11ב בדינא דהיה קורא בראש הגג
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / הוצאה / הרב יצחק טחן / פרק קמא

בדינא דהיה קורא בראש הגג

דף ה' ע''ב

1. גמ' היה קורא בספר על האיסקופה ונתגלגל הספר מידו גוללו אצלו. היה קורא בראש הגג ונתגלגל הספר מידו, עד שלא הגיע לעשרה טפחים גוללו אצלו, משהגיע לעשרה טפחים הופכו על הכתב והוינן בה אמאי הופכו על הכתב הא לא נח ואמר רבא בכותל משופע. **מבואר בגמ' דלמרות דהכותל גבוה י' לא דיינינן את פני הכותל כרה''י ולמעלה מי' הוי מק''פ. ורק למטה מי' פליגי תוס' והרמב''ן דתוס' ס''ל דרק במכתפין עליו הוי רה''ר כמו בעמוד, אולם הרמב''ן ס''ל דחשיב אויר רה''ר כמו בדבילה שנחה בפני הכותל.**
2. **ויעוין ברמב''ן וז''ל, ואני אומר אף על פי שאין רבים מכתפין עליו דכל אויר רה"ר עד עשרה רה"ר, ופני כותל משופע וכותל שאינו משופע שוין הן.** ומבואר ברמב''ן דכותל משופע דנים את כל משך השיפוע כחדא מחיצה שהניחו אותה באלכסון ולכן לא שייך לדון את פני המחיצה כשטח מסוים. ויעוין בחזו''א עירובין קח סק''ט דמוכיח מזה את יסודו דתל המתלקט כל פני הכותל חשיבא מחיצה ולכן חשיב מחיצה הניכרת, ולפי''ז בעינן שבגובה י' דהתל יהא מקום רחב ד' דרק אז מקרי שטח.
3. ובבאור הפלוגתא אי חשיב רה''ר למטה מי' בלי רבים מכתפין יעוין ברשב''א דמסיק כתוס' וז''ל, ומסתברא כלישנא קמא דהתם הוא בדלא נח במקום מסוים אלא שנחה על פני הכותל מצד הדבילה שהיא לחה ושמינה, אבל כאן שהוא מקום מסויים לנוח בו החפץ הרי הוא כ''תל'' שאם מכתפין בו הוי כרשות הרבים ואי לא הוי כרמלית. ולכאורה מבואר בדבריו דדן את פני הכותל כשטח ויש לעיין דא''כ אמאי לא הוי רה''י למעלה מי'.
4. **ויעוין בחזו''א שם דמבאר דהא דנקט תוס' דהוי כרמלית הוי מחמת שאין כנגד האויר ולמטה הילוך רבים הלכך לא יכול להחשב רה''ר** אבל לא הוי מחמת דחשיב מקום, רק דהאויר עצמו לא חשיב אויר רה''ר, אולם ברשב''א נראה דחשיב כשטח וצ''ב. ונראה דבהא מודה הרשב''א דלמעלה י' הוי מק''פ, רק דהוקשה לו על הרמב''ן דדן להך אויר כרה''ר, דבשלמא בדבילה שליכא יחס לכותל במצבו בזקיפה כמקום הנחה אלא רק דהדבילה נדבקת בו מחמת לחותה, לכן דיינינן להך אויר כאויר רה''ר ולא כמקומו של הכותל, אולם בכותל משופע למרות דנידון כמחיצה, אולם הא מיהא דהוי מקום שימוש וא''כ לא שייך לדון את האויר כאויר רה''ר.

**וחזינן דביסוד הדבר מודה הרשב''א שהאויר של החלק המשופע חשיב אויר רה''ר,** למרות שאם נדון את המקום שמתחתיו הוי מק''פ או כרמלית, מ''מ האויר משתייך לרה''ר, רק דפליגי אי חשיב מקום מסוים ואז לא משתייך לאויר או דמשתייך לאויר. ובבאור הדבר לכאורה צ''ל דכיון דהוא משופע כלפי רה''ר א''כ האויר הוי מקום השימוש של רה''ר ולא חשיב כמקום שימוש בפני עצמו, ורק אי מקום הזקיפה של השיפוע חשיב מקום שימוש הוי סיבה לנתק את ההתיחסות של האויר לרה''ר.

1. ולפי מה שנתבאר מיושב היטב אמאי לא דיינינן לתל כנפרץ לרה''ר [דהרי כל השטח עד גובה י' הוי רה''ר], דלפי''ז יצא דהיחס של הרה''ר הוא רק לאויר אולם התל עצמו לא הוי כ''שטח'' וא''כ גוף התל לא הוי כרה''ר.

ויש להוכיח כן מהחזו''א דהנה יעוין בגליונות החזו''א על הרמב''ם פי'ד ה''ט דפליג שם על הגר''ח דנקט דג''ט דתל הסמוכים לרה''ר הוי כרה''ר.ומוציא מזה יסוד דלמרות דהוו כרה''ר מצטרפים להשלים את המחיצה. וכתב על זה החזו''א שם וז''ל, ואמנם תל המתלקט אינו רה''ר כלל כיון דהוא זקוף ואינו ראוי לרבים לא להילוך ולא לתשמיש, ובאמת אין הרבים משמשין בו שהוא זקוף יותר מדאי ולא חשיב שטח כלל והוא מקום פטור כעמוד פחות מדע''ד, אבל אם היה באמת שטחו רה''ר הוי נחשב התל פרוץ לרה''ר. ומבואר בדבריו דכיון דלא הוי כשטח הוי מק''פ. וצ''ב מהא דהביא בסימן ק''ט את הראשונים דדנו את האויר כרה''ר. ונראה דכונתו כמו שבארנו דגוף שטחו של התל הוי מק''פ אולם האויר הוי נידון בפני עצמו ולכן לא חשיב נפרצה לרה''ר.

1. ובגר''ח דדן את גובה השיפוע כשטח הוי לשיטתו בהלכות סוכה דנקט דהיחס של תל המתלקט הוי כצירוף מחיצות ומבואר דדן כל חלק וחלק בשיפוע בפני עצמו ולפי''ז כל היכא דהגיע לרוחב ד' בגובה י' הדר דינא דיחשב רה''י כיון דמה שעל גבה נידון כשטח שע''ג המחיצה. אלא דצ''ב מהראשונים דנקטו דלא הוי רה''ר למעלה מי'.

ד. ויעוין במיוחס לר''ן בדף ק' ע''א וז''ל, תל המתלקט עשרה מתוך ארבע. פי' דכשהוא גבוה עשרה אין בו אלא ד' אמות מצומצמות לא פחות ולא יותר, ''דאי פחות אין זה רשות היחיד אף על פי שהוא רחב יותר מארבע בקרקעיתו'', ואי יותר מד' הוי רשות הרבים כיון שהוא משופע וניחא תשמישתי' לרבים. ויש לעיין בכונתו דאי פחות אין זה רה''י, דאדרבה כל כמה דליכא רוחב ד' הוי יותר זקיפה ואיכא מניעה להילוך רבים וכן תמה בשפת אמת שם. ויעוין במשנת השבת דמובא שם לבאר דהר''ן ס''ל דגוף השיפוע עצמו הוי כשטח רה''י, ובזה נקט הר''ן דלאשווי לגוף השיפוע יחס של שטח בעינן דוקא להך זקיפה די' מתוך ד' אמות, דאי הוי בפחות מד''א הוי כבר זקיפה גמורה דבזה לא שייך לדונה כשטח. ולפי''ז יצא דגם הר''ן מודה דדנים את כל השיפוע כמחיצה אולם ליכא בזה סתירה לדון את זה גם כשטח.

אולם בדעת הגר''ח דדן לעולם את התל כמחיצות חלוקות אין מקום לחילוק זה וא''כ צ''ב מכל הראשונים דמוכח מהם דעל גבי השיפוע לא הוי רה''י. אא''כ נימא דהך יחס של מחיצות חלוקות מהני רק להלכות מחיצות אולם בדין רוחב ד' דרה''י בהא בעינן שטח מסוים וכל כמה שהוא בנוי מצירוף של חלקי מחיצות הוי גרעון בדין רוחב ד' הנצרך למשווי כרשות היחיד. ויש לעיין.