חנ_נ א_
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / תערובת תשס_ב

אור ליום ג' ו' ניסן תשס"ב

א]ביסוד הדין דחתיכה נעשית נבלה מצי' דפליגי בזה הראשונים, וכמו שיתבאר בעז"ה.

בתוס' חולין ד"ק: הק' להשיטות דס"ל דין חנ"נ בכל האיסורים, דא"כ היך הגעילו בכלי מדין ביורה גדולה, וכ"ה ברא"ש שם, ועמש"נ בבי' דבריהם בסי' ???, והוכיחו האחרונים מדבריהם עי' פליתי סי' צ"ב סק"ט ופמ"ג סי' צ"ב ש"ד י"ב ורעק"א, דס"ל דדין חנ"נ בכל האיסורים הוי מדאורי', וכ"ה להדיא בסה"ת סי' נ"ב דכ' ע"ז דאי חנ"נ בשאר איסורין ל"ה רק מדרבנן ניחא, והרי דהקו' הויא משום דס"ל דחנ"נ הוי מה"ת אף בשאר איסורין, ואמנם בחי' חת"ס כ' לדחות הראי' מד' תוס', ופירש כונתם דאי הי' מפורש בתורה להיתר לא היו חכמים אוסרין, (ועי' פליתי שם שכתב שדוחק לפרש כן), אך בד' סה"ת הנז' מפורש דהקו' היא מכח דחנ"נ דאורי' וכנ"ל, וצ"ב מאיזה טעם יהי' דין חנ"נ בשאר איסורין דאורייתא.

ועי' באחרונים הנז' וכן נ' מד' המהרי"ק שורש קנ"ב, שפירשו דטעמא דתוס' ודעימי' דס"ל דדין חנ"נ הוי דאורייתא, הוא משום דס"ל דמדין טכ"ע נהפך ההיתר לאיסור וע"כ בעי' שיעור ביטול כנגד כולו, ודעת החולקים דס"ל דדין חנ"נ הוי מדרבנן, ודעת רבינו אפרים דכלל ליכא דינא דחנ"נ בשאר איסורין, פשוט דהוא משום דכל הא דההיתר נהפך לאיסור הוא רק כ"ז שהאיסור בתוכו, אך אם נפרד האיסור מן ההיתר חזר ההיתר להתירו, וע"כ ה"נ אם איכא שיעור ביטול על האיסור ונתבטל האיסור חזר ההיתר להתירו, ועי' כן בגינת ורדים להפמ"ג כלל ס"ח ובתשו' הגרע"א סי' פ"ב.

ובאמת שאף לדעת תוס' דדין חנ"נ הוי מדאורייתא, ופי' האחרונים דהוא משום דהיתר נהפך לאיסור, ג"כ מוכרח הך מילתא דכל הא דנהפך ההיתר לאיסור היינו רק כשהאיסור בתוכו, שהרי כתבו תוס' בחולין דקי"ב. ד"ה תרי גללי והרא"ש שם דהיכא דנסחט האיסור לגמרי מן ההיתר חזר ההיתר להתירו, ובע"כ דכל דינא דנהפך ההיתר לאיסור הוי רק כ"ז שההיתר בתוכו, אך כל שנפרד האיסור מן ההיתר הזר ההיתר להתירו, ואך דס"ל דכ"ז הוא רק בשנפרד האיסור מן ההיתר לגמרי, אך כל שנשתייר האיסור בתוכו הגם דאי' ביטול כנגד האיסור עדין ההיתר עומד באיסורו ובעי' שיהי' שיעור ביטול אף כנגד ההיתר.

ואמנם דצ"ב הטעם בזה, דמ"ש היכא דנתבטל האיסור מהיכא דנפרד האיסור לגמרי מן ההיתר, ומ"ט לא נימא דהיכא דנתבטל האיסור ה"ה כאילו כבר ליכא בההיתר להאיסור כלל וחזר להתירו.

עוד יש להעיר בזה, דהנה בתוס' חולין דצ"ו: כ' דאין הנאסר מדין חנ"נ אוסר אלא במקום שהאוסר יכול לילך, ובפשוטו הי' נ' לפרש דהוא ע"ד הנ"ל דאם אין האוסר הולך למקום זה, הרי דבפליטה זו נפרד האיסור לגמרי מן ההיתר וע"כ בזה חזר ההיתר להתירו ואינו אוסר, אך עיי"ש ברא"ש סי' כ"ד שפי' הטעם דלא אמרי' חנ"נ וכו' אלא וכו' שטעם הטיפה מתפשט בכל החתיכות וכו' ונהי דאין לטיפה כח לאסור שאר החתיכות אותה חתיכה שנאסרת מסייעה לטיפה לאוסרה, עכ"ל, והמבו' מלשונו דעיקר דינא דחנ"נ אינו שכל החתיכה איהי דאוסרת אלא לעולם הוי האיסור רק מכח האיסור גופי' ורק דכל החתיכה מסייעת לאסור, ולכאו' אי"ז מתישב עם דרך זו דעיקר דינא דחנ"נ הוי משום דההיתר נהפך לאיסור דלפ"ז הרי דהאיסור הוי מכח כל החתיכה דכולה אסורה היא, ואי"ז במשמע ל' הרא"ש, והאמנם דעיקר הגדר המבו' ברא"ש דדין חנ"נ הוא דהחתיכה מסייעת לטיפה לאסור צ"ב מהו ענין סיוע זה.

ב] ומתחי' נבאר בזה על דרך רבותינו האחרונים דדין חנ"נ הוא משום דינא דההיתר נהפך לאיסור, ונת' דלדרך זו צ"ב מ"ש היכא דנפרד האיסור מן ההיתר לגמרי דלא אמרי' חנ"נ וחזר ההיתר להתירו, מהיכא דאיכא שיעור ביטול על ההיתר דאמרי' דההיתר עומד באיסורו ובעי' שיעור ביטול אף כנגד ההיתר, ונ' לבאר בזה, דהנה כבר נת' במק"א פלוג' הראשונים בב' איסורים משם א' שאין טעמן שוה שנתערבו בהיתר אם בעי' ס' כנגד שניהם, וד' ראב"ן דבעי' שיעור ביטול כנגד ב' האיסורין יחד, ונ' שלדעתו הוי זה מדאורייתא דכל דליכא ס' כנגד שניהם הכל אסור, והטעם בזה מבו' בד' הבית אפרים יו"ד סי' ל"א וברוך טעם בהג' לס' ראש יוסף חולין וחי' הגר"ח הל' מאכ"א, דהוא משום דכל ששמן שוה הרי שאף הטעם המעורב מתרווי' הוי טעם האסור, וע"כ בעי' שיעור ס' כנגד תרווי', ואכמ"ל, ונ' לפ"ז דה"נ בחתיכה שקיבלה טעם מאיסור שנהפך ההיתר לאיסור, הרי שהויא החתיכה גופה והטעם הבלוע בה כב' איסורין משם א' שאין טעמם שוה, ואמנם עי' בהגרע"א על ד' תוס' חולין דצ"ו: שנקט דהאיסור גופי' וחנ"נ חשיב כב' שמות, ועמש"נ בזה בסי' ???, וממילא שנמצא לפ"ז דלד' הראב"ן ודעימי' כל דליכא שיעור ביטול כנגד החתיכה הרי דאף הטעם הבלוע שבה לא בטל, דה"ז ככל ב' איסורין משם א' שטעמן חלוק דכל דליכא שיעור ביטול כנגד תרווי' לא בטל אף חד מיניהו, וה"נ הכא כיון דליכא שיעור ביטול כנגד החתיכה הרי שאף טעם האיסור הבלוע בה אינו בטל, ומבו' היטב הא דחלוק היכא דנפרד האיסור מן ההיתר מהיכא דאי' שיעור ביטול כנגד האיסור, דהיכא דנפרד האיסור מן ההיתר ודאי דחזר ההיתר להתירו, אך משא"כ היכא דאי' שיעור ביטול כנגד האיסור הגם שאם הי' חל הביטול על האיסור הי' בדין שיחזור ההיתר להתירו ולא ניבעי ביטול ע"ז, אך הדין הוא להיפך דכיון דכ"ז שהאיסור בתוכו אף ההיתר אסור, ממילא דכ"ז דליכא שיעור ביטול כנגד הכל אף האיסור אינו בטל, וע"כ שפיר קאי ההיתר באיסורו ובעי' שיעור ביטול כנגד הכל.

ונ' לבאר לפ"ז גם ד' הרא"ש, דכונת הרא"ש שם היא לחלק בין היכא שאין האיסור הולך עמו דשרי להיכא דהולך עמו האיסור דאסור הגם שכנגד האיסור גופי' אי' שיעור ביטול, והטעם בזה הוא דהיכא שאין האיסור הולך עמו חזר ההיתר להתירו, ומשא"כ היכא שהולך האיסור עמו הרי דמכח דההיתר נעשה נבילה אף האיסור אינו בטל ומה"ט אין חוזר ההיתר להתירו, וזש"כ הרא"ש דהחתיכה מסייעת לטיפה לאסור, ואין המכוון בזה דכל האיסור הוי רק מכח הטיפה וכל החתיכה קעבדא סיוע בעלמא, רק היינו דמכח הא דהחתיכה מסייעת הטיפה שלא תתבטל תו ממילא דהוי האיסור מכח כל החתיכה, ואך דאלמלי הא דהתיכה מסייעת לטיפה הרי שהיתה הטיפה בטילה וממילא דהיתה כל החתיכה חוזרת להתירה, וע"כ הוא דבעי' לסיוע זה, ודו"ק.

ג] אמנם בעיקר דרך זו דהא דס"ל לתוס'דדינא דחנ"נ הוי מדאורי' הוא משום הא דההיתר נהפך לאיסור צ"ע מכמה טעמים, **א'**, דהרי בד' סה"ת מבו' דס"ל די"ל דדין חנ"נ הוא מדאורי', ובסה"ת מפורש בב' דוכתי דס"ל דמדין טכ"ע אין ההיתר נהפך לאיסור ואין לוקין על כל כזית, עי' בדברינו בסוג' דטכ"ע סי' ב' סק"א שהובא ד' סה"ת בזה, וגם בד' תוס' שם נת' דדעתם שאין לוקין על כל כזית, וכמבו' מדבריהם בד"ק שם, שפירשו ד' רבינו אפרים דרק בבב"ח נהפך ההיתר לאיסור דדוקא גבי טיפת חלב וכו' ולוקה אם אכל ח"ז מבשר וח"ז מחלב, ונ' להדיא דבשאר איסורין אינו לוקה על כזית מהתערובת, ועי' רא"ש שם בד' רבינו אפרים שהשמיט לדברים אלו, ולטעמי' דס"ל דמדין טכ"ע ההיתר נהפך לאיסור ולוקה על כל כזית ואי"ז מעליותא בבב"ח, וא"כ מ"ט ס"ל דדין חנ"נ הוא מדאורי' הרי לדעתם אין ההיתר נהפך לאיסור, אך עי' במש"נ שם ובסק"ד די"ל דאף סה"ת ותוס' ס"ל דנהפך ההיתר לאיסור, ורק דס"ל דל"מ זה ללקות על כל כזית מן התערובת, וכאשר כן כתב להדיא מהרי"ק שם, ז"ל, דהא דחנ"נ דהיינו מדאורי' אפי' בשאר איסורים דלאו בב"ח היינו דוקא לאיסור אבל לא למלקות מידי דהוי אח"ש מה"ת לר"י ואין לוקין עליו, וע"כ ניחא דשפיר י"ל דאף לדעתם הוי דין חנ"נ משום הא דנהפך ההיתר לאיסור.

**ב'** דלדרך זו הרי ודאי דביבש ביבש דליכא נתינת טעם ל"ש כלל דינא דחנ"נ וז"פ, ובד' תוס' שם נ' דאי"ז מוכרע דביבש ביבש לא אמרי' חנ"נ ורק דיש לחלק כן, ועי' רא"ש שכ' בתו"ד וכ"ז דוחק, ומ' דקאי גם על חילוק זה דביבש לא אמרי' חנ"נ, ואי דינא דחנ"נ הוי מכח דינא דטכ"ע דההיתר נהפך לאיסור הרי שהד' מוכרע דל"ש כן ביבש ואי"ז דוחק.

**ג'** דלדרך זו לכאו' פשיטא דבמב"מ שאוסר במשהו ואין בזה שיעור נ"ט לא אמרי' חנ"נ, ומד' הראשונים נ' דג"ז אינו מוכרע,[[1]](#footnote-2) אך עי' במטה יהונתן שנקט דבמב"מ שאוסר במשהו נהפך ההיתר לאיסור אף בדאיכא רק משהו, ועמש"נ בזה בסוג' דטכ"ע סי' ב' סק"ג, ולדבריו ק' להיפך מ"ט לא נימא חנ"נ במשהו, ויש לדחוק דזהו גופא השו"ט אם אמרי' חנ"נ במשהו אם אף במשהו נהפך ההיתר לאיסור.

ונ' דיל"ב דעה זו דחנ"נ בשאר איסורים הוי מדאורייתא באופן אחר, והוא כל' הרא"ש הנז' דהחתיכה מסייעת לטיפה לאסור, והיינו ע"ד הא דמצי' בחולין דק"ח ובע"ז דע"ג דבלא דינא דסלק ורואין הי' לנו לאסור הגם דאי' בהאינו מינו שיעור ביטול כנגד האיסור, ומבו' ברשב"א ובר"ן בד' רבינו אפרים דבחתיכה שקיבלה טעם ממינה לא אמרי' סלק ובעי' שיעור ביטול כנגד כולה, ועד"ז מבו' בחי' הרמב"ן חולין דק"ח בד' הראב"ד, ועמש"נ בבי' שי' אלו בסי' ???, והיינו משום דבלא דינא דסלק ורואין יש לנו לדון כל המינו יחד וכל דליכא שיעור ביטול על כל המינו הרי דהמינו עדין קיים בתערובת וממילא דיש לאסור אף מקצת ממנו, וזה מבו' טפי לפ"ד הגר"ח בסוף הל' תרומות דאף כד אי' ס' כנגד הטעם בעי' לדין ביטול על הטעם, וע"כ שפיר י"ל דל"מ לבטל רק אם אי' ביטול על כל המינו ובלא"ה הרי כולו קיים בתערובת.

ונ' דעד"ז הוא דינא דחנ"נ מדאורייתא, דכיון דכבר הי' האיסור בחתיכה זו והי' הדין שאסור לאכול כולה משום האיסור המעורב בה, ל"מ ביטול ע"ז רק אם יהא הביטול על כל החתיכה, דאל"כ הרי דהחתיכה עדין קיימת בתערובת וממילא דאף האיסור שבה לא נתבטל, וכ"ה שפי' הרשב"א והר"ן לד' רבינו אפרים דאף בלא דין חנ"נ מ"מ אם נתערב מתחילה במינו תו בעי' אח"כ שיעור ביטול בהאינו מינו כנגד הכל, ה"נ הוא דין חנ"נ לד' תוס' והרא"ש, ואך דבזה הוא מחודש טפי, דד' הראשונים הנז' הוו רק בנתערב מתחילה במינו ולמ"ד מב"מ לא בטיל, דל"מ המינו להצטרף לבטל וע"כ אדרבה יש לנו לדון על כל המינו יחד ובעי' שיעור ביטול כנגד כולו, אך הכא דהחתיכה גופה לכאו' יש לה להצטרף לבטל בפשוטו ל"ש למימר כן, אך בד' הסוברים דדין חנ"נ הוי מדאורי' צ"ל כן, דמ"מ כיון שמתחילה הי' תערובת זו בפנ"ע והיתה אסורה, הרי שאח"כ כשחזרה ונתערבה אין לנו לצרף החתיכה לבטל האיסור, אלא אדרבה יש לנו לדון כל החתיכה כדבר א' שה"ה קיים בתערובת ובעי' שיעור ביטול כנגד כולו.

ולפ"ז ניחא דיש מקום לדון דין חנ"נ גם בתערובת דיבש, וכן יש מקום לדון דין חנ"נ למ"ד מין במינו לא בטיל, אף בגונא שנתערב רק משהו מהאיסור במינו ולא נתן טעם.

1. ועי' בהגה' הד"ח על ברוך טעם שעה"ת דין ב' פ"ב, שפירש דזהו גופא טעמא דתוס' דבמשהו לא אמרי' חנ"נ משום דבזה אין ההיתר נהפך לאיסור. [↑](#footnote-ref-2)