חלה פא ו-ז_3
קטגוריות: ש_ס / ט חלה / חלה - הרב יהושע ננקנסקי

**פרק א' משנה ו'**

★**המעיסה והחליטה**

בגמ' פסחים [לז:] מבואר דטעם הפטור היות ונתבשלו ברותחים.

ועי' בפי' הראב"ד [לעדיות פ"ה מ"ב] דמיירי **שנאפה אח"כ בתנור** ובכ"ז פטור היות ונתבשל קודם. וכן כתב הגר"א בירושלמי [והיינו דפטור משום דנתבשל מתחילה].

וכן הוא במהרש"א [על תוס' בפסחים].

ועי' במאירי [עדיות פ"ה מ"ב] וז"ל "שהמעיסה והוא שנותנים מים בקדירה ומרתיחין אותה הרבה וכשהיא בתכלית חוזק הרתיחה נותנים לתוכה קמח **ומנענע עד שיתעבה ויתבשל**", משמע שאינו אופה אח"כ אלא נעשה ראוי ע"י חליטה זו.

וכן הוא בשפ"א פסחים שלמד כן בפירוש המשניות לרמב"ם בעדויות.

ולפי"ז מ"ד דמחייב בחלה את המעיסה והחליטה סובר דאפיה מחייבת אפי' שנתבשל קודם [לפירוש הראב"ד].

והיראים [סי' רעד] מוכיח מזה שחייב בחלה דאפי' דקי"ל אין בישול אחר בישול ואין אפיה אחר אפיה יש **אפיה אחר בישול וחייב ע"ז בשבת.**

ולולא דבריו י"ל דלענין שבת בענין שבח וחסר בשבח האפיה בגלל שהיה מבושל קודם, ויתכן שפטור, אבל מציאות של אפיה יש כאן ולכן חייב בחלה.

וכעי"ז באגלי טל [אופה טו].

ועי"ש בהמשך הסוגיא דמוקי מחלוקת רבנן ור"י **בשחזר ואפאו בתנור**.

ולפרש"י מיירי בבצק גמור שהיה קודם באלפס [דחשיב בישול לר"ל] ואח"כ אפיה ונחלקו האם יש אפיה אחר בישול או לא.

וע"ע ברבנו דוד דבדבר מבושל ל"ש בו אפיה.

ולכן מעמיד את הגמ' רק במעיסה וחליטה שאפאה [וחזר ואפאה ל"ד חזר] ובזה פליגי לרבנן חשיב לחם היות וקודם זה לא בישול גמור.

וגם בזה ר"י פליג דלא חשיב אפיה היות ונתבשל במקצת.

וע"ע ברי"ף "דאיכא מאן דפסק כר"י דאין לחם אלא האפוי בתנור בלבד וכו'", והקשה עליו מהגמ' ביבמות [מ.] "דחלטיה מעיקרא והדר אפיה חשיב לחם ואדם יוצא בו יד"ח בפסח".

ועי"ש בבעל המאור.

וברמב"ן [מלחמות] חלק דאם חלט עד שנתבשל כ"צ אינו חשיב אפיה אח"כ, אבל אם ע"י החליטה לא נתבשל כ"צ בזה מהני אפיה אח"כ.

★**חלת תודה**

הר"ש [פירוש א] דפטור **דגלגול הקדש פטור** כדלקמן [פ"ג-ג] דילפינן **עריסותיכם פרט להקדש**, ואעפ"י דעדיין לא נתקדש וכו', היינו דוקא לקדושת הגוף, אבל קדושת דמים נתקדשו ומש"ה פטור.

מבואר דסגי בקדושת דמים לפטור, ועי' מנ"ח [שפ"ה] דנסתפק דאולי כל פטור הקדש בחלה זה רק בבא לידי גזבר שאינו יכול להשאל על זה, אבל כ"ז שלא בא ליד גזבר היות ויכול להשאל חייב, עי"ש, ולכאו' מדברי הר"ש הכא יש להוכיח.

ופירוש ב' ביאר הר"ש דפטור אפי' שעדיין לא נתקדשו דיש כאן גלגול **ע"ד להקדיש** כדלעיל עיסה עבה ע"ד סופגנין שפטורה.

ולכאורה לפ"ז לש בצק ע"ד **ליתנו לגוי** יפטר.

וכעי"ז במשנה ראשונה [פ"א מ"ה] שבכה"ג פטור.

ועי' באבנ"ז [תיט] שהקשה הרי דעתו להקדיש בשעת שחיטה וזה אחר אפיה, וא"כ מאי מהני מחשבתו והרי בקנובקאות חייבות בחלה, וביאר הר"ש היות ודעתו לפוררן **לאחר אפיה** חייבות, וא"כ ה"נ.

וכן בעושה עיסה ע"מ לחלק זה דוקא לחלק בצק לפני האפיה, אבל במחשבתו לחלק לאחר האפיה חייב.

ועי' בחידושי ר' שמואל [פסחים עמ' קעג] שהקשה דלא מצינו פטור ע"ד רק אם מחשבתו לא לעשות לחם, כגון ע"ד לבשל, לחלק [לחלק גם חסר בשם לחם לגר"ח], אבל הקדש התמעט עריסותיכם ובזה לא נאמר דין ע"ד **וכי חשב ליתנה לגוי יפטר.**

ולכן ביאר היות **ומשולחן גבוה קזכו חסר בשם אכילה**.

וע"ע חזו"א [יו"ד קצט-ו, מעשרות ו-ז] דביאר באו"א.

וע"ע בשבט הלוי [ח"ב קעט], ובמנ"ש [ח"א ס"ח].

★**נחתום שעשה שאור לחלק חייב.**

וברמב"ם ובשו"ע "נחתום שעשה עיסה **לעשותו** שאור"**.**

ועי' בד"א [פ"ו יט בביאה"ל] שביאר דהרמב"ם שינה מלשון המשנה דהוקשה לרמב"ם הרי שאור אינו ראוי לאכילה, וא"כ אמאי חייב, ולכן שינה דמיירי **דבדעתו היתה לעשות שאור**, ובסוף נמלך ועשה מזה לחם רגיל.

★ובביאור המשנה שפטרה בנשים וכו' נחלקו ר"ל ור"י, דלר"ל מיירי **שגלגל שלא מדעת הבעלים**, וכן ממרח כריו של חבירו שלא מדעתו לא נתחייב.

ועי' ב"חלת לחם" [ה-י] דביאר את המחל' דקי"ל **אין אדם אוסר דבר שאינו שלו,** ועי' תוס' [יבמות פג:] שהקשה מ"ש דנותן נבילה לתוך קדירת חבירו דנאסר, ותירץ דכל מה שנאמר אין אדם אוסר דבר שאינו שלו זה רק דבר שתלוי במחשבה, עי"ש.

ובמירוח יש כמה דברים שתלויים במחשבתו שקובעת האם זה גמר מלאכה או לא [עי' רמב"ם פ"ג ממעשר].

ולכן ר"ל סבר היות ובעי גם מחשבתו ממילא אין אדם אוסר דבר שאינו שלו.

ור"י סבר **דעיקר המירוח** הוא במעשה [אפי' דבעי מחשבה] ולכן לא שייך כאן אין אדם אוסר.

ועי"ש דביאר בזה את דעת ר"י דביאר את המשנה "שניה היא שכן העושה עיסה ע"מ לחלק פטורה מן החלה" ובפשוטו לר"יז זה חסרון חדש ע"מ לחלק [ואפי' מדעת הבעלים].

ובחלת לחם ביאר באופ"א.

וע"ע בחזו"א [מעשרות ד-כו] דביאר את ר"ל באו"א, ודן שם האם לר"ל הוי פטור כמו מירוח עכו"ם וא"כ לא מהני הסכמת הבעלים אח"כ.

★ור"י מפרש דפטור משום דהוה ע"מ לחלק, וברישא בנחתום חייב דתלוי בדעת הלקוחות, ויש שתי גרסאות, גירסא א' שמא **לא ימצא לקוחות,** וממילא יעשה הכל לעצמו. גירסא ב' שמא לקוח אחד יקנה את הכל.

ובחזו"א [ליקוטים ב] "דכל שאין עתיד מבורר של פטור פתירי ביה צד חיוב וזה מחייב".

ובגר"ח [פ"ו יט] דנחתום **דעתו מעיקרא על שני הדברים.**

ויל"ע מה הפטור האם חסר בצירוף והוי כמחולק מהשתא.

או דזה פטור כעין ע"ד סופגנין, ועי"ש בגר"ח שדן בזה.

ובמאירי כתב **"שכל לחלק מחולק מעכשיו הוא".**

וכן ברשב"א [פסקי חלה ש"ב פ"ב] "**ה"ז כמחלוקות משעת לישה ואינן מצטרפות"**.

וברמב"ן [חלה] כתב על הדין של ע"מ לחלק "ושמעינן מיניה דהעושה **ע"ד לפטור פטורה** ואע"פ שנתגלגלה בענין חיוב" [משמע כנוסח הב'].

★עי' לקמן [פ"ד א] "שתי נשים שעשו שני קבים ונגעו זה בזה אפי' הם ממין אחד פטורים". ועי"ש בר"ש דהפטור משום **דהוה ע"מ לחלק.**

ועי' ד"א [פ"ז-א בביאה"ל] דהרי לר"ל ע"מ לחלק חייב א"כ כיצד יפרנס את המשנה.

ועי' ב"חלת לחם" [ה-י] שדן **בבצק שהתחייב ע"י נשיכה** כשדעתו לחלק, אין הפטור ע"מ לחלק אלא שחסר בצירוף כה"ג ולכן אפי' דעתו לחלק אחר אפיה פטור. וא"כ שפיר יפרש ר"ל כנ"ל.

★עי' רמב"ם [פ"ו יט] דפסק ע"מ לחלק פטור, ועי' בהשגות הראב"ד.

ועי' בכס"מ ובמהר"י קורקוס שנחלקו דהראב"ד פסק כר"ל והרמב"ם כר"י.

וע"ע בשעה"מ.

וע"ע בגר"ח שביאר את הראב"ד.

★עי' ב"ח, דרישה, לבוש, ש"ך, דע"מ לחלק זה רק **לאנשים הרבה** אבל אם דעתו שישאר אצל אדם אחד אין זה לחלק.

ובזה ישבו את מנהגנו שלשים בצק ע"ד לחלק לחלות שבכ"א אין בה שיעור חלה ואמאי חייבים ע"כ דכה"ג שנשאר אצל אחד לא הוי ע"מ לחלק.

ויל"ע בפירוש נחתום שעשה עיסה לחלק, דהרמב"ם פירש שעשה ע"מ לחלק **ולמכור עיסות קטנות** וחייב דאם לא ימצא קונים ישאיר **הכל לעצמו**, ושפיר כנ"ל, אבל הר"ש פירש שעושה ע"מ לחלק לחלקים קטנים וחייב שאם ימצא קונה לא יחלק ויקנה את הכל, ויל"ע.

ועי' ביאור הגר"א דבמתחילה מביא **שגם מחלק לאדם אחד** הוי ע"מ לחלק, ומקשה ע"ז מ"חלת תודה" וכן מהמנהג להפריש חלה בע"ש, ולכן מסיק שלחלק זה רק **ע"מ לחלק לכמה בנ"א**.

ועי' "בית אפרים" [יו"ד סט] שדחה את הוכחת הגר"א.

ועי' "דברי חמודות" [חלה כ] דע"מ לחלק זה אפי' לו עצמו ודוקא שלא אופה הכל ביחד, חלק היום וחלק למחר או אפה חלק עכשיו וחלק לסעודה אחרת.

ויש שלמדו ע"מ לחלק שלא יאפה בתנור אחד אלא **בב' תנורים** [מלמד להועיל ח"ב קיא].

ובחזו"א [קצח-ג] ע"מ לחלק, ואם יחלק לכמה סוגי לחם או ללחם ועוגות פטור.

ונפק"מ מצויה בכל הנ"ל שיש הרבה שלשים בצק אחד ומקפיאים חלק ואופים כל ע"ש חלק האם חשיב ע"מ לחלק.

★עי' חלת לחם [פתיחה ה] שנסתפק בעשה עיסה ע"מ לחלק לב' חלקים ובאחד יש שיעור ובאחד אין האם העיסה הקטנה תתחייב היות והגדולה חייבת [תמיד ע"מ לחלק הכל פטור].

ועי' בד"א [פ"ו צה"ל שפט].

ועי"ש שהקשה ואי נימא שפטור איך מפרישים חלה ונותן לכהן החלק של הכהן הרי פטור, דהוה ע"מ לחלק.

ותירץ דהוה גלגל החוזר דאם פטור לא יהיה ע"מ לחלק [דהרי לא צריך לתת לכהן].

★עי' ט"ז [שכו-ב] מה שהביא משאת בנימין, והב"ח חלק עליו, והט"ז והש"ך מיישבים את המשאת בנימין.