לז הערות בשלהי פרק הדר
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / עירובי חצירות - חוברת

**לז**

**הערות בשלהי פרק הדר**

א] **עירובין** דע"ה:, אמר רב יהודה אמר שמואל י' בתים זה לפנים מזה פנימי נותן את עירובו ודיו, ורבי יוחנן אמר אפילו חיצון, חיצון בית שער הוא, חיצון של פנימי, במאי קמיפלגי מר סבר בית שער דיחיד שמי' בית שער ומר סבר לא שמי' בית שער.[[1]](#footnote-2)

**ופירש"י** י' בתים זה לפנים מזה, חיצון פתוח לחצר וכולן דריסת רגלו עליו, ופנימי דורס על כולן שאין לו יציאה אלא דרך זו וכו', עכ"ל.

**ומבו'** בד' רש"י, דאם יש לו לפנימי יציאה אחרת, לא חשיבי כולהו בית שער, וכ"ה בספה"י לר"ת סי' שכ"ו, ז"ל, ואפי' לשמואל דאמר דלעשירי הוו כולהו בית שער, התם טעמא משום לפי שאין להם פתח אחר לרשות הרבים, אבל הכא איכא פתח לרשות הרבים ולא הוו בית שער ואסרי כולהו אחצר וכו', עכ"ל, והובאו דבריו בתוס' לעיל דע"ד: ד"ה הו"א, אך המהרש"א שם פירש ד' התוס' בע"א, וצ"ע.

**ויש** להעיר בזה, דהרי אמרי' בסוגיא להלן דהיכא שמוליכין בני החצר עירובן דרך בית א', חשיב אותו בית בית שער וא"צ ליתן חלק בעירוב, והתוס' שם הוסיפו דאף אם מוליכין חצר אחת עירובן לחצר אחרת דרך ג' בתים המחברין בין ב' החצירות, אין אותן ג' בתים צריכין ליתן חלק בעירוב, שנעשו כולם בית שער לאותה חצר המוליכה עירובן דרך עליהן לחצר אחרת, והגם דיש להם דרך לרה"ר שלא דרך בתים אלו, מ"מ כיון שיש להם דרך בבית זה לבית שנתנו בו העירוב חשיב כבית שער, וא"כ הרי ה"נ בי' בתים זה לפנים מזה, אף דיש לפנימיים פתח אחר לרה"ר, מ"מ כיון שמוליכין עירובן לבית אחר שבחצר זו דרך הבתים החיצונים, חשיבי הבתים החיצונים כבית שער.

**ואמנם** בד' רש"י יל"פ דכונתו דאם יש להם פתח אחר "לחצר" לא חשיבי הבתים החיצונים כבית שער, דבכה"ג הרי א"צ הפנימיים להוליך עירובן דרך הבתים החיצונים, אך אכתי צ"ב ד' ר"ת ותוס' שכתבו דאם יש לפנימי פתח לרה"ר אסרי כולהו אחצר, ולכאו' בכה"ג שאין לפנימיים פתח אחר לחצר, בדין דיחשבו החיצונים כבית שער משום שמוליכין הפנימים עירובן דרך עליהם.

**וצ"ל** דאה"נ, ומכוון ר"ת הוא רק דמעיקרא דדינא אוסרין הבתים החיצונים בחצר, אך באמת אחר שיתנו הפנימים חלק בעירוב, תו לא יאסרו החיצונים דחשיבי עי"ז כבית שער.

**ומ"מ** איכא נפ"מ בזה, דהיכא שיש לפנימים פתח אחר לרה"ר יאסרו החיצונים עליהם היכא דליכא דיורין אחרים בחצר אלא י' בתים אלו, דכה"ג אין מוליכין הפנימים עירובן, ול"ה החיצונים בית שער, גם יל"ד נפ"מ בזה, היכא שנתנו החיצונים חלק בעירוב, דאם לא חשיבי כבית שער אלא מכח שמוליכין הפנימים עירובן דרך עליהם, י"ל דהיינו רק כאשר לא נתנו בתים אלו חלק בעירוב, דכה"ג הקילו חכמים לדונם כבית שער, אך כל שנתנו חלק בעירוב חשבינן להו כבתים, ונפ"מ שיהא אסור להוציא מבתים אלו לחצר אחרת, ועמש"נ להלן סק"ח וסק"י בהערה בזה.

**ויש** להוסיף, דאף לדעת ר"י דאף הבית התשיעי צריך ליתן חלק בעירוב, היינו רק היכא שנתנו עירובן בשאר בתי החצר, אך היכא שנתנו העירוב בבית הפנימי, א"צ הבית התשיעי ליתן חלק בעירוב, כיון דהוי בית שער לכל בתי החצר המוליכין עירובן דרך עליו לבית הפנימי, וז"פ.

ב] **שם** תוד"ה ור"י סבר בית שער דיחיד לא הוי בית שער, והא דאמר וכו' כל מקום שאמרו חכמים הדר שם אינו אוסר הנותן שם עירובו אינו עירוב חוץ מבית שער דיחיד וכו', אתי נמי כר"י, דהתם איירי בבית שער דחצר כדפי' שם בקונטרס דאינו עשוי לדירה, אבל הכא העשוי לדירה אוסר, עכ"ל.

**וברא"ש** סי' כ"ב כתב עוד, די"ל דההיא פליגא אר' יוחנן, וכ"כ הרשב"א והריטב"א בשם הראב"ד, והביאו דמכח זה פסק הראב"ד דלא כר"י, משום דפליגי עלי' רב ושמואל, אך הרא"ש כתב ע"ז דהלכתא כר"י לגבי רב ושמואל וכ"כ הרשב"א והריטב"א.

**והנה** עכ"פ מבו' בד' הראשונים דמילתא דרב יהודה דכל מקום שאמרו וכו' חוץ מבית שער דיחיד אתיא אף כדעת שמואל דבית שער דיחיד שמי' בית שער, דמ"מ מצי ליתן שם עירובו, אך בדעת הרי"ד והריא"ז נ' דפליגי בזה.

**דהנה** צ"ב טעמא דר"י דאע"פ שהדר בבית שער דיחיד אינו אוסר מ"מ הנותן שם עירובו הוי עירוב, ויל"ד לפרש לפ"ד הריטב"א בסוכה דהא דאין נותנין עירוב אלא בבית הוא משום דבעי' מקום המשתמר טפי, ולפ"ז י"ל דמה"ט אף דבית שער דיחיד לא חזי לדירה מ"מ נותנין בו עירוב כיון שהוא משתמר, אך א"כ תיקשי מ"ט בית שער דרבים אין נותנין בו עירוב, ובע"כ דעתה כבר לא פלוג רבנן ואין נותנין עירוב אלא במקום שיש עליו תורת בית, והדק"ל, וע' חזו"א סי' צ"ו סק"ג שכתב, דאפשר דהטעם משום דע"י עירוב עקרו דירתן להאי בית שער ותו ל"ה בית שער, ועיי"ש שהוסיף דבבית שער דרבים דל"מ עירוב, הוא משום דע"כ בטלה דירתו טובא, עכ"ד.

**אמנם** בפסקי רי"ד לקמן דפ"ה:, ז"ל, אבל בית שער דיחיד וכו', כיון שאין רבים נכנסין ויוצאין ראוי להניח בו עירוב, והדר שם אינו אוסר שעיקר הדירה בבית הגדול היא והוא טפל לו, עכ"ל, ובפסקי ריא"ז פ"ח ה"ג דין ב', ז"ל, נתנו אותו בבית שער של יחיד וכו' ה"ז עירוב, שמקום הראוי לדירה הוא, ואע"פ שהוא מקום הראוי לדירה הדר שם אינו אוסר, שאם השכיר בעה"ב בית שער שלו לאחר שלא עירב עם בני החצר אינו אוסר בחצר, שהרי בעה"ב שהוא יוצא ונכנס עליו הוא מעורב עם בני החצר וה"ה כאילו הוא עצמו הוא דר שם הואיל ויוצא ונכנס עליו, עכ"ל, והובא בשה"ג שם.

**ומבו'** דעתם, דהא דמהני ליתן עירוב בבית שער של יחיד, הוא משום דה"ז מקום הראוי לדירה, ואפ"ה הדר שם אינו אוסר, משום דעיקר הדירה בבית הגדול, ופי' הריא"ז דהיינו משום דבעה"ב מעורב עם בני החצר וכיון שכאילו בעה"ב עצמו דר שם הואיל ויוצא ונכנס עליו, ע"כ מהני עירובו להתיר אף בית זה, וכמדומה שזה ע"ד דינא דתפיסת יד.

**והנה** לדבריהם לא סתר דין זה כלל לדינא דר' יוחנן בסוגיין דבית שער דיחיד ל"ש בית שער והדר בו אוסר, שהרי כל מש"א בבית שער דיחיד דהדר אינו אוסר הוא רק בשהבעה"ב שהשכיר לו דורס עליו, דעי"ז מהני עירובו אף לדירה זו, דומיא דדין תפיסת יד, וע' תוס' דפ"ה: דאם יש לבעה"ב שם תבן אין הלה אוסר, ויש לדמותו לדין זה, אך משא"כ הכא שאין הבית התשיעי שייך לבעה"ב הפנימי, שפיר אוסר הדר שם, כיון דבית שער דיחיד חזי לדירה.

**ולפ"ז** נ' ברור דאדרבה, כל הא דבית שער דיחיד מניחין בו עירוב הוא רק לר' יוחנן, וכמו שפירשו הרי"ד והריא"ז דמקום הראוי לדירה הוא, אך לשמואל דס"ל דאף בית שער דיחיד אינו ראוי לדירה, ודאי דאף אין מניחין בו עירוב, ודו"ק.

**ונמצא** לפ"ז, דלפ"ד הרי"ד הריא"ז איכא תרי נפ"מ לדינא בדין הדר בבית שער דיחיד בין שמואל לר' יהודה, חדא דלדעת שמואל דבית שער דיחיד נמי לא חזי לדירה, הדר שם אינו אוסר אף אם אין הבית שער שייך לבעה"ב הפנימי, ולדעת ר' יהודה כה"ג הדר שם אוסר, ועוד שלדעת שמואל הדר שם אינו אוסר אף אם בעה"ב הפנימי אינו שם, אא"כ נימא דכל שאין בעה"ב שם, בטל שם בית שער מיני', ע' חזו"א סי' צ"ו סק"ב, ועיי"ש שהוכיח מד' התוס' לעיל דע"ב: דעכ"פ למ"ד דבית התבן שמה דירה, חשיב כבית שער, אף שאין דרים בפועל בבית הפנימי, אך לדעת ר' יהודה ודאי דכה"ג הדר שם אוסר, והיינו משום דכל מה שאינו אוסר הוא רק משום דבעה"ב שהשכיר לו דורס עליו ומהני עירובו להתיר בית שער זה, וע"כ כה"ג דאין הבית שער שייך לבעה"ב הפנימי או דאין בעה"ב הפנימי שם ולא עירב, אוסר הדר שם, וז"פ.

ג] **בפי'** ר"ח בסוגיין פירש, ז"ל, ור' יוחנן אמר אפי' חיצון של פנימי, דסבר אע"ג דכבית שער הוא, בית שער דפנימי ל"ה בית שער, "דהא איכא אחריני חוצה לו", עכ"ל, ומבו' דעתו דלר' יוחנן רק הבית החיצון חשיב בית שער, אך כל הבתים הפנימיים לא חשיבי בית שער כיון דאיכא בית אחרינא חוצה לו, וכ"ה בפסקי רי"ד בסוגיין, ז"ל, ומר סבר חיצון דפנימי ל"ה בית שער אך החיצון שאין לפניו בית אחר, עכ"ל, וכן הביא הביאוה"ל בסי' ש"ע ס"ז בשם רבינו ירוחם, וכתב שמפרש כפי' ר"ח.

**אמנם** לא נתפרש הטעם בזה, דמ"ט לא חשיבי כל הבתים הפנימיים בית שער, ומה לי דיש בית אחר חוצה להן.

**ונ'** מזה בדעת הר"ח ודעימי', דהא דהדר בבית שער אינו אוסר, אין הטעם בזה משום דהבית שער לא חזי לדירה כין דדורסין דרך עליו, אלא הטעם בזה הוא כל' הר"ח לעיל מינה, פי' כיון שדורסין כולן על החיצונים כאילו רשותו הן ורשות אחת הן, עכ"ל, ונ' בביאורו דכיון שהבתים החיצונים משמשים כבית שער לפנימי, ע"כ הם טפלין להבית הפנימי וחשיבי כרשותו של פנימי, וע' בראשונים לקמן פ"ה: במש"כ לד' רש"י דמהני עירוב הפנימים להתיר גם הבתים החיצונים, וע' מאירי שם, ולפ"ז י"ל בטעמא דר' יוחנן, דרק הבית החיצון שממנו יוצאין לחצר משמש כבית שער לפנימי, אך שאר הבתים כיון שאין יוצאין מהן לחצר, הגם שעובר הפנימי דרך עליהן, מ"מ אין שם בית שער עליהן, ואין טפלין להבית הפנימי.[[2]](#footnote-3)

**ולדעת** הר"ח ודעימי' נמצא דודאי מודה ר' יוחנן לדינא דהדר בבית שער דיחיד אינו אוסר, ול"ק משה"ק הראשונים מלקמן, וז"פ.

ד] **בטעם** מה שחילקו הראשונים בין בית שער דיחיד דחצר לבית שער דיחיד דבית, ע' חזו"א סי' צ"ו סק"ד, שמפרש דהיינו משום דבית אין תשמישו רב, וע"כ אין כניסה ויציאה של יחיד מבטלין הדירה, ומשא"כ בחצר שתשמישו רב, אף דיורי היחיד שבחצר העוברין עליו מבטלין דירתו.

**והנה** בשעה"צ סי' ש"ע סקכ"ה הביא דהפמ"ג נסתפק בבית שער הסמוכה לבית מבחוץ אולי הוי בכלל בית שער דחצר, וכן משמע בעולת שבת, עכ"ד, והחזו"א שם כתב ע"ז, ז"ל, ולא ידעתי מאי בחוץ ומאי בפנים, ועוד כיון וכו' ובית שאין תשמישו רב כ"כ אין כניסה ויציאה של יחיד מבטלין הדירה, ומה לי בחוץ מה לי בפנים, עכ"ל.

**אמנם** יל"פ בזה, דהא דחלוק בית שער דחצר מבית שער דבית, אין הטעם בזה משום דחצר תשמישו רב טפי מבית, אלא הטעם בזה הוא כל' הראשונים דבית שער דחצר לא עביד לדירה, ומשא"כ בית שער דבית עביד לדירה, והיינו דשאני י' בתים זה לפנים מזה, שנעשו כל הבתים לדירה, ואך שהן משמשין אף לבית שער, ומשא"כ בית שער דחצר לא נעשה כלל לדירה אלא לשמש כבית שער, וע"כ בבית שער דחצר דלא נעשה לדירה, אין הדר שם אוסר אף אם הוי בית שער דיחיד.

**ולפ"ז** זמש"כ האחרונים דאם נעשה הבית שער סמוך לבית מבחוץ, והיינו דלא נעשה לתשמיש בית, אלא נעשה לשמש כבית שער, הרי דאף אם הוי בית שער דיחיד אין הדר שם אוסר, כיון שלא נעשה לדירה, וז"פ.

**ובאמת** מש"נ הוא מדוקדק בל' הראשונים, שלא הזכירו כלל דבית שער דחצר לא "חזי" לדירה, אלא דלא "עביד" לדירה, וזה מתפרש כמש"נ, אך הנה ל' המאירי הוא שאינו ראוי לדירה, ולכאו' זה מתפרש כד' החזו"א, אך שו"ר במאירי לקמן דפ"ה: שמבו' בדבריו דבית שער דבית ראוי לדירה אף בדהוי בית שער דרבים, ואפ"ה הדר שם אינו אוסר, ונ' לפ"ז שהחילוק בין בית שער דחצר לבית שער דבית, הוא משום דבית שער אינו נעשה בצורה הראוי' לדירה כלל, ומשא"כ בית שער דבית דמעשהו הוא כבית גמור, הוי שפיר ראוי לדירה, ולפ"ז ג"כ צדקו ד' האחרונים בבית שער הנעשה לבית מבחוץ, דדמי לבית שער דחצר.

ה] **כתב** הרמב"ם פ"א מעירובין הט"ז, ז"ל, אבל אם נתנו בבית שער אפי' בית שער של יחיד וכו' אינו עירוב, עכ"ל, ובפ"ד ה"ח כתב הרמב"ם, ז"ל, מי שיש לו בחצר חבירו בית שער שרבים דורסין בו וכו' ה"ז אינו אוסר עליו, ושם ה"ט, ז"ל, י' בתים וכו' אבל התשיעי אין דורסין בו רבים אלא יחיד לפיכך אוסר עד שיתן עירובו, עכ"ל.

**והמ"מ** בפ"א שם כתב דהרמב"ם גריס בסוגיא להלן להיפך, דכל מקום שאמרו חכמים הנותן עירובו אינו עירוב הדר שם אינו אוסר חוץ מבית שער דיחיד, וע' עוד מש"כ בזה הכס"מ שם ובב"י סי' ש"ע, וע' ב"ח ופרישה שם, וע' מרכה"מ בפ"א שם שהאריך בזה.

**ובטעם** הא דאין נותנין שם עירוב הגם שהדר שם אוסר, נ' דהוא משום דכל שהמקום משמש לבית שער ואינו משמש לדירה, ל"ש לקבוע דיורי עירוב במקום זה, ומשא"כ היכא שדר שם בפועל, אלימי דיוריו משימוש דריסת הרגל שבבית זה, וחשיב שפיר כבית דירה, ויתחדש לפ"ז דבית שער דיחיד שדר בו אדם, שפיר מניחין בו עירוב, כיון דכה"ג חשיב שפיר בית דירה, וכל מש"כ הרמב"ם דאין מניחין בו עירוב הוא בשאין דרין בו, ומה שסתם בזה הרמב"ם, הוא משום דהיכא שדר בו אדם לאו שמי' בית שער כלל, אלא שמי' בית דירה שמשמש גם לדריסת הרגל, (וכלישנא דגמ' דלאו שמי' בית שער), וע"כ אי"ז בכלל מש"כ הרמב"ם דהנותן עירובו בבית שער דיחיד אינו עירוב.

ו] **כתב** השו"ע סי' ש"ע ס"ז, י' בתים וכו' שנים הפנימיים לבד צריכים ליתן בעירוב, ובמ"ב סקנ"א, ז"ל, צריכין ליתן בעירוב, שהם לבדם תורת בית עליהם ואוסרים לטלטל בחצר וכן לטלטל מזל"ז "וכן מהם לבתים שלפניהם" וכו', עכ"ל.

**וצ"ב** במש"כ המ"ב דאסורין לטלטל מהם לבתים שלפניהם, דמ"ט הם אסורין, הרי הבתים שלפניהם הוו בית שער ואין הדרים שם אוסרין, וא"כ מ"ט אסור לטלטל לבתים אלו.

**והנה** בשעה"צ שם סקכ"ו כתב, ז"ל, אמנם אם לא נתנו הפנימים עירובן אפשר דכשם שאסורין לטלטל בחצר כך אסורים באלו הבתים החיצונים, דאע"פ שאינם אוסרין אסורין, ותליא בפלוגתת רש"י ותוס' בסוגיא דחורבה, עכ"ל, וראיתי בספר חכמת הלב שפירש עפי"ז, דמש"כ המ"ב דאסור לטלטל לבתים הפנימים, הוא כדעת רש"י דאע"פ שאין הבתים החיצונים אוסרין מ"מ אסורין לטלטל לתוכן.

**אמנם** באמת אין לומר כן, דמלבד שלא יתכן שיבא בשעה"צ פלוגתא בזה, ובמ"ב יסתום כדעה אחת, ולא יזכיר הפלוגתא בזה כלל, ואילו הי' זה כן, הי' להמ"ב להעמיד ד' שעה"צ אלו עמש"כ בס"ק נ"א, ולפרש דזה תליא בפלוגתת רש"י ותוס', ובדבריו בשעה"צ נ' דנידון אחר הוא אשר לא הזכיר לזה במ"ב, גם מד' הביאוה"ל בסי' שע"ו ס"ג נ' להדיא שדעתו נוטה להכריע כדעת התוס' דכל שאינו אוסר בחצר אף אין אסור לטלטל לתוכו, וא"כ אין לפרש ד' המ"ב דהוא כשיטת רש"י.

**ובאמת** הוא מוכרח כן, שהרי מקור ד' המ"ב דאסורין לטלטל מהן לבתים שלפניהם, הוא מד' הגר"ז שם ס"ח, שכל ל' המ"ב שם הוא העתק ל' הגר"ז, והרי הגר"ז בסי' שע"ו הכריע שלא כד' רש"י, וכמו שהביא הביאוה"ל שם.

**וע"כ** נ' לפרש, דמש"כ הגר"ז והמ"ב דאסורין לטלטל מהן לבתים שלפניהם, הוא משום דחשיבי בתים החיצונים כחצר של ב' הפנימים, וכמו שנסתפק בזה החזו"א בסי' ל' סק"ב, (והחזו"א שם קאי לדעת רש"י, ובזה כנר' חולק עליו השעה"צ, אך לדעת התוס' י"ל דמודה דהוו כחצר דהפנימים, דכיון שדירת החיצונים ל"ה דירה כלל, ע"כ חשיב כחצר דהפנימים), וע"כ אסור כל א' מן הפנימים להוציא מביתו לבתים החיצונים, דחשיבי כחצר דתרוייהו.

**ומש"כ** בשעה"צ להסתפק אם אסורין באלו הבתים החיצונים, יל"פ כונתו לטלטל מחיצון זה לחיצון אחר, דבזה אין לאסור רק לדעת רש"י דדירה בלא בעלים שמה דירה לאסור לטלטל בתוכה, וע"כ אסור לטלטל מביתו של זה לביתו של זה, אך משא"כ לדעת התוס' דדירה בלא בעלים ל"ש דירה כלל, הרי דהגם דהויא חצר דהפנימיים מ"מ אין לאסור לטלטל מבית זה לבית זה, ומתרי טעמי, חדא דכל חצירות רשות אחת, ועוד משום דכל הבתים החיצונים הוו חצר דאותם הבעלים, שהם ב' הבתים הפנימים.

**אמנם** לפ"ז מחודש מד' השעה"צ, דאף דבית שער לא חזי לדירה, מ"מ לדעת רש"י דינו כבית, וע"כ אסור להוציא מבית שער זה לבית שער זה, וזה כד' התורי"ד והגאו"י לעיל דע"ד., אך דבריהם מחודשים וכמש"נ בסימן נ' סק"ג בהערה.

**גם** ל' השעה"צ שם אין נ' כן, דמשמעות לשונו שדן לגבי להוציא מן הבתים הפנימים לחיצונים, שהרי כתב "דאפשר דכשם שאסורין לטלטל בחצר כך אסורין באלו הבתים החיצונים", והרי הא דאסורין לטלטל בחצר היינו כלי הבתים, וה"נ מה שדן לאסור בבתים החיצונים היינו כלי הבתים.

**וע"כ** נ' לפרש דכונת השעה"צ היא לטלטל כלי הבתים הפנימים מבית חיצון א' לבית חיצון אחר, אשר זה תליא בפלוגתת רש"י ותוס', דלדעת התוס' דדירת החיצונים אינה אוסרת, הרי דהגם דחשיבי החיצונים כחצר דהפנימים, מ"מ מותר לטלטל מחיצון א' לחצר אחר כלי הבתים הפנימים, שהרי מותר לטלטל כלי הבתים מחצר שותפין אחר לחצר אחרת של אותם שותפין, אך משא"כ לדעת רש"י דדירת החיצונים אוסרת לטלטל בתוכה, הרי דמה"ט אף אסור לטלטל כלי הבתים הפנימים מבית חיצון א' לבית חיצון אחר, וצ"ע בזה.

ז] **שם**, אמר רב נחמן אמר רבה בר אבוה אמר רב שתי חצירות ושלשה בתים ביניהן זה בא דרך זה ונותן עירובו בזה וזה בא דרך זה ונותן עירובו בזה, זה נעשה בית שער לזה וזה נעשה בית שער לזה אמצעי הוה לי' בית שמניחין בו עירוב ואין צריך ליתן את הפת, ופירש"י דכל בית נעשה בית שער לחצר שהוא פתוח לו, וזה הוא ע"י שמוליכין העירוב דרך עליו.

**והנה** בטעמא דבעי' לטעם זה דהבתים החיצונים הוו בית שער לחצרן, ולא אמרי' דהוו הבתים החיצונים כבית שער לבית האמצעי, אי בית שער דיחיד הוי בית שער, והראשונים הרי דנו דרב ס"ל הכי, כתב המהרש"א דהוא משום דהכא החיצון יש לו דרך על האמצעי כמו שיש לאמצעי על החיצון, וע"כ ל"ח החיצון בית שער, והיינו דהא דבית שער ל"ח בית אי"ז משום דבפועל איכא דריסת הרגל עליו, אלא היינו דלית לי' חשיבות בית דחזינן לי' כטפל לבית שעובר דרך עליו, וע"כ היכא דיש לכל בית דרך על חבירו חשיבי תרוייהו כבית.

**ובחי'** הר"ן כתב בזה, דאיירי כגון שאלו ג' בתים פתוחין ג"כ לרה"ר, וכיון שהבית האמצעי פתוח לרה"ר אין ב' החיצונים נעשים לו בית שער, עכ"ד.

**וצ"ב** מ"ט הוצרכו לזה, דלכאו' בלא"ה לא חשיב כל חד מן החיצונים כבית שער, משום דיש לאמצעי פתח ליצא דרך החיצון שכנגדו, והרי היכא שיש לו פתח אחר לא חשיבי החיצונים כבית שער.

**וצ"ל** דל"ד להתם, דהתם יש להן פתח אחר שלא דרך בית אחר, אך הכא דב' הפתחים דאיכא לאמצעי הם דרך בית החיצון, י"ל דכה"ג בדין דחשבינן לתרוייהו כבית שער.

ח] **שם**, הנה בהא דחשיבי הבתים החיצונים כבית שער, בפשוטו הי' נ' דדינא הוא דע"י דהוי עירובן בבית האמצעי, חשיבי הבתים החיצונים כבית שער, והגם שבפועל אין משמשין כבית שער, מ"מ הקילו חכמים לחשבם כבית שער.

**אך** הנה בשעה"צ סי' שע"ט סק"א, ז"ל, ואפי' אם כל ימות החול אין להם רשות לעבוד דרך הבתים, אפ"ה כיון שהניחו את העירוב בבית האמצעי ע"כ נתרצו הבתים שמב' הצדדין לעבור דרך עליהן בשבת כשירצו לאכול העירוב, עכ"ל, ונ' מדבריו דהוי זה בית שער מדינא משום שעוברין דרך עליו בשבת כשירצו לאכול העירוב, וצ"ע.

**שו"ר** בחי' הר"ן, ז"ל, אלא מפני שנתנו עירובן בבית אצמעי וגלו בדעתם שקבעו שם שביתה לאותה שבת, מיקרי בית שער ואינו אוסר, עכ"ל.

**והנה** בהא דבעי רחבה בב' חצירות וב' בתים ביניהם וכו', ואמרו לי' דשניהם לא קנו עירוב וכו', יש להסתפק אם היינו דכיון דסתרי ב' הדינים זל"ז, ע"כ חשבי' לב' הבתים כבית, וקא מטלטל לבית דלא עירב לי', או דמכח זה חשבי' לב' הבתים כבית שער וע"כ ל"מ העירוב דהנותן עירובו בבית שער אינו עירוב, והאמנם דאחר דל"מ העירוב, תו ממילא אין הבתים כלל כבית שער, ותו בדין שיועיל העירוב, ואך דל"מ משום דקא מטלטל לבית דלא עירב לי' וכו'.

**והנה** לפמש"נ מתחילה דמדינא ודאי ל"ח הבתים כבית שער, ואך דהוי זה קולא דרבנן לחשבם כבית שער, הרי ודאי דבכה"ג דהוי זה תרתי דסתרי, קיימינן בעיקר הדין דחשיבי כבתים, אך לפמש"כ השעה"צ יש להסתפק בזה.

**וכמדומה** שהדברים מפורשים בד' הרמב"ם פ"ד מעירובין הי"א, ז"ל, שתיהן לא קנו עירוב, שכל אחת מהן הניחה עירובה בבית שער של החצר האחרת, עכ"ל, ומבו' להדיא דמכח הא דהוי תרתי דסתרי, חשבי' לב' הבתים כבית שער, וע"כ הוא דל"מ עירובן.

**ויש** להוסיף, דהנה יל"ע בהך דינא דחשבינן להבתים החיצונים כבית שער, אם הוו כבית שער לכל דיניו דשרי לטלטל מהם לחצר שלא עירבה עמהם, ונ' דיש ללמוד להתיר בזה מסוגיית הגמ', דמבו' דמכח הא דהוי כבית שער בדין דלא יועיל עירוב החצר השני', והרי דחשבי' להבית החיצון כבית שער לכל דיניו, וז"ב.

ט] **שם** דע"ו., בדיק להו רחבה לרבנן ב' חצרות וב' בתים ביניהם זה בא דרך זה ונתן עירובו בזה וזה בא דרך זה ונתן עירובו בזה, קנו עירוב או לא, מי משוית להו לגבי דהאי בית ולגבי דהאי בית שער [ולגבי דהאי בית שער ולגבי דהאי בית].[[3]](#footnote-4)

**ופירש"י** ז"ל, מהו וכו' ואי תרוייהו בית גמור אין א' מהן עירוב, שהרי בית זה מפסיק בין חצר לעירובה, והוא לא עירב עמה ואינה יכולה להביא עירובה לתוכה דרך בית זה עכ"ל.

**וכנראה** פירש"י כן למש"א כגמ' דאמרי' אי בית משוית לי' קא מטלטל לבית דלא מערב לי', דהיינו משום שהבית מפסיק בין חצר לעירוב וא"א להביא העירוב דרך בית זה.

**אך** צ"ב מ"ט בעינן לטעם זה שאינה יכולה להביא עירובה לתוכה דרך בית זה, תיפו"ל דבית זה שלא עירב אוסר בחצר.

**וצ"ל** דאיירי בשבית זה אינו רגיל בחצר, והר"ן העמידה בגונא דהבתים הללו פתוחין לרה"ר, ולפ"ז שפיר י"ל שאין רגילים בחצר, וע"כ אין בית זה אוסר על החצר, ואך דמפסיק בין החצר לעירובה.

י] **שם,** אמרו לי' שניהן לא קנו עירוב, מה נפשך אי בית שער משוית לי' הנותן את עירובו בבית שער אכסדרה ומרפסת אינו עירוב, אי בית משוית לי' קא מטלטל לבית דלא מערב לי', ומ"ש מדרבא דאמר רבא אמרו לו ב' צא וערב עלינו לאחד עירב עליו מבעוד יום ולאחד עירב עליו ביהשמ"ש, זה שעירב עליו מבעוד יום נאכל עירובו ביהשמ"ש וזה שעירב עליו ביהשמ"ש נאכל עירובו משתחשך שניהם קנו עירוב, הכי השתא התם ספק יממא ספק ליליא לא מינכרא מילתא, אבל הכא אי דלגבי דהאי בית לגבי דהאי בית אי לגבי דהאי בית שער לגבי דהאי נמי בית שער.

**והנה** צ"ב בהא דפריך הגמ' דמ"ש מדרבא, דלכאו' יש לחלק טובא בין ב' הענינים, דהתם הרי הא דמהני עירובן הוא משום דינא דספק עירוב להקל, וע"כ בזה שפיר יש להקל לשניהם כיון דלכל חד איכא צד להקל, ואף דהוו תרתי דסתרי, אך משא"כ הכא הרי הא דחשבינן להבית כבית שער אי"ז משום ספיקא, אלא משום דהחשיבוהו רבנן בודאי כבית שער, ובזה ל"ש למימר דלגבי האי יהא חשוב בית בודאי ולגבי האי יהא חשוב בית שער כודאי.

**ובפשוטו** צ"ל, דכיון דהטעם שלא להקל ולחשוב הבית לגבי זה כבית ולגבי זה כבית שער, הוא משום חוכא ואיטלולא וכמו שפירש"י, ע"כ אין לחלק בזה בין היכא שההכשר הוא משום ספק לקולא לבין היכא שההכשר הוא משום שהקילו חכמים לחשבו כבית שער בודאי.

יא] **וי"ל** עוד בזה, לפמש"נ לעיל דל"ו. בדעת כמה מן הראשונים דהא דמהני עירוב בביהשמ"ש, לאו היינו דהוי זה ספק עירוב ואזלי' לקולא, אלא בתורת ודאי מהני עירוב ביהשמ"ש, ואף מערבין לכתחילה בביהשמ"ש, אך אילו הי' זה ספק עירוב ל"ה לנו להכשיר, כיון דלא מקילינן בספק עירוב אלא היכא דאיכא חזקת הכשר, עיי"ש שנת' כן באורך.

**ולפ"ז** מתבאר היטב סוגיית הגמ', דזהו דפריך דכ"ה דהתם מקילינן דלזה שעירב ביהשמ"ש חשבי' לביהשמ"ש כיום בודאי, ולזה שנאכל עירובו ביהשמ"ש חשבינן לביהשמ"ש כלילה, ה"נ נימא הכא דלגבי האי חשבינן לבית זה כבית ולגבי האי חשבינן לי' כבית שער, וע"ז משני דהתם לא מינכרא מילתא ול"ה מילי דרבנן כחוכא, וכמו שפירש"י, וע' ריטב"א ור"ן שפירשו לזה.

**ועד"ז** ראיתי לבאר מש"כ התוס' בשבת דל"ד. על פירש"י דרבא איירי בעירובי תחומין, דבעירובי חצירות מערבין לכתחילה ביהשמ"ש ובעירובי תחומין אין מערבין לכתחילה אבל בדיעבד כשר, והתוס' פליגי ע"ז ומפרשי לה בעירובי חצירות, וכתבו דכן מוכח בסוף הדר, וכ"ה בתוס' הרא"ש שם, ופירש הראי' מדמייתי הא מילתא אעירובי חצירות, וצ"ע הרי אף אם מילתא דרבא איירי בתחומין, מ"מ לגבי הנידון אם מקילינן בתרתי דסתרי לכאו' אין לנו לחלק בין עירובי חצירות לעירובי תחומין, וא"כ שפיר פריך דמדמתיר רבא בעירובי תחומין אף דהוי תרתי דסתרי, ה"נ יש להתיר בעירובי חצירות אף בתרתי דסתרי.

**ואף** אי נימא שהנידון אם מקילינן בתרתי דסתרי אינו משום חוכא ואיטלולא אלא משום עיקר הדין שלא הקילו חכמים בכה"ג, אכתי אין מתישב ד' התוס', דמ"מ שפיר מייתי' מעירובי תחומין לעירובי חצירות, שהרי עירובי חצירות קיילי מעירובי תחומין, וכמש"כ התוס' שם לעיל מינה, וא"כ אם בעירובי תחומין מקילינן בתרתי דסתרי כ"ש שנקל בעירובי חצירות בתרתי דסתרי.

**אך** לפי הנ"ל י"ל בביאור ד' התוס', דלדעת רש"י דמילתא דרבא איירי בעירובי תחומין, אשר בזה לכתחילה אין מערבין בביהשמ"ש, והא דבדיעבד מהני העירוב פירש"י התם דהוא משום דינא דספק עירוב להקל, דבזה ל"ש לומר דאחשבוהו רבנן כיום ודאי, שהרי חזינן דלכתחילה אין מערבין, א"כ ל"ה מצי לאתויי מינה לנידון דהכא, דשאני התם דמקילינן אף דאיכא תרתי דסתרי משום דלכל חד איכא ספק עירוב ולהקל, ומשא"כ הכא דאתינן להתיר לכל חד בתורת ודאי, ולחשוב בית זה לחד כבית ודאי ולחד כבית שער ודאי, בזה אמרי' דכיון דסתרי זל"ז לא מקילינן בזה, ובע"כ דמילתא דרבא איירי בעירובי חצירות, אשר בזה מערבין לכתחילה בביהשמ"ש ומהני משום דחשבי' לביהשמ"ש כיום בודאי, ושפיר מדמי' דינא דרבא לנידון דסוגיין.

**אמנם** באמת אין הדברים מתישבים כלל בל' הרא"ש, וגם בד' התוס' רחוק לומר שכיונו לזה, וגם אי"ז מתישב כ"כ, שהרי לפי דברי רש"י שיש להתיר בעירוב בביהשמ"ש משום דינא דספק עירוב להקל, הרי דאף אם מילתא דרבא איירי בעירובי חצירות אכתי תיקשי דמאי פריך מינה, הרי שאני התם דהגם שאין להכשיר משום הא דחשבי' לביהשמ"ש כיום ודאי, מ"מ יש להכשיר משום ספק עירוב, ומשא"כ בנידון סוגיין.

יב] **ובפי'** ר"ח בסוגיין נ' שמפרש בע"א, ז"ל, ואמרינן "מכדי ספיקא הוא" מ"ש מדרבה וכו', ודחינן דהתם ביהשמ"ש ספק יום וספק לילה וספק עירוב כשר, הכא אי לתרוייהו בית שער או לתרוייהו בית, אבל לגבי האי בית שער ולגבי האי בית לא, עכ"ל.

**ומבו'** בד' הר"ח דהא דפרכי' מ"ש מדרבה, הוא משום דאף הכא ספיקא הוא, והדברים צ"ב, דאטו הא דחשבינן לבית זה כבית שער הוי זה משום ספק, ומהו שכתב הר"ח דספיקא הוא.

**ואשר** צ"ל בזה, דהגם דודאי הא דחשבינן להבית שעוברין דרכו ליתן העירוב כבית שער הוי זה דין ודאי, אך מ"מ הכא דהחצר השני' נתנה עירובה בבית זה, הרי דמחד גיסא יש לנו לחשוב בית זה כבית שער, משום חצר זו שהוליכה עירובו דרך עליו, ומאידך גיסא יש לנו לחשבו כבית משום חצר זו שנתנה עירובה בו, ובכה"ג דסתרי הדינים זל"ז הוי זה ספיקא אם לחשבו כבית או כבית שער, ואשר זהו דפרכי' דהגם דא"א לחשוב הבית בודאי כבית שער, מ"מ אכתי ספיקא הוא, ומ"ט לא מקילינן לתרוייהו מספיקא, דומיא דדינא דרבא דמקילינן לתרוייהו מספיקא.

**ולפ"ז** יל"ד לבאר שנויא דגמ', אשר לא נתפרש לדעת הר"ח, דבפירש"י פירש דשאני בההיא דבביהשמ"ש דלא מינכרא מילתא, אך הר"ח לא גריס לתיבות לא מינכרא מילתא, אלא פירש דהתם הוי ספק וספק עירוב כשר ומשא"כ הכא, ולא נתפרש המכוון בזה, ולהנ"ל יל"פ, דמזה גופא הוא דהדרינן בן, והיינו דלעולם במקום שיש להכשיר משום דינא דספק עירוב כשר לא איכפת לן דהוי זה תרתי דסתרי, ומשא"כ בנידון סוגיין ליכא ספיקא, ובזה הוא דאמרי' דל"ש לחשוב לגבי האי בית ולגבי האי בית שער.

**ולפ"ז** יל"פ ד' התוס' בסוגיין שהק' על פירש"י דמ' דמפרש דאיירי בעירובי תחומין, דנמצא לפירושו דבעירובי חצירות לא קנו, וא"כ מאי פריך הכא מדרבא, וצ"ב ועדש"נ לעיל סקי"ב לתמוה בד' התוס' בשבת שהרי מ"מ שפיר פריך דחזינן התם דכל דמקילינן בחד, מקילינן אך בדהוי תרתי דסתרי ולא חיישי' לחוכא ואיטלולא, וא"כ ה"נ הכא דבשעירבה חצר אחת מקילינן לחשוב הבית כבית שער, יש להקל אף בדהוי תרתי דסתרי.

**וי"ל** בזה לדעת התוס' בסוגיין, שהרי לפ"מ שפירשו בדעת רש"י דבעירובי חצירות לא קנו, וזה דלא כמו שפירש"י בשבת דל"ד. דבעירובי חצירות מערבין לכתחילה, ובעירובי תחומין הגם דאין מערבין לכתחילה מ"מ בדיעבד קנו, הרי חזינן דהחמירו טפי בעירובי חצירות מבעירובי תחומין, וא"כ ה"נ י"ל דהגם דבעירובי תחומין הקילו בתרתי דסתרי מ"מ בעירובי חצירות לא הקילו.

**אך** לפמש"נ יל"פ ד' התוס', דקשיא להו דכיון דלפירש"י ל"מ עירובי חצירות בביהשמ"ש, הרי חזינן דלא מקילינן בספק עירובי חצירות, וא"כ הרי י"ל דמה"ט הכא שניהן לא קנו עירוב משום דלא מקילינן בספק עירוב חצירות, והגם דהיכא שלא עירבה אלא חצר אחת שרינן, היינו משום דבכה"ג אי"ז ספק עירוב, אלא חשבינן להבית בודאי כבית שער, אך היכא שנתנה חצר אחת עירובה בזה והשני' נתנה עירובה בזה, אשר בזה ל"ש לחשוב הבית בודאי כבית שער לזה וכבית לזה, הרי הגם דמ"מ הוי ספיקא אם לחשבו כבית שער משום חצר זו או לחשבו כבית משום חצר זו, מ"מ לא קנו עירוב, דלא מקילינן בספק עירובי חצירות.

**ומדוקדק** לפ"ז ל' התוס' שהאריכו להוכיח לפירש"י דבעירובי חצירות ל"ק כלל, ומכח זה הק' על פירש"י, ולכאו' אף אם בעירובי חצירות קנה, מ"מ מילתא דרבא איירי בעירובי תחומין וכדמשמע לישנא דצא, וא"כ מאי פריך מינה, ובפשוטו צ"ל כמשמעות ל' התוס' דאי הוה אמרינן דבעירובי חצירות קנה הוה מפרשינן מילתא דרבא דאיירי בין בתחומין ובין בחצירות, ונקט לישנא דצא משום תחומין, אך לפי המבואר יל"ב בע"א, דכל קו' התוס' מיוסדת על הא דל"מ עירובי חצירות בביהשמ"ש, אשר חזינן מזה דלא מקילינן בספיקן, ואשר זהו שהק' דמה"ט הכא שניהן לא קנו עירוב, דכיון דהוי תרתי דסתרי ול"ש לחשוב הבית בודאי כבית לזה וכבית שער לזה, ואי"ז אלא ספק אם לחשבו כבית לזה או כבית שער לזה, אין לנו להתיר בספק עירובי חצירות.

1. וע' פמ"ג סי' ש"ע במש"ז סק"ט, דבית שער דיחיד היינו אע"פ שפנימי רבים דרים שם, מ"מ כל שאין רק בית א' הוי החיצונה בית שער דיחיד וכו', עכ"ד, ולכאו' הוא פשוט כן, וצ"ע בדבריו שם באש"א סק"ז דלכאו' מבו' לא כן, וכן הביא משמו התפא"י בהקדמתו לעירובין, וצ"ע בזה.

   וע' עוד בשעה"צ שם סקי"ג בדין ה' חבורות ששבתו בטרקלין ואין המחיצות שביניהם מגיעות לתקרה, ואין פתוח לחצר אלא החיצון וכולן עוברין דרך עליו, אם חשיבי החיצונים כבית שער דרבים, או דכיון שאין המחיצות מגיעות לתקרה הוי כמאן דליתא למחיצה כלל וממילא שרויים כולן בחדר גדול א' ואין שייך עליהם שם בית שער כלל וכו', עכ"ד, ומבו' דאף שאין המחיצות שבין ב' הפנימים מגיעות לתקרה וסגי להו בעירוב א', מ"מ חשיב הבית שער כבית שער דרבים, ואף הסוברים דל"ח בית שער, הוא משום דהכל הוי כחדר א' וליכא ע"ז שם בית שער, אך מודו דאם בין ב' הפנימים אין המחיצות מגיעות לתקרה, ובינם לחיצונים יש מחיצות המגיעות לתקרה, דחשיבי החיצונים כבית שער, וזה דבר חידוש.

   ונ' דודאי בית שער דב' בתים ששניהם של אדם א', חשיב בית שער דיחיד, וראיתי להסתפק בדין בית שער דב' בתים דאב ובנו אם חשיב כבית שער דיחיד או דרבים, ונ' דחשיב כבית שער דרבים, וק"ו הוא ממה שנקטו האחרונים בחבורות ששבתו בטרקלין דחשיב בית שער דרבים הגם שהמחיצות שביניהם אין מגיעות לתקרה וא"צ עירוב כלל, וכ"ש באב ובנו דחלוקין טפי שהרי אם יש עמהם דיורין אחרים בחצר עירוב לכאו"א. [↑](#footnote-ref-2)
2. ויל"ד לפ"ז לדעת הר"ח, דשמא כל דינא דהדר בבית שער אינו אוסר, הוא רק היכא דבעה"ב נמצא שם ונתן חלק בעירוב, דמהני עירובו אף להבית שער משום דחשיב כרשותו והוי רשות אחת עם ביתו, אך היכא שאין בעה"ב שם ולא נתן חלק בעירוב, בדין דיאסור הדר בבית שער, אמנם צ"ב לפ"ז דא"כ מ"ט א"א ליתן עירוב בבית שער, ויתכן דהטעם הוא משום דדיוריו נטפלין לדירת הבית הפנימי, וע"כ א"א לקבוע שם מקום דירת כולם, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-3)
3. והנה מ' להדיא, דכל האיבעיא היא היכא שלא נתנו הבתים חלק בעירוב, אך בגונא שאף הבתים הפתוחים לחצר נתנו חלק בעירוב, ודאי מהני העירוב, ולא אמרי' דכיון דכל חצר נתנה עירובה בבית הפתוח לחברתה, הוי הבית הפתוח לה כבית שער, ול"מ עירוב החצר השני'.

   והנה אי נימא כמש"נ לעיל סק"ח לדון דהא דחשיב הבית הפתוח לה כבית שער, הוי זה קולא דרבנן, ניחא דע"כ היכא שנתן בית זה חלק בעירוב, לא חשבינן לי' כלל כבית שער.

   אך לפמש"נ מד' השעה"צ דחשיב מדינא כבית שער, צ"ב דא"כ מ"ט היכא שנתנו אף בתים אלו חלק בעירוב, מהני עירובן, ובפשוטו צ"ל דמ"מ כה"ג הקילו לחשוב ב' הבתים כבית, כיון דליכא בזה חוכא ואיטלולא.

   ואולי יש להוסיף, דכל הא דחשבינן להבית הפתוח לחצר כבית שער משום שעוברין דרך עליו, הוא רק היכא שהוא עצמו אינו בכלל העירוב, ובכה"ג ל"מ העירוב שנותנין בבית השני אלא משום שעוברין דרך בית זה, וע"כ חשיב כבית שער, אך משא"כ בגונא שנתן בית זה חלק בעירוב, ל"ב שיעברו דרך עליו ליקח העירוב. [↑](#footnote-ref-4)