שלא נמשך כולו לגמרי לחוץ מהשלשה, עדיין לא פקע מהבגד שם גע"ג ועדיין טומאת מדרס על כולו ואף על החוט, דמיחשב עדיין מחובר יחד, ומ"מ ברגע העתקת החוט ממקום למקום, לגבי אותו מקום שנמשך משם לא חשיב כבית הסתרים, ונטמא כולו מגע מדרס מחמת נגיעת החוט באותו המקום שנמשך ממנו בשעת פרישתו, ועיי"ש במי"ט במה שהוסיף בזה, ועי' עוד בזה בס' הליכות אליהו פכ"ג מכלים ה"ז, ועיי"ש במש"כ לישב ד' הרמב"ם בדרך מחודשת.[[1]](#footnote-2)

ג] ובמרכה"מ פ"ג מטו"א ה"ה כתב, דשאני בגד גע"ג שנחלק, דבשעת קריעה לא חישב להוסיף עליו, והו"ל ככלי שנשבר דשבירתו מטהרתו, וע"כ הוא נטהר מטומאת מדרס לגמרי, ומשא"כ באורג גע"ג ונטל ממנו חוט מחמת שנתקלקל ובדעתו להוסיף ולהשלים הבגד, אינו כשבירת כלי ולא פרחה ממנו אלא טומאה חמורה דמדרס ונשאר טומאה קלה דמגע מדרס, דכ"ה דאם הי' הכלי מגע מדרס וניטל ממנו חוט א' עדיין הוא בטומאתו, ה"נ כשהוא טמא מדרס אינו נטהר מטומאתו לגמרי, דכל שטמא מדרס פשיטא דטמא גם מגע מדרס, דבכלל מאתים מנה, דאטו עדיף נגיעה במדרס ממה שהיא עצמה מדרס, עכ"ד.

ודבריו מתפרשים עפמש"נ לעיל מ"ט דמשמעות ל' הרמב"ם בפיהמ"ש ובהלכות, דטעמא דר' יוסי אי"ז משום שאין עליו כלל טומאת מגע מדרס, דלעולם הי' מן הדין שיהא הוילון והבגד שנחלק טמא טומאה ראשון, דאף דפקע שם מדרס מיני', אי"ז טעם אלא שתפרח ממנו טומאה חמורה דמדרס, אך טומאה קלה דשייכא בכל הכלים, לא תפרח ממנו, והא דלא נשתייר עליו טומאת מגע מדרס, הוא משום דנשבר שבירה גמורה המטהרתו לגמרי, וע"כ כ"ז הוא בבגד שנחלק דחשיב זה כשבירה גמורה, אך בבגד שניטל ממנו חוט א' דלא חשיב זה כשבירה, הרי דהגם דלי"ב שיעור מדרס ופרחה ממנו טומאה חמורה דמדרס, מ"מ נשתייר עליו טומאה קלה, וכעי"ז כתב בחי' רא"ל ח"ב סו"ס ל"ט.

ד] בפירש"י חולין דע"ב: פירש דמש"א ר' יוסי דאם נגע בו הזב טימאהו, היינו דאם נגע בו ברגלו ערום כשדרס עליו או לאחר שדרס עליו, ובחי' הרמב"ן שם עמד ע"ז, דבכה"ג שנגע בו אחר שדרס עליו, שבע לי' טומאה, ועיי"ש שכתב דאי"ז קושיא ע"ד רש"י משום דהוי זה בעיא דלא איפשיטא במנחות דכ"ד: אם אמרינן שבע לי' טומאה, וכ"ה בחי' הרשב"א ובתוס' הרא"ש שם דלא איפשיטא הך איבעיא.

אמנם התוס' בחולין שם ובמנחות דכ"ה. כתבו דמהא דתניא במנחות שם בב' סדינים דהעליון טמא מדרס והתחתון טמא מדרס ומגע מדרס, מוכח דאמרי' שבע לי' טומאה, דאל"כ מ"ט אין העליון טמא מגע מדרס, ותיקשי ע"ד הראשונים שכתבו דלא איפשיטא הך איבעיא אף בטומאה קלה על טומאה חמורה וכבר עמד ע"ז המל"מ פי"ב משאה"ט ה"י, והאמנם למש"כ בחי' המיוחסים להרשב"א במנחות שם לפרש דהעליון אינו טמא מגע מדרס אף אם לא אמרינן שבע לי' טומאה, ניחא, אך עיקר דבריו שם צ"ב רב, ולכאו' מוכח מד' רש"י ודעימי', דס"ל דהא דתניא דהעליון טמא מדרס, תחילת דינא הוא, ולעולם אחר שהתחתון טמא מדרס ומגע מדרס, ה"ה דהעליון טמא מגע מדרס, וכעי"ז כתבו בסד"ט ובחזו"א סימן ל"א סק"ד.[[2]](#footnote-3)

ה] **שם בר"ש, אבל גע"ג הבאות מבגד גדול בשעת פרישתן מקב"ט מאביהן,** פירש"י בחולין דע"ב: פירש דהיינו משום דבשעת פרישתו מאביו א"א לצמצם שלא יגע מעט מעט ובשעת פרישה אינו בית הסתרים ומקבל טומאה מאביו שיש בו שיעור אב הטומאה, עכ"ל, אך בחי' מהר"י שפירא שם כתב בדעת הרמב"ם, ע"פ הירושלמי בפ' כיצד צולין, דהוא משום דכשנקרע רובו חשיב אף המקום שנשתייר מחובר כמופרד, ולא חשיב כמגע בית הסתרים, וכ"כ המי"ט בדעת הרמב"ם והתוס', ופירש בזה מש"כ הכס"מ בפכ"ג מכלים דפי' הרמב"ם הוא דלא כפירש"י, וכ"ה מוכח בד' התוי"ט במשנתינו, עייש"ה.

ו] ובטעם הא דבשלשה על שלשה שנחלק לא אמרינן דבשעת פרישתו מקב"ט, הנה לפ"ד הירושלמי דהא דבבא מבגד גדול מקב"ט הוא משום דכשנקרע רובו חשיב הכל כמופרד, ניחא, דשאני שלשה על שלשה דכשנקרע רובו כבר נטהר מן המדרס, וע"כ לא נטמאו ב' חלקיו בנגיעתם זב"ז, אך לפ"מ שפירש"י דהא דמקב"ט בשעת פרישתו, הוא משום דא"א שלא יגעו זב"ז במקום שנקרע, קשיא דא"כ גם בשלשה על שלשה שנחלק נימא דכשהתחיל ליקרע ועדיין לא נטהר מן המדרס נגעו ב' החלקים זב"ז במקום הקרוע, ונטמא מגע מדרס.

ובפשוטו הי' נראה דהטעם בזה הוא משום דכ"ז שהוא טמא מדרס, ל"מ חייל עלי' טומאת מגע מדרס, משום דשבע לי' טומאה, ורק אחר שנקרע בשיעור המטהרו מטומאת מדרס הוא דמצי לחול עליו טומאת מגע מדרס, וע"כ רק בבא מבגד גדול ה"ה טמא מגע מדרס, משום דאף אחר דנטהר הקרע מטומאת מדרס עדיין הבגד עצמו טמא מדרס, ומשא"כ בשלשה על שלשה שנחלק, דכשנטהר חלקיו מטומאת מדרס, לא נשתייר דבר הטמא מדרס.

אך אי"ז מתישב לדעת רש"י ודעימי' שם שנקטו דלא איפשיטא דאמרינן שבע לי' טומאה, וכמש"נ לעיל אות ד', גם אי"ז מתישב לדעת הר"ר שמעון דלא אמרינן שבע לי' טומאה בטומאה הבאה לו מעצמו, ועי' בתפארת יעקב בחולין שם שכבר עמד בזה.

ולכאו' מוכח מזה דכל שנקרע מעט מן השלשה על שלשה כבר אינו מקב"ט מדרס, ואף דתנן לקמן מי"ב דשלשה על שלשה שנקרע ואין בשרו נוגע בכסא טמא, צ"ל דהיינו רק כשנקרע באמצעו, אך כל שנקרע בצידו אפי' מעט, כבר לא חשיב כשלשה על שלשה ואינו מקב"ט, והיינו משום דלא חשיב כשלשה על שלשה אלא אם ה"ז מחובר לכל אורך ורוחב השלשה, וצ"ע בזה.?ובזה ניחא משה"ק החזו"א מהא דימעטנו מה' טפחים, עמש"נ בזה להלן מי"ב?. ?אך צ"ע בזה מדינא דלקמן פכ"ח מ"ח לפי' הר"ש שם, דבעניים כה"ג מקב"ט, וצ"ל דבגד שלם שאני, וע"ד שכתב החזו"א בסימן ל"ג סק"ג.

1. ועיי"ש בסד"ט שעמד ע"ז, דאכתי יש לטהר בכה"ג משום דשבע לי' טומאה, וכתב דהרמב"ם ס"ל דלא איפשט דאמרינן שבע לי' טומאה, עמש"נ להלן אות ד', וע"כ ה"ז טמא מספק, וי"ל עוד, לפמש"כ התוס' בשם הרר"ש דבטומאה הבאה מעצמו לא אמרינן שבע לי' טומאה. [↑](#footnote-ref-2)
2. ופשוט דמקור ד' רש"י ודעימי' לזה, הוא מקו' התוס' במנחות ובחולין דמאי ס"ד מתחילה דלא אמרי' שבע לי' טומאה אפי' בזאח"ז, הרי מברייתא דב' סדינים שמעינן דאמרי' שבע לי' טומאה, ועוד הק' התוס' במנחות שם, דלדעת המקשה דמייתי מהך ברייתא דלא אמרינן שבע לי' טומאה, תיקשי דמ"ט העליון אינו טמא מגע מדרס, ולפ"ד רש"י ודעימי' ניחא. [↑](#footnote-ref-3)