מא - בדין בין הלחיים כשיש בו ד_
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / מחיצות מהדו_ב

**סימן לג**

**בדין בין הלחיים כשיש בו ד'**

**ובדין תחת הקורה הפתוח לכרמלית**

**א**

א] **עירובין ט' א',** ורבא אמר בין לחיים נמי מותר, אמר רבא מנא אמינא לה דכי אתא רב דימי א"ר יוחנן מקום שאין בו דע"ד מותר לבני רה"ר ולבני רה"י לכתף עליו ובלבד שלא יחליפו וכו'.

**והנה** התוס' בסוגיין סוד"ה הכל מודים ובד"ה לרשב"ג כתבו דמודה רבא דאסור להשתמש בין הלחיים היכא דרחב ד', כל הא דשרי הוא כשאין בו ד', וכ"כ בתוס' הרא"ש שם, ובפשוטו מבו' לפ"ז דמודה רבא דמדינא אין הלחי מתיר אלא מחודו הפנימי, וכל הא דס"ל דבין הלחיים מותר הוא משום דאינו רחב ד' והו"ל כמקו"פ, וכמו שהביא רבא מהא דמקום שאין בו דע"ד מותר לבני רה"י ולבני רה"ר לכתף עליו, וכ"כ הריטב"א והר"ן, ועמש"נ בזה בסימן ל"ב ענף ה'.

ב] **אך** הרמב"ן במלחמות כתב ללמוד מד' הרי"ף דהא דשרי רבא להשתמש בין הלחיים הוא אף כשיש בו ד', דלחי משום היכר והכירא מלבר, ואף אם לחי משום מחיצה חודו החיצון סותם, וכ"ה מסקנת הרשב"א.[[1]](#footnote-2)

**והרמב"ן** שם כתב, דהא דמייתי רבא מההיא דמקום שאין בו דע"ד דמותר לכתף עליו, אף דרבא גופי' שרי אף כשיש בו ד', פריך מינה לאביי דקאמר דהא דאמר ר' יוחנן פוק תני לברא הוא משום קורה, אך בין הלחייים לעולם אסור, ואפי' אין בו ד' דומיא דקורה, וע"ז פריך רבא דבע"כ דהיכא דאין בו ד' מותר להשתמש שם, אך רבא גופי' ס"ל דאף כשיש בו ד' מותר להשתמש שם.

**והחזו"א** בסימן ס"ו סק"ד הוסיף לפרש בזה, דמכוון דברי רבא הוא, דכיון דבע"כ דהא דקאמר ר' יוחנן פוק תני לברא קאי גם על בין הלחיים, שהרי היכא דאינו רחב ד' ודאי דיש להתיר בזה, הרי דמהא דלא מפליג ר' יוחנן בין קורה ללחי, יש ללמוד דחד דינא להו, ובין הלחיים מותר אף כשהוא רחב ד'.[[2]](#footnote-3)

**ב**

ג] **והנה** הרא"ש בסימן י' העתיק לדברי הרי"ף בזה, ויש לדקדק מדבריו דס"ל דהא דבין הלחיים מותר הוא אף כשיש בו ד', וכמו שדקדקו הרמב"ן והרשב"א מדברי הרי"ף, וכ"נ מסתימת דברי הרמב"ם בפי"ז משבת הי"א והטור בסימן שס"ה, וכ"נ גם ממה שכללו יחד תחת הקורה ובין הלחיים, וכ"ה דתחת הקורה מותר אף כשיש בו ד', ה"נ בין הלחיים מותר אף כשיש בו ד'.

ד] **ונראה** דיש להוכיח כן, דהנה הרא"ש שם כתב לדון בהא דאסר רבא בפתוח לכרמלית, אם הוא אף בתחת הקורה, או דהוא רק בבין הלחיים אך תחת הקורה מותר אף בפתוח לכרמלית, ומסקנת דבריו נראה דאף תחת הקורה אסור בפתוח לכרמלית, וכ"כ הטור בקיצור פסקי הרא"ש ובסימן שס"ה בדעתו, וכ"כ הרמב"ם והטור שם.

**והנה** אי נימא דהא דבין הלחיים מותר הוא רק כשאין בו ד', הרי ודאי דאין ללמוד מהא דאסר רבא בבין הלחיים הפתוח לכרמלית דה"נ תחת הקורה הפתוח לכרמלית אסור, דהרי שאני בין הלחיים דלא הותר אלא כשאין בו ד' ומשום דהוא בטל למבוי, וע"כ הוא אסור בפתוח לכרמלית, משום דבכה"ג אינו בטל למבוי, דמצא מין את מינו וניעור, אך תחת הקורה דשרי אף כשיש בו ד', וכמש"כ הרשב"א בסוגיין דבזה כו"ע מודו, מותר אף בפתוח לכרמלית.

**ובע"כ** מזה בדעתם, דהא דבין הלחיים שרי הוא אף כשיש בו ד', ומשום דהכירא מלבר או דחודו החיצון סותם, וע"כ שפיר מדמינן דכ"ה דבין הלחיים אסור בפתוח לכרמלית, ה"נ תחת הקורה אסור, - וכאשר כ"ה מבו' להדיא בד' הרשב"א, דהא דס"ל דתחת הקורה אסור בפתוח לכרמלית, הוא מכח הא דס"ל דבין הלחיים דמי לתחת הקורה ושרי אף כשיש בו ד', וכ"ה מבו' בד' הר"ן דתלי זב"ז.[[3]](#footnote-4)

ה] **והנה** אמנם הגר"ז בסימן שס"ה ס"ו נקט בדעת הרמב"ם ודעימי' דהתירא דבין הלחיים הוא רק כשאין בו ד', עיי"ש, וכן משמע גם בתו"ד האהעו"ז בסוגיין, שהק' דמאי פריך רב הונא לרבא ממבוי שרצפו בלחיים, הרי התם יש בו ד', ומשמעות דבריו שהק' כן גם לדעת הרמב"ם, אך לדעתו לא תיקשי דמנ"ל להרמב"ם והרא"ש דתחת הקורה אסור בפתוח לכרמלית, דעיי"ש שכתב דאף הא דקי"ל דמותר להשתמש תחת הקורה הוא רק כשאין בו ד', והיינו משום דקי"ל דהכירא מלגיו, וכל הא דמותר להשתמש תחת הקורה הוא משום דאין בו ד' והו"ל כמקו"פ,[[4]](#footnote-5) וכ"כ החזו"א בסימן ס"ו סק"ב וסקי"ד, אך בסימן ס"ז סק"כ וסקכ"א חזר בו, עיי"ש, וע"כ שפיר למדו הרמב"ם והרא"ש מהא דבין הלחיים אסור בפתוח לכרמלית, דה"נ תחת הקורה אסור בפתוח לכרמלית, כיון דלפ"מ דקי"ל כרבא, לא הותר להשתמש תחת הקורה אלא כשאין בו ד' דהוי כמקו"פ.

**אך** לפי פשטות הדברים דקי"ל כמ"ד דמותר להשתמש תחת הקורה, ושרי אף כשיש במקום זה ד',[[5]](#footnote-6) הרי דממש"כ הרמב"ם והרא"ש דתחת הקורה אסור בפתוח לכרמלית, יש ללמוד דס"ל דהא דבין הלחיים מותר הוא אף כשיש בו ד', וכמש"נ.

**ג**

ו] **והנה** בפשוטו צ"ל לדעת הרא"ש, דהא דמייתי רבא מההיא דמקום שאין בו דע"ד דמותר לכתף עליו, אף דרבא גופי' שרי אף כשיש בו ד', הוא לדבריו דאביי, וכמש"כ הרמב"ן.

**אמנם** הנה הרא"ש כתב בדעת הרי"ף בתחילת דבריו דתחת הקורה שרי אף בפתוח לכרמלית, ופירש הטעם, ז"ל, ונראה דה"ט דרבא אמר בין לחיים נמי מותר וקאמר עלה והוא דפתוח לרה"ר, והא דקאמר רבא מנא אמינא לה אבין לחיים דוקא קאי אבל אתחת הקורה לא איצטריך להביא ראי', דרבא הוא דאמר לקמן דקורה משום היכר ולחי משום מחיצה, הלכך תחת הקורה פשיטא דמותר להשתמש, אבל תחת הלחי דהוי משום מחיצה הוצרך להביא ראי' וכו', דאע"ג דאית לי' לחי משום מחיצה מותר להשתמש בין לחיים משום דבטיל לגבי מבוי, ואהא הוא דמסיק דוקא דפתוח לרה"ר אבל לכרמלית אסור, עכ"ל.

**ומבו'** להדיא בד' הרא"ש, דעיקר דינא דרבא דבין הלחיים מותר, הוא דומיא דמקום שאין בו ד' דבטל לגבי מבוי, וע"כ הוא דבין הלחיים אסור בפתוח לכרמלית ותחת הקורה מותר אף בפתוח לכרמלית, דתחת הקורה דשרי משום דהכירא מלבר, הוא אף בפתוח לכרמלית, אך בין הלחיים דשרי רק משום דבטל לגבי מבוי, היינו רק בפתוח לרה"ר, וזה דלא כמש"כ הרמב"ן דעיקר דינא דרבא דבין הלחיים מותר, הוא משום דחודו החיצון מתיר, והא דמייתי רבא ממקום שאין בו ד', הוא לדבריו דאביי, דלפ"ז נמצא דלדעת רבא גופי' אין לחלק בדין פתוח לכרמלית בין בין הלחיים לתחת הקורה, - וצ"ע דאם עיקר הא דשרי רבא להשתמש בין הלחיים הוא דומיא דמקום שאין בו ד' דבטל לגבי מבוי, מ"ט שרי להשתמש שם אף כשיש בו ד'.

**וצ"ל** כמש"כ הקר"א בתו"ד, דרבא מייתי מהתם דמקום שאינו חשוב בטל למקום חשוב, ואף דהתם דהוא רשות בפנ"ע אינו בטל אלא כשאין בו ד', מ"מ הכא דהוא מין אחד עם המבוי ה"ה בטל למבוי אף כשיש בו ד', וצ"ע.

ז] **אמנם** הנה הרא"ש כתב ע"ז, ז"ל, ומיהו יש ספרים דגרסי לקמן וכו' ורבא אמר אחד זה ואחד זה משום היכר וכו', וכן משמע בפלוגתא דלחי העומד מאליו דרבא אית לי' דלחי משום היכר, ולפ"ז אין ראי' שיהא חילוק בין קורה ללחי בפתוח לכרמלית, עכ"ל.

**ולא** נתפרש בדבריו, דאם אכן לדעת רבא דלחי וקורה משום היכר, דמי דין בין הלחיים לדין תחת הקורה, וע"כ כ"ה דבין הלחיים אסור בפתוח לכרמלית, ה"נ תחת הקורה אסור בפתוח לכרמלית, א"כ מ"ט הוצרך רבא להביא מהא דמקום שאין בו ד' דמותר לכתף עליו, הו"ל למיפרך דכ"ה דתחת הקורה מותר משום דהכירא מלבר, ה"נ בין הלחיים מותר משום דהכירא מלבר, ואי נימא מאיזה טעם, דאף דתחת הקורה מותר, מ"מ בין הלחיים אינו מותר אלא משום דדמי למקום שאין בו ד' דבטל לגבי מבוי, א"כ הרי אין ללמוד מהא דבין הלחיים אסור בפתוח לכרמלית, דה"נ תחת הקורה אסור בפתוח לכרמלית.

ח] **ולכאו'** צ"ל בזה, דבאמת לדרך זו לא הוצרך רבא להביא ראי' לעיקר הא דבין הלחיים מותר, דכיון דס"ל דלחי משום היכר, דמי דין בין הלחיים לדין תחת הקורה דמותר, והא דמדמי לה למקום שאין בו ד', הוא לדבריו דאביי, וכמש"כ הרמב"ן.

**וי"ל** עוד בזה, דהנה הרא"ש בסו"ד כתב, ז"ל, דמ"ד בין לחיים אסור לאו משום דסבר דלחי משום מחיצה, אלא משום דהכשירו בכ"ש ואי שריא לאשתמושי כנגדו אתי להשתמש חוצה לו, עכ"ל, ולפ"ז י"ל דהא דמייתי רבא מהא דמקום שאין בו ד' מותר לכתף עליו, הוא דמהתם נלמד דאף במקום שהכשירו בכ"ש לא חיישינן שיבא להשתמש חוצה לו, וע"כ שפיר יש להתיר להשתמש בין הלחיים, משום דהכירא מלבר, או משום דחודו החיצון סותם.

**ד**

ז] **בעיקר** דעת הרי"ף ודעימי' דלרבא מותר להשתמש בין הלחיים אף כשיש בו ד', וכתב הרמב"ן דהוא משום דהכירא מלבר, או משום דחודו החיצון סותם, הק' הר"ן בשלהי סוגיין דא"כ מ"ט מודה רבא בפתוח לכרמלית דאסור, והיינו דהניחא אם מודה רבא דבין הלחיים מדינא אסור, וכל הא דשרינן לי' הוא משום דאין בו ד' והוי כמקו"פ, הרי דכל שהוא פתוח לכרמלית מצא מין את מינו וניעור ול"ה כמקו"פ, אך אם בין הלחיים מדינא שרי משום דהכירא מלבר או משום דחודו החיצון סותם, מ"ט בפתוח לכרמלית אסור, וכ"ה דלפנים מן הלחי מותר אף בפתוח לכרמלית, ה"נ יש להתיר להמקום שבין הלחיים אף בפתוח לכרמלית.

**ובסימן** ל"א סקי"ט נת' לפרש בזה, דאף דהכירא מלבר או חודו החיצון סותם, כ"ז הוא כלפי המקום שלפנים מן הלחי, אך המקום שבין הלחיים דהוא פרוץ במלואו אינו ניתר אלא מכח הא דהוא בטל לגבי פנים, וע"כ הוא דבפתוח לכרמלית דמצא מין את מינו וניעור ואינו בטל לגבי פנים, ל"מ הלחי להתירו, ונת' שם סק"כ דמה"ט הוא דס"ל להראב"ד והרמב"ן דתחת הקורה שרי אף בפתוח לכרמלית, עיי"ש.

**אמנם** הנה אי"ז מתישב בדעת הרמב"ם והרא"ש דס"ל דאף תחת הקורה אסור בפתוח לכרמלית, אשר כן גם דעת הרשב"א בסוגיין ובעבוה"ק שער א' פי"א, אף דהמקום שתחת הקורה הוא בתוך מחיצת הקורה, וצ"ע דכיון דמותר להשתמש תחת הקורה משום דהכירא מלבר, מ"ט בפתוח לכרמלית אסור.

ח] **ובקה"י** סימן ד' כתב לישב, דהרי"ף ודעימי' ס"ל דהא דאסרינן בפתוח לכרמלית הוא כמש"כ בפי' ריו"נ, ז"ל, לפי שהכרמלית קל הוא בעיני המשתמשין במבוי שהרי אין בו אלא איסורא דרבנן ודומה תוך הפתח אליו וכו', חיישינן אי שרית לטלטולי בתוך הפתח דילמא יטלטל בכרמלית הסמוך לו, עכ"ל, וע"כ אף דמדינא מתיר הלחי מחודו החיצון, מ"מ בפתוח לכרמלית אסור להשתמש בין הלחיים, שמא יבא לטלטל בכרמלית הסמוכה לו, וה"נ הוא בקורה, דאף דמדינא היא מתרת מחודה החיצון דהכירא מלבר, מ"מ בפתוח לכרמלית אסור להשתמש תחתי', שמא יבא לטלטל בכרמלית הסמוך לו.

**אמנם** הנה ז"ל הרשב"א בעבוה"ק שער א' פי"א, מבוי הפתוח לרה"ר והכשירו בלחי מותר להשתמש אפילו בין הלחי, שמקום הלחי נמשך אחר המבוי ונחשב מכללו וחודו החיצון של לחי סותם, הי' פתוח לכרמלית, מה שהוא כנגד הלחי נגרר אחר הכרמלית שהוא מינו, ולפיכך אסור להשתמש בין הלחי, עכ"ל, ומבו' להדיא בד' הרשב"א, דהא דבפתוח לכרמלית אסור להשתמש כנגד בין הלחיים, הוא משום דבכה"ג נגרר המקום שכנגד הלחי אחר הכרמלית ואינו נמשך אחר המבוי, וצ"ב.

ט] **והחזו"א** בסימן ס"ו סק"ד כתב לפרש בזה, דכל הא דלחי וקורה מתירין מחודן החיצון, הוא רק בגונא דהמקום שתחת הקורה ובין הלחיים נטפל לפנים, אבל בפתוח לכרמלית דהמקום שתחת הקורה ובין הלחיים נטפל לכרמלית, אינם מתירין אלא מחודן הפנימי.

**אמנם** הדברים צ"ב, דהניחא למ"ד דלחי וקורה משום מחיצה, שפיר י"ל דלעולם מן הדין הוא דמחיצת המבוי היא מחודם הפנימי, וכל כל הא דחודם החיצון סותם, הוא רק משום דהמקום שבין הלחיים ותחת הקורה נטפל לפנים והוא מכלל הרשות, ומחיצת רשות זו היא בחודם החיצון, וכ"ה משמעות ל' הרשב"א בסוגיין (בד"ה א"ר חסדא), דמה שאמרו בלחי דחודו הפנימי סותם, הוא מכח הא דבין הלחיים הוי מקום בפנ"ע, ואינו מכלל הרשות, וע"כ הוא דבפתוח לכרמלית דאין המקום שבין הלחיים ותחת הקורה נטפל לפנים, הויא המחיצה בחודם הפנימי, - אך לפ"מ דקי"ל דקורה משום היכר והכירא מלבר, וכן לדעת רבא דאף לחי משום היכר והכירא מלבר, מ"ט תליא בהא דהמקום שתחת הקורה בטל לפנים, וי"ל.[[6]](#footnote-7)

**ה**

י] **והנה** בד' הרשב"א בעבוה"ק שם משמע, דכל הא דאמרינן דחודו החיצון סותם, הוא רק משום דמקום הלחי נמשך אחר המבוי ונחשב מכללו, אך בפתוח לכרמלית דהמקום שכנגד הלחי נגרר אחר הכרמלית ואינו נמשך אחר המבוי, אין חודו החיצון סותם אלא חודו הפנימי, וע"כ הוא דאסור להשתמש בין הלחיים, וכאשר כ"ה מבו' בד' החזו"א שם, וכנ"ל.

**וכ"נ** גם ממש"כ הרשב"א שם, ז"ל, בד"א בקורה שאינה רחבה ד' וכו', היתה רחבה ד' ובריאה, אפי' פתוח לכרמלית יראה לי שמותר להשתמש תחתי', לפי שפי התקרה יורד וסותם וחודה החיצון סותם, עכ"ל, ומשמע דהא דבסתם קורה אינו רשאי להשתמש תחתי' בפתוח לכרמלית, הוא משום דבכה"ג אין חודה החיצון סותם.

**וכ"ה** מבו' בד' הפמ"ג במש"ז סימן שס"ג סק"ט, דבפתוח לכרמלית דאסור להשתמש תחת הקורה, אמרינן דחודה הפנימי סותם, עיי"ש.[[7]](#footnote-8)

יא] **אמנם** צ"ע בזה, דאי נימא דבפתוח לכרמלית חודה הפנימי מתיר, הרי נלמד מזה דבגונא דלא מצינו להתיר משום חודה החיצון, מהני חודה הפנימי להתיר, וא"כ מ"ט בהניח קורה מבחוץ אמרינן דלדברי המתיר אוסר, הרי אף דס"ל דחודה החיצון מתיר, מ"מ בכה"ג דחודה החיצון אינו סמוך למבוי, הי' לנו להתיר משום חודה הפנימי, - וביותר קשיא, דכיון דבפתוח לכרמלית דהמקום שתחת הקורה אינו טפל למבוי, אמרינן דחודה הפנימי מתיר, כ"ש דהיכא דהניח את הקורה מחוץ למבוי, דהמקום שתחת הקורה אינו כלל בכלל המבוי, שתתיר הקורה מחודה הפנימי, ועי' בחזו"א סימן ס"ז סקי"ז בתו"ד שכבר כתב כן לגבי לחי, דכל שהעמידו מחוץ למבוי, דמי לפתוח לכרמלית.[[8]](#footnote-9)

**ושמא** י"ל בזה, דרב חסדא פליג בזה על רבא, וס"ל דלעולם לא מצינו להתיר משום חודה הפנימי, ובאמת לפ"מ דקי"ל כרבא דבפתוח לכרמלית חודה הפנימי מתיר, יש להכשיר גם בהניח קורה מבחוץ, והא דקי"ל דל"מ בכה"ג, הוא משום דבעינן קורה ע"ג מבוי.[[9]](#footnote-10)

יב] **עוד** ראיתי להעיר בזה, דהנה הצל"ח לעיל ד' ב' עמד במש"כ הרמב"ם בפי"ז משבת הט"ז בקורה שהיתה למעלה מכ' ובא למעטה דסגי במיעוט טפח, ומשמע דהוא אף בפתוח לכרמלית, וקשיא דכיון דבפתוח לכרמלית אסור להשתמש תחת הקורה, וכמש"כ הרמב"ם שם הי"א, מ"ט סגי במיעוט טפח, הרי בסוגיית הגמ' לעיל שם מבו' דכל הא דסגי במיעוט טפח הוא רק למ"ד דמותר להשתמש תחת הקורה, וקשיא כן גם בד' הרשב"א בעבוה"ק שער א' פ"ג (ה"ז) שכתב בסתמא דסגי במיעוט טפח, אף שכתב שם פי"א דבפתוח לכרמלית אסר להשתמש תחת הקורה, ועי' גם בחי' אהעו"ז בסוגיין ובסימן שס"ה ס"ד שעמד בכעי"ז.[[10]](#footnote-11)

**ולכאו'** מוכח מזה, דלעולם אף בפתוח לכרמלית אמרינן דחודה החיצון מתיר, וע"כ אף דאסור להשתמש תחת הקורה, מ"מ סגי במיעוט טפח תחת הקורה, - והיינו דכל מה שאמרו דלמ"ד דאסור להשתמש תחת הקורה לא סגי במיעוט טפח תחת הקורה, היינו משום דלדידי' חודה הפנימי מתיר, ונמצא דהוי המיעוט מחוץ למחיצת הקורה, אך למ"ד דמותר להשתמש תחת הקורה וחודה החיצון מתיר, הרי דאף בפתוח לכרמלית דאסור להשתמש תחת הקורה, מ"מ כיון דחודה החיצון מתיר והוי המיעוט לפנים ממחיצת הקורה, שפיר סגי בהכי, וצ"ע בזה.

**ו**

יג] **בחי'** אהעו"ז בסוגיין הק' ע"ד הרמב"ם ודעימי' דתחת הקורה אסור בפתוח לכרמלית, דא"כ מ"ט אמר ר' יוחנן לתנא פוק תני לברא, הו"ל לתרגם הברייתא בפתוח לכרמלית, דהא ר' יוחנן גופי' דהוא אמורא וצריך לפרש דבריו, אפ"ה אמר דמבוי שרצפו בלחיין כו' ואיירי בפתוח לכרמלית, וה"נ הו"ל לאוקמי לברייתא בהכי.[[11]](#footnote-12)

**ובדעת** הרמב"ם ודעימי' נראה דס"ל, דהא דר' יוחנן גופי' אמר דמבוי שרצפו בלחיים וכו' ולא פירש דהוא בפתוח לכרמלית, הוא משום דעיקר דבריו לא באו להשמיענו להא דבין הלחיים אסור, אלא להא דתליא בפלוגתא דרשב"ג ורבנן, וע"כ שפיר י"ל דדבריו קיימי בהאופן דבין הלחיים אסור דהוא בפתוח לכרמלית, אך הברייתא דתחת הקורה ובין הלחיים אסור דבאה להשמיענו לעיקר האיסור בזה, הרי דאם הוא רק בפתוח לכרמלית, הו"ל למיתני בהדיא דתחת הקורה ובין הלחיים הפתוח לכרמלית אסור.

**ועד"ז** נראה גם בהא דאמר רב דתוך הפתח צריך לחי אחר להתירו, ומוקי לה רבא בפתוח לכרמלית, והיינו משום דדברי רב לא באו להשמיענו לעיקר איסורא דבין הלחיים, אלא להא דאיסורא דבין הלחיים הוא אף כשאין בו ד', וע"כ שפיר מפרשינן דדבריו קיימי בהאופן דבין הלחיים אסור, דהיינו בפתוח לכרמלית.[[12]](#footnote-13)

1. ולכאו' יש להוכיח כן גם מד' רש"י לקמן בסוגיין, ד"ה וצריך לחי אחר, שהביא די"מ דהא דמבוי שרצפו בלחיים ד' אמות צריך לחי אחר להתירו, היינו רק בהמקום שבין הלחיים, אבל מלחי הפנימי אילך שרי לאשתמושי במבוי, עיי"ש, ולפ"ז הרי בע"כ דכל שאין הלחיים ד' אמות, מותר להשתמש אף בהמקום שבין הלחיים אף שיש בו ד"ט, וזה כדעת הרי"ף דבין הלחיים מותר אף כשיש בו ד"ט, ועי' בקר"א שעמד בזה, וכן משמע קצת בל' רש"י ד"ה ובלבד, דהא דמדמי רבא למקום שאין בו ד', הוא רק לטעמי' דאביי.

   אך צ"ע בזה ממש"כ רש"י בד"ה מצא, ז"ל, מצא כרמלית שבין לחיים "שלא הי' בו שיעור כרמלית" את מינו וכו', עכ"ל, והרי דעיקר הא דבין הלחיים מותר הוא משום דלי"ב שיעור כרמלית, ולפ"ז אין להתיר אלא כשאין בו ד', וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-2)
2. אמנם הנה דברי החזו"א שם קיימי לדעת הרמב"ם דאף תחת הקורה אסור בפתוח לכרמלית, אך לדעת הרמב"ן דתחת הקורה מותר אף בפתוח לכרמלית, הרי נמצא דאף לדעת רבא ל"ד דין לחי לקורה, דתחת הקורה מותר אף בפתוח לכרמלית, ובין הלחיים אסור בפתוח לכרמלית, ואין ללמוד מדברי ר' יוחנן דבין הלחיים מותר אף כשיש בו ד', וכ"ה משמעות דברי הרמב"ן בתו"ד, שכתב דהא דאמרינן וכי תימא דאית בי' דע"ד וכו', אביי הוא דקאמר לנפשי' לומר דרב סבר לה כוותי' דבין הכי ובין הכי אסור ולאפוקי מפירכא דרב דימי א"ר יוחנן, עכ"ל, והרי דהפירכא מדרב דימי א"ר יוחנן, הוא רק להתיר כשאין בו ד'.

   וכ"ה מבו' גם משה"ק הרמב"ן במלחמות ע"ד בעה"מ דטעמא דרבא הוא משום דלחי משום היכר והכירא מלבר, דהרי רבא מדר' יוחנן נסיב לה טעמא דמקום שאין בו דע"ד מותר לכתף עליו, ונת' בסימן ל"ב סק"ל בדעת בעה"מ, דהא דמייתי רבא מהא דמקום שאין בו דע"ד דמותר לכתף עליו, הוא לטעמי' דאביי, ונת' שם דטעמא דהרמב"ן דלא ניח"ל בזה, אף דאיהו גופי' פירש כן בדעת הרי"ף, הוא משום דא"כ מ"ט פסק הבעה"מ דבין הלחיים אסור אף כשאין בו ד', הרי בפלוגתא זו דאביי ורבא אם יש להתיר בין הלחיים כשאין בו ד' משום מקו"פ, יש לפסוק כדעת רבא, - ואי נימא כד' החזו"א, הרי שפיר י"ל דכיון דקי"ל כאביי דבין הלחיים אסור כשיש בו ד', מוכח דהוא אסור אף כשאין בו ד', דאם הי' מותר כשאין בו ד', והא דקאמר ר' יוחנן פוק תני לברא קאי גם על בין הלחיים, הרי דמהא דלא מפליג בין קורה ללחי נלמד דהוא מותר אף כשיש בו ד', ובע"כ מדברי הרמב"ן דלא פירש כן. [↑](#footnote-ref-3)
3. ויש להעיר לפ"ז בד' המ"ב בסימן שס"ה סקכ"ה שהביא לב' הדעות, אם הא דבין הלחיים מותר הוא רק כשאין בו ד', או הוא אף כשיש בו ד', וסתימת דבריו דב' דעות אלו הם אף בדעת השו"ע שם, וכ"נ גם בגל' הגרע"א שם, ולפמש"נ הרי דמד' השו"ע שכתב דתחת הקורה אסור בפתוח לכרמלית, מוכח דהא דבין הלחיים שרי הוא אף כשיש בו ד', שהרי מדברי המ"ב שם נראה דס"ל דתחת הקורה ודאי שרי אף כשיש בו ד', וא"כ בע"כ דאף בין הלחיים שרי כשיש בו ד', דאל"כ אין ללמוד מהא דבין הלחיים אסור בפתוח לכרמלית דה"נ תחת הקורה אסור בפתוח לכרמלית. [↑](#footnote-ref-4)
4. וכנראה למד לזה מהא דאסרינן להשתמש תחת הקורה בפתוח לכרמלית, ובע"כ דכל הא דמותר להשתמש שם הוא רק כשאין בו ד' ומשום דהוי כמקו"פ, אך כשיש בו ד' אסור, ומקור דברי הרמב"ם והטוש"ע לכך, כנראה דהוא מהא דאסר רבא בין הלחיים כשיש בו ד', אף דס"ל דלחי משום היכר, והרי דס"ל דהכירא מלגיו, וע"כ ה"נ יש לאסור תחת הקורה כשיש בו ד', וע"כ הוא דבפתוח לכרמלית אסור אף כשאין בו ד'. [↑](#footnote-ref-5)
5. ולכאו' מוכח כן ממש"כ הרמב"ם בפי"ז משבת הט"ז דמבוי שהי' גובה יותר מכ' אמה ובא למעטו, סגי במיעוט טפח תחת הקורה, והנה לעיל ד' ב' אמרו, דהא דסגי במיעוט טפח הוא רק משום דמותר להשתמש תחת הקורה, ואי נימא דקי"ל דאסור להשתמש תחת הקורה, וכל הא דשרי הוא רק כשאין במקום ד' ומשום דהוי מקום זה כמקו"פ, הדין נותן דלא יהא סגי למעט תחת הקורה, כיון דעיקר היתר הקורה הוא רק על המקום שבפנים, והמקום שתחת הקורה אינו ניתר ע"י הקורה עצמה, אלא משום דהו"ל כמקו"פ, - אך למש"נ להלן סקי"ב די"ל בדעת הרמב"ם דגריס התם כגירסת הראב"ד דלמ"ד דאסור להשתמש תחת הקורה סגי במיעוט טפח, אין להביא משם. [↑](#footnote-ref-6)
6. ואמנם עיקר הך מילתא דאף דהכירא מלבר, מ"מ המקום שתחת הקורה ובין הלחיים נידון בפנ"ע, וכל שהוא בטל לגבי חוץ ה"ה אסור, מצינו כן גם בד' הריטב"א לעיל בסוגיין, שכתב דטעמא דרב חסדא דבין הלחיים אסור ול"ד לתחת הקורה דמותר, הוא משום דבלחי דלית לי' היכר כולי האי לא חשיב ובטיל לגבי חוץ, משא"כ בקורה שהיא רחבה טפח דאית לה הכירא, וכתב שם דטעם זה הוא אף למ"ד דקורה ולחי משום היכר, ומבו' דאף דהכירא מלבר, מ"מ המקום שתחת הקורה ובין הלחיים נידון כמקום בפנ"ע, וכל שהוא בטל לגבי חוץ, ה"ה אסור. [↑](#footnote-ref-7)
7. וזהו שכתב הפמ"ג שם לישב למש"כ הב"י שם דהלכתא כרבא דאם הניח את הקורה חוץ למבוי ל"מ אף לדברי האוסר משום דבעינן קורה ע"ג מבוי, וקשיא דמה בעינן לזה, הרי לפ"מ דקי"ל דאסור להשתמש תחת הקורה, מודה רב חסדא דל"מ קורה חוץ למבוי, וכתב הפמ"ג דאפשר דאיירי בפתוח לכרמלית, ולכאו' הוא משום דבפתוח לכרמלית אמרינן דחודה הפנימי סותם ודהכירא מלגיו, וע"כ לדעת רב חסדא שפיר תתיר הקורה בכה"ג. [↑](#footnote-ref-8)
8. ובדעת הפמ"ג צ"ל, דמעיקרא כך תיקנו חכמים, דבפתוח לרה"ר יהא ההיתר מכח חודה החיצון, ובפתוח לכרמלית יהא ההיתר מכח חודה הפנימי, וכ"ה מבו' בתו"ד האהעו"ז בסוגיין דעיקר נידון הסוגיא הוא היאך תיקנו חכמים להיתר הלחי, וע"כ אף כשהניח את הקורה מחוץ למבוי חלוק הוא אם ה"ז פתוח לרה"ר או ה"ז פתוח לכרמלית, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-9)
9. ומתישב בזה מש"כ הרמב"ם בפי"ז משבת הכ"ג, דהא דל"מ כשהניח הקורה מחוץ למבוי, הוא משום דבעינן קורה ע"ג מבוי, וצ"ע דמה בעינן לזה, הרי לפ"מ דקי"ל דמותר להשתמש תחת הקורה ל"מ קורה חוץ למבוי משום דאין סתימת הקורה דבוקה למבוי, וכמו שאמר רב חסדא דלדברי המתיר אסור, אף דס"ל דל"ב קורה ע"ג מבוי, ולפי הנ"ל ניחא, וכבר עמדו בזה. [↑](#footnote-ref-10)
10. וי"ל בזה, למש"כ הרשב"א לעיל ד' ב' בשם הראב"ד, דגריס התם דמ"ד טפח קסבר אסור להשתמש תחת הקורה, עיי"ש, ועי' גם במאירי שם שהביא גירסא זו ופירשה, ולפ"ז ניחא דאף דבפתוח לכרמלית אסור להשתמש תחת הקורה, מ"מ סגי במיעוט טפח, - אך דברי הרשב"א לא נתישבו בזה, דהרשב"א לעיל שם כתב ע"ד הראב"ד דאין גירסתו ופירושו מתישב בעיני לפי שיטת שמועתינו, וע"כ רחוק לומר דלדינא פסק הרשב"א בעבוה"ק כגירסא זו. [↑](#footnote-ref-11)
11. עוד הק' האהעו"ז שם, דלפ"ד הרמב"ם ודעימי' נמצא דרבא פליג על אביי בדין תחת הקורה, דלאביי אפי' פתוח לכרמלית שרי דיציבא בארעא כו', וא"כ מ"ט פליג רבא אאביי בבין לחיים להקל, הו"ל לאיפלוגי בתחת הקורה לחומרא בפתוח לכרמלית דאסור, - אך בדעת הרמב"ם ודעימי' י"ל, דאף דבאמת פליגי אביי ורבא בדין תחת הקורה בפתוח לכרמלית, מ"מ כיון דלא נתפרש בד' אביי להדיא דין זה דתחת הקורה שרי אף בפתוח לכרמלית, אלא דהוא נלמד מהא דס"ל דיציבא וכו', ע"כ לא העמיד רבא לדבריו על דין זה. [↑](#footnote-ref-12)
12. ומזה מוכח כמש"נ לעיל סק"ד בדעת הרמב"ם, דבין הלחיים הפתוח לרה"ר שרי אף כשיש בו ד', דאי נימא דלא שרי אלא כשאין בו ד', הרי נמצא דרב בא להשמיענו להדין שנתחדש בפתוח לכרמלית דאף כשאין בו ד' אסור, והו"ל לפרושי בהדיא דאיירי בפתוח לכרמלית. [↑](#footnote-ref-13)