יד - פסול בדבר דאי בעי שקיל לי_
קטגוריות: ש_ס / יח סוכה / לולב הגזול - עניינים הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

יום ועש"ק פנחס תשפ"ג

**א**

א] הראב"ד בהל' לולב כתב, ז"ל, מיהו איבעיא לן וכו' וכן בהדס אם יבשו בו ג' בדין העליונים שבראשו והשאר כולן לחין מהו, ומסתברא וכו' וגבי הדס לקולא שהרי נתברר לנו נקטם ראשו דפסול כגון שנקטם מראש השדרה עצמה אבל אם נקטמו העלין העליונין לבדן אינו נפסל, וכיון דכי נקטמו לא פסלי כ"ש יבשו דלא פסלי דהא אי בעי שקיל להו, עכ"ל.

אמנם הנה הריטב"א לעיל ל"ג א' כתב, ז"ל, ונראין דברים דכולה מילתא תליא בראש ההדס שכשם שאם הוא לח מציל על השאר שהוא יבש כולו, כך אם הראש יבש פסול ואע"פ שהשאר כולו לח, מפי מורי נר"ו, עכ"ל, וכ"כ הרא"ה והר"ן שם.

והביכורי יעקב בסימן תרמ"ו סוסק"כ נקט דהרא"ה והריטב"א והר"ן פליגי ביסוד הדברים ע"ד הראב"ד וס"ל דאף דאם נקטמו לא פסלי מ"מ י"ל דאם יבשו פסלי, עיי"ש.

וצ"ע דלכאו' אין מקור לזה מדבריהם, דהרא"ה והריטב"א והר"ן לטעמייהו אזלי דס"ל דכל שנשר אפי' קן אחד פסול דבעינן עבות בכולו, ומה"ט הוא דפסלי כשיבש הקן העליון, ולא מצינו למימר דאי בעי שקיל להו, דהרי אם שקיל להו פסול.[[1]](#footnote-2)

**ב**

ב] והנה הביכורי יעקב שם הק' ע"ד הראב"ד דכל שאם נקטם לא פסל ה"נ אם יבש לא פסל דאי בעי שקיל לי', שהרי חזינן דאתרוג שעלתה עליו חזזית פסול אף דבידו לקלפו והוא חוזר להכשירו כמש"כ השו"ע בסימן תרמ"ח סי"ד, ולא מכשרינן מכח הא דאי בעי שקיל לי', וכתב להוכיח עוד מדעת הסוברים דנקלף כולו כשר ואפ"ה פסלינן בנקלף מקצתו ולא מכשרינן מכח הא דבידו לקלפו כולו.

והביאוה"ל בסימן תרמ"ו ס"י כתב לישב לקו' קמייתא, ז"ל, לאו ראי' היא דשם לא ידעינן מקודם אם יוחזר למראה אתרוג וגם לא יחסר כלום, עכ"ל, ולפ"ז נמצא דבגונא דידוע לנו דע"י שיקלוף יחזור למראה אתרוג וגם לא יחסר כלום ה"ז כשר אף בשלא קילפוהו, ואף בגונא שאין ידוע לנו אי"ז פסול אלא מספק, וזה חידוש רב, - ועוד דלפ"ז נמצא דכל שקילף וחזר למראה אתרוג ולא נחסר כלום, איגלאי מילתא דהי' כשר אף קודם שקילפו, וזה דלא כמש"כ הרא"ש בסימן י"ח דכל שקילף את החזזית זהו פסול החוזר להכשירו, ולהדיא בדבריו דקודם שקילף הי' האתרוג פסול וע"י שקילף חוזר האתרוג להכשירו, ועמד ע"ז הביכורי יעקב שם.

ג] עוד יש להעיר בזה ממש"כ התוס' לעיל כ"ט ב' ד"ה נקטם ראשו בתי' הב' דס"ד דניטלה חשיב הדר טפי מנקטם, ולכאו' הוא שלא כיסוד ד' הראב"ד דכל דאי בעי שקיל לי' וכשר, יש להכשיר אף קודם שנטלו, וא"כ אם ניטל התיומת הי' כשר וחשיב כהדר, הי' לנו להכשיר אף בנקטם, משום דאי בעי שקיל לי'.[[2]](#footnote-3)

**ג**

ד] ונראה לדון בזה, דמש"כ הראב"ד דאין לפסול ביבשו העלים העליונים משום דאי בעי שקיל להו, לאו היינו דכל שבידו להכשיר את הפסול אינו פוסל, אלא היינו דעיקר פסולא דיבשו העלים אי"ז משום דעי"ז כל ההדס אינו הדר, אלא אין הפסול אלא בעלים אלו דהעלים היבשים ל"ה הדר, וזהו שכתב הראב"ד דאין מקום לפסול את ההדס מכח הא דיש בו עלים שאינם הדר, שהרי א"צ כלל לעלים אלו ואי בעי שקיל להו, וכיון דא"צ להם, לא איכפת לן דאינם הדר, ואין כונתו דההכשר הוא מכח הא דבפועל בידו ליטלם, אלא כיון דבידו ליטלם וא"צ שיהיו בהדס אין מקום לפסול כשהם יבשים, ומשא"כ באתרוג שעלתה עליו חזזית, הרי אין הפסול בהחזזית עצמה, דא"צ אותה כלל ואינה מכלל האתרוג, אלא מכח החזזית אין האתרוג עצמו הדר כיון דיש עליו חזזית, וכיון דאינו הדר ל"מ מידי מה שבידו לקלוף את החזזית ולהכשיר.

וה"נ הוא באתרוג שנקלף מקצתו דהו"ל כמנומר ופסול, דכיון דהאתרוג אינו הדר, ל"מ מידי מה שבידו לקלף את כולו ועי"ז יהא הדר, דמ"מ כל זמן שלא קילף את כולו הו"ל מנומר ואינו הדר ופסול.

וה"נ הוא בנקטמה התיומת, דאף אם הוה מכשרינן בניטלה התיומת דהוי הדר, מ"מ כל שנקטמה התיומת הרי דמכח זה כל הלולב אינו הדר, שהוא קטום בראשו, ול"מ מידי הא דבידו ליטול את התיומת ולהכשיר, דאמנם אם יטול את התיומת תו יהא הלולב הדר, אך כל זמן שלא נטל את התיומת אין הלולב הדר משום דהוא קטום בראשו, ואף שבידו להכשירו ע"י שיטול את התיומת, מ"מ כל זמן שלא נטל את התיומת ה"ז פסול.

ה] ושוב נתבוננתי די"ל עוד בזה, דהראב"ד לטעמי' דפסולא דיבש הוא משום דחשיב כמת, וכמו וכמו שאמרו בירושלמי שהביא הראב"ד שם דלא המתים יהללו, וגם לדעת הבבלי דפסולו הוא משום הדר י"ל דהא דלא חשיב הדר הוא משום שהוא כמאן דליתי' וכמש"כ הראב"ד שם דלא מיפסל יבש אלא בשהלבינו פניו והוי כמת, וע"כ במקום שאף אם נקטמו לא פסלי כ"ש דיבשו לא פסלי, דהרי כל הגריעותא ביבש הוא משום דכמאן דליתי' וע"כ לא גרע מהיכא דליתי' כלל, אך בשינוי מראה ושאר הפסולין דהם דברים הפוסלין בחיוב, י"ל דאף דאי בעי שקיל להו, מ"מ כל זמן דלא שקיל להו ה"ה פוסלין את האתרוג.

**ד**

ו] ובעיקר הדברים יש להעיר, דהנה הרמ"א בסימן תרמ"ט ס"ה כתב דאם הי' יבש או מנומר שפסול כל שבעת ימים אף אם חתך היבשות או הנמור פסול כל ז' הואיל ובא מכח פסול, ומבו' דאף שבידו לחתוך את היבשות, מ"מ כל זמן שלא חתכו פסול, ומכח זה הוא דפסלינן אף כשחתכו משום דבא מכח פסול, ולכאו' הוא שלא כד' הראב"ד, שהרי לד' הראב"ד כל דאם נחסר חלק זה אינו פוסל כ"ש דיבש אינו פוסל, ולמש"נ דד' הראב"ד הם במסוים בפסולא דיבש, שמא י"ל דפסול יבש באתרוג שאני, דכל שיבש מקצתו הוי הפסול בכולו, וע"ד פסולא דשינוי מראה, (וכדחזינן שדנו בזה ביבש בכמה מקומות משום פסולא דמנומר), וצ"ע.

ז] אמנם הנה מד' הביכורי יעקב והביאוה"ל שלא עמדו דד' הרמ"א אלו אינם כד' הראב"ד, נראה לכאו' דס"ל דהתם אין להכשיר מכח דינא דהראב"ד דאי בעי שקיל להו, כיון דאף אילו שקיל לי' לא מתכשר וכמש"כ הרמ"א.

אך לכאו' אין הדברים מתישבים, שהרי כל עיקר הא דפסלינן כשחתך את היבשות הוא משום שבא מכח פסול, וע"כ אי נימא דהדין נותן דאין יבשות זו פוסלת כלל כיון דאי בעי שקיל לי', הרי אי"ז בא כלל מכח פסול, ואין מקום כלל לומר דתפסול יבשות זו משום דאחר שהיא פוסלת תו ל"מ מה שיטלנה, דאדרבה אין יבשות זו ראוי' כלל לפסול כיון דאף אם נחסר חלק זה אינו פוסל.

ח] ולכאו' מוכח מזה כמש"נ בסימן י"ג בביאור הך דינא דבא מכח פסול, דלאו היינו דכיון שנפסל אינו חוזר ונראה, דא"כ ודאי דהי' לנו לומר דאינו נפסל כלל כיון דבידו ליטלו, אלא היינו דאף אחר שנטל אכתי חזינן לי' כבעל מום וכפגום, כיון דלא תיקן את הפגם, אלא הסיר מקצת מן האתרוג, וכלפי האתרוג השלם אכתי הפגם קיים, וע"כ שפיר י"ל דאין להכשיר בזה משום דאי בעי שקיל להו, כיון דאין בידו כלל לתקן את הפסול שאף אם יטול את המקום היבש אכתי חזינן לי' כאתרוג היבש, ואמנם למש"נ לעיל בביאור ד' הראב"ד דהוא במסוים בפסולא דיבש, לכאו' אין לישב כן, דכיון שאם יטול למקום זה כשר, אין לפסול כלל מכח הא דהוא יבש, אך הביכורי יעקב והביאוה"ל לטעמייהו שפירשו דדינא דהראב"ד אינו במסוים בפסולא דיבש, וכנ"ל.

ט] אך אכתי צ"ע בזה, שהרי המ"ב בסימן תרמ"ט סקל"ח כתב לדון לסמוך ע"ד החולקים על הך דינא דבא מכח פסול ואם חתך את היבשות או את הנימור כשר, ותיקשי דלפ"מ שנקט הביאוה"ל בסימן תרמ"ו לעיקר כד' הראב"ד דכל דאי בעי שקיל להו אינו פוסל, א"כ מ"ט לא מכשרינן קודם שחתך את היבשות והנימור.

ובע"כ מד' המ"ב, דכל מש"כ הראב"ד דאם אי בעי שקיל להו כשר, הוא רק בגונא דמצי שקיל להו ויהא כשר אף ביו"ט ראשון, אך באתרוג יבש או מנומר דבידו ליטול מקצת ממנו, כיון דביום הראשון הו"ל חסר ופסול, אלא בשאר הימים הוא כשר, לא מכשרינן לי' קודם שחתך, - אך טעם הדברים אכתי צ"ב.

1. ואמנם לפ"ז יש ללמוד מדבריהם דאף בהדס שארכו יותר מג"ט אם נשרו העלים העליונים פסול, ולא מצינו להכשירו מכח הג"ט התחתונים, עמש"נ בזה בסימן ז' שהרי סתימת דבריהם הוא דכל שיבש הקן העליון פסול אף אם אורך ההדס הוא יותר מג"ט, ודו"ק. [↑](#footnote-ref-2)
2. בספר חיים וברכה סימן רנ"ט וסימן ר"ס כתב לדון אם שינוי מראה על הפיטם פוסל, והביא מהמהרש"ם שכתב ללמד זכות על מנהג העולם להקל בזה דהואיל ונוהגים להכשיר כשניטלה הפיטמא עד מעט סמוך לאתרוג ע"כ אף אין שנוי מראה פוסל בזה, שהרי יכול להסיר הפיטם במקום שנשתנה מראהו, ועיי"ש שהק' ע"ז מד' התוס' דהי' מקום לומר דנקטם התיומת פסול וניטל התיומת כשר, והרי דיש מקום להחמיר באינו הדר טפי מבניטל, ועיי"ש שכתב דהגר"ח זצ"ל אמר לו לקיים ד' המהרש"ם דל"ד לד' התוס', דהגם שדנו התוס' דאף היכא דאף ניטל כשר מ"מ אם אינו הדר יש לפסול, מ"מ בפיטם דדעת הסוברים דאם ניטל כשר, הרי בע"כ דהוא משום דהפיטם אינו נחשב כלל מגוף האתרוג, שהרי ביום הראשון חסר פסול דבעינן לקיחה תמה, ומהא דניטל הפיטם כשר בע"כ דאינו כלל מגוף האתרוג, וא"כ לדידהו אין לפסול גם בשנשתנה מראיתו דל"ב בהפיטם הדר כלל כיון שאינו מגוף האתרוג. [↑](#footnote-ref-3)