ו בעניין גמר מלאכה
קטגוריות: ש_ס / ז מעשרות / מעשרות עניינים - הרב מאיר קאופמן

בס"ד כ"ג ניסן ס"ח

**סימן ו**

**בעניין גמר מלאכה**

א]בביאור הדין הקישואים משיפקסו והאם זה קודם עמדת ערימה ובשאר הדוגמאות

ב]בדין מילוי הכלי ואגד לשוק ובדין בתי האריזה בזמנינו

**בחילוק בין טחינה בחיטים ליבוש בפירות ובגדר גמר מלאכה**

ג]חילוק המקד"ד שרק מלאכה שנעשה בשדה הוי גמ"מ והדחיה לזה

ד]כמה סברות לחלק בין חיטים לשאר דברים

ה]בכבישת הזיתים האם חשיב גמר מלאכה

ו]באריזות וואקום ושימורים ופיסטור המיץ ענבים האם הוי גמ"מ

ז]בהא דכבישת זתים לא הוי כתמרים לא גמורים

ח]בהא דעשיית יין ושמן הוא גמר מלאכה

ט]בדין שמן שומשמין ושמן סויה ושאר מי פירות מתי הוי גמ"מ

**בדין הבחלה בבננות ובדין גמר מלאכה בידי שמים**

י]האם חשיב הגיע לעונת המעשרות

י"א]בזמן הגמ"מ במקרה שצריך המתנת זמן שיתבשלו

י"ב]בזמן הגמ"מ במקרה שצריך הבחלה בתנור

י"ג] ראיתי לסכם את הדוגמאות של הגמר מלאכה שמצאנו, שיש ללמוד מזה לשאר דוגמאות

**יש לדון האם גדרי גמר מלאכה למעשרות זה אותו דבר גם לעניין גמר מלאכה בא"י או גמר מלאכה בשל ישראל אם זה פירות עכו"ם ועיין זרעים סימן ו שהארכנו בזה**

**בדין הקישואין משיפקסו ושאר הדוגמאות האם זה קודם הערימה**

א]מבואר מעשרות פ"א מ"ה איזהו גורנן למעשרות הקישואים והדילועים משיפקסו ואם אינו מפקס משיעמיד ערימה ועיין ר"מ ור"ש ורא"ש שביארו שדרך דברים אלו שיש להם כמין שער בראשם ורגילים למוכרם לאחר שמורדים דבר זה ולכן רק לאחר שהורידו דבר זה הוי גמר מלאכה ואם לא מורידים הגמר מלאכה הוא בהעמדת גורן ועיין אחרי זה עוד כמה דוגמאות כנ"ל אבטיח עד שישלק ואם אינו משלק משיעמיד ערימה הבצלים משיפקל דהיינו יוריד הקליפות הרעות ואם אינו מפקל משיעמיד ערימה הקיטנית משיכבור ואם אינו כובר עד שימרח ובפשוטו בדוגמאות אלו וודאי עושים תיקונים אלו אלא שיש שעושים אותם בבית לאחר הקניה ויש שעושים אותם בשדה ועד כמה שעושים את זה בשדה רואים את זה כגמר מלאכה של הדבר ואם עושים בבית זה לא קשור לגמר הדבר

והנה יש לעיין בכל דוגמאות אלו שרגילים לכבור בקטנית או לשלוק בקישואין דמבואר במשנה שזה הגמר מלאכה האם הכונה שזה נעשה קודם הגורן או לאחר הגורן ובפשוטו היה מסתבר שעד כמה שעושים גורן א"כ אין גמר מלאכה עד שיעשו גורן אמנם קצת דחוק לומר שקטניות כוברים לאחר הגורן אמנם עיין ב"ב צ"ד שהיה כבירה שנראה שעושים לאחר הגורן ועיין ברכת ישראל שהאריך על המציאות והנה מצאנו שני גירסאות בכל המשניות אלו דהר"ש גרס משיעמיד ערימה והרמב"ם גרס עד שיעמיד ערימה והיה מקום לומר שזה תלוי בנ"ל שאם גורסים עד שיעמיד ערימה משמע שזה שלב יותר מאוחר מהשילוק ומבואר שעד כמה שמשלק לא צריך להעמיד ערימה אמנם לגירסת הר"ש משיעמיד ערימה משמע שזה שלב מוקדם מהשילוק אמנם בדעת הרמב"ם אין זה מוכרח דהרי לעניין התבואה משימרח גם גרס ואם אינו ממרח עד שיעמיד ערימה ושם וודאי הביאור שזה שלב קודם וכן מפורש בחיבורו וא"כ יתכן שבכולם הביאור הוא כך אמנם עיין חזו"א סימן ג סקי"ט שכתב וז"ל וכן פיקס ושלק גומר אף שעתיד להעמיד ערימה דפיקוס הוא עיקר גמר מלאכתן עכ"ל וצ"ב אמנם עיין רש"י בביצה י"ג: שגרס שם ושלא פיקסו משיעמיד ערימה וביאר שהכונה אפילו שמתכונן לפקס אבל אם העמיד ערימה קודם זה גמר מלאכה דהינו שמה שעושה קודם זה הגמר מלאכה וצ"ב ועיין דרך אמונה פ"ה מתרומות ה"ה ד"ה משיברור שהביא מגמ' שהברירה בקטניות זה לאחר הגורן או שע"י זה נעשה הגורן ע"ש ועין מה שכתבנו להוכיח בזה תרומות פ"א מ"י סק"א

ויש לעיין בקישואין דהשאיר אותם מחוברים עד שהפיקוס נעשה מאליו כמבואר בר"ש האם כה"ג עצם הקטיפה הוא הגמר מלאכה או שכה"ג צריך דוקא גורן ולמאירי בביצה הובא לקמן סק"ה דהפיקוס נעשה מאליו א"כ מסתבר שכה"ג שזה נעשה במחובר א"כ בעצם הקטיפה חשיב גמר מלאכה וצ"ב למה לא צריך כאן אסיפה כמו תמיד והניחא אם אדם עושה פעולה לתיקון הדבר שייך להחשיב שזה הגמר וצ"ב ובאמת מסתימת המשנה שלא כתבה שיש אופן שהגמ"מ בלקיטה שהרי בר"ש משמע שכך הוא הרגיל מיד משמע שצריך תמיד או פעולה של אסיפה או של שילוק

**בדין מילוי הכלי ואגד לשוק ובדין בית אריזה בזמנינו**

ב]מבואר מעשרות פ"א מ"ה ירק הנאגד משיאגד ואם אינו אוגד עד שימלא את הכלי ואם אינו ממלא את הכלי עד שילקוט כל צורכו כלכלה עד שיחפה ואם אינו מחפה עד שימלא את הכלי ואם אינו ממלא את הכלי עד שילקוט כל צרכו ע"כ והנה מבואר ברא"ש וברמב"ם ומקורם בירושלמי שאם רוצה למלאות חצי כלי אז הגמר מלאכה הוא בחצי כלי ואם רוצה למלאות כמה כלים הגמר מלאכה הוא בכמה כלים עד שיגמור כמה שהוא רוצה ועיין חזו"א שביעית סימן א סקי"ט שגם באגודות של ירק אם אוגד כמה עד שיאגוד כל צרכו והנה לא נתבאר כמה זה כל צרכו כגון שלוקט הכל למכור בשוק ולא שלוקט כמות מסוימת להביא לביתו ויש שדנו שכל משלוח זה מחלק למשהו אחד ועיין חזו"א שביעית סימן א סקי"ד שנראה קצת שכל יום זה מחלק ע"ש ובעיקר ההגדרה של מירוח עיין רמב"ם בפיה"מ פאה פ"א מ"ו וז"ל וגמר מלאכת הדגן עד שלא תשאר לו בו מלאכה לעשותה חוץ מלהוליכו למקום שיאצרנו בו עכ"ל

והנה מבואר בירושלמי דנסתפקו אם בתחילה הוא אוגד אגד גדול ואחרי זה כדי למכור בשוק הוא אוגד אגד קטן האם הגמר מלאכה הוא הקטן או הגדול ועיין גירסת הגר"א שם וכן נראה בריבמ"ץ שאם אוגד האגד הקטן בשדה א"כ זה עדיין ממלאכת השדה ורק זה הגמר מלאכה ואם אוגד בשוק א"כ זה לא מכלל הגמר אלא זה ממלאכת השוק וחשיב גמר מלאכה בשדה אמנם גירסתינו וכן הוא בר"מ ובר"ש שאם אוגד האגד הקטן כדי למכור לשוק זה לא מחשיב גמר מלאכה ומשמע אפילו אם עושה את זה בשדה והטעם דזה כבר לא קשור לאסיפת הדברים אלא לצורך מכירתם בשוק וא"כ זה לא מגמר הגידול אלא זה נחשב משלבי השימוש

ויש שדנו באוספים בשדה למיכלים גדולים ואחרי זה בצידי השדה מחלקים לקופסאות קטנות והנה לדעת הגר"א וודאי שהגמר מלאכה הוא בקופסאות הקטנות אמנם לחולקים יתכן כיון שזה ראוי להביאו כך לבית א"כ כל ההמשך הוא רק לצורך השיווק ואינו מכלל גמר מלאכה אמנם מסתבר שאם לא שייך לשמור את זה כך שזה ירקיב וכדו' וזה נצרך גם לעצם שמירת הפירות כה"ג הגמר מלאכה הוא רק בקופסאות הקטנות

והנה עיין משפטי ארץ פ"ז דהביא לדון כהיום שאוספים בשדה למיכליות גדולות ומביאים לבתי האריזה ושם מחלקים את זה לקופסאות קטנות לצורך שיוק האם חשיב שהגמר מלאכה הוא באסיפה בשדה או בבתי האריזה והנה לכאורא לגירסתינו הנ"ל א"כ כל שנעשה לצורך השיוק אין זה מגמר הדבר אמנם יתכן שכאן אפילו לגר"א אין זה גמר הדבר כיון שזה לא נעשה בשדה דרק אם זה נעשה במקום הגידול זה נחשב כגמר הדבר וצ"ע אמנם ע"ש שרגילים לעשות גם שטיפה וניקוי ומיון בבית האריזה ולכאורא זה דברים שהם כן גמר הדבר וכמו שילוק שאין הדרך למכור אלא בהורדת הפסולת וכדו' ומסתבר שרק אז זה הגמר מלאכה ולענין המיון שמניחים סוג א' סוג ב' וסוג ג' כל אחד בנפרד וחלוקה זו נעשית בבית האריזה בפשוטו זה קשור למכירה ולא לגמר מלאכה אמנם יתכן שכיון שלא שיך להחסן אותם יחד דהסוג הגרוע יגרום להכל להרקיב לכן זה מכלל הגמר שנצרך לאיחסון הדברים ועיין לקמן

עוד ראיתי לדון בדבר שעושים לו אריזת ואקום האם זה מחסר בגמר מלאכה וכן אם צריך להשימו בקופסאות שימורים דהרי כל יבוש הפירות מטרתו לשמור הפירות כמבואר בראשונים אמנם שם זה נהיה דבר אחר ופה זה אותו דבר וודאי יתכן שלא שייך להגדיר דבר זה כמלאכת השדה וכן נפק"מ לפיסטור של היין האם זה גמר מלאכת היין ובפשוטו זה לא עדיף מכבישת הזיתים שביאר החזו"א שזה לא מלאכה חשובה וה"ה כאן שזה לא משנה את אופי הפירות וצ"ע בכל זה

**בחילוק בין טחינה בחיטים ליבוש בפירות ובגדר גמר מלאכה**

**חילוק המקד"ד שרק מלאכה שנעשה בשדה הוי גמ"מ והדחיה לזה**

ג]בעיקר הדין גמר מלאכה מצאנו שני אופנים או בדבר הגמור שזה בגמר אסיפתו בשדה וכנ"ל או בדבר שהוא עדיין לא מוכן לשימוש ומצאנו בזה כמה דוגמאות א.ענבים וזיתים עד שיעשו יין או שמן ב.עיין משנה ו דרימונים וחרובין וענבים שרגילים לייבשם לצורך שישתמרו הגמר מלאכה הוא לאחר שנתייבשו ועשו מהם ערימה ג.עיין משנה ח שתאנים אם רוצה לאוכלם חיים משיעשה מהם עיגול ויחליקנו במשקין ואם רוצה לאוכלם יבשים זה רק לאחר שהם מתייבשים ודש אותם כאחד כדרך עשית הגרוגרות ד.בקישואים ואבטיחים משישלוקו וכנ"ל והנה מבואר מכל זה שלא דוקא דברים של הורדת פסולת זה גמר מלאכה אלא ה"ה תיקון הדבר לשימוש כגון לייבשם וכדו' ומבואר שאפילו שאפשר להשתמש בהם קודם כשהם לחים אבל כיון שרוצה לייבשם זה מחסר בגמר מלאכה ועיין מקד"ד בעניני מעשרות שהקשה מאי שנא מחיטים שאי אפשר לאוכלם עד שיטחנו ויאפו אותם ובכל אופן הגמר מלאכה הוא בגורן וע"ש שדן שיתכן שהחילוק בין אם עושים פעולות אלו בבית או בשדה וטחינה עושים בבית דהינו שגמר מלאכה זה גמר מלאכת השדה ורק דבר שרגילים לעשות בשדה הוא נכלל בכלל גמר מלאכה והוא דומה לגורן ויסוד לזה מדברי הגר"א לעיל סק"ב דאגד קטן אם עושים אותו בשדה הוא עדין בכלל הגמ"מ ואם עושים אותו בשוק הוא כבר נחשב גמור באגד שבשדה ולפ"ז יתכן שצימוקים וגרוגרות וכל הנ"ל הדרך היה לעשות תיקונים אלו בשדה משא"כ טחינת החיטים

אמנם הקשה על זה דהרי תוס' בב"מ פ"ח אומרים ששילוק הדרך לעשות בבית ולכן אין חיסרון של ראית פני הבית קודם גמ"מ וחזינן שגם תיקון שהדרך לעשות בבית הוי מגמר מלאכת הדבר אמנם עדיין היה מקום לדון שזה דוקא שם שזה הורדת הפסולת שזה דבר חשוב ותמיד רואים שזה גמר הדבר משא"כ תיקון הדבר כה"ג רק אם זה נעשה בשדה רואים את זה כגמר הדבר

אמנם לכאורא זה נסתר מהדין של גרוגרות דהנה עיין מעשרות פ"ג מ"ד דהראשונים הביאו מהירושלמי ששואל שהדרך שדורסים אותם בבית ובכל אופן מבואר פ"ק דמעשרות שהגמר מלאכה שלהם הוא לאחר שנתיבשו וכמדומה שהוא מבואר בגמ' בכמה מקומות שהיו רגילים בחצר שאחורי הבתים לשטוח הגרוגרות לייבוש ובהכרח שגם תיקון שלא נעשה בשדה הוא נחשב עדיין מהגמר מלאכה וצ"ע מ"ש מטחינת חיטים שאין זה מכלל גמ"מ

**כמה סברות לחלק בין חיטים לשאר דברים**

ד]והנה זה ברור שדבר שצריך בישול כדי לאוכלו אפילו שאי אפשר לאוכלו ללא זה אין זה מכלל הגמר מלאכה וכדחזינן מחיטים ועיין דרך אמונה פ"ד מתרומות הכ"א שהביא כן מתורמסין שזה לא נאכל אלא ע"י שבע בישולים ומפורש שהגמר מלאכה הוא קודם והביאור בזה פשוט שדבר זה הוא מכלל השימוש ולא בתור גמר הדבר וזה וודאי טעם נכון שכל דבר שדרך כל אדם לעשות בביתו לפני האכילה זה לא מכלל גמר גידול הדבר אלא חלק מצורת השימוש ולפ"ז אפשר להוסיף שאע"ג שמצאנו שגם דברים שלא נעשים בשדה בכל אופן הם מכלל גמר הדבר כל זה אם הדרך שבעל השדה עושה את זה אבל אם רגיל להביא את זה לבעל מלאכה אחר שיעשה את זה חשיב שהדבר כבר נגמר גידולו והשאר זה מפעולות השימוש ולפ"ז א"ש שחיטים הדרך שמביאים לטוחן ולא שבעל השדה עושה את זה משא"כ צימוקים וכל הנ"ל הדרך שבעל התבואה עושה את כל דברים אלו

עוד אפשר לומר על דרך הנ"ל שבאמת גם אם היה מישהו אחר עושה את זה אבל כל שזה נעשה לא אצל המשתמש חשיב שזה מכלל גמר הדבר שאדם שרוצה לקנות לשימוש קונה לאחר שלב זה ורק חיטים שהדרך שכל אדם היה קונה חיטים ומביא לטוחן שיטחון לו כדי להשתמש ולכן חשיב מכלל השימוש ולא מכלל גמר הדבר אמנם לכאורא א"כ היום זה אחרת וצ"ל שזה נקבע לפי הדרך הטיבעית שהיה כל הדורות ואכמ"ל והנה חילוקים אלו נכונים אם באמת כן הדרך שבעל השדה עושה אותו ולא שכל אדם היה קונה פירות ומיבשם בביתו ולא מצאתי בזה עכשיו דבר מפורש

ולכאורא יש לבאר עוד דחיטים כיון דהדרך דלא טוחנים מיד לאחר הגורן אלא מחכים וטוחנים כל פעם קודם השימוש דללא זה הרי הקמח מתליע א"כ זה עצמו סיבה שאי אפשר לראות את זה כגמר הדבר ורק יבוש הפירות שנעשה מיד לאחר קצירתם כה"ג שייך לראות את זה כגמר הדבר

ועל דרך זה היה אפש"ל שכל פעולות הייבוש הרי נעשות בתחילה ואח"ז לוקחים כל פעם ומשתמשים לפי הצורך לכן כה"ג שזה רחוק מהשימוש לכן רואים את זה כגמר הדבר ולא כפעולת שימוש ורק כה"ג פעולת תיקון היא מגמר הדבר אלא שזה נסתר מכבישת הזיתים שנקטו האחרונים שזה לא גמר מלאכה אפילו שהדרך שלאחר הכבישה משתמשים כל פעם לפי הצורך וכדלקמן ובהכרח כסברות הנ"ל ועיין לקמן

והנה עדיין לא נתבאר כל הצורך למה יבוש הפירות הוא מגמר הדבר הרי זה רק אופן תיקון לאכילה ניאותה ולמה זה שונה מתיקוני אוכל הנעשים בבית שרואים את זה מכלל השימוש ועיין לעיל מה שכתבנו לחלק וראיתי בספר עוטה אור [לגר' עמנואל טולדנו שליט"א] ח"ד סברא נפלאה שרק פעולות היבוש שמטרתם לא כדי לאכול הפירות בטעם אחר אלא המטרה רק כדי לשמור אותם כמבואר בראשונים בכמה מקומות לכן הוא מגמר הדבר משא"כ תיקון אוכל אין זה מגמר הדבר ולפ"ז א"ש הקושיא מחיטים דשם זה לא לצורך שמירת הדבר דאדרבא ע"י הטחינה זה מתקלקל וזה רק לצורך תיקונו לאכילה וזה לא חשיב גמר מלאכה ועיין לקמן

והנה הראוני בציץ אליעזר ח"ה שדן לעניין פולי הקפה והקקאו שנעשים בא"י האם חשיב שזה גמר מלאכה שאין להם שום שימוש לפני טחינתם ולכאורא כאן זה לכל הסברות זה דומה לטחינת חיטים חוץ מאם נימא שדוקא חיטים שצריך לעשות דוקא בזמן השימוש כי אם לא זה מתקלקל משא"כ זה מחזיק גם לאחר הטחינה וכן אמ נימא שדוקא חיטים שכל אדם היה עושה את הטחינה בעצמו שלוקח לטוחן ולא בעל השדה משא"כ כאן אלא שמסתבר שזה רק היום אבל בעיקר הדבר זה כמו חיטים וודאי כן מסתבר

**בכבישת הזיתים האם חשיב גמר מלאכה**

ה]והנה ידוע הנידון בזיתים לכבישה האם הגמר מלאכה הוא רק ע"י הכבישה דבשו"ת הרדב"ז ב' אלפים ק"ז כתב שהגמר מלאכה לאחר הכבישה והחרדים השיג עליו דזה כמו בישול הירקות שזה לא מכלל הגמ"מ [והברכי יוסף הביא שהב"י חולק על הרדב"ז אמנם המעיין בחרדים יראה שלא על זה הביא את הב"י וכן הוא בשל"ה]וכן הכריע הפאת השולחן הובא בחזו"א מעשרות סימן ה סק"ב ועיין דרך אמונה הלכות תרומות פ"א בצהה"ל ס"ק רנ"ד והנה ברדב"ז מפורש שטעמו דהתיקון לאכילה הוא עצמו סיבה להחשב שעדין לא נגמרה מלאכתו כיון שאי אפשר לאכול ללא זה וע"ז באמת צ"ע כמו שהקשה החרדים מ"ש מבישול בירקות ואולי כאן הדרך שמי שגודל אצלו הזיתים היה כובשם וגומרן לאכילה ולא הקונה וכחילוק הנ"ל ובפשוטו אינו כן[[1]](#footnote-2)

אמנם עיין בעוטה אור הנ"ל שהקשה למה לא דנו כלל שהכבישה הרי נעשה לצורך שמירת הזיתים וללא זה הם מתקלקלים וא"כ זה כמו צימוקים וכדו' שאפילו שם שזה ראוי לאכילה ללא זה בכל אופן חשיב עדין לא נגמרה מלאכתן כ"ש כאן והיה מקום לומר שכיון שכבישת הזיתים נעשית לצורך שיהיו ראוים לאכילה אפילו שגם נגרם ע"י זה שזה נשמר רואים פעולה זו כתיקון הדבר לאכילה שזה לא מחסר בגמר מלאכה אמנם עיין תרומות פ"א שלשון המשנה זיתי כבש וביאר הר"ש שכובשים אותן לאכילה ביין וחומץ כדאשכחן כבשים שדרכן לתת לתוכן יין וחומץ ומתקימים כעין צימוקים עכ"ל וכן עיין שם פ"ב מ"ו וז"ל זיתי כבש מולחים הזיתים וכובשין בחומץ ובציר כדי להתקיים עכ"ל ומשמע שזה הסיבה שכובשים ובכל אופן מבואר שזה לא בכלל גמ"מ ובהכרח כסברות הנ"ל ודלא כסברת העוטה אור ועיין לעיל שהיה מקום לומר שכל שנעשה תיקון שהדרך שאחרי זה משתמשים כל פעם שצריכים הוא נכלל בגמ"מ וגם זה נסתר בפשוטו מדין כבישת הזיתים עיין לעיל סק"ד אמנם מצאתי בחזו"א מעשרות סימן ה סק"ב שהביא את האחרונים הנ"ל שכבישה זה לא גמ"מ וביאר וז"ל שאין הכבישה ענין חשוב כמו צימוק של ענבים ויובש של תאנים עכ"ל דהינו שיש עוד תנאי שזה יעכב בגמ"מ עד כמה שזה נידון של תיקון שזה יהיה דבר חשוב ולפ"ז בעיקר הסברא יתכן שמה שביארנו נכון וכן סברת העוטה אור הנ"ל ורק כאן בכבישה יש סברא צדדית שזה אחרת

**באריזות וואקום ושימורים ופיסטור המיץ ענבים האם הוי גמ"מ**

ו]והנה ראיתי לדון בדבר שעושים לו אריזת ואקום האם זה מחסר בגמר מלאכה וכן אם צריך להשימו בקופסאות שימורים דהרי כל יבוש הפירות מטרתו לשמור הפירות כמבואר בראשונים אמנם שם זה נהיה דבר אחר ופה זה אותו דבר וודאי יתכן שלא שייך להגדיר דבר זה כמלאכת השדה וכן נפק"מ לפיסטור של היין האם זה גמר מלאכת היין ובפשוטו זה לא עדיף מכבישת הזיתים שביאר החזו"א שזה לא מלאכה חשובה וה"ה כאן שזה לא משנה את אופי הפירות וצ"ע בכל זה

**בהא דכבישת זתים לא הוי כתמרים לא גמורים**

ז]והנה יש לדון עוד שדרך הזיתים שאם משאירים אותם על העץ הם נהיים שחורים והם לא צריכים כבישה לצורך אכילתם ובזיתים אלו רגילים להשתמש לשמן ורק אם תולשים אותם בשלב קודם כשהם ירוקים הם מרים מאוד וצריכים כבישה ולפ"ז לכאורא היה נראה לדמותם לתמרים שהורידו אותם מהעץ קודם זמנם או שנפלו דמבואר ברש"י ב"מ פ"ט. שלהשים אותם בחותלות שיבשילו זה גמר מלאכתם וצ"ל כיון שאדרבא מורדים אותם בשלב זה כי הם יותר טעימים לאכילה וכן הדרך לעשות ברוב הנאכלים ממילא לא רואים את זה כגמר בישולו אלא כפעולת תיקון לאכילה וכמו בישול ודו"ק

**בהא דעשיית יין ושמן הוא גמר מלאכה**

ח]והנה מבואר במשניות שעשיית יין ושמן הוי גמר מלאכה והנה בפשוטו זה כמו יבוש הפירות שזה תיקון חשוב וזה מכלל הגמ"מ אלא שצ"ב כנ"ל מ"ש מטחינת חיטים והנה יש לדון האם שייך את כל הסברות הנ"ל והנה עיין תוס' בע"ז נ"ו שהדרך שהגת היה בשדה וכן הוא במשניות כלאים ולנ"ל שזה הקובע שהוא עדיין מכלל מלאכות השדה א"ש אמנם לא מצאנו שבית הבד היה בשדה ואדרבא משמע קצת במשניות טהרות שהיו מעלים את זה קודם לגג והיו מיבשים את זה וא"כ לכאורא זה כתיקון הדבר וכבישול ולמה שיחשב גמר מלאכה ואם נימא שהקובע אם כל אדם קונה ועושה או שקונים שמן מוכן א"כ לכאורא א"ש שהיו הרי בדדים ולא משמע שכל אחד היה עושה את זה וכן לא היה הדרך שאדם קונה והולך לבדד שיעשה לו שמן אמנם אם הקובע האם זה נעשה בשדה או האם בעל השדה עושה את זה לכאורא כאן זה לא שייך ואם נימא שהקובע הוא דוקא שזה לצורך שמירת הדבר א"כ אם זיתים הנכבשים דנים שעדין לא נגמ"מ אפילו שלמעשה זה עוזר לקיום הדבר אבל כיון שזה לא המטרה לכן חשיב שנגמ"מ א"כ ה"ה כאן דהרי עיקר המטרה שיהיה יין ושמן אמנם אם הקובע שמתקנים סמוך לשימוש או שמתקנים ואחרי זה לוקחים כל פעם להשתמש א"כ כאן הרי מכינים שמן וזה דבר שמחזיק וכל פעם משתמשים לפי הצורך וכאן זה פעולה חשובה יותר מכבישה של זיתים

ויש מקום לדון דהנה שיטת הרמב"ן שרק יין ושמן חייב אבל זתים וענבים פטור ורק מדין הקדימו בשבלים אפשר לעשר בתור ענבים ולפ"ז וודאי א"ש שאין כאן עדין את הדבר החייב אמנם לכאורא עד כמה שננקוט שגם זתים וענבים חייב א"כ כל ענבים שעומדים ליין אין סיבה שלא יחול חיוב בתור ענבים רק מצד שזה קודם גמר מלאכה אמנם יתכן שעד כמה שזה עומד ליין אז זה חייב רק בתור יין וא"כ אפילו שזה חיסרון שביחס לענבים זה לא מחסר בגמר מלאכה אבל ביחס ליין זה מחסר בגמר מלאכה ועיין זרעים סימן ו ותרומות בסוגיא דמיחוי אוכלין שהוכחנו כצד זה מהרמב"ן בחולין שנקט שתרומה של ענבים שעשה ממנה יין לצד הגמ' שפוקע איסורו זה דוקא אם עישר בתור שזה עמד לאכילה ולא אם זה עמד ליין ועישר מדין הקדימו בשבלים ובהכרח כנ"ל וע"ש שהארכנו אמנם מסתבר דלדעות שכל מיני פירות חייב אין סיבה לומר שיש פה מחייב חדש וצ"ע

עוד היה מקום לדון שדוקא כאן שזה עומד לההפך למשהו אחר דהיינו דמענבים יהיה יין כה"ג זה מחסר בגמ"מ משא"כ חיטים שנעשים לחם זה לא משהו אחר והוא דחוק

**בדין שמן שומשמין ושמן סויה ושאר מי פירות מתי הוי גמ"מ**

ט]והנה עיין ברכי יוסף סימן של"א ונדפס בגליון השו"ע לעניין שמן שומשמין שלא חשיב גמר מלאכה ביד ישראל והנה זה וודאי דלא אירי שעמד לאכילה אלא שמלכתחילה עמד לשמן וצ"ב מה החילוק בינו ליין ושמן ועיין הלכות קטנות סימן צ"ה שכתב שרק ביין ושמן הסחיטה הוא גמ"מ ולא ביאר טעמו לחלק בינהם ועוד צ"ב מה זה שונה מיבוש פירות והנה במקרה שזה זיעה בעלמא יש מקום לדון שכיון שזה נחשב שינוי של הדבר לא שייך לומר שזה לא גמור כי עדין צריך דבר שמפקיע את הדבר ולא מיבעיא אם ההבנה שזה מדין מיחוי אוכלים שהוא משהו אחר ולכן פוקע איסורו אמנם גם אם ההבנה שעל המשקה מלכתחילה לא חל איסור אבל ביחס לגוף הפרי זה לא גמר עמידתו לשימוש אלא הפקעתו משימוש וכן ראיתי ביד הלוי שהביא סברא זו מהגרי"ד זצ"ל אמנם אם מדרבנן מי פירות חייב גם אם נסחט קודם גמ"מ וכמו שדיק החזו"א מהרמב"ם יתכן שמדרבנן דנים שזה לא זיעה אלא כזיתים וענבים וא"כ זה לא סיבה לפטור אם לא דנימא שזה נשאר דבר שלא חשוב להיחשב גמ"מ ואינו מוכרח אמנם יתכן שזה מדין יוצא וזה שיך גם קודם גמ"מ עיין קה"י בבכורות לעניין יוצא מהטמא וצ"ע

אמנם במקרה שרובו עומד לסחיטה שכה"ג דעת הרשב"א שזה לא זיעה בעלמא אלא חשיב כגוף הפרי וכן הכריע החזו"א לעיקר או בקני סוכר שלא ראוי לאכול אלא ע"י סחיטה שכה"ג רוב הראשונים נקטו שזה לא זיעה עיין תרומות בסוגיא דמיחוי אוכלים שהארכנו בזה א"כ כה"ג לכאורא זה כמו יין ושמן והנה אם נימא כנ"ל שזה סברא מיוחדת ביין ושמן שזה כל החיוב א"כ בשאר מי פירות זה לא שייך אמנם בפשוטו כאן זה דומה ליבוש פירות ורק אם נימא שדוקא אם זה נעשה בשדה [אמנם כבר הוכחנו לא כך] או שדוקא אם הבעלים של הפירות עושה את זה או אם נימא דכבישת זתים לא הוי גמ"מ כי גורם שזה ישמר וזה הטעם ביין ושמן א"כ בשושמין ושמן סויה זה לא שייך ויחשב גמ"מ באסיפת השומשמין

אמנם בפשוטו לעניין תפוזים אפילו אם יעמדו לסחיטה וזה לא זיעה וכמו שנקט החזו"א אבל כאן שהדרך לסחוט סמוך לשימוש לכאורא זה יותר דומה לטחינת חיטים שהגמ"מ הוא בגורן אם לא שנימא ששם יש סברא מיוחדת שלא טוחנים אלא סמוך לשימוש שלא יתקלקל וכאן זה מתקלקל אותו דבר אמנם בסחיטה תעשיתית שנותנים בזה חומר משמר וזה מחזיק הרבה זמן לכאורא זה דומה ליבוש פירות אמנם יתכן שכאן שזה לא משנה כל כך את מהותו זה לא פעולה חשובה וצ"ע

והנה ידוע הנידון לעניין שמן סויה שהמיצוי מהסויה נעשה בא"י האם חייב מצד גמ"מ בא"י והנה בזמן החזו"א רובו עמד לשמן והחזו"א הורה לעשר את זה והנה לשיטתו כה"ג זה לא זיעה בעלמא ותלוי בנידון הנ"ל לענין שמן שומשמין והפשטות שזה חייב וכנ"ל אמנם כפי ששמעתי היום רובו עומד למאכל בהמה וכן בעומד לאדם רובו עומד לאכילה ולא לשמן א"כ בסתמא זה נגמר בחו"ל וגם בידעינן שבעל השדה קצר אותם לצורך שמן א"כ זה זיעה בעלמא ובזה ביארנו לעיל דנקטו הרבה אחרונים שהסחיטה לא הוי גמ"מ וגם אם נימא שהוי גמ"מ אמנם עיין ירושלמי תרומות פי"א לגירסתינו דאין חיוב תרו"מ על מי פירות במקום שזה זיעה ביוצא קודם חלות החיוב וא"כ אין בזה בכלל חיוב ואע"ג שהחזו"א דייק מהר"מ לא כך וודאי זה חזי לאיצטרופי וצ"ע בזה

**בדין הבחלה בבננות ובדין גמר מלאכה בידי שמים**

**האם חשיב הגיע לעונת המעשרות**

י]עיין משפטי ארץ פ"ו ה"ז דהביא לדון לעניין הבחלה בבננות ולכאורא המציאות שקוטפים אותם מהעץ קודם שהם נגמרים ויש בזה שני אופנים א. שזה עדין קשה ולא ראוי לאכילה רק אחרי שיעברו על זה כמה ימים ב.שאם ישאירוהו כמו שהוא זה ירקב ולא יגיע לידי שיהיה ראוי לאכילה ולכן מכניסים אותם לתנור וע"י זה הוא נהיה ראוי לשימוש ומה שתולשים אותו כשהוא ירוק דבר זה משני טעמים **א.**שע"פ רוב כל הבננות מתבשלים בזמן אחד וע"י שמורידים כשהם ירוקים יכולים להבחילם כל פעם כפי הצורך ובמצב זה הם לא מתקלקלים **ב.** כי דרך בישולם על העץ שאם יחכו עד שהכל יתבשל יהיו כאלו שכבר יתחילו להירקב ולכן מורידים כשהכל ירוק ומבחילים הכל בבת אחת והנה יש שדנו שזה לא הגיע בתחילה עדין לעונת המעשרות אמנם עיין ירושלמי לעניין התאנים משיבחילו שהסימן שמשאירים אותם יום אחד ואם זה נהיה ראוי לאכילה זה נחשב שהגיע לעונת המעשרות וכן לעניין התמרים משיטילו שאור מבואר בירושלמי שהכונה ששוטחים אותם והם נהיים ראוים לאכילה ושם לא מבואר כמה זמן אלא שצ"ב למה תאנים זה רק יום ולא יותר ויתכן ששם כיון שהדרך להשאירו עד שלב שהוא יהיה יותר ראוי לכן זה חיסרון משא"כ שאר דברים אמנם יתכן שהקובע כמה הוא יכול להגיע ע"י שהוא ישאר על העץ ונפק"מ לכאן שאם כצד הראשון א"כ זה מתחייב כי היום זה הדרך אבל אם כצד השני יתכן שגם היום זה לא נחשב עונת המעשרות דהרי לפי טבעו זה נשאר על העץ עד שהוא ראוי לאכילה וצ"ב ויתכן שהירושלמי ההוה נקט שאם זה לא נהיה ראוי אז גם אחרי זה זה לא נהיה ראוי

והנה אם נימא שזה נחשב שלא הגיע לעונת המעשרות בפשוטו זה גם לא מתחייב ע"י הבחלה כמו כל פרי שתלשוהו קודם שהגיע לעונת המעשרות שהוא פטור גם אם יתקנו אותו לאכילה אם לא שנחלק דשם הוא תמיד נשאר לא כמו מבושל משא"כ כאן זה מגיע לידי שלב כמו גמור והרי מצאנו שחל חיוב לא במחובר עיין סימן ב שהבאינו לעניין דבר שחשב לבהמה ובתלוש חשב שזה יהיה לאדם שזה מתחייב וע"ש עוד דוגמאות אמנם בפשוטו זה לא דומה דכאן חסר מצד עצם הגידול וזה לא מתחייב בתלוש ועיין בקונטרס ליבון ההלכה לגר"י גרוסברג שהביא שכן אמר לו הגרי"ז שזה וודאי שזה לא מתחייב בתלוש ועיין משפטי ארץ פ"ו שהביא שכן הכריעו פוסקי זמנינו **ועיין מעשרות פ"א מ"ד סק"ח-ט שהארכנו בצדדים בזה**

**בזמן הגמ"מ במקרה שצריך המתנת זמן שיתבשלו**

י"א]אמנם גם אם נימא שזה חייב עדין יש לדון מתי הוא הגמר מלאכה האם מתי שהוא נהיה ראוי לאכילה או כבר קודם והנה במקרה שצריך רק להניחם שיתרככו כמה ימים יש מקום לדון שכזה דבר שהוא נגמר מאליו זה לא חסר בגמר מלאכה ואין זה דומה לגרוגרות וצימוקים דשם צריך עוד לאוספם אחרי זה אבל ללא זה יתכן שזה חשיב גמר מלאכה כיון שזה לא חסר מלאכה אמנם מצאנו כמה מקומות לא כך א.עיין ראב"ד בע"ז הובא בריטב"א בב"מ לעניין יין משישלה הכונה שצריך לחכות שהשמרים ירדו למטה וזה דבר שנעשה מאליו וזה מחסר בגמר מלאכה אמנם יתכן שזה דוקא שם כי צריך הפרדת הפסולת עוד יתכן ששם דניפ פעולה זו כחלק מעשית היין משא"כ מקום שכל החיסרון של דבר שבידי שמים ב.עיין מאירי בחידושיו לביצה י"ג: שביאר ששילוק זה שהקליפה נופלת לבד ומבואר שאפילו שזה לא חסר מעשה מצד האדם כל שזה לא נעשה עדין זה לא גמר מלאכה אם לא שנחלק כנ"ל שזה דוקא כאן כי חסר הורדת הפסולת ג.עיין ריבמ"ץ שהביא לעניין אבטיח משישלק לבאר שהכונה שמשאירים אותו עד שהוא מתבשל ומבואר שאע"ג שזה מאליו זה מחסר בגמר מלאכה ואולי אין לדמות המקרים ובערוך לעניין תמרי דתוחלני ב"מ פ"ט. ביאר שמשאירים שזה יתבשל בשמש וצ"ע אמנם יתכן עוד שכיון שהדרך שעושים כזה דבר גם בבתים עד כמה שלא צריכים את זה למיד א"כ וודאי שאין זה מכלל הגמר מלאכה וכנ"ל סק"ג ובמנחת שלמה תנינא מובא שהגר"ש ברזם זצ"ל שאל את החזו"א כה"ג שקנה מהגוי ואמר לו להפריש וע"ש שתמה על זה וכן יש לדון בעגבניות ירוקות שהדרך לתקנם בבית שזה חשיב גמור אמנם שם שהדרך שזה כבר גמור בעץ אם צריך פעולה יתכן שזה כמו חותלות וצ"ע בכ"ז

**בזמן הגמ"מ במקרה שצריך הבחלה בתנור**

י"ב]אמנם במקרה שמורידים אותם קודם בישולם וזה יכול להיות ראוי רק ע"י הבחלה בתנור לכאורא הוא תלוי בהגדרות הנ"ל סק"ד דאם הקובע אם בעל השדה עושה את זה א"כ היום מצוי מאוד שקונים את זה מפעלים מבעלי השדות ועושים את זה וא"כ זה כמו טחינה אמנם אם הקובע אם המשתמש עושה את זה א"כ כאן וודאי זה דבר שלא שייך לאדם המשתמש אמנם אם ננקוט שחיטים כיון שעושים פעולה זו סמוך לשימוש לכן זה לא מגמר הדבר ה"ה כאן וכן אם רק דבר שהוא לצורך שמירת הדבר א"כ כאן זה וודאי לא שייך אחרי כתבי ראיתי בזה עוד במנחת יצחק ח"י סימן ק"ז שהביא שכן המציאות בהבחלה של אפרסמון וע"ש שדן בחלק מהסברות הנ"ל

אמנם כאן יש מקום לדון שוודאי שההבחלה הנ"ל זה הגמ"מ כיון שמצד דרך הטבע תיקונים אלו נעשים במחובר רק היום מסיבות שונות עושים את זה בתלוש א"כ זה כמו תמרים שנשרו לפני הזמן דמבואר ברש"י ב"מ פ"ט. הובא לקמן ולעיל שההנחה בחותלות זה הגמר מלאכתם אמנם היה מקום לומר שהיום שזה נהיה הדרך לתלוש בכזה שלב א"כ רואים את זה כבישול ולא כמלאכת השדה וכמו שכתבנו לעיל סק"ה לעניין כבישת זיתים שתולשים אותם קודם גמרם כי רוצים טעם זה אמנם זה אינו דומה שפה זה לא לצורך טעם מסוים אלא כדי לעכב הבישול א"כ וודאי מסתבר שזה מכלל הגמ"מ וכן מסתבר ובפרט לעניין נגמ"מ ביד ישראל שיש הרבה ראשונים שמחיבים גם בנגמ"מ ביד עכו"ם והחזו"א בכמה מקומות צירף את זה לחיובא אמנם לעניין הגיע מחו"ל יש לדון כנ"ל

**י"ג] ראיתי לסכם את הדוגמאות של הגמר מלאכה שמצאנו, שיש ללמוד מזה לשאר דוגמאות**

א.זתים וענבים רק ע"י עשיתם ליין ושמן [מ"ז]

ב.התבואה משימרח ואם אינו ממרח משיעמיד ערימה[מ"ו]

ג.הקישואים ודילועים משיפקסו ואם אינו מפקס משיעמיד ערימה ועיין לעיל סק"א ביאור הדבר[מ"ה]

ד.אבטיח משישלק ואם אינו משלק משיעשה מוקצה וביאורו או הורדת הפרח בראשו ובערוך וריבמ"ץ ביארו להניחו שיתבשל [מ"ה]

ה.ירק הנאגד משיאגד אם אינו אוגד עד שימלא הכלי ואם אינו ממלא הכלי עד שילקט כל צרכו וכן לעניין מילוי הכלי ובירושלמי שה"ה אם רוצה שני כלים עד שימלא שניהם והחזו"א נקט שה"ה לעניין אגד ומבואר במשנה שאם רגילים לחפות עד שיחפה את הכלי[מ"ה]

ו.אם אוגד אגודה גדולה בשדה וקטנות בשוק הגמ"מ בשדה ועיין לעיל סק"ג[ירושלמי]

ז.הפרד והצימוקים והחרובין משיעמיד ערימה לאחר שהתיבשו[מ"ו]

ח.הבצלים משיפקל וביארו הראשונים או שיוריד הקליפות או שיעשה אגודות

ט.הקיטניות משיכבור ואם אינו כובר משיעמיד ערימה ועין לעיל סק"א האם הכבירה קודם העמדת הערימה

י.היין משיקפה ובפשוטו שיוציאו הפסולת והרמב"ם פסק כשזה בחביות והגר"א פסק בבור [מ"ז]

י"א.העיגול והוא תאנים לחות משיחליקנו במשקין לאחר שעשה העיגול [מ"ח]

י"ב.הגרוגרות שזה תאנים יבשות משידוש ומגורה שיעגל וזה לאחר שזה ראוי צורת שמירתם[מ"ח]

י"ג.עיין גמ' ביצה י"ג. דהכניס שיבולין לעשות מהן עיסה לא חשיב גמר מלאכה עד שידוש ויזרה אבל למוללן מלילות נחלקו תנאים וקי"ל שזה לא גמר מלאכה ובקטניות או שלכו"ע זה גמר מלאכה או שלכו"ע זה לא גמר מלאכה כיון שלא רגילים להכניס כך וכן קי"ל

י"ד.מבואר ברש"י בב"מ פ"ט דתמרים שלא נתבשלו ומניחים אותם בחותלות שיתחממו ויתבשלו חשיב שעדין לא נגמר מלאכתם

**ומבואר שלשה סוגי גמר מלאכה א.אסיפת הדבר ב.הוצאת הפסולת ג.תיקון הדבר כגון יבוש תאינים והוצאת יין מענבים**

1. וראיתי להעתיק כאן מה שכתבנו במשניות תרומות פ"א מ"ט בעניין זה

   א]עיין שו"ת הרדב"ז שני אלפים ק"ז דדן האם זיתים קודם כבישה חשיב נגמרה מלאכתן ועיקר נידונו כיון שהם לא ראוים לאכילה קודם כבישה וע"ש שכתב להוכיח מהרמב"ם בפיה"מ כאן וכן ברע"ב ביארו שזיתים הנכבשים הכונה שכבר כבשו אותם וצ"ב למה ביארו כך ובהכרח דאל"כ חשיב שהם קודם גמר מלאכה כמו שמן על זיתים שעומדים לשמן אמנם עיין מהרש"ס וכן במלאכת שלמה ובשנות אליהו וכן האריך בפאת השולחן סוף פי"ג דכונת המשנה כמו צימוקים שזה עומד לעשות צימוקים ודחקו שגם כונת הר"מ והרע"ב כך אלא שביארו מטרת הכבישה ע"ש בפאת השולחן עכ"ד

   והנה בפשוטו דבריהם צ"ב דהרי הירושלמי אומר לעניין צימוקים שאפילו שלא חשיב גמר מלאכה בכל אופן לענין לעשר עליו מהגמור חשיב נגמרה מלאכתו וא"כ למה כאן זה אחרת אמנם ביאור דבריהם דס"ל שכל סברת הירושלמי בענבים שראוים לאוכלם כבר כך אפילו שרוצה לעשות צימוקים כה"ג לעניין כאן נחשב שזה גמור אבל בזיתים אם הכבישה מעכב בגמר מלאכה מצד שזה לא ראוי א"כ כאן אין שום סיבה שזה לא יהיה דומה לזתים שעומדים לשמן ולכן הרדב"ז נקט שכונת המשנה שזה כבוש והחולקים שנקטו שזה עדין לא כבוש הוכיחו מזה שזה לא מחסר בגמ"מ והנה עיין לקמן מ"י שיש שנקטו שתמיד אפשר להפריש מהגמור על שאינו גמור חוץ מזתים לשמן וענבים ליין ותבואה לפני גורן ולפ"ז אין מקום לנידון האחרונים הנ"ל ומוכח שנקטו שבכל דבר שדומה זה כך וכמו שהוכחנו לקמן ע"ש

   אמנם לכאורא בכל זתים שעומדים לכבישה הרי מטרת הכבישה מבואר בר"ש כאן וביותר לקמן פ"ב מ"ו שזה כדי שזה יחזיק ולא יתקלקל וא"כ כמו עשית צימוקים או גרוגרות שהמטרה כדי שזה יחזיק [דהרי תאנים לחים יותר חשובות כמבואר פ"ב] חשיב שזה מחסר בגמ"מ א"כ מצד זה גם כבישה מחסר בגמ"מ ובזה לעניין לעשר מהגמור לכאורא זה דומה לצימוקים שאין בזה חיסרון א"כ אין שום ראיה שזה לא נחשב קודם גמ"מ ועיין רש"ס שנקט שקושית הירושלמי שזה קודם גמ"מ זה גם מזיתים לשמן ובהכרח כנ"ל שאפילו שמצד שזה לא ראוי לאכילה זה לא מחסר בגמ"מ אבל מצד הכבישה לקיום זה מחסר ודו"ק [אם לא שס"ל שלמסקנא רק בגורן ויקב וכנ"ל אמנם כבר הוכנו לקמן לא כך] ובאמת שהחרדים שחלק על הרדב"ז והובא דבריו באחרונים [עיין של"ה ברכ"י ושע"צ] לא דנו אלא שמה שזה לא ראוי לאכילה זה כמו ירק לא מבושל וזה לא סיבה שיחשב קודם גמ"מ אבל לא דנו כלל מצד שזה כמו צימוקים שזה גורם שלא יתקלקל ולעניין זה אין שום ראיה ממשנתינו

   והנה בריבמ"ץ באמת משמע שקושית הירושלמי רק מצימוקים ולא מזתים ומשמע שגם בתחילה שהירושלמי סבר שגדרי גמ"מ במשנתינו זה כמו לעניין אכילת ארעי בכל אופן לא הוקשה מזתים ובהכרח שחשיב לאחר גמ"מ אמנם אין זה מוכרח דיתכן שעל זה אין משנה שזה קודם גמ"מ ולכן לא רצו לשאול מזה וכמעט הדברים מפורשים בר"ש שכתב וז"ל ובירושלמי פריך תנינן דבתרא אין תורמין מדבר שנגמרה מלאכתו על דבר שלא נגמרה מלאכתו וכה אמר הכן אפילו לכתחילה אין תימר שנייה מדבר שנגמרה מלאכתו כלומר אם תרצה לתרץ דזתים הנכבשים וצמוקים דבר שלא נגמרה מלאכתו הן והתנינן לעניין מעשרות הפרד והצימוקים וכו' ומשני וכו' כלומר כגון יין על ענבים הנדרכות הא יין על צימוקים לא עכ"ל ומבואר שבתחילה מסברא הקושיא גם מזתים שזה קודם שנגמרה מלאכתו ורק בקושיא מהמשנה ביאר הנידון על ענבים והרי אין סיבה לחזור מזה לאחר דחית הירושלמי וכנ"ל

   והנה הפאת השולחן כתב להוכיח שחשיב לאחר גמ"מ מהמשנה במעשרות פ"ד שכבישה חשיב קובע למעשר והרי זה לא קובע קודם גמ"מ עכ"ד והנה בפשוטו דברים אלו של בשול וכבישה וכדו' קובע גם קודם גמ"מ אמנם שיטת הר"מ שאם גם לאחר פעולה זו זה עדין לא גמור כה"ג זה לא קובע ולפ"ז צ"ע כנ"ל אמנם לכאורא יתכן ששם מדובר שלקח כמות קטנה לכבוש ולאוכלו מיד שכה"ג זה לא למטרת שמירה וכל הנידון לחלק את זה משאר הזתים שעדין בשדה שהם קודם גמ"מ עיין מסכת מעשרות שהארכנו בגדרים אלו וכה"ג וודאי שזה כגמור וכל ראית הפאת השולחן ביחס לחיסרון שזה לא ראוי לאכילה אבל אם יהיה זתים שכובשים אותם כדי שישמרו כה"ג לא חשיבי לאחר גמ"מ ואין שום ראיה משם

   עוד יתכן שזה וודאי שלאחר פעולת הכבישה שעכשיו זה כבר לא מחוסר מעשה חשיב לאחר גמ"מ אמנם עיין מעשרות סימן ו שהוכחנו שכה"ג שזה המשך של דבר שמעכב בגמ"מ אפילו שזה לא מחוסר מעשה חשיב שלא נגמרה מלאכתו ע"ש

   והנה לאחר הנ"ל הדבר צע"ג שאין שום ראיה דלא כרדב"ז אלא שזה לא מטעמיה וכן אף אחד לא דן אלא מצד סברת הרדב"ז ולא מצד סברתינו ועל זה אין שום ראיה ואדרבא פשטות הר"ש שזה מעכב בגמ"מ וצע"ג ועיין חזו"א מעשרות סימן ה סק"ב שרק הביא שהאחרונים נקטו שזה לא מעכב בגמ"מ והוקשה לו כנ"ל מה זה שונה מצימוקים וכתב שצ"ל שזה לא פעולה חשובה ע"ש וצ"ע שהאחרונים לא הוכיחו דבר זה והוא חידוש גדול ובפאת השולחן שם כתב שדוקא צימוקים כי צריך אחרי זה גורן ודבריו צע"ג דהרי כבר היה גורן בשדה אלא שעד כמה שהיבוש מעכב בגמ"מ צריך גורן מהיבוש וצ"ע בכל זה ועיין מעשרות סימן ו שהארכנו בגדרים של גמר מלאכה

   [↑](#footnote-ref-2)