שוחק דינר
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב וורצל / כיסוי הדם

חולין פח. שוחק דינר ומכסה

א. היה מהלך במדבר ואין לו עפר לכסות שוחק דינר זהב ומכסה, וכו' שורף טליתו ומכסה.

בב"י-כח הביא מהמרדכי בשם הגאונים אי איכא גברא דחביב עליה טליתו מעוף א"נ דלא שוי דינר ההוא עוף, היכי לעביד ממצה דמא בבגד וכו' ומברך על כיסוי הדם וכי מטי לדוכתאדעפראיסחי ההוא בגדא וכו' ומכסה בלא ברכה והכי תקינו רבנן.

בב"י תמה ע"ז דאי איכא האי תקנה למה לא תני לה בברייתא וקתני שוחק דינר זהב דאית ביה משום בל תשחית.

ובד"מ תי' שלא אמרו הגאונים אלא אם אין העוף שוה דינר דאז וודאי הוא משום בל תשחית ולכך תקנו שיכסה בכה"ג הואיל וא"א בענין אחר אבל אם אותו עוף שוה יותר מדינר ששוחק ליכא בזה בל תשחית כדאמר בהחובל גבי אילן מאכל שדמיו יקרים לבנין שמותר לקוצצו, ובזה לא תקנו הגאונים ובזה איירי בברייתא[[1]](#footnote-2).

ובפר"ח סקל"ג תמה ע"ד הד"מ דהא וודאי כל שעושה לצורך אכילת העוף אין בו משום בל תשחית אף שהדינר שוה יותר מהעוף?

ועיין בתבו"ש סקל"ו מש"כ לתרץ כוונת הד"מ ולא נתברר לי כוונתו.

וכנראה ביאור ד' הד"מ דלעולם צורת כיסוי של הגאונים לאו לכתחילה היא שהרי אינו מכסה מיד ועדיף לקיים המצוה מיד ולא לשהותה, ולכך אין מקילים אלא באופן שיש בשחיקת הדינר משום בל תשחית.

וע"ז חילק הד"מ שאם אין הדינר שוה כשווי העוף הרי מצד החפצא אין כאן בל תשחית אף אם יכול לכסות בדרך אחרת ע"י בגד מ"מ אינו בכלל בל תשחית שהרי הוא שימוש ראוי בדינר, ובכה"ג שאין כאן בל תשחית לא הקילו הגאונים לכסות בצורה זו.

אבל אם הדינר שוה יותר מהעוף הרי מצד החפצא של הדבר הוא השחתה אלא שאם עושה כן לצורך שרי וודאי כש"כ הפר"ח, אבל כל שיש לו אופן אחר לעשות שוב הוי כבל תשחית לכך עדיף לתתו בבגד כש"כ הגאונים.

ודעת הפר"ח נראה דכל שעושה לצורך שלו הרי אף שהדינר שוה יותר מהעוף מ"מ אין בו חפצא של השחתה כלל.

ב. בד"מ כתב עוד שיכול לברך מעיקרא בשעה שנותן את הדם בבגד, ודימה זה לבדיקת חמץ שאף שעדיין אינו גומר המצוה יכול לברך ה"נ הכא.

ובש"ך סקכ"ט תמה ע"ז מה עניינו להכא הרי התם מתחיל כבר בביעור דא"א לביעור בלא בדיקה משא"כ הכא אינו תחילת הכיסוי כלל, וצ"ע.

ע"ע באו"ז-שצו שאין לו לתת את הדם בכלי שמא יתייבש וא"א לכסותו, וביד יהודה האריך דלא קי"ל כן ושאר פוסקים משמע דאף אם נתייבש הדם הוא ראוי לכיסוי.

1. ויש כאן חידוש דאף דוודאי אחר ששוחט חייב להוציא עד חומש מנכסיו ואין כאן השחתה במה ששוחק הדינר מ"מ דיינינן לדין בל תשחית מעיקרא קודם השחיטה והשתא אין לו לשחוט שהוא משחית בזה את הדינר. [↑](#footnote-ref-2)