ממ 3 דף מא עא עב
קטגוריות: ש_ס / לז עבודה זרה / כל הצלמים - הרב יהושע רישי

דף מ"א ע"א

המוצא שברי צלמים. עי' רמב"ם פ"ז ע"ז ה"ז דכתב צלמי עבודת כוכבים הנמצאים מושלכים בשוקים או בתוך הגרוטאות הרי אלו מותרין ואין צריך לומר שברי צלמיהן ע"ש, ועי' בכס"מ מקור דברי הרמב"ם מסוגיית הגמ', וכתב דאיירי בצלמים על פתח המדינה ובידם מקל, דבלא"ה אפי' עומדים מותרים, וע"ש אמאי נקט מתני' שברים, דעדיפא הול"ל דאפי' שלמים היכא דמושלכים הם מותרים, ועוד יש לעיין היכן מותרים, הרי ליכא מעשה ביטול בגופו, ועי' לקמן, אמנם יעויין בצפנת פענח שם דכתב דאיירי דמצאם שלא על פתח המדינה ומותרים משום ספק ספיקא ע"ש.

תבנית יד או תבנית רגל. עי' ברמב"ם שם דכתב אבל המוצא יד עבודה זרה או רגלה או אבר מאבריה מושלך הרי זה אסור בהנייה וכו', דיד ורגל לאו דוקא וה"ה כל אבר אחר, וקצ"ע מדבריו פ"ח הי"א ע"ז שנשברה מאיליה שבריה אסורין בהנייה וכו', א"כ כל שבר דע"ז אסור ולאו דוקא אבר שלם ועיין, ועי' בחזו"א סי' ס"א ס"ק י'.

אמר שמואל אפי' שברי עכו"ם. נחלקו הראשונים אי קאי שמואל כר"ל דוקא בעכו"ם שנשתברה מאליה מותרת (פלוגתת ר"י ור"ל בעמוד ב') וקי"ל כרבי יוחנן דאסור, ודברי שמואל לא קאי לדינא, עי' תוס' כאן והרמב"ם פ"ז ה"ז, אך ברא"ש ורי"ף פסקו כשמואל וכדברי רבי יוחנן, דסברת שמואל דמצא שברים נקטינן דשבר בעצמו וביטלם, דנשתברה מאליה לא שכיח דהגוי שומר את האליל שלו, ועי' בש"ך סי' קמ"א ס"ק ז' דהקשה סתירה בדברי השו"ע מדבריו בסי' קמ"ו ע"ש.

תנן מצא תבנית יד תבנית רגל וכו'. בביאור קושיית הגמ' עי' בתוס' עמוד ב' ד"ה והא שברים, ומש"כ הרש"ש אדבריהם ביאור אחר בקושיית הגמ', וע"ע בהגה' ראמ"ה (הנדפסים בדפוס וגשל) עוד ביאור בקושיית הגמ'.

תוס' ד"ה אמר שמואל. ואפי' שברי עכו"ם כלמר לאו דוקא שברי צלמים שרי משום ספק ספיקא וכו', יש להעיר דיעויין בגמ' זבחים דף ע"ד ע"א דס"ל לשמואל דלא מהני ספק ספיקא להתיר בדין ע"ז, כמו דע"ז אסור במשהו, ומאי קאמרי התוס' דלדעת שמואל אפשר להתיר מדין ס"ס, וצ"ל דהכא ספק אי איכא ע"ז בכלל, ובהא לא קאמר שמואל, משא"כ בודאי ע"ז לא מהני ס"ס.

דף מ"א ע"ב

רש"י ד"ה על בסיסן. מקום המתוקן לה, והב"ח גרס להן, משמע דקאי אהנחת השבר על בסיס מיוחד, ועי' תוס' כאן, ולעיל דף מ' ע"ב ד"ה ובאנדרטי שכתבו בשם רש"י על בימוס שלהן ששם עובדין אותם, נראה דביאר דברי רש"י דבימוס היינו מקום שעובדים, על מזבח וכדומה, והיינו המתוקן לה, לעבודה זרה, (להן קאי על השברים) ולדברי רש"י י"ל לעולם דמצא אותן זרוקים בשוק, אלא דהותקנו להן בסיס, להכי ודאי פלחי, ולכאורה לדברי רש"י לא בעינן שיהא מאנדרטי של מלכים או על פתח המדינה דהא דאיירי על בסיסן היא ראיה עצמית שפלחו אותו, וי"ל עוד לפי זה דיד ורגל דוקא, דאפשר דוקא אלו ודאי פלחי, דלא כהרמב"ם שם דביאר יד ורגל לאו דוקא וה"ה שאר אברים ויש לעיין, ויעויין עוד בריטב"א דכתב דרש"י ותוס' לא פליגי לדינא ותרוייהו אמת ע"ש.

איתמר עבודת כוכבים שנשתברה מאליה וכו'. עי' לקמן דף נ"ב ע"ב במתני' עובד כוכבים מבטל עבודת כוכבים שלו ושל חברו וישראל אין מבטל ע"ז של עובד כוכבים, ובמתני' דף נ"ג ע"א כיצד מבטלה קטע ראש אזנה וכו', וע"ע סוגיית הגמ' לקמן דף מ"ג ע"א אמר רבה בר בר חנה אמר רבי יהושע בן לוי פעם אחת הייתי מהלך אחר ר"א הקפר וכו' ש"מ תלת ע"ש, וע"ע מתני' דף נ"ג ע"ב עבודת כוכבים שהניחוה עובדיה בשעת שלום מותרת וכו'.

רבי יוחנן אמר אסורה דהא לא בטלה ר"ל אמר מותרת וכו'. בביאור פלגותתם עי' מש"כ הרמב"ן לקמן בסוף הסוגיא דף מ"ב ע"א כל יאוש לדעת בטלה להכי פליגי בשנתברה מאליה ר"ל סבר בטלה כמי ששברה בידים דע"כ מבטליה ואפי' שלא לדעת בטלה ור"י סבר לאו כמי שנשברה בידים דמי ע"ש, וכן כתב הרא"ה בחידושו בסוגיין דאפי' לא ידע ע"ש טעמו, ובעיקר דברי הרמב"ן יש לעיין דהרי פליגי אף היכא דידע מהשבירה, אלא דלא ידעינן בביטולו כמבואר בדבריו, וא"כ פליגי בתרתי אי בעינן ביטול בהדיא וגם אי יאוש שלא מדעת בע"ז הוי יאוש, ויש לעיין בזה.

אך הרמב"ן מביא בשם הראב"ד דר"ל בענין שידע הגוי מהשבירה ועי' משה"ק הרמב"ן אדבריו, אמנם יעויין בפי' הראב"ד בסוגיין דאף שכתב כן מעיקרא אך הקשה על זה מהא דמקשינן משבירת ישראל וביאר באופן אחר, דלא בעינן ידיעתו ע"ש, ועי' מה שהאריך בזה החזו"א יו"ד סי' ס"א ס"ק ב' ג' ד' ובס"ק ט', וע"ע באבי עזרי פ"ח ע"ז הי"א בנוסח אחר.