כח - בדין עקירת וסת בימי זיבה
קטגוריות: ש_ס / נ נדה / נדה - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / קונטרס ראש דעה

**סימן כח**

**בדין עקירת וסת בימי זיבה**

**א**

א] **נדה ל"ט א',** רב הונא בר חייא אמר שמואל לומר שאינה קובעת לה וסת בימי זיבה וכו', מקבע לא קבעה מיחש מהו דניחוש לה וכו', א"ר פפא נחזי אנן, היתה למודה להיות רואה ליום ט"ו ושינתה ליום כ' זה וזה אסורין, וא"ר יהודה אמר שמואל ל"ש אלא ט"ו לטבילתה שהן כ"ב לראייתה ושינתה ליום כ"ז דכי הדרי ואתו כ"ב קיימא לה בתוך ימי זיבתה וקתני זה וזה אסורין, אלמא דחיישינן לה, וקסבר רב פפא כ"ב מכ"ב מנינן, נדה ופתחה מכ"ז מנינן.

**והנה** במתניתין דהתם תנן דאם שינתה ג"פ ליום כ' הותר יום ט"ו ונאסר יום כ', ולדעת רב פפא דכ"ב מכ"ב מנינן, מתפרש בפשוטו הא דהותר יום ט"ו, דהוא ע"י שלא ראתה ביום כ"ב וביום מ"ג וביום ס"ד.

ב] **אמנם** צ"ע בזה, דהנה הנובי"ק יו"ד סימן מ"ג כתב בתו"ד, דכמו שאין אשה קובעת וסת בימי זיבה, ה"נ אינה עוקרת וסת ע"י שלא ראתה בימי זיבה, וכ"כ הגר"ז בקו"א סימן קפ"ט סק"ב בסו"ד, וכ"כ החזו"א בסימן פ"ה סקכ"ט.

**ובטעמא** דמילתא נראה, דלא מיבעיא לדעת הסוברים דקי"ל דאינה חוששת בימי זיבה לוסת שקבעה בימי נדה, דודאי דאין הוסת נעקר ע"י מה שלא ראתה בימי זיבה, דכיון דאינה חוששת כלל שיבא הוסת בימי זיבה, ודאי דמה שלא בא הוסת בימי זיבה אי"ז עקירה לוסתה, אלא אף לדעת הסוברים דהיא חוששת בימי זיבה לוסת שקבעה בימי נדה, הרי מ"מ אינה חוששת לכך אלא כוסת שאינו קבוע, והרי דליכא לחזקת הוסת שתראה ביום זה, וממילא דאם לא ראתה בו אי"ז עקירה לוסתה.[[1]](#footnote-2)

**ולפ"ז** צ"ע דהיאך נעקר וסתה ליום כ"ב, ע"י שלא ראתה ביום מ"ג וביום ס"ד, הרי ימים אלו באו בימי זיבה, ואין הוסת נעקר ע"י שלא ראתה בו כשבא בימי זיבה, ואף דלדעת רב פפא היא חוששת לוסתה בימי זיבה, מ"מ כיון דאינה חוששת לו אלא כוסת שאינו קבוע, הדין נותן דאין וסתה נעקר ע"י מה שלא ראתה בו, וכנ"ל.

**ב**

ג] **ובפשוטו** הי' נראה לישב, דהנה הרא"ה בבדה"ב בית ז' שער ג' ט: כתב דוסת הפלגה נקבע בג' ראיות שיש בהן ב' הפלגות, ולדעת רבי הוא נקבע בב' ראיות שיש בהן הפלגה אחת.

**והרשב"א** במשמה"ב שם הק' ע"ז, ז"ל, ועוד שהרי שנינו וכו' ואינה מטהרת את הוסת עד שתעקר ממנה ג' פעמים, והגע עצמך הנה שקבעה וסת ההפלגה בג' ראיות וב' הפלגות וכו' ליום כ' וכו', ואח"כ שינתה לל' וכו' עוד חזרה וראתה לל', נעקר יום כ' ונקבע יום ל', דכמו שנקבע זה לל' נעקר הראשון, והנה נעקר בתרי זימני, ואנן עד שתעקר ממנה ג"פ תנן, ועוד לרבי וסת ההפלגה אין לו דין וסת קבוע אלא הרי הוא כוסת שאינו קבוע שנעקר בפעם אחת, והגע עצמך הרי שהיא למודה להיות רואה מכ' לכ' ושינתה פעם לל' הותר יום כ' ונאסר יום ל' שהרי בין ב' ראיות אלו האחרונות הוקבע יום ל' ונעקר יום כ', עכ"ל.[[2]](#footnote-3)

**וצ"ע** דאף דוסת ההפלגה נקבע לדידן בג' ראיות שיש בהן ב' הפלגות מ"מ מ"ט יהא נעקר וסתה ליום כ' ע"י שראתה ב' פעמים ביום ל', הרי לא שינתה מוסתה ג"פ, וה"נ לדעת רבי דוסת ההפלגה נקבע בב' ראיות שיש בהן הפלגה אחת, מ"ט יהא נעקר וסתה ליום כ' ע"י שראתה פעם אחת ביום ל', הרי לא שינתה מוסתה ב"פ.[[3]](#footnote-4)

ד] **ולכאו'** מבו' מד' הרשב"א, דוסת הפלגה נעקר מכח מה שקבעה וסת להפלגה אחרת, וע"כ כל שהיתה למודה לראות ביום כ' ושינתה ב' פעמים ליום ל', אף שלא שינתה מוסתה אלא ב' פעמים, מ"מ כיון דקבעה עי"ז וסת ליום ל', נעקר בזה וסתה ליום כ', וה"נ לדעת רבי אם שינתה פעם אחת ליום ל', כיון שקבעה בזה וסת ליום ל', נעקר בזה וסתה ליום כ'.

ה] **והעירוני** דיש ללמוד עד"ז גם מד' הרא"ה בבדה"ב שם, דהנה לקמן ס"ד א' פריך לדעת רב דוסת הדילוג נקבע בג' ראיות מהא דתניא דהיתה למודה להיות רואה ביום ט"ו ושינתה ליום ט"ז זה וזה אסורין, שינתה ליום י"ז הותר ט"ז ונאסר י"ז וט"ו, שינתה ליום י"ח הותרו כולן ואינה אסורה אלא מי"ח ואילך, והרא"ה בבדה"ב שם כתב לפרש בזה, ז"ל, קשיא לרב, פירוש דאי לרב לאלתר בי"ז קבעה לה וסת לדילוג "והותרו השאר דהיינו ט"ו וט"ז", עכ"ל.

**וצ"ב** דאף לפ"מ דס"ד דלדעת רב קבעה בכה"ג וסת לדילוג, מ"מ מ"ט הותר עי"ז יום ט"ו, הרי לא נעקר ממנה ג"פ.

**ולכאו'** מבו' מד' הרא"ה, דס"ל דוסת החודש נעקר מכח מה שקבעה לה וסת לדילוג, וע"כ כיון דלדעת רב קבעה בכה"ג וסת לדילוג, נעקר בזה וסתה ליום ט"ו.[[4]](#footnote-5)

ו] **ולפ"ז** י"ל, דמה"ט הוא דאם שינתה ג"פ ליום כ"ז נעקר וסתה ליום כ"ב, דאף דאין וסתה נעקר ע"י שלא ראתה ביום מ"ג וביום ס"ד, כיון דבאו ימים אלו בימי זיבה, מ"מ נעקר וסתה ע"י שקבעה וסת ליום כ"ז.[[5]](#footnote-6)

ז] **אך** הנה דעת הראב"ד שהביא הרמב"ן בהל' נדה פ"ו ה"ב, דאף אם קבעה וסת להפלגת כ', לא נעקר בזה חשש וסתה להפלגת ל', עיי"ש, ולפ"ז לכאו' הדין נותן דה"נ אם הי' לה וסת קבוע להפלגת כ' וקבעה וסת להפלגת ל', אין נעקר בזה וסתה ליום כ', דכ"ה דאין וסתה ליום ל' נעקר במה שקבעה וסת ליום כ', ה"נ אין וסתה ליום כ' נעקר במה שקבעה וסת ליום ל', (ואינו נעקר אלא ע"י ששינתה ג"פ ולא ראתה ביום כ').[[6]](#footnote-7)

**ולפ"ז** הדק"ל דמ"ט אם שינתה ג"פ ליום כ"ז נעקר וסתה ליום כ"ב, הרי מה שלא ראתה ביום מ"ג וביום ס"ד אינו מצטרף לעקור את וסתה, כיון דהוי זה בימי זיבה, וגם מה שקבעה וסת אחר להפלגת כ"ז, אינו מועיל לעקור את וסתה.

**ג**

ח] **אמנם** הנה בעיקר מה שנקטו האחרונים דאין הוסת נעקר בימי זיבה, נראה דיש ללמוד דלא כן ממש"כ הראב"ד בסימן ג' ה"כ, ז"ל, ובין שהיא מרחקת את וסתה בין שהיא מקרבת אותו, כיון שעבר עלי' יום הוסת בלא ראי' זו היא עקירה, אע"פ שהיא סופרתו במנין שבעה והיא אסורה בו לבעלה, עקירה היא, עכ"ל.

**והנה** ממה שסתם הראב"ד דבכל ענין שהגיע יום וסתה ולא ראתה הוי זה עקירה, משמע להדיא דאף אם הגיע יום וסתה בימי זיבה ולא ראתה בו הוי זה עקירה, וביותר, שהרי הראב"ד כתב דאע"פ שהיא סופרתו במנין ז' וכו' עקירה היא, ובאופן הרגיל חלק מימי הספירה הם בימי זיבה.

ט] **וכן** נראה גם ממש"כ הראב"ד שם הי"ח, ז"ל, והריני פורט לך באיזה ענין תקבע האשה וסת בתוך וסת, כגון שקבעה לה וסת ג"פ מר"ח לר"ח, וברביעית ראתה כ' ור"ח וכן בחמישית וכן בששית, הרי אשה זו קבעה לה ב' וסתות בר"ח ובכ' בירחא, שכבר הוקבע וסת ר"ח קודם שהתחיל וסת של כ' בחודש ומשהוקבע שוב לא נעקר, עכ"ל.

**ומשמע** להדיא מד' הראב"ד, דכל הא דאין וסתה לר"ח נעקר, הוא רק משום שראתה גם בר"ח הרביעי וכו', ולא נעקר וסתה משהוקבע, אך אם ל"ה רואה בר"ח הרביעי והחמישי והשישי, הי' וסתה נעקר בכך,[[7]](#footnote-8) אך דר"ח אלו באו בימי זיבה, ומבו' דאף אם הגיע וסתה בימי זיבה ולא ראתה בו הוי זה עקירה.

י] **ולפ"ז** ניחא הא דתנן אם שינתה ג"פ ליום כ"ז נעקר וסתה ליום כ"ב, דה"ז נעקר ע"י דג"פ לא ראתה ביום וסתה, ואף דיום מ"ג ויום ס"ד באו בימי זיבה, מ"מ ה"ז מצטרף לעקור את וסתה.

יא] **ואמנם** צ"ע הטעם בזה, דמ"ט יהא הוסת נעקר במה שלא ראתה בימי זיבה, הרי אינה חוששת לוסתה בימי זיבה כוסת קבוע, וליכא לחזקת הוסת שתראה ביום זה, ומ"ט יהא הוסת נעקר במה שלא ראתה בו.

**וביותר** צ"ע בזה בד' הראב"ד, למש"נ בסימן כ"ט ס"ק י"א י"ב בדעתו דלא קי"ל כדעת רב פפא דסוגיין, ואינה חוששת בימי זיבה לוסת שקבעה בימי נדה, וכיון דאינה חוששת כלל לוסתה בימי זיבה, היאך כתב הראב"ד דנעקר וסתה במה שלא ראתה בו בימי זיבה.

**ד**

יב] **עוד** יש להעיר בזה בד' הראב"ד שם, שכתב דהא דאם קבעה וסת ג"פ מר"ח לר"ח, ואח"כ ראתה ג' חדשים בכ' בחודש ובר"ח קבעה לה ב' וסתות, הוא משום שכבר הוקבע וסת ר"ח קודם שהתחיל וסת של כ' בחודש ומשהוקבע שוב לא נעקר, ובמהדו"ק שם הוסיף לפרש, ז"ל, וא"ת והלא ר"ח "רביעי" בתוך י"א לראיית כ', אין בכך כלום, שהרי קבעתן מתחילה וכו', עכ"ל.

**ומבו'** בד' הראב"ד, דהי' מקום לדון דיהא וסתה לר"ח נעקר מכח מה שבא בר"ח הרביעי וכו' בימי זיבה, והוצרך הראב"ד להשמיענו דאחר שנקבע הוסת אינו נעקר בכך.

**וצ"ב** דמה מקום הי' שיהא וסתה נעקר מכח מה שבא בימי זיבה, הרי איירי כשראתה בו, ואף דראיותי' בו אינם מצטרפות לקביעות הוסת, מ"מ מה טעם יש בזה שיהא וסתה נעקר.[[8]](#footnote-9)

יג] **עוד** יש להעיר בזה, דהנה כתב הראב"ד בסימן ג' הט"ו, בדין ראתה בר"ח ניסן ובכ' בו, ז"ל, ואם ראתה מקודם בר"ח אייר, שהוא יום י"ב לראיית נדה של כ' בניסן, אותה הראי' אינה לא סותרת וסת ולא עולה לוסת וכו', ולא עוד אלא כשהיא חוששת אלי' אינה תופשת לה יום חדש, כגון זו שראתה עתה בראיית י"ב לנדתה בר"ח אייר, כשהיא חוששת אינה חוששת לראש סיון וכו', עכ"ל.

**וצ"ע** דאף דמשום ראיית ר"ח אייר אינה חוששת לר"ח סיון, משום דראיית ימי הזיבה תמצית הנדה היא וכו', מ"מ מ"ט אינה חוששת לר"ח סיון משום ראייתה בר"ח ניסן שעדיין לא נעקר.

**ולכאו'** הטעם בזה הוא, משום שבא יום וסתה בר"ח אייר בימי זיבה שאינם ימים הראויים לקביעות וסת, ונעקר וסתה בכך, - וזה ע"ד המבו' בד' הראב"ד בהי"ח דהי' מקום לדון דיהא וסתה נעקר במה שבא בימי זיבה, אף שראתה בו, וכנ"ל, ואף שכתב הראב"ד שם דוסת קבוע אינו נעקר בכך, מ"מ וסת שאינו קבוע נעקר בכך.

**אך** צ"ב בטעמא דמילתא, וכנ"ל, דלכאו' הדין נותן דאף אם נעקר הוסת בימי זיבה, כ"ז הוא כשלא ראתה בו, אך הכא הרי ראתה בר"ח אייר, ואף דאין ראי' זו מצטרפת לקביעות וסת משום שבאה בימי זיבה, מ"מ היאך נעקר בזה חשש הוסת דר"ח.

יד] **עוד** יש להעיר בזה, ממש"כ הראב"ד שם הי"ב, ז"ל, ויש מי שאומר כי כמו שהיא חוששת בתחלת ראיותיה לימי החודש וכו', כמו"כ היא חוששת לימי השבת אפי' מראי' אחת, כגון שראתה בא' בשבת תחילת ראיותי' הרי חוששת לכ"ב יום שהוא א' בשבת וכו', והסברא הזאת אינה רחוקה מן הדעת, מיהו דוקא לכ"ט יום שהוא א' בשבת וכו', אבל לא' בשבת של כ"ב לא חיישא משום דרוב נשים מחודש לחודש חזיין או סמוך לו יום אחד מלפניו או מלאחריו וכו', ויש מי שאומר שאין הסברא הזו נכונה ואינה ראוי' לחוש אלי' כלל לא לכ"ב ולא לכ"ט, לכ"ב כדאמרן, לכ"ט נמי מפני שכבר עבר עלי' יום כ"ב ולא ראתה בו אע"פ שהי' ראוי לוסת, וה"ה זו כאשה שראתה בר"ח והפסיקה ר"ח אחר הסמוך לו שעקרה בו ראיית ר"ח וכו', עכ"ל.

**ומבו'** בד' הראב"ד, דאף דמסיק דוסת השבוע נעקר במה שלא ראתה בו ביום כ"ב, אף דמעיקרא אינה חוששת שתראה בו, מ"מ אינו נעקר במה שלא ראתה בו ביום ח' וביום ט"ו, ולכאו' הטעם בזה הוא משום דיום ח' ויום ט"ו הם בימי זיבה, ואף וסת שאינו קבוע אינו נעקר במה שלא ראתה בו בימי זיבה, וזהו מש"כ הראב"ד דהא דהוא נעקר במה שלא ראתה בו ביום כ"ב, הוא משום דיום כ"ב הוא ראוי לוסת, והיינו דיום כ"ב אינו בימי זיבה, והוא ראוי לקביעת וסת, ומשא"כ יום ח' ויום ט"ו שאינם ראויים לוסת, אין הוסת נעקר במה שלא ראתה בהן, וזה דלא כמש"נ ללמוד מד' הראב"ד בכ"ד דוסת נעקר במה שלא ראתה בימי זיבה, ומד' הראב"ד שם הט"ו נת' דיש ללמוד דוסת שאינו קבוע שבא בימי זיבה נעקר אף אם ראתה בו.

**ה**

טו] **ונראה** לפרש בזה, דבאמת עיקר הא דנעקר הוסת בימי זיבה כשלא ראתה בו, אי"ז מכח מה שלא ראתה בו, דכיון דאינה חוששת בימי זיבה לוסתה כוסת קבוע, אין וסתה נעקר במה שלא ראתה בו, אלא הוא משום עיקר מה שבא יום וסתה בימי זיבה, - והיינו דכל שראתה ביום אחר ומכח זה אינה ראוי' לראות ביום וסתה, הוי זה עצמו עקירה לוסתה.

**והטעם** בזה הוא, לפמש"נ בסימן כ"ג סק"ה דעיקר הקביעות דוסת החודש, הוא דיש לה סדר קבוע לראיותי' שהיא רואה ביום ידוע, ולאו היינו דמזל יום פלוני גורם לראייתה, עיי"ש, ולפ"ז נראה דמכלל קביעות הוסת הוא שתבא ראייתה ביום וסתה, ולא תבא ראייתה ביום אחר דמכח זה תהא מסולקת ביום וסתה, וכל שראתה ביום אחר ומכח זה הויא מסולקת ביום וסתה, הוי זה עקירה לוסתה.

**ועד"ז** הוא בוסת הפלגה, דכל שראתה ביום אחר ומכח זה בא יום הפלגתה בימי זיבה, הוי זה עקירה לוסתה,[[9]](#footnote-10) ומה"ט הוא דאם הי' לה וסת לכ"ב וראתה ביום כ"ז, דמכח זה בא יום וסתה בימי זיבה, לדעת ר"פ דאזלינן בתר המנין הראוי, הוי זה עקירה לוסתה.[[10]](#footnote-11)

טז] **ונראה** דמכח זה הוא דהי' מקום לדון דיהא וסתה לר"ח נעקר מכח מה שבא בר"ח הרביעי וכו' בימי זיבה אף שראתה בו, והיינו דכיון שראתה בכ' בחודש, ועי"ז הוי יום ר"ח בימי זיבה ואינו ראוי לראיית וסתה, הוי זה עקירה לוסתה, וע"כ אף שראתה בר"ח, מ"מ הי' מקום לומר דראי' זו שהיא בימי זיבה אינה ראיית וסתה, (וזה ניחא טפי למש"נ בדעת הראב"ד דאינה חוששת כלל לוסתה בימי זיבה), וממילא דיהא נעקר הוסת מכח מה שראתה ביום כ', דמכח זה אינה רואה לראיית וסתה ביום ר"ח.[[11]](#footnote-12)

**והטעם** דאין הוסת נעקר בכך, הוא כמש"כ הראב"ד דכיון שהוקבע הוסת שוב אינו נעקר, והיינו משום דיתכן דראיית וסתה באה בימי זיבה, וע"כ אף דמעיקרא אינה חוששת לכך, מ"מ כל שראתה ביום וסתה בימי זיבה, אי"ז עקירה לוסתה.

**ואמנם** כ"ז הוא אם ראתה בו, אך כל שלא ראתה בו, נעקר וסתה בכך, וכמש"נ לעיל ללמוד מד' הראב"ד, ולא אמרינן דכיון דאינה חוששת לוסתה בימי זיבה אי"ז נעקר במה שלא ראתה בו, שהרי אדרבה אי נימא דמה שלא ראתה בו הוא משום דהוי זה ימי זיבה, הרי דזה עצמו הוי עקירה לוסתה, שראתה ביום אחר ומכח זה לא ראתה ביום וסתה, וכמש"נ.

יז] **ונראה** לפ"ז, דמה"ט הוא שכתב הראב"ד דוסת שאינו קבוע נעקר כשבא בימי זיבה, אף שראתה בו, דכיון דסתמא דמילתא אינה רואה לראיית וסתה בימי זיבה, הרי דזה עצמו שראתה ביום אחר ומכח זה בא יום וסתה בימי זיבה, הוי זה עקירה לוסתה, ואף דוסת קבוע אינו נעקר בכה"ג, משום דשמא היא רואה את ראיית וסתה בימי זיבה, מ"מ וסת שאינו קבוע נעקר בכך.

יח] **ואמנם** נראה לפ"ז, דכ"ז הוא בוסת החודש, אך וסת השבוע לחד בשבת, אינו נעקר כלל במה שלא ראתה בו ביום ח' וביום ט"ו, וכמש"כ הראב"ד, - והיינו משום דאין הוסת נעקר מכח מה שלא ראתה בו בימי זיבה, כיון דימי זיבה אינם ראויים לוסת, וכל הא דוסת החודש נעקר בכה"ג, הוא מכח זה עצמו שבא יום הוסת בימי זיבה שאינם ראויים לוסת, ובוסת השבוע ליכא לה"ט כלל, שהרי לא ראתה ראי' אחרת שמכח זה בא יום וסתה בימי זיבה, אלא מכח ראיית וסתה בחד בשבת, הוי חד בשבת שביום ח' וביום ט"ו בימי זיבה, וז"ב.

1. אמנם הנה בד' הסד"ט בסימן קפ"ט סקל"ה נראה שפירש בד' הראב"ד דוסת שנקבע בימי נדה, היא חוששת לו בימי זיבה כוסת קבוע, עיי"ש, וכ"נ גם בדבריו בסימן קפ"ד סק"ט ד"ה ואגב נזכיר, ולפ"ז י"ל דמה"ט אף נעקר וסתה ע"י שלא ראתה בימי זיבה.

   אך הנה בסוגיית הגמ' לקמן ס"ח ב' מבו' דאינה חוששת לוסתה בימי זיבה אלא כוסת שאינו קבוע, והרשב"א והר"ן בסוגיין פירשו דאיירי התם בוסת שנקבע בימי נדה, וגם למש"כ הר"ן לקמן שם דאיירי התם בוסת שקבעה בימי זיבה, הרי דלדעת רש"י ודעימי' בסוגיין דמדמינן הא דהיא חוששת לוסת שקבעה בימי זיבה, להא דהיא חוששת בימי זיבה לוסת שקבעה בימי נדה, הרי דכ"ה דאינה חוששת לוסת שקבעה בימי זיבה אלא כוסת שאינו קבוע ה"נ הא דהיא חוששת בימי זיבה לוסת שקבעה בימי נדה אי"ז אלא כוסת שאינו קבוע, ולפ"ז הדק"ל. [↑](#footnote-ref-2)
2. צ"ע שהרי להדיא תנן לקמן ס"ג ב' דאם היתה למודה להיות רואה ליום ט"ו ושינתה ליום כ' זה וזה אסורין, והרי דלא קבעה וסת ליום כ' ע"י שראתה בו ב"פ, ולדעת הרא"ה הטעם בזה הוא משום דראייתה הראשונה שראתה ביום ט"ו שהיתה למודה לראות בו אינה מצטרפת לקביעות וסתה, וכמש"כ הרא"ה שם, וא"כ מאי קשיא לי' להרשב"א דאם קבעה וסת להפלגת כ' ואח"כ ראתה ב"פ בהפלגת ל', יעקר וסתה ליום כ'.

   והי' מקום לפרש בזה, דד' הרשב"א קיימי בכה"ג שלא קבעה לה וסת להפלגת כ' אלא בג"פ, ובכה"ג ליכא למימר דלמודה שאני, שהרי אדרבה אי נימא דראייתה הראשונה שממנה הפליגה ל' יום היא מכלל הסדר דהפלגת ל', לא קבעה לה וסת כלל להפלגת כ', וזה ע"ד מה שחילק הרמב"ן לקמן ס"ד א' דאף דאם ראתה ד"פ בהפלגת ט"ו ואח"כ שינתה וכו' אמרינן דלמודה שאני, מ"מ אם ראתה ג"פ בהפלגת ט"ו תליא זה בהאיבעיא דב"ק ל"ז ב' בדין נגח שור שור שור חמור וגמל, עיי"ש.

   אך יש להעיר בזה בתרתי, חדא, דממש"כ הרשב"א בסו"ד דלרבי אם היתה "למודה" להיות רואה מכ' לכ' ושינתה פעם לל' הותר יום כ' וכו', משמע להדיא דאף אם היתה למודה כמה פעמים לראות ביום כ', נעקר וסתה ע"י שראתה פעם אחת ביום ל', דלישנא דהיתה למודה להיות רואה מכ' לכ', אינו מתפרש כלל במי שלא ראתה בהפלגת כ' אלא פעם אחת, - ועוד, דאי נימא דמש"כ הרשב"א דכששינתה ב"פ ליום ל' קבעה וסת ליום ל', הוא משום דעי"ז אמרינן דראייתה הראשונה אינה מכלל הסדר דהפלגת כ', ולא קבעה וסת כלל לכ', לכאו' אין להקשות ע"ז מהא דתנן דאינה מטהרת מן הוסת עד שתעקר ממנה ג"פ, דהכא לא משום עקירת הוסת אתינן עלה, אלא משום דעי"ז אמרינן דמעולם לא קבעה וסת להפלגת כ', וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-3)
3. והי' מקום לפרש דהוא משום דמכח שראתה ב"פ בהפלגת ל', מפרשינן דאף ראייתה הראשונה היתה מכח סדר ראיות זה, וע"כ ה"ז מצטרף לעקור את וסתה, דאף דראי' זו באה בהפלגת כ', מ"מ כיון דמפרשינן שאינה מכלל הסדר דהפלגת כ', אלא היא תחילת הסדר דהפלגת ל', ה"ז מועיל לעקור את וסתה, וצ"ע.

   אך לכאו' אי"ז מתישב, דא"כ מאי קשיא לי' להרשב"א מהא דתנן דאינה מטהרת מן הוסת עד שתעקר ממנה ג"פ, הרי באמת הא דנעקר הוסת בכה"ג הוא משום דחשבינן דנעקר ממנה ג"פ, - ובע"כ מד' הרשב"א דיום ראייתה הראשונה אינו מצטרף לעקור את וסתה, וזהו שהק' דא"כ נמצא דנעקר ממנה הוסת בב' פעמים. [↑](#footnote-ref-4)
4. אך צ"ע, דלכאו' וסת החודש ווסת הדילוג אינם סותרים זל"ז כלל ואפשר שיתקיימו שניהם, ומ"ט יהא נעקר וסתה ליום ט"ו ע"י שקבעה וסת לדילוג, - ושמא י"ל דבכה"ג שהי' לה וסת קבוע ליום ט"ו ושינתה לדילוג, אמרינן דשינתה עכשיו את אותה הקביעות שהי' לה ליום ט"ו, ומכאן ואילך היא רואה מיום ט"ו ואילך לפי הדילוג, וע"כ נעקר בזה וסתה ליום ט"ו, אך צ"ע אם זה מתישב עם מש"נ בסימן כ"א סקי"ד בדעת הרא"ה, דכל דראיית ט"ו באה מכח הסדר דוסת השוה, לא חשבינן לראיית ט"ז כראיית דילוג, ולפ"ז נמצא דוסת הדילוג אינו המשך של וסתה ליום ט"ו, אלא הוא וסת בפנ"ע.

   ויותר נראה בדעת הרא"ה, דלפ"מ דס"ד דלדעת רב קבעה בכה"ג וסת לדילוג, ואמרינן דראייתה ביום ט"ו אינה מכח הוסת דיום ט"ו אלא היא מכח הוסת לדילוג, נעקר בזה וסתה ליום ט"ו, דאף שראתה ביום ט"ו, מ"מ כיון דראי' זו אינה מכח וסתה ליום ט"ו, אף ה"ז מועיל לעקור את וסתה, וכאשר מצינו גדולה מזו בתוס' הרא"ש לקמן ס"ד א', דס"ד דאף דלא קבעה וסת הדילוג בכה"ג, מ"מ מצטרף יום ט"ו לעקור את וסתה, עיי"ש, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-5)
5. והא דתנן התם דאינה מטהרת מן הוסת עד שתעקר ממנה ג"פ, אשר מבו' מזה דאם ל"ה בעינן לעקירת הוסת ג"פ הי' נעקר וסתה כששינתה ב"פ, אף שעדיין לא קבעה וסת אחר, (שהרי לקביעות וסת בעינן ג"פ), י"ל דעיקרו הוא לפרש דלא סגי במה שנעקר וסתה פעם אחת, דאם הוה סגי במה שנעקר פעם אחת, הי' נעקר וסתה במה ששינתה פעם אחת ולא ראתה ביום כ"ב שהוא בימי נדה. [↑](#footnote-ref-6)
6. וגם בדעת הרמב"ן שם כתב הבית מאיר בסימן קפ"ט סי"ג דאם קבעה וסת להפלגת ל' ואח"כ קבעה וסת להפלגת כ', אין נעקר בזה וסתה ליום ל', עיי"ש, ולפ"ז ה"נ אם קבעה וסת להפלגת כ' ואח"כ קבעה וסת להפלגת ל', אין נעקר בזה וסתה ליום כ'. [↑](#footnote-ref-7)
7. ואמנם דלא בעינן שתראה בכל ג' החדשים בר"ח, וסגי במה שראתה בא' מהן בר"ח, דלא יהא וסתה נעקר, דאין הוסת נעקר אלא בג"פ שלא ראתה בו, ומש"כ הראב"ד דראתה בכל ג' החדשים בר"ח, כתב הפרד"ר בסימן קפ"ט סוסקע"ב דהוא משום דפעם אחת בודאי צ"ל שראתה אף בר"ח, דאל"כ הי' הוסת דר"ח נעקר בג"פ שלא ראתה בו, וע"כ לא דקדק הראב"ד בזה וכתב שראתה בר"ח בכל ג' החדשים, עיי"ש בדבריו, ואמנם הדרישה שם סוסקי"ט כתב לדון, דאם לא ראתה בחודש השישי בר"ח, נעקר וסתה לר"ח בפעם אחת, כיון דיש לה וסת אחר קבוע, עיי"ש, ועמש"כ ע"ז הפרד"ר שם. [↑](#footnote-ref-8)
8. והנה אמנם בד' הסד"ט בסימן קפ"ט סקל"ה משמע דמפרש דמכוון ד' הראב"ד הוא לפרש, דבחודש השביעי היא חוששת לוסתה בר"ח כוסת קבוע, אף שהוא בימי זיבה לראיית כ', ועיי"ש שתמה ע"ז דמ"ט תחוש לכך כוסת קבוע, הרי היא מסולקת דמים, ולפ"ז ניחא דבאמת לא ס"ד כלל שיעקר וסתה מכח מה שבחודש הרביעי וכו' חל ר"ח בימי זיבה.

   אך הנה ממש"כ הראב"ד במהדו"ק שם, ז"ל, וא"ת והלא ר"ח "רביעי" בתוך י"א לראיית כ', אין בכך כלום וכו', מבו' להדיא דס"ד דיעקר וסתה מכח הא דבא ר"ח רביעי בימי זיבה, וד' הסד"ט קיימי ע"ד הש"ך שם שהביא לד' הראב"ד ונשמט בדבריו תיבת רביעי, וזה צ"ב, וכנ"ל. [↑](#footnote-ref-9)
9. ועד"ז נראה גם בדין אשה שיש לה וסת להפלגה ארוכה וראתה בהפלגה קצרה, ונראה דטעם הסוברים דראייתה בהפלגה הקצרה הויא עקירה לוסתה, הוא מכח דראייתה בהפלגה הקצרה מפסקת מנין ימי ההפלגה, וע"כ הוי זה עצמו עקירה לוסתה, דמכלל קביעות וסתה הוא דסדר ראיותי' הוא שהיא רואה ביום הפלגה זו, ואינה רואה ביום אחר ומכח זה אינה רואה ביום ההפלגה, אך אם ראייתה בהפלגה הקצרה אינה מפסקת מנין ימי ההפלגה, הדין נותן דלא יהא וסתה נעקר בכך, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-10)
10. ואמנם דהכא הוא מחודש טפי, דכיון שלא ראתה ביום כ"ב, י"ל דמה שאיחרה וראתה את ראייתה ביום כ"ז, ועי"ז בא יום וסתה ביום מ"ג בימי זיבה, אי"ז עקירה נוספת לוסתה, אלא הוי זה עקירה אחת, במה שלא ראתה ביום כ"ב אלא ביום כ"ז, - אך צ"ל דאי"ז כן, וכיון דאזלינן בתר המנין הראוי וקביעותה הוא לראות ביום מ"ג, הרי דמכח קביעות זו הי' לה שלא לראות ביום כ"ז, כיון דאם תראה ביום כ"ז לא תראה ביום מ"ג, וכל שראתה ביום כ"ז ולא ראתה ביום מ"ג, הוי זה עקירה לוסתה. [↑](#footnote-ref-11)
11. ויש להוסיף, דאף דאם ראתה ב' חדשים בכ' בחודש ובחודש הג' ראתה בכ' בחודש ובר"ח קבעה וסת לר"ח, וכמש"כ הראב"ד בסימן ב' ה"ז, והרי דאף ראייתה בר"ח הוי ראיית וסתה, מ"מ הכא שקבעה וסת לכ' בחודש ואי"ז תוספת דמים בעלמא, אין ראייתה בר"ח ראיית וסתה, וכמש"נ כן בסימן כ"ז ענף ד', וע"כ הי' מקום לדון דיהא וסתה נעקר במה שבא בימי זיבה. [↑](#footnote-ref-12)