סי_ שטו אהל 1
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב יהושע ננקינסקי

נעסוק בעיקר

בסוגיא בשבת קכה: ברש"י ובתוס' שם, רא"ש, רשב"א, ריטב"א

יל"ע בסוגיא בסוכה טו:, וברש"י ותוס' שם.

ובעירובין מד.

**★**"העושה **אהל קבוע** ה"ז **תולדת בונה** וחייב" [רמב"ם פ"י יג].

צ"ב למה זה לא אב של בונה אלא רק תולדה של בונה.

1. "דעיקר החילוק שבין בנין לאהל, היינו דלשון בנין שייך בבנין קבוע שמתקיים לימים רבים, משא"כ אהל לגבי בנין הוי בנין עראי, אלא דאפ"ה חייב משום תולדה דבונה כיון שדרך אהל בכך" [פנ"י סוכה טז: ד"ה בתוס'].
2. "האב של בונה זה רק קיבוץ של דברים נפרדים ועשייתן לגוף אחד" וממילא שפיר דאיה"נ יש כאן אהל קבוע אבל אין כאן קיבוץ חלקים ומש"ה הוי תולדה [אבן האזל].
3. בונה היינו בחיבור לקרקע אבל העושה אהל קבע כגון פורס סדין על עמודים ועשאן לשם קביעות אלא שלא חיברם לקרקע בקשר אמיץ ועושה באופן שאם ירצה יכול למישלפינו ולבטל האוהל אין זה אב מלאכה רק תולדה [קה"י שבת סי' לז].

ועדיין צ"ב דאם זה דרכו בכך שיתחייב ויחשב בונה מידי דהוי "עילאי בהנחה בעלמא" [שבת קב: וברש"י שם] "דימוס העליון שאין ע"ג עוד דימוס וכו' הלכך בהנחה בעלמא סגי".

ואולי י"ל דיריעות הפרוסות מלמעלה לא מתבטלות לקרקע ולכן לא חשיב חיבור, וצ"ב.

ולפי"ז אם קושר את האהל מתחייב מצד בונה [חוץ ממלאכת קושר].

וע"ע פמ"ג [א"א-א] "כמו העושה אהל קבע בתחילה, היינו פורס מחצלת על ארבעה קונדסים **וקושרם שם בעניבה לזמן הרבה** חייב חטאת".

וצ"ל דס"ל דקשר עניבה אפילו לזמן מרובה לא חשיב חיבור כלפי בונה.

וע"ע במשב"ז [ח] דאפי' בלי קשירה "כל שהוא פורסלזמן מרובה הוי אהל".

וע"ע בשעה"צ [ב].

ובחזו"א משמע **שכל אהל קבע הוי בנין**.

עי' חזו"א [נב ד ד"ה מיהו] שמקשה "אם עושה שיתקיים כי אין בגבו טפח נמי, נהי דלאו אהל הוא [דאהל זה רק בטפח] מ"מ **הרי הוא בונה** ותנן הבונה כל שהוא, ונראה דתלית בגד שאין בו אהל טפח אין עשוי להתקיים ובטלה דעתו" [מבואר דאי לאו בטלה דעתו חייב משום בונה].

וע"ע [נב-יג ד"ה והיכא] דנקט ג"כ דכל דבר **שקובע שם** **לעולם הוי בונה**.

**★**הגדרת קבע

הפמ"ג [בא"א-א] גבי סיכוך "אהל קבוע הוה שמונח לשמונה ימים ותשעה וכו' **ויש לספק** אי זה מקרי קבע להתחייב עליו מן התורה".

ע"ע תרכו [א"א-ח].

ויש מקומות דנקט **לזמן הרבה** חשיב קבע [לא הגדיר מספר ימים].

וע"ע משב"ז [ח] "ומיהו אהל קבע ואהל ארעי וכו' וזמן מרובה אבל אם אין קבוע רק **לזמן מועט** הוה אהל ארעי".

ובמשנ"ב נקט **שקבע** זה **"כמה ימים**" עי' שעה"צ [ו] משנ"ב לב, וביאה"ל [ס"ח ד"ה כל אהל].

ולגבי פקק החלון מצינו [קכה:] דמותר מדין "תוספת אהל עראי" ועי' ביאה"ל [שיג-ג] גבי דלת דהשיעור 30 יום, וכנ"ל גבי פקק.

**★**אהל ארעי נאסר רק מדרבנן, בפשטות אטו אהל קבע.

וע"ע בלבו"ש [א] גזרה משום בנין.

ובדאוריתא צ"ל [דחלוק] האב של בונה שנאסר גם בבנין לשעה ובתולדה שלבונה דהיינו אהל שרי לשעה [ארעי].

ואולי שורש החילוק דבבונה נאסר היצירה החדשה שנוצרה, וא"כ גם לזמן י"ל שיש כאן יצירה ממשית, משא"כ אהל האיסור **הרשות שנוצרה** [דהיינו האהלה] ובארעי אין חשיבות לאהלה

. **★ לרש"י** כל האיסור של אהל זה רק בגג, אבל במחיצות אין איסור, ולכן בגמ' בסוכה [טז:] במעשה ששכחו ולא הביאו ס"ת למחר פרסו סדינים ע"ג עמודים והביאו ס"ת, יש גירסא שהגמ' שואלת "פירסו לכתחילה מי שרי והא הכל מודים שאין עושים אהל עראי בשבת אלא מצאו". ולרש"י הרי אין איסור ולכן רש"י מוחק גירסא זו ומביא גירסא אחרת בקושית הגמ' שהגמ' שאלה "מהיכן הביאום והלא אסור להוציא ולהכניס" [רש"י סוכה טז:].

ובגמ' בעירובין [פו:] נראה שגם ברש"י גירסא זו, וצ"ע.

וע"ע ברש"י [קכה: ד"ה שאין עושים] "אבל מחיצה לאו אהל ושרי לפורסה **לצניעות**".

וע"ע משב"ז [א] דלאו דוקא לצניעות אלא כל מחיצה שרי, שהרי לרש"י גם מחיצה המתרת מותר מזה ששינה את הגירסא ומתיר לעשות מחיצות שיתירו טלטול.

**ובפקק החלון** [דנחלקו ר"א ורבנן] עי' ברש"י [קלז:] דמוקי לה **בארובת הגג.**

ובסוגיא [בקכה:] ביאור רש"י באו"א דמיירי פקק מהצד רק השוו תוספת על מחיצת קבע לתוספת אהל ארעי שנחלקו האם התוספת מותרת או לא, שבשניהם העיקר נאסר, ונחלקו בתוספת, ועדיין צ"ב.

ועי' ברשב"א [קכה:] שמביא את רש"י "שאין קירוי אהל אלא בפורס על הגג לצל אבל **מן הצד צניעותא הוא ושרי**" וכעי"ז בריטב"א.

והקשו הראשונים [תוס' והרשב"א] מהגמ' בעירובין [מד.] שמבואר שיש איסור בעשיית מחיצות דמשני "הא בדופן שלישית הא בדופן רביעית".

וע"ע בקרבן נתנאל מה שתירץ את רש"י.

בדעת רש"י י"ל דמחיצה לחוד דאינה מצטרפת לגג הוא דשרי.

אבל כשיש גג ומוסיף מחיצה בזה מודה רש"י דאסור.

עי' שפ"א שרצה לומר כן בדעת רש"י, רק מקשה א"כ מה הוקשה לרש"י מפקק החלון דאסור, לכן תירץ רש"י דמיירי בגג. ולהנ"ל מה קשה הרי כשיש גג גם רש"י מודה.

ואולי י"ל בדעת רש"י כעי"ז דמחיצה לחוד לרש"י שרי גם כשיש גג באינה מתרת **בעשויה לצניעות** אבל מתרת כשיש גג אסור, וא"כ שפיר הוקשה לרש"י דאמאי אסור פקק החלון.

וע"ע ברש"י [קלח. ד"ה "מותר לנטותו"] שאין אוהל אלא מי שעשוי כעין גג.

וברש"י עירובין [קב.] "וילון מותר לנטותו ומותר לפרקו בשבת, וילון כנגד הפתח **לצניעות** מותר לנטותו דלאו אהל הוא דלא קביעא התם אלא כן דרכו לינתן ולהסתלק כדלת בעלמא".

ובדעת רש"י יש סתירה, בגמ' בשבת משמע דס"ל דאפי' בקבע שרי דהוה מחיצה לחוד, ובעירובין משמע דשרי משום שאינו קבע.

וע"ע בתרה"ד [סח].

וע"ע בב"י.

וע"ע ביאור הגר"א על דברי הרמ"א [בד"ה "אע"ג"].

וע"ע בשעה"צ [ה,ו].

וע"ע במשנ"ב [ט] במחיצת קבע פשוט שאסור אף באינה מתרת, וצ"ע משעה"צ [ה] הנ"ל.

וע"ע בחזו"א [נה-יב] מה שרצה לחדש בדעת רש"י.

**ושיטת ר"ת** דנאמר איסור **גם במחיצות עראי במחיצה המתרת**, ויל"ע היטב בדבריהם.

והן לרש"י דהותר מחיצה, והן לתוס' דנאסרה מחיצה מתרת אבל בלי מתרת שרי, **וצ"ע מ"ש אהל דנאסר כל אהל עראי ומחיצת עראי שרי.**

ועי' פנ"י [סוכה טז:] דאהל עראי גזרי אטו שיבוא לעשותו קבע, אבל כותל מסדינין ארעי אין חשש שיבוא לעשותו קבע.

משא"כ בגג שדרך לעשותו קבע מסדינים חששו שאם יעשו סדין ארעי יעשה סדין קבע.

וע"ע בריטב"א [קכה:] "ונמצאת למד דחדא מחיצה או שתים ליכא לא עשית אהל ולא תוספת, ודופן שלישית דסוכה הויא תוספת אהל דשרי לרבנן ואסור לר"א וקי"ל כרבנן".