מראי מקומות פד ב 5
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / רפואה ופיקוח נפש / פיקוח נפש ורפואה - הרב משה יפהן

**מראי מקומות פד: 5**

**אמר רב יהודה לא ספק שבת זו בלבד אמרו אלא אפילו ספק שבת אחרת** פירש"י אפילו אין הספק שמא ימות בשבת זו אלא שמא ימות לשבת הבאה ועי' רש"ש שהקשה רבות על פירושו ופירש בע"א וע"ע גליונות קה"י וראה בספר תורת היולדת פרק יא הערה א' מש"כ עפ"י דברי הרש"ש.

**מחמין חמין לחולה בשבת בין להשקותו בין להברותו** כתב תוס' יוהכ"פ דנראה שאין במניעת הרחיצה משום סכנה ומכאן סייעתא לדברי המגיד משנה בשם הראב"ד דלכל צורכי החולה מחללין השבת ואף שאין במניעתן סכנה, ודלא כדעת הכס"מ שחולק בזה וראה בביאור הלכה שהרבה פוסקים חולקים על המגיד משנה, ואנו הכרענו כדעת המ"מ וכסתימת דברי השו"ע ובי' דהגדר שלא הותר לכל צרכיו אלא רק לדבר שבלעדיו תשתהה מחלתו, ועי' מש"כ בחלקת יואב או"ח סי י"ד בהג"ה ובמקראי קדש ימים נוראים סי' מ"ב.

**ולא שבת זו בלבד אמרו אלא לשבת אחרת** לכאורה הוא כפילות ללא צורך דלקמן בסיפא נמי קאמר דאפילו לספק שבת אחרת ואכן בפיר"ח וברי"ף ורא"ש ליתא לתיבות אלו כאן, והרש"ש ציין שליתא גם בתוספתא דשבת פט"ז, אך כתב לישב הגירסא די"ל דרישא אשמעינן בודאי פיקוח נפש וסיפא קמ"ל דאפילו בספק, **ואין אומרים נמתין לו שמא יבריא אלא מחמין לו מיד** פירש"י עפ"י גירסת רש"ש ושיח יצחק דאין אומרים שמא יבריא מאליו והר"ן פירש כגון שאמדוהו רופאים שצריך חמין לשתיה ולרחיצה אין אומרים נחם לו לשתיה בלבד שמא יבריא בזה ולא יוצרך לרחיצה אלא עושין בבת אחת כל מה שאמרו הרופאים וכן נקט הרמב"ן בתורת האדם, ובדברי המאירי ביאר השיח יצחק דמפרש דה"ק אין אומרים להמתין בדברים אלו אלא א"כ הבריא ונתברר שא"צ להם אבל כל זמן שלא הבריא מחמין לו מיד.

**ואין עושין דברים הללו לא ע"י נכרים ולא ע"י כותים** הגר"א ורש"ש הגיהו ולא ע"י קטנים וכהגהתם כן איתא בר"ח ורי"ף ורא"ש וטעם הדבר שאין עושין ע"י נוכרים פירשו תוס' דשמא יתעצל הנוכרי ויבוא לידי סכנה ולכאורה הוא הטעם נמי בקטנים והרא"ש סי' י"ד פירש טעם אחר דאפילו אם יש שם קטנים או נוכרים חיישינן שמא פעם אחרת לא יהיו ויבואו לחזר אחריהם ואתי לידי סכנה ובדומה לזה פירש הר"ן דשמא יאמרו דבקושי התירו פיקוח נפש דלכך נותנים לנוכרי וקטן ואינו מותר לכתחילה וכשלא ימצאו עכו"ם או קטנים לא ירצו לחלל השבת וע"ע כס"מ שבת פ"ב ה"ג, והנה מדברי הראשונים הללו מבואר דאפילו היכא דאפשר ע"י נוכרים או קטנים אין עושין על ידם ברם מלשון הירושלמי דפירקין שנקט אלא אפילו בגדולים בישראל דקדק השיח יצחק דאם יש עכו"ם מזומנים לפנינו יעשו על ידם וכן דקדק גם מלשון המאירי וכן מפורש בדברי התוס' רי"ד בסוגיין ובשלטי גבורים הביא כן בשם ריא"ז דאם אפשר בלא דיחוי ואיחור לעשות על ידם עושין וכ"כ הדרכי משה [שכח ג] בשם הראבי"ה וכן פסק הרמ"א [שכח סי"ב ] והט"ז שם השיג על הרמ"א וס"ל כסברא ראשונה דיש איסור לעשות ע"י נוכרים וקטנים ופירש דלכך חילקה הברייתא לתרי בבות להורות דע"י קטנים ונוכרים איכא איסור וע"י נשים וכותים דשייכי במצות אין איסור אך מ"מ יעשו לכתחילה ע"י גדולי ישראל עי"ש. **ובעמק ברכה יוהכ"פ** אות ג' רצה תחילה לתלות פלוגתא זו בנידון אי שבת הותרה או דחויה אצל פיקו"נ אך מסיק דמאן דאוסר סבר דאפילו הותרה היא אין ההיתר אלא על מה שהוא צורך החולה ומה שאפשר לעשות ע"י עכו"ם או בשינוי אינו מצורכי החולה ומאידך החולקים סוברים דאפילו דחויה היא מ"מ יש סיבה להתיר לעשות בגדולים אף כשאפשר ע"י קטנים או נוכרים עי"ש.

**אלא ע"י גדולי ישראל** לשון הרמב"ם פ"ב ה"ג אלא ע"י גדולי ישראל וחכמיהם וכתב הכס"מ וכן בב"י סי' שכ"ח דכונתו גדולים למעט קטנים ישראל למעט גוים וחכמיהם למעט נשים שדעתן קלה והנה לפי דבריו משמע שאין המכוון לעשות בדוקא ע"י חכמי ישראל אלא העיקר למעט הני ברם הט"ז שכח ס"ה כתב דדוחק גדול לפרש כן דא"כ היה לגמ' לנקוט ישראל גדולים' אלא ודאי כונת הגמ' לא לאיסורא בסתם ישראל אלא שלא תאמר שיש לעשות ע"י עכו"ם ואסור ע"י ישראל אשמעינן דאדרבה מצוה יש בדבר וגדולי ישראל יעשוה וכן הוא גם כונת הרמב"ם ובענין זה האם כונת הרמב"ם דוקא לגדולי ישראל או כונתו לאפוקי קטנים וכו' ועיין תשב"ץ ח"א תשובה נד עיי"ש.

**ואין אומרין יעשו דברים הללו ע"פ נשים ולא ע"פ כותיים אבל מצטרפין לדעת אחרת** בביאור דברי הברייתא והגירסא בה מצינו כמה שיטות בראשונים רש"י מפרש דהא דסמכינן על נשים ועל כותים היינו לענין שאם שנים אומרים צריך לחלל עליו שבת וג' אומרים אין צריך מצטרפין האשה או הכותי דליהוי פלגא ופלגא ומבואר מדבריו דלולי דמצטרפין אזלינן בתר רוב דעות והביא הרא"ש סוס"י י"ג דכן נמי דעת השאלתות ולדבריהם צ"ע דבסוגיא לעיל פג מבואר דלא אזלינן בתר רוב דעות בספק נפשות וכן הקשו התוס' רי"ד והגהות הב"ח כאן והביא הרא"ש דהרמב"ן מישב שיטתם דלמסקנת הגמ' לעיל הדרה בה מדבריה וכמו שדיברנו בחבורה בזה. **אמנם הרמב"ן והר"ן פליגי** דודאי לא נדחית סברת הסוגיא דלעיל דלא אזלינן בנפשות בתר רוב דעות והנה לשיטות דלא אזלינן בתר רוב דעות צריך לישב סוגיא דהכא וביארו תוס' הרא"ש והגהות הב"ח וקרבן נתנאל דמיירי הכא כגון ב' או ג' אומרים אינו צריך ורק אחד אומר צריך דכה"ג ודאי אין דבריו של אחד במקום שנים כלום כדמוכח בסוגיא לעיל פג ולזה מהני הצטרפות האשה או כותי להיות פלגא ופלגא.

**עיין ברא"ש סוס"י י"ד דהביא תמיהת הריב"א** דאיך יתכן שלא יעשו עפ"י בקיאות נשים חכמות דמצינו גבי יולדת שמחללין השבת עפ"י נשים לכן גורס הריב"א עפ"י הגהת הב"ח שם אין אומרים אין עושין דברים אלו עפ"י נשים ולא עפ"י נוכרים אבל מצטרפין לדעת אחרת כלומר לא זו בלבד שנאמנות בסכנת נפשות אלא שאף מצטרפין להכחיש האנשים שכנגדם ובתוס' הרא"ש כתב דלישנא דאבל' קצת דחוק לפירושו ולישב תמיהת הריב"א עי' בר"ן סוד"ה ואין עושין שכתב, דדוקא מילדת שהוא אומנות המסורה לנשים בזה אמרינן שהן בקיאות יותר מהאנשים ותוס' הרא"ש כתב דביולדת קים להו לרבנן דאיכא סכנה ואין זה נחשב עפ"י נשים דהא אפילו אמרה איני צריכה מחללין עליה שבת כל שלושה ימים.

**גירסת הרי"ף מפני שמצטרפין לדעת אחרת** וביאר הר"ן דקאי אדלעיל עיי"ש וראה עוד ברא"ש סוס"י י"ד מה שפירש דברי הרי"ף ועי"ש בהגהות תפארת שמואל שהביא פירוש הב"י בדברי הרא"ש ותמה עליו ופירש בדברי הרא"ש כמש"כ הר"ן וע"ע הגהות הב"ח על הרא"ש ובדברי הב"ח על הטור סי' שכ"ח, **ועיין עוד בר"ן שכתב די"מ גירסא דילן** אבל מצטרפין לדעת אחרת דה"ק אין מוסרין לנשים וכותים לבדם העסק והפיקוח הזה שמא יתעצלו או יפשעו בו אבל מוסרין לישראל והן מצטרפין לעסוק עמו דאף הן מזדרזין על ידו. ועיין רמב"ם פ"ב ה"ג שכתב וז"ל אין עושין אותם לא ע"י גוים ולא ע"י קטנים ולא ע"י עבדים ולא ע"י נשים כדי שלא תהא בת קלה בעיניהם ופירשו המגיד משנה וכס"מ שטעם זה הוא לנשים ועבדים בלבד, דכן מפרש הרמב"ם מה שאמרו כגירסת הרי"ף מפני שמצטרפין לדעת אחרת ר"ל שתהא השבת קלה בעיניהם עי"ש וכן מפרש גם התוס' רי"ד וז"ל מפני שמצטרפין לדבר אחד נ"א אחר' ויבואו לעשות בכל חולה אע"פ שאין בו סכנה שאין יודעים להבחין כי טעם הדבר הוא מפני שיש בו סכנה עכ"ל והוסיף דה"ה בהדיוטות יש לחוש לזה הלכך אין עושין אלא ע"י חכמים אבל ודאי דאם אין אחרים עושין על ידם.

**ת"ר מפקחין פיקוח נפש בשבת וכו' ואין צריך ליטול רשות מב"ד** הראשונים הביאו דברי הירושלמי הנשאל הרי זה מגונה והשואל ה"ז שופך דמים, וביאר הב"י סי' שכ"ח בשם תרומת הדשן דהנשאל מגונה לפי שהיה לו להודיע לבני עירו הדין הזה קודם שיצטרכו לו והפרישה סק"י פירש דר"ל מי שמקפיד על המתיר לעצמו ואינו שואל מפני שמקפיד על כבודו שלא להורות שם דבר זולתו הרי זה מגונה והשואל שרוצה להחמיר שלא לעשות דבר ללא שאלת המורה ה"ז שופך דמים.

**הא כיצד ראה תינוק שנפל לים פורש מצודה ומעלהו** איתא במנחות סד שמע שטבע תינוק בים ופרש מצודה להעלות דגים חייב אמנם נתכוין להעלות דגים והעלה דגים ותינוק נחלקו בזה רבה ורבא שם ויש בזה ב' לשונות בגמ' עיי"ש היטב בכל דברי הגמ', וע"ע פלוגתת הרמב"ם וראב"ד בהלכות שבת פ"ב הט"ז. והנה מלשון הברייתא דהכא פורש מצודה ומעלהו וכו' ואע"ג דקא צייד כוורי כתב תוס' יוהכ"פ דמשמע דאפילו מכוין גם לצוד דגים וקשה מהברייתא למ"ד במנחות דכה"ג חייב עי' מש"כ לישב בב' אופנים מיהו ברש"י מבואר דלשון ואע"ג דקא צייד כוורי אינה מדברי הברייתא.

**ראה דלת שננעלה בפני תינוק שוברה וכו'** פירש"י לשבור נסרים הצריך להן ובפירוש אחר גרס בשיבי כן גרס הרש"ש בדבריו וכ"ה ברש"י על הרי"ף וברא"ש כלומר קיסמין להדלקה והר"ח גורס אע"ג דקא שקיל לה בשופינא עי' ב"ק צח שייפא בשופינא ולגירסא שלפנינו יש לעיין אמאי נקט הכא אע"ג דקא מכוין טפי מב' המעשים דלעיל.

**מכבין ומפסיקין מפני הדליקה וכו'** **ואע"ג וכו'** רש"י מפרש משפיל ומציע הגחלים לצלות עליהם לערב וביאר השיח יצחק כלומר שמתוך שהוא משפיל ומכסה הגחלים נשמרים בחומם וממילא ראויין לצלות לערב והר"ן פירש שמכסה הגחלים בעפר והם נעשים פחם והרמב"ם פ"ב הי"ז פירש ואע"פ שהוא כובש דרך ומתקנה בשעת הכיבוי וכן פירש המאירי וז"ל ואע"פ שבשעת כיבוי הוא ממעך את הקרקע ומשוה גומות. **מכבין ומפסיקין למה לי דאפי' לחצר אחרת** בהגהות וציונים עוז והדר כתבו בשם הגנזי יוסף ודפו"י שהנקודות אחרי תיבת ומפסיקין מיותרות ומקומם לאחר תיבות ואפילו לחצר אחרת והנה הרמב"ם לא הזכיר הרבותא דאפילו לחצר אחרת ועי' לח"מ שם ושיח יצחק. **אמר רב יוסף וכו' לא הלכו בפיקוח נפש אחר הרוב** הקשה השפ"א הלא קי"ל קידושין פ: דשורפין וסוקלין עפ"י החזקות וה"ה עפ"י רוב כדאיתא בחולין יא ואמאי לענין חילול שבת לא הלכו אחר הרוב ותירץ דילפינן מקרא דוחי בהם' כדאיתא בתוס' ריש פה דכל מציאות ספק נפשות שיש בעולם דוחין כל המצות אך במקום שיש על הנפש ספק חיוב מיתה כיון דהלכה היא דאזלינן בחר רוב וחזקה דנים אותו כמחוייב מיתה ודאי.

**וכל קבוע כמחצה על מחצה דמי** דין זה ילפינן מקרא דוארב לו וקם עליו כדפירש"י וצורת הדרשא מבוארת ברש"י סנהדרין עט ד"ה לא. **בגדר כל קבוע כמחצה על מחצה** יעוי' בקובץ שיעורים כתובות אות מ' וב"ב אות פו פז, וראה בהרחבה בזה ובגדר החילוק שבין לקח מן הקבוע לבין פירש בשערי יושר שער ד פרקים א-ד, ראה בתוס' חולין צה ד"ה ספקו שכתבו דהא דתלינן דכל קבוע כמחצה על מחצה הוא דוקא בדבר הניכר במקומו דומיא דחנויות אבל בתערובת לא אמרינן כן וכ"כ הריטב"א בכתובות סו ועי"ש בהערת המהדיר דמשמע שהוא פלוגתת ראשונים. **לא צריכא דפרוש וכו'** ל"ק הא דפרוש כולהו הא דפרוש מקצתייהו, כן הוא גי' רש"י ותוס' ותו"י והיינו שכל הנמצאים בחצר זו פרשו לחצר אחרת אלא שנחלקו רש"י ותוס' במסקנא דאמרינן הא דפרוש כולהו הא דפרוש וכו' היינו דפי' לחצר אחרת ונשארו שם והתוס' פליגי ופי' דפי' כולם חוץ מאחד ועיין בקרבן נתנאל אות ל' מה שפי' במחלוקתם ועיין גי' הרי"ף והרא"ש להפך, ועיין רמב"ם פ"ב הכ"א כ"ב ומאירי וביאוה"ל ריש סי שכט.