סי_ ב
קטגוריות: שו_ע / אבן העזר / אבן העזר - דור המלקטים

**שישתדל כל אדם ליקח לו אשה הגונה**

אבן העזר סימן ב'

1. .

Prerequasit?

כמה ספרים על זה

עצות, השקפה – מוסר

יותר להלכה

**דור המלקטים** - הגרח"ק זצ"ל (שי"ח שדה).

1. לא ישה אשה שאינו הוגנת.
   1. קידושין (דף ע.) – "אמר רבה בר בר חנה: כל הנושא אשה שאינה הוגנת לו, מעלה עליו הכתוב כאילו חרשו לכל העולם כולו וזרעו מלח, שנאמר: ואלה העולים מתל מלח תל חרשא ... ואמר רבה בר רב אדא, ואמרי לה אמר רבי סלא אמר רב המנונא: כל הנושא אשה שאינה הוגנת לו, אליהו כופתו והקב"ה רוצעו".
      1. שאילתות (שאילתא מ"א ) – בת עם הארץ
      2. רש"י (שם ד"ה שאינה) – "שאינה הוגנת. פסולה לו".
         1. רא"ש ( ), ריב"ש ( ). ממזרת, וכדו'. מצרית ...
         2. חללה לכהן, וכהנה.
   2. מחבר (סעי' א') – "לא ישא אדם אשה שיש בה שום פיסול".
2. לא ישא אשה לשם ממון.
   1. קידושין (דף ע.) – "אמר רבה בר רב אדא אמר רב: כל הנושא אשה לשום ממון **הויין לו בנים שאינן מהוגנים**, שנאמר: בה' בגדו כי בנים זרים ילדו; ושמא תאמר: ממון פלט? תלמוד לומר: עתה יאכלם חדש את חלקיהם; ושמא תאמר: חלקו ולא חלקה? תלמוד לומר: חלקיהם; ושמא תאמר: לזמן מרובה? ת"ל: חדש. מאי משמע? אמר רב נחמן בר יצחק: חדש נכנס וחדש יצא וממונם אבד".
      1. יותר clear – נשים לעבודה, קצת הערות.
      2. רש"י (קידושין דף ע. ד"ה בנים) – "בנים זרים. **מאשה פסולה** לו ולשם ממון נסבה כדמסיים קרא יאכלם חדש את חלקיהם ממון שנשאה לשמו יאכלם בחדש אחד".
   2. רמ"א (סעי' א') – "כל הנושא אשה פסולה משום ממון, הויין לו בנים שאינם מהוגנים. אבל בלאו הכי, שאינה פסולה עליו אלא שנושאה משום ממון, מותר (תשובת ריב"ש סימן ט"ו)".
      1. רמ"א (סעי' א') – "ומי שפסקו לו ממון הרבה לשדוכין וחזרו בהם, לא יעגן כלתו משום זה ולא יתקוטט בעבור נכסי אשתו, ומי שעושה כן אינו מצליח ואין זיווגו עולה יפה, כי הממון שאדם לוקח עם אשתו אינו ממון של יושר, וכל העושה כן מקרי נושא אשה לשם ממון, אלא כל מה שיתן לו חמיו וחמותו יקח בעין טוב ואז יצליחו. (ב"י בשם א"ח)".
3. בת תלמיד חכם.
   1. פסקי תשובות (ס"ק ה' ).
   2. פסקי תשובות (ס"ק ו' ).
   3. הגרח"ק זצ"ל (שי"ח שדה עמ' תמ"ח אות ע"ד) – "שאלה: אם יש לפניו בת תלמיד חכם ובת עם הארץ, והבת עם הארץ יש לה יותר יראת שמים מהבת תלמיד חכם, איזה מהם עדיף. תשובה: יראת שמים עדיף".
   4. **בית יעקב**.
      1. חזו"א ( ).
      2. תשובות והנהגות (ח"א סי' שפ"ט ).
      3. הגרשז"א זצ"ל ( ).
4. אסור לקדש אשה עד שתראנה.
   1. קידושין (דף מא.) – "דאמר רב יהודה אמר רב: **אסור לאדם שיקדש את האשה עד שיראנה**, שמא יראה בה דבר מגונה ותתגנה עליו, ורחמנא אמר: ואהבת לרעך כמוך".
      1. רש"י (שם ד"ה בהא) – "בהא איסורא נמי איכא. אם יכול לקדש בעצמו וקידש ע"י שליח דמצוה שיראנה שמא תתגנה עליו".
         1. ב"ח (ס"ק א') – "כתב רבינו דאם אפשר לו לקדשה בעצמו אסור לקדשה ע"י שליח אא"כ מכירה דשמא תתגנה עליו וכו' והא דמשמע מדבריו דאם אי אפשר שיראנה יכול לקדשה ע"י שליח מפירש"י למד כך שכתב וז"ל בהא איסורא נמי איכא אם יכול לקדשה בעצמו וקידשה על ידי שליח עכ"ל אלמא **דדוקא ביכול** לקדשה בעצמו אבל היכא דאי אפשר שרי ע"י שליח".
      2. ב"ב (דף טז.) – "אמר רבא: עפרא לפומיה דאיוב, איהו באחרניתא, אברהם אפילו בדידיה לא איסתכל. דכתיב: הנה נא ידעתי כי אשה יפת מראה את, מכלל דמעיקרא לא הוה ידע לה".
         1. מהרש"א (שם ד"ה עפרא) – "ויש לדקדק היאך לא היה מסתכל אברהם בשרה מעולם כדקאמר הכא מדכתיב הנה נא עתה ידעתי וגו' והרי אמרו בפ"ב דקדושין אסור לאדם שיקדש אשה עד שיראנה שמא יראה בה כו' ואברהם אבינו קיים מילי דרבנן ואפי' ע"ת כדאמרינן ביומא וי"ל דודאי ראה אותה בנעוריה קודם שנשאה מדרב יהודה שמא תתגנה כו' אלא דאחר שהיתה נשואה לו לא ראה אותה מתוך צניעותה והוא חשב כי לא עמדה ביפיה בזקנתה כי היתה בעת הזאת לפי הכתובים יותר מס' שנה ולפי שע"י מעשה הסתכל בה עתה כדאיתא בתנחומא וראה שעמדה ביפיה מהפלא שנעשה בה בת כ' כבת ז' ליופי כו' וע"כ אמר עתה לפני זמן זקנותך ידעתי כי יפת מראה את ולפי מה שפרשנו אהא דאמר פרק נושאין גבי אברהם דכתיב יהיה לך ולזרעך אחריך וגו' ה"ק דלא תנסוב שפחה וגו' דלא קיים אברהם כל התורה אלא עד אחר שנימול לק"מ דכשנשא שרה לא קיים כל התורה לא היה חש להא דרב יהודה ודו"ק".
         2. שפתי חכמים (בראשית פרק י"ב פסוק י"א אות ק') – "יש מקשין והלא אמרו חז"ל (קידושין מא א) אסור לישא אשה עד שיראנה. ולי נראה שודאי שראה אותה קודם שנשאה והכיר בה שהיא יפת תואר, ומכל מקום באותו הזמן היתה רכה בשנים ודרך להיות יפה, אבל עכשיו שהיהת בת ס"ה שנים ורגיל להשתנות היופי ועל זה אמר שעד עכשיו כו'. (נחלת יעקב)".
         3. עיני שמואל (ב"ב דף טז.) – "אברהם אפי' בדידיה לא אסתכל וכו'. עיין במהרש"א ... ואפשר כיון דכל הטעם דאסור לקדש קודם שראה אותה, שמא יראה בה דבר מגונה ותתגנה עליו, ואברהם ידע בדנפשיה שלא יסתכל בה מעולם, והבן".
         4. הגריש"א זצ"ל (הערות על מסכת קידושין דף מא.) – "ידוע קושיית המהרש"א בב"ב (ט"ז ע"א) על הא דאיתא התם גבי אברהם אבינו ע"ה דלא הכיר בשרה עד שירדה למצרים שלא הסתכל בה, והרי אסור לקדש את האשה עד שיראנה, ותירץ המהרש"א דקודם שיקדשה ראה אותה ואח"כ לא ראה אותה שנים הרבה עד שירד למצרים והיה סבור שכבר אינה יפת מראה אחר שעברה שנים הרבה, עוד תירץ המהרש"א דלא קיים אברהם את התורה אלא אחר שנצטוה על המילה עיין שם. (ומה שהעולם רגיל לתרץ דהאיסור הוה רק כשיש חשש שיראנה ואברהם ע"ה ל"ח לזה, ז"א דלא פלוג רבנן ועוד דהא חזינן הכא דבסוף ראה אותה)".
         5. חשוקי חמד (בבא בתרא דף טז.) – "שאלה. חסיד המתנהג בקדושה יתרה, ולא יסתכל אפילו על אשתו. האם מותר לו לקדשה מבלי לראותה תחילה ... נמצא דלשיטת העיון יעקב אולי מותר לו לקדשה מבלי שיראנה. ולפי המהרש"א אפילו לאדם כזה אסור לקדש בלי שיראנה. אולם אף לפי העיון יעקב נראה שלמעשה הדבר אסור דמי הוא זה שיאמר בטוח אני שלא אראה את אשתי, חוץ מאברהם אבינו שהוא איתנו של עולם, ונסהו השי"ת בעשר נסיונות ומי יערוב ליבו לדמות עצמו אליו, ואף אברהם אבינו נאלץ פעם לראותה כמבואר בחז"ל, ולכן ודאי שאסור לקדש אשה עד שיראנה ואפילו חסיד המתנהג בקדושה. וכל שכן לפי המהרש"א שגם אברהם אבינו ראה את שרה לפני שנשא אותה".
      3. שבת (דף נג:) – "תנו רבנן: מעשה באדם אחד שנשא **אשה גידמת** ולא הכיר בה עד יום מותה. אמר רב: בא וראה כמה צנועה אשה זו, שלא הכיר בה בעלה. אמר לו רבי חייא: זו דרכה בכך, אלא: כמה צנוע אדם זה שלא הכיר באשתו".
         1. יעב"ץ (שם) – "צנוע אדם זה. ש"מ צנוע מותר לקדש אשה אע"פ שלא יראנה, עמ"ש על זה פירוש בחלק".
         2. מראי מקומות – דברות משה (שבת סי' מ"ג הע' י', עמ' רמ"ט).
      4. מראי מקומות – פרדס יוסף (פר' וישב אות ד' ד"ה ועיין במהרש"א, עמ' תרס"ה), לרעך כמוך (ואהבת לרעך קונ' ביאורים סי' י"א), דף על הדף (שבת דף נג:).
   2. ***נדה (דף טז: - דף יז.) – "א"ר יוחנן: אסור לאדם שישמש מטתו ביום. מאי קרא. שנאמר (איוב ג'): יאבד יום אולד בו והלילה אמר הורה גבר, לילה ניתן להריון, ויום לא ניתן להריון. ר"ל אמר מהכא: (משלי י"ט) בוזה דרכיו ימות ... אמר רב חסדא: אסור לו לאדם שישמש מטתו ביום, שנאמר (ויקרא י"ט) ואהבת לרעך כמוך. מאי משמע. אמר אביי: שמא יראה בה דבר מגונה ותתגנה עליו. אמר רב הונא: ישראל קדושים הם ואין משמשין מטותיהן ביום".***
      1. ***ערוך לנר (נדה דף יז. ד"ה שנאמר) – "שנאמר ואהבת לרעך כמוך. ק"ק למה לי' לר"ח קרא זה ולא יליף מהא דדרשי ר"י ור"ל לעיל וכן ק' אפכא למה לא ילפי גם ר"י ור"ל מהכא וי"ל דר"ח דרש קרא דהלילה אמר למה שדרש ר"ל וקרא דבוזה דרכיו למה דדרש ר"י מני' ולכן לית לי' קרא רק מואהבת לרעך או י"ל לפי מה שכתבתי לעיל דבאינו משמש להריון מותר לר"י לשמש ביום ובזקנה ועקרה גם לר"ל לכן הוצרך ר"ח מואהבת לרעך כמוך דשייך גם בכל הני ומה דלא ניחא לר"י ור"ל טעם דר"ח י"ל דלטעם זה אם היא רוצה בכך ומוחלת על בזיונה יהי' מותר אבל לטעמם אסור"***.
5. הגדר: בשלילה.
   1. **בלשון שלילה**.
      1. שבת (דף לא.) – "דעלך סני לחברך לא תעביד".
      2. וכ"כ התרגום יונתן (על הפסוק שם), וכן נראה מסנהדרין (דף פד: רש"י ד"ה ואהבת).
      3. מהרש"א (שבת דף לא. ד"ה דעלך) – "ואמר דהלל למדו דעלך סני לחברך לא כו'. והיינו דכתיב בתורה ואהבת לרעך כמוך וגו' ויש לעיין בזה גם שאמר ליה בלשון תרגום שכן היה לשונם אז בירושלים מכל מקום אמאי שינה לומר לו בלשון שלילה דעלך סני כו' דתרגום מלישנא דקרא הל"ל ותרחמיה לחברך כוותך כת"א וי"ל דמשמע ליה דקרא לא איירי אלא בכי האי גוונא בל"ת דגביה לא תקום ולא תטור כתיב ועלה קאי ואהבת לרעך וגו' שלא תעשה לו רעה מכל דסני לך כו' אבל לגבי לעשות לו טובה לא קאמר ואהבת לרעך כמוך כדאמרינן חייך קודמין לחיי אחיך וכן מוכיחין דברי ת"י ע"ש ודו"ק".
      4. מהרצ"ח (שבת דף לא.).
      5. ערה"ש (או"ח סי' קנ"ו סעי' ז') - לשונו לקמן.
      6. תורה תמימה (ויקרא פרק י"ט הע' קכ"ח) – "רומז למ"ש באגדה דשבת ל"א א' בההוא גר שבא לפני הלל שילמדנו כל התורה כשהוא עומד על רגל אחת ואמר לו מה דעלך סני לחברך לא תעביד, זו היא כל התורה, ואידך פירושא הוא זיל גמור. ומה שנראה לר"ע להסמיך דרשתו על לשון זה הוא משום דבפשיטות קשה הענין לצות על אדם שיאהב את חבירו כמו שאוהב את עצמו, מפני שזה דבר הנמנע בטבע, וגם ר"ע עצמו ס"ל [ב"מ ס"ב א'] חייך קודמין לחיי חבירך ולכן דריש שהאהבה הזאת פירושו העדר השנאה והיינו שלא יעשה נגד רצונו, ואם לאדם כך מכש"כ להקב"ה, וזו היא גם כונת הלל הזקן כמש"כ, וע' ברש"י בשבת שם, ועוד כתבנו מענין זה בפ' בראשית בפסוק זה ספר תולדות אדם ובפ' ואתחנן בפ' ועשית הישר והטוב, וכאן אין להאריך".
      7. שערי ישר (הקדמה ד"ה אמנם) – "שהרי הורה לנו רבי עקיבא חייך קודמים, וגם רמזו לנו לפרש את המקרא 'ואהבת לרעך כמוך' בדרך שלילי מאי דעלך סני, לחברך לא תעביד, אבל בדרך חיובי ראוי לאדם להקדים את טובת עצמו".
      8. הרי"פ (עשה י"ט קמד-ב ד"ה איברא).
      9. חזו"א (מעשה איש ח"ב עמ' קס"ו, פאר הדור ח"ד עמ' ס' ד"ה מתוך) – "שח הגאון רבי מיכל יהודה ליפקוביץ שליט"א: אספר מה שסיפר לי מזה זמן, אחד מן התלמידים המקורבים. המספר הטרידו אותו הרבה להיכנס למסור צרכי יחיד זה וצרכי יחיד אחר, ופעמים הגיעו ממקומות אחרים לבקשו בכל מיני שליחויות, ופנה ושאל לרבינו האם הוא מחוייב בדבר, כי הרי זה מפריע לו בלימודו. והשיב לו רבינו: לקנות תורה, לזכות לתורה, צריך זכות השכל. בלא זכות השכל אי אפשר לזכות לתורה. וזכות השכל אפשר לזכות על ידי עשיית חסד. זה היה תוכן הדברים. נשאל: מתי ובאיזה מעשים האדם מבטל את מצות 'ואהבת לרעך כמוך'. והשיב: הרי רואים בחז"ל שעיקר המצוה היא בדרך השלילה. 'דעלך סני לחברך לא תעביד (שבת ל"א, א'). זהו עיקר העניין של 'ואהבת לרעך כמוך'. אמנם מצוה קיומית היא לסייע לחבירו באופן חיובי בגוף ובממון, אבל ביטול מצות 'ואהבת לרעך כמוך' היא כשהאדם פוגע בחבירו. זהו עיקר החומרה והקפידא - שלא לפגוע בזולת. (מפי א' מגדולי ת"ח שליט"א). [עיין מהרש"א (שבת שם) הובא בפמ"ג (או"ח סי' ע"ב א"א סק"ד). ובספר 'מנחת אלימלך' (ח"ב סי' ל"ג) הרחיב בעניין זה]".
      10. הגרח"ק זצ"ל (אורחות יושר סי' ג') – "וכתב הרמב"ם (רפי"ד מאבל) ... ודברי הרמב"ם צריכין ביאור שאחר שכתב בסוף שכל דברים אלו הן בכלל ואהבת לרעך כמוך א"כ הוא דאורייתא ואיך כתב בתחלה שכל מצות אלו מדבריהם וי"ל דמדאורייתא הוא מצוה כללית כל גמ"ח וזה אין לו שיעור ואין חייב כל היום לעסוק בגמ"ח וגם אם יש לו לעשות צרכי עצמו אין חברו קודם לו רק כשיכול יש לו מצוה לעזור אבל כשחכמים קבעו בקור חולים מצוה בפ"ע וכן נחום אבלים וכו' הוי מצוה דרבנן כמו נר חנוכה ומקרא מגילה **ודוחה שאר הדברים וחייב בה** אפי' אם כבר עשה גמילות חסדים היום או שזקוק לצרכי עצמו כי היא מצוה מיוחדת שהוא חיוב עליו באלה הדברים שמנה הרמב"ם ז"ל".
          1. מראי מקומות – לרעך כמוך (ואהבת לרעך קונ' ביאורים סי' א' הע' ה', "אך במה שסיים שם: 'כשחכמים קבעו ביקור חולים מצוה בפנ"ע וכן נחום אבלים וכו' הוי מצוה דרבנן כמו נר חנוכה ומקרא מגילה ודוחה שאר הדברים וחייב בה אפילו אם כבר עשה גמילות חסדים היום או שזקוק לצרכי עצמו', עכ"ל. צלע"ג, כיוון שהרמב"ם כ' בפי"ד מאבל ... ולא שמענו מעולם שאדם יבקר חולים, בתורת חיוב, כל היום. וגם בבאר יצחק שם אות לז ... ולענ"ד הוא מצוה קיומית").
      11. לרעך כמוך (ואהבת לרעך פרק א', קונ' ביאורים סי' א').
      12. וכן רלב"ג על הפסוק שם, ור"י באבות פ"ב מ"י כדאי' במעמק ברכה הל' דרך ארץ. וכן משמע בחינוך מ' רמ"ג, ומנ"ח מ' ל"ג אות ג', והח"ח באהבת חסד שלא מביא עשה זו בפתיחתו על מי שמרחיק עצמו ממידת חסד ע"ש. וכן נראה מהסמ"ג (עשה ט', לשונו מובא לעיל). וכן עי' הגר"ז (סי' קנ"ו סעי' ה', "מצוה על כל אדם לאהוב את כל אחד ואחד כגופו שנאמר ואהבת לרעך כמוך לפיכך צריך לחוס על כבודו ועל ממונו כמו שחס על כבוד וממון שלו והמתכבד בקלון חבירו אין לו חלק לעולם הבא").
          1. ובודאי יש קיום מצות ואהבת בקום ועשה, אע"ג דאין חיוב. וזה גם הפשט ברמב"ם אבל פרק י"ד הל' א' שמחויב מדרבנן, אבל נכלל בעשה דואהבת ומקיים מצות ואהבת. שו"ר שוכ"כ המשנת יעב"ץ יו"ד סי' ל"ז ד"ה עיין, אורחות יושר, ילקוט יוסף שבת סי' רפ"ז הע' א' (ודלא כשאר תירוצים בהמפתח להרמב"ם שם, וכן הפמ"ג שם כתב שהרמב"ם חולק על המהרש"א, ועי' הרמב"ם אישות פט"ו הלי"ט). וברמב"ם דעות פ"ו הל"ג דצריך לספר בשבחו י"ל כהחינוך מ' רמ"ג דאם יספר עליו דברים יספרם לשבח, משום שאין זה סתירה להדין שחייך קודם.
   2. רמב"ם (הל' דעות פרק ו' הל' ג') – "מצוה על כל אדם לאהוב את כל אחד ואחד מישראל כגופו שנאמר ואהבת לרעך כמוך, לפיכך צריך **לספר בשבחו** ולחוס על ממונו כאשר הוא חס על ממון עצמו ורוצה בכבוד עצמו".
      1. האם המרש"א כמו הרמב"ם.
         1. לא.
            1. פמ"ג (סי' קנ"ו א"א ס"ק ב', עי' סי' ע"ב א"א ס"ק ד' [לשונו לקמן], וראש יוסף שבת דף לא.) – "מה שכתב ואהבת לרעך כמוך, עיין מהרש"א שבת ל"א א' [ד"ה] דעלך 'סני' כו', הא העדר הטובה אין בכלל זה. ויש לעיין אי דווקא שיכול לעשות לעצמו, או אף שאי אפשר לעצמו רק לחבירו מכל מקום העדר הטובה אין עובר מצות עשה ואהבת. ואי"ה יבואר במקום אחר, וכאן אין להאריך ... ומה שכתב המתכבד בקלון חבירו, ר"מ פרק ו' מדיעות הלכה ג'. ושם משמע מצות עשה לאהוב כל ישראל כמו עצמו, אפילו לעשות טובה כמו לעצמו, עיין מהרש"א שבת ל"א הביאותיו לעיל [ד"ה מה שכתב ואהבת]".
         2. כן.
            1. ערה"ש (או"ח סי' קנ"ו סעי' ז') – "מצוה לאהוב את כל אחד מישראל כגופו שנאמר [ויקרא יט, יח] ואהבת לרעך כמוך לפיכך צריך לספר בשבחו ולחוס על ממונו כמו שרוצה בכבוד עצמו וחס על ממון עצמו והמתכבד בקלון חבירו אין לו חלק לעוה"ב [רמב"ם הל' דיעות פ"ו] אבל אין הכוונה שיאהבנו כנפשו ולחלוק עמו בממונו שהרי לא כתיב בעניין זה כלל דהך קרא כתיב אצל הלאוין דלא תלך רכיל לא תשנא לא תקום ולא תטור ש"מ דהצווי הוא שלא לעשות לו רעה ובדבר שאין בזה הפסד ממון [נ"ל]".

י"ל: הגדר לא הוי שלילה, אלא חייך קודם. וכן מחליף הלשון "ורוצה בכבוד עצמו", שהולך על ולחוס על ממונו.

* + - * 1. עי' באר משה (ח"ו סי' קס"ג אות ח') – "שוב ראיתי בפמ"ג (או"ח סי' קנ"ו) שמסתפק בדעת המהרש"א ולפענ"ד הדברים ברורים כמו שכתבתי".
        2. דברי יהושע (ח"ב סי' ט' אות י').
  1. **אשתו**.
     1. מושב זקנים (על הפסוק) – "ד"א ואהבת לרעך כמוך. זו אשתו שצריך לאהוב אשתו כגופו. ובשלהי גיטין (צ' א') אמרינן אל תחרוש על רעך רעה זו אשתו. רעך בא"ת ב"ש בגי' זו האשה. ואין לכוף אשתו לשמש. וישמחנה בתשמיש כדאמר (משלי י"ט ב') גם בלא דעת נפש לא טוב".
     2. יבמות (דף סב:) – "ת"ר: האוהב את אשתו כגופו, והמכבדה יותר מגופו".
        1. אורח נאמן (סי' קנ"ו הע' ל"ז) – "לכאורה קשה בכלל דלמה צריכים אזהרה יתירה לאהוב את אשתו. דכי יצאת מן כלל ישראל שאין עליה המצוה ואהבת לרעך (כמוך). אבל כנראה דזה היא גופא החידוש בזה דלא יחשוב האדם כיון שהיא אשתו צריך לאהוב אותה יותר מכל אדם. ובכל אדם רק כגופו. ואשתו יאהב יותר מגופו לזה הזהיר דגם באשתו יאהבנה רק כגופו כמו לכל ישראל מטעם ואהבת. אבל לא יותר. מטעם אישות. כי הלא היא מהשלשה דברים יצר תינוק ואשה תהא שמאל דוחה וימין מקרבת (סוטה מ"ז) וברמב"ם פט"ו מאישות הי"ז פסק כר"ע בסוטה ג' דחובה על כל איש לקנאות לאשתו. ומבואר שם עוד דיהא מורא הבעל על האשה ויהי' בעיניה כשר ומלך ותעשה כל מעשיה על פיו. ומובן כי כל אלו הדברים הרי נאמרים מרז"ל בכדי שח"ו לא יצמח רעה מתוך ביתו של אדם כי נשים דעתן קלות וצריכים לשימור יתירה. וע"כ באה אזהרה לאהוב אותה רק כגופו ולא יותר, כי אהבה יתירה מקלקלת השורה. בין לגבי עצמו ולגבי חנוך הילדים ובין לגבי אחרים. וע"ז אמרו ע"ז וידעת כי שלום אקליך באם תתנהג רק כצוי רז"ל לאהוב רק כגופו ולכבדה יותר מגופו כי מזה יהא תועלת שתהא נשמע לדבריו. וזה יביא כדסמיך ליה והמדריך בניו ובנותיו בדרך ישרה. ומשיאן סמוך לפירקן, פרט ישתרשו בחטא ויקימו דור ישרים גם הם. כי זה תכלית כל אדם למען יצוה בניו אחריו וגו'".
     3. מראי מקומות.
        1. גיטין (דף צ.) – "א"ל רב משרשיא לרבא: אם לבו לגרשה והיא יושבת תחתיו ומשמשתו, מהו. קרי עליה: אל תחרש על **רעך** רעה והוא יושב לבטח אתך".