פרק ד
קטגוריות: ש_ס / ח מעשר שני / מעשר שני עניינים - הרב מאיר קאופמן

בס"ד כ"ז תשרי ס"ט

**פרק ד**

**משנה א-ב**

**בקולת בזול אליבא דר"י**

א]עיין ירושלמי לענין דמאי שאם הפירות היו במקום זול והגיעו למקום יקר כבר נקבע מחירו כמקום הזול וצ"ע הרי למעשה זה לא המחיר ובהכרח שהוא מדין הקדש שווה מנה שחיללו על ש"פ מחולל ובפשוטו דין זה הוא גם לר"י והרי הגר"א ביאר שהירושלמי סובר שגם בזמן הזה צריך לחלל בשויו כי קי"ל כר"י וצ"ע

והנה במשנה לקמן מבואר שמחללים כשער הזול אמנם זה יתכן דבאמת לכל דבר יש כמה צורות של שומא ויש אפשרות לדון לפי שומא זו ומה שמבואר שמשערים לפי ער"ש או מוצאי שבת הכונה שעשו את החילול בזמן הזול וצ"ע הרי לכאורא אם אחד יזיק את זה עכשיו ישלם כשער היוקר חזינן שזה לא המחיר האמיתי

**משנה ג**

**בביאור הדין דאחר קודם**

א]מבואר במשנה שאם בעה"ב רוצה פחות ממישהו אחר אין הוא פודה ועיין ביאור הגר"א הלכות פדיון הבן שהוכיח מכאן שאדם יכול לפדות בע"כ של הבעלים אמנם בתוס' בב"ק ס"ט: מבואר לא כך וצ"ל שהמשנה אומרת שכה"ג שמישהו אחר אומר מחיר יותר גבוה אין בעה"ב יכול לפדות בפחות משווי זה אבל וודאי שמישהו אחר לא יכול לפדות בע"כ של הבעלים

**משנה ד**

**ביאור שני אופני חילול והטעם דהוי זכיה לאחרים**

א]עיין ח' הגר"ח הלכות זכיה ומתנה ובחזו"א ג' ט"ז דבאדם שפודה מע"ש של אדם אחר מכספו אפשר לעשות בשני אופנים אופן אחד שהפירות ישארו של הבעלים והכסף ישאר של הפודה ורק הקדושה תעבור על הכסף ודבר זה מבואר לעיל פ"ג מ"ג-ד ואופן שני שע"י המעשה חילול הכסף נהיה של בעל הפירות והפירות שיכים לבעל הכסף אמנם לכאורא באופן השני מבואר ברמב"ם שכל זה אם כסף קונה אבל אם מדרבנן שכסף לא קונה אפילו שהפדיון חל אבל הקנין לא חל עיין מ"ו וצ"ע והנה נקטו הנ"ל שבשני אופני אילו לא צריך להוסיף חומש והנה הר"מ ביאר במשנה ה' שכונת משנתינו שנתן מתנה את הכסף לעבדו והנה מבואר בירושלמי שדין המשנה הוא בין אם אמר פדה לך משלי או פדה לי משלך ועיין גר"ח שביאר שזה הולך על שני אופנים אלו וצ"ל שהכונה פדה לך משלי מה שהיה בתחילה שלו וצ"ע

אמנם הר"ש נקט בכוונת המשנה שהוא לא הקנה להם הכסף אלא אמר להם שיעשו פדיה אם הכסף ושע"י זה הפירות יעברו לרשותם וגם כה"ג אפילו שבשעת הפדיון גם הכסף וגם הפירות שלו לא צריך להוסיף חומש וצ"ע למה זה עוזר דוקא אם מעשה הפדיון נעשה על ידם ולא על ידו אמנם עיין ביאור הגר"א בירושלמי ולפ"ז אין לנו מקור לחידוש זה וכן לביאור הר"מ במשנה כנ"ל לא הוזכר חידוש זה

והנה הגמ' מביאה מחלוקת אמוראים בגיטין ס"ד: האם קטן זוכה לאחרים ומביאה ראיה מהמשנה הא לכם מעות אלו ופדו בהן מע"ש ובפשוטו הכוונה למשנתינו והקשה הר"ש לביאורו שכאן זה נשאר של הבעלים ופודים לעצמם א"כ אין כאן שום זכיה לאחרים ולכן ביאר שהכונה לא למשנתינו אלא לבריתא שמדובר שהקנה להם הכסף והם פודים בשבילו דהיינו שהכסף ישאר שלהם ויהיה קדוש בקדושת מע"ש והפירות ישארו של הבעלים והטעם שחשיב זוכה לאחרים דמטרת הפעולה לאחרים

ועיין ראשונים בגיטין שנקטו בכוונת המשנה שפודים בכסף לעצמם ואחרי זה נותנים הפירות במתנה לבעלים והקשו איזה זכיה יש כאן לבעלים הרי הפדיון לעצמם ועיין רשב"א שתירץ שכיון שכל המטרה של הזכיה לצורך לפדות ולתת לבעלים זה כמו זכיה לאחרים דהיינו שהחיסרון לא בכח לפעול לאחרים אלא שאין להם דעת לפעול דבר שמטרתו למישהו אחר וברמב"ן תירץ שהמאן דאמר שאין זוכה לאחרים זה מצד שגם הזכיה לעצמו הוא מדרבנן ע"ש ותירץ עוד שמדובר שזוכה בכסף ומחלל לצורך הבעלים דהינו שהם יזכו בפירות והוסיף שחשיב זוכה לאחרים כיון שזוכה מרשות ההקדש לבעלים ומשמע שאין זה מעשה חילול גרידא אלא כיון שזה ממון גבוה הרי זה כהוצאה מרשות גבוה לרשות הבעלים ומשמע שס"ל שממון גבוה זה כפשוטו ולא כהגר"ח עיין סימן ב' שהארכנו בזה

ועיין חידושי הגר"ח שביאר כראשונים שהם פודים לבעלים ומה שזה קשור לזכיה לאחרים כיון שמעשר שני שיש לו בעלים מבואר בגמ' שיש חיסרון של פדיון אינו ברשותו חזינן שהמעשה צריך להעשות מדעת הבעלים וזה עצמו חשיב זכיה אפילו שלא צריך בשליחותם ע"ש שהאריך מהא דחזינן שאפשר לפדות גם משל הפקר וצ"ע למה הסכמה זה קשור לדין זכיה ובזה ביאר שאפילו אם הדין זכין לאחרים זה רק דרבנן וכמבואר ברש"י שם כל זה דשם צריך להגיע גם לשליחות ואין שליחות לקטן אבל כאן שלא צריך להגיע לשליחות אין חיסרון זה אמנם עיין תוס"ר שתמה כאן בפודה לאחרים למה אין חיסרון של אין שליחות לקטן חזינן שס"ל שצריך להגיע לשליחות

והנה הראשונים נקטו שגם אם מועיל זכיה לאחרים זה רק אם דעת אחרת מקנה אבל לזכות מההפקר אפילו לעצמו הוא לא יכול והקשו א"כ כאן בעושה פדיון לאחרים הרי אין דעת אחרת מקנה אותו ותירצו התוס' שכאן שמדובר בהגיע לעונת הנדרים שהוא בר חילול א"כ לעצם המעשה יש לו כח וכל החיסרון במה שעושה לצורך מישהו אחר וזה קשור לנידון האם יש זכיה למישהו אחר

אמנם לכאורא באופן שהר"ש העמיד המשנה שהכסף והפירות של הבעלים לכאורא כה"ג הוא מדין שליחות כי לא מחלל על כסף שלו ואין סיבה שזה יעזור וצ"ע

**משנה ו**

**בביאור מתניתין**

א]בפשוטו כוונת המשנה שהפירות היו מע"ש וכר"י שהוא ממון הדיוט וכמבואר בקידושין נ"ד: ולכן זה נקנה במשיכה אמנם החילול לא חל אלא ע"י נתינת המעות וצ"ב א"כ למה כשנותן למוכר המעות לאחר שכבר זכה בפירות קדושתם מתחללת על הפירות הרי אין כאן עכשיו מעשה מקח ואולי תשלום פירות המעשר שני זה עצמו סיבה לחילול אפילו שזה כבר חל ואולי דבר זה תלוי בנידון האם חל דין דמי שביעית ע"י תשלום כנ"ל או שחשיב בהקפה ויתכן שזה אומדנא שיחול חילול אמנם צ"ע אם צריך דיבור הרי אין כאן דיבור

אמנם הרמב"ם ביאר שמדובר שהכסף היה מע"ש ורצה לקנות פירות ולחללם ובפשוטו לפ"ז קנין הפירות וודאי חל ואחרי זה בתשלום המעות הם מתחללים על הפירות שהוא קנה ובזה כיון שהתיקרו הפירות לא מתחלל אלא על מחציתם ובפשוטו לפ"ז אין זה ענין למחלוקת ר"י ור"מ אמנם עיין ברמב"ם בהילכותיו דבפשוטו נראה דס"ל דכה"ג הוא חייב להעמיד פירות בשווי שני הסלעים כיון שמדין חילול מעשר שני הוא ע"י כסף ועיין חידושי הגר"ח שהאריך שזה עצמו תלוי במחלוקת ר"י ור"מ ע"ש שהאריך בדברים עמוקים אמנם החזו"א ועוד אחרונים דחקו שכוונת הר"מ כמו שביאר כאן בפירושו

ובסיפא במשך ממנו מעשר בסלע בפשוטו כה"ג כיון שהמוכר צריך שיהיה לו כסף חולין א"כ יכול להביא לו רק סלע של מעשר שני שזה מתחלל על המעות אמנם הר"מ ביאר שלא יכול להביא לו כסף מעשר מצד לפני עוור ומשמע שכיון שהיה דעתו לקנות בכסף מעשר שני ושיחול חילול א"כ מצד דיני הממון יכול לתת לו מעשר שני ורק מצד לפני עוור אסור וצ"ע וע"ש שאם המוכר ע"ה יכול להביא לו דמאי וזה וודאי צ"ע הרי אסור לתת דמאי לע"ה ואולי כיון שמעיקר דיני הממון זה מה שמגיע ל לא הטריחו אותו להפסיד וצ"ע

**משנה ז**

**בביאור מחלוקת ר"י ור"י לעניין עסוקין וכו' והאם מועיל חילול במחשבה**

א]עיין בגמ' בקידושין שביארה לעניין גו"ק שנחלקו בעסוקים באותו ענין האם עוזר או מענין לענין באותו עניין והביאור שקידושין במחשבה וודאי לא עוזר אלא צריך אומדנא דמוכח ונחלקו האם כה"ג זה אומדנא דמוכח או לא ועיין ר"ש ורא"ש שביארו שגם לעניין מעשר שני מדובר כך ובפשוטו לפ"ז מבואר שמעשר שני לא מועיל במחשבה אלא צריך דיבור או מעשה המוכיח

והנה בתוספתא מובא המחלוקת ר"י ור"י גם לעניין תרומה ולפ"ז מבואר שר"י ס"ל שגם תרומה לא מועיל במחשבה ור' יוסי יכל שם לומר שזה מועיל גם מצד שמועיל מחשבה אלא שלשיטתו כה"ג זה כמו דיבור ואולי שם מדובר שלא היה עסוקין באותו ענין ולפ"ז זה מחלוקת אחרת אמנם עיין חזו"א דמאי ט"ו' ה' שכתב שזה וודאי דבר שכולם מודים שמועיל להפריש תרומה במחשבה ולפ"ז ביאר שנחלקו שכאן עשה מעשה הפרשה בסתמא ולא חשב בליבו שיחול ע"י מחשבה ונחלקו האם יש כאן אומדנא שיחול או לא ולפ"ז לעניין מעשר שני לא צריך עסוקין באותו עניין דהרי בלבו וודאי חשב כמו עם עסוקין באותו ענין ובאמת הר"מ כאן לא העתיק שזה דוקא אם עסוקין באותו עניין אמנם בדעת הר"ש מוכח שהיה פשיטא לליה שחילול לא חל במחשבה ולכן ביאר שכאן זה כמו קידושין ועין מה שכתבנו תרומות פ"א לעניין הפרשה וחילול במחשבה ועיין חזו"א שהקשה הרי כיון שהוא עשה ברכה והפריש כשיעור המעות וכי זה גרע מעסוקין באותו ענין וצ"ע

**משנה ח**

**בביאור סיפא דמתניתין**

א]בביאור מתניתין עיין ר"ש שביאר לעניין חבר שראה ע"ה מחלל מעשר שני באיסר והנידון כמה אפשר לתלות שהוא עישר מכח זה ות"ק ס"ל שהנאמן על השני נאמן על הראשון ולכן בהכרח שגם הפריש על פירות אלו מעשר ראשון וב"ש ס"ל שהנאמן על השני לא נאמן על הראשון וב"ה מחלקים בין דמאי לוודאי שבדמאי אינו נאמן ועיין רא"ש שתמה שע"ה וודאי לא מעשר דמאי ואולי מדובר באדם שלא קיבל דברי חבירות אבל נוהג כדין

אמנם הרמב"ם ביאר שמדובר שיש לו כסף מעשר שני והוא מחלל אותו על הפירות ונחלקו מאיזה שיעור אם נשאר פקע קדושתו וכוונת המשנה אחד עשר באיסר של דמאי ובוודאי אחד ממאה וזה סברא שלא חיללו על הכסף כל כך מדויק וחלק חולין והקילו בדמאי יותר מודאי וזה גם סברת ב"ש אמנם ב"ה ס"ל שזה תלוי אם נשאר פרוטה ואם זה וודאי א"כ יש כאן פרוטה אפילו אם נשאר פחות מפרוטה כיון שביחד אם חומש יהיה כאן פרוטה משא"כ דמאי שלא צריך להוסיף חומש ומבואר שאפילו שאין כאן בחומשו צריך להוסיף פרוטה וצ"ל שכל הדין יש בחומשו ש"פ זה בחילול של הפירות על הכסף ולא הכסף על הפירות או לחזו"א שס"ל שתמיד מדרבנן צריך להוסיף חומש א"כ כאן זה מצד הדין חומש מדרבנן

**בדין חומש בחילול הכסף על הפירות**

ב]מבואר מדברי הר"מ דהדין הוספת חומש הוא בין כשמחללים הפירות על הכסף ובין כשמחללים הכסף על הפירות ועיין בהלכותיו שכשמחללים פרוטות או מעות על דינרים כה"ג אין זה דרך חילול ולא צריך להוסיף חומש וצ"ע האם איפכא כשמחללים דינרים על פרוטות כדי לקנות אוכל האם כה"ג שזה מדין חילול על אוכל מוסיפים חומש או שגם כה"ג לא מוסיפים חומש ועיין תוס' בב"מ נ"ד: ד"ה ולא ובשאר ראשונים שם שנקטו שכה"ג צריך להוסיף חומש

ובגמ' במנחות פ"ב. מבואר שהמתפיס מעות מע"ש לשלמים כשהוא פודן מוסיף שני חומשין אחד מצד הקדש ואחד מצד מע"ש ועיין רש"י שם שביאר בין אם פודה דינרים על פרוטות או הפוך ומבואר דלא כרמב"ם אלא שגם במחלל על דינרים צריך להוסיף חומש ועיין תוס' בב"מ הנ"ל שהביאו גמ' זו למקור שמחלל מעות שלמים מע"ש צריך להוסיף חומש והנה הרא"ש במתניתין הקשה על הר"מ דהרי בקונה פירות מכסף מעשר לא צריך להוסיף חומש וזה דלא כראשונים בב"מ וצ"ע הרי זה גמ' במנחות וצ"ל שס"ל שרק בפודה על דינרים שהוא מדין חילול פירות על כסף צריך להוסיף חומש ולא בפודה דינרים על פרוטות או על אוכל שכה"ג לא צריך להוסיף חומש וצ"ע