עה - סימן ש_מ ס_ד
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

## אם כתיבת אות אחת אסורה מדאורייתא

א] נחלקו הראשונים בדין חצי שיעור במלאכת שבת, דבפירש"י בשבת ע"ד א' (ד"ה וכי מותר לאפות) כתב דהאופה פחות מכגרוגרת אסור מדאורייתא משום ח"ש, וכ"כ הריטב"א והמאירי שם וההג"א שם סימן י"א, וכ"כ הראבי"ה בסימן רכ"ד והאו"ז בסימן נ"ט ורי"ו בנתיב י"ב ריש חלק י"ד, וכ"כ המל"מ בפי"ח משבת ה"א והמג"א הכא בסק"ב, וכן האריך הביאוה"ל בס"א (ד"ה על ב' שערות.

אך בד' הרמב"ן והר"ן והשיטה להר"נ (בשם הרא"ה) בשבת צ"ד ב' מבו' דהוצאה פחות מכשיעור אינה אסורה אלא מדרבנן, וכ"כ הריא"ז בשבת פ"ז ה"ד, וכ"ה משמעות דברי הרמב"ם בפי"ב משבת ה"ט שדימה הוציא פחות מכשיעור לעקר ולא הניח או הניח ולא עקר, וגם כתב שם פ"א ה"ג דכל מקום שנאמר שהעושה אותו פטור, הוי איסורו מדברי סופרים,[[1]](#footnote-2) ובס' קובץ שם כתב דהוא משום דבשאר איסורי תורה לא נאסר ח"ש (וכמש"כ החכ"צ בסימן פ"ו), והקרית ספר בפי"ח משבת כתב דממעטינן לה מקרא דבעשותה.[[2]](#footnote-3)

ב] והמ"ב בסקכ"ב כתב דאף דאין הכותב חייב עד שיכתוב ב' אותיות מ"מ אף כתיבת אות אחת אסורה מדאורייתא משום ח"ש, והביאוה"ל בס"א שם כתב לדמותו למש"כ רש"י ודעימיה דהאופה פחות מכגרוגרת אסור מדאורייתא משם ח"ש, וה"נ הוא בכותב אות אחת וכ"ה מבו' בד' התו"ש בסק"ז, וכ"כ הגר"ז בס"ד, וכ"נ בד' המאירי בשבת ג' ב'.

אך הנה בתוספתא בביצה פ"ד ה"א תניא דהאורג חוט אחד והכותב אות אחת וכו' אין חייב אלא משום שבות, ומבו' דאי"ז אסור מה"ת מדין ח"ש, וכ"כ רי"ו בנתיב י"ב חלק י"ד בתו"ד דהכותב אות אחת אינו אלא מדרבנן, וכ"נ בד' הר"א כהן צדק שהביא השבה"ל בסימן רכ"ה, וכן נקט המחה"ש הכא בריש סק"ד ובריש סק"י.

ג] ובתשו' תורת חסד או"ח סימן מ"ד סק"ט כתב להוכיח מד' התוספתא כדעת הסוברים דח"ש במלאכת שבת אינו אסור אלא מדרבנן, וע"כ הוא דכותב אות אחת אינו אלא משום שבות.

אך הנה בד' רי"ו מבו' דאף דבשאר מלאכות אין השיעור אלא לחיוב חטאת ואף פחות מכשיעור אסור מדאורייתא (וכמש"כ בנתיב י"ב ריש חלק י"ד), מ"מ הכותב אות אחת אינו אסור אלא מדרבנן, (ועמד ע"ז הביאוה"ל שם), וכ"ה מבו' בד' המחה"ש שכתב בסימן שט"ז סוסקי"ז דכל השיעורים במלאכות שבת הם לענין חיוב אבל איסור תורה יש אפי' בפחות מכשיעור, ואפ"ה כתב הכא דכתיבת אות אחת אינה אסורה אלא מדרבנן.

וצ"ל כמש"כ המגן אבות (במלאכת האורג) דאף דבכל מלאכות שבת אף ח"ש אסור מה"ת, מ"מ במלאכות אלו שנתפרש שיעורם במתניתין דכלל גדול (כעושה ב' בתי נירין ואורג ב' חוטין וכותב ב' אותיות) קים להו לרבנן דאין לו שם המלאכה כלל בפחות מכך וע"כ לי"ב לאיסורא דחצי שיעור.[[3]](#footnote-4)

## יסוד השיעור דב' אותיות

ד] בעיקר הא דאין הכותב חייב אלא בב' אותיות יש שפירשו דהיינו משום דאין חייבין על כתיבת אותיות אלא על כתיבת תיבה, וע"כ אינו חייב אלא בכתיבת ב' אותיות דהוו תיבה, (ובזה היה מתפרש טעם הא דבאות אחת ליכא לאיסור דח"ש מה"ת, משום דכל עיקר האיסור הוא בכתיבת תיבה, וכתיבת אות אחת שאינה תיבה אי"ז אף ח"ש).

ה] אך לכאו' אי"ז מתישב ומכמה טעמים, חדא, דבפירש"י בשבת ע"ה ב' (ד"ה כתב אות גדולה) כתב דהא דאין חייבין אלא על ב' אותיות הוא משום דבמשכן היו כותבין ב' אותיות על ב' קרשים לזווגן, והתם הרי ל"ה זה כלל כתיבת תיבה, וא"כ ודאי דהא דאין חייבין אלא על ב' אותיות אי"ז משום דחיוב כותב הוא רק בכתיבת תיבה, - ועוד, דדעת רש"י בשבת ק"ג א' ודעימיה דהכותב ב' אלפין חייב (ונתבאר להלן סק"ו), והרי דחייב בכל כתיבת ב' אותיות אף דאי"ז תיבה, ואף למשמעות דברי הרמב"ם דהכותב ב' אלפין פטור, מ"מ היינו רק בב' אותיות שוות, אך הכותב ב' אותיות חלוקות חייב אף כשאינם תיבה, (ונתבאר להלן סקי"ד), - ועוד, שהרי לדעת ר' יוסי בשבת ק"ג א' השורט ב' שריטות חייב, והרי דהגם דאי"ז כתיבת תיבה כלל מ"מ אינו חייב אלא אם שרט ב' שריטות ואם שרט שריטה אחת פטור, (ורחוק לומר דפליגי ר' יוסי ורבנן בעיקר מכוון השיעור דב' אותיות).

ובע"כ דהא דאין הכותב חייב אלא בכתיבת ב' אותיות הוא שיעור בעלמא דחשיבות מלאכת כותב היא בב' אותיות, ואך די"ל דקים להו לרבנן דבאות אחת ליכא לשם המלאכה וע"כ לי"ב לאיסורא דחצי שיעור.

## כתיבת ב' אותיות שוות

ו] הביאוה"ל הביא פלוגתת הראשונים בדין כותב ב' אותיות שוות, דבפירש"י בשבת ק"ג א' כתב בהא דתנן דהכותב ב' אותיות וכו' בין משם אחד היינו שתיהן אלפין, (וכ"כ הר"י מלוניל והר"ן והריבב"ן והמאירי והפסקי רי"ד והריא"ז שם ורי"ו בנתיב י"ב ח"ד, וכ"כ המאורות והמאירי שם בדעת הרי"ף שסתם בזה), אך בד' הרמב"ם בפי"א משבת ה"י משמע דהכותב ב' אותיות שוות אינו חייב אלא כשהם תיבה, וכמש"כ המ"מ שם בדעתו, (וכ"כ המאירי והמאורות בשבת שם בדעתו, וכ"כ בפי' ר"נ אב הישיבה ובפי' רבינו פרחיה בשבת שם, וכ"כ הגר"א בשנו"א שם).

ז] ונראה דאזלי לטעמייהו, דהנה בשבת שם תניא ועשה אחת יכול עד שיכתוב כל השם ועד שיארוג כל הבגד ועד שיעשה כל הנפה ת"ל וכו' הא כיצד אינו חייב עד שיכתוב שם קטן משם גדול שם משמעון ומשמואל נח מנחור דן מדניאל גד מגדיאל, ר' יהודה אומר אפילו לא כתב אלא שתי אותיות והן שם אחד חייב כגון שש תת רר גג חח וכו', ולקמן שם אמרו דבאל"ף אל"ף דאאזרך פטור לכו"ע, ובחי' הגרע"א בשבת שם תמה לפ"ז על מש"כ בפירש"י דהכותב ב' אלפין חייב, שהרי לכולהו תנאי דברייתא אינו חייב באא דאאזרך, ורק כשכותב שש תת וכו' דהם תיבה חייב.

אך נתפרשו הדברים בד' השיטה להר"נ שם ע"ה א' בשם הרשב"א דהכותב ב' אותיות באיזה אות שתהיה חייב, וכל הא דאינו חייב בכתיבת ב' אותיות אלא כשהם שֵם, הוא רק כשנתכוין לכתוב תיבה גדולה וכתב ב' אותיות דבכה"ג לא חשיב כמלאכת מחשבת אלא כשהוא שֵם, וכ"נ להדיא בפירש"י שם ק"ג ב' (ד"ה אפילו לא כתב) דרק כשנתכוין לכתוב תיבה גדולה הוא דאינו חייב אלא כשכתב שש תת וכו, וכ"כ הרש"ש בשבת שם והביאוה"ל הכא.

ובטעם החילוק בזה כתב הביאוה"ל דהוא משום דכל שנתכוין לכתוב תיבה גדולה אף דילפינן מקרא דאף אם כתב מקצתו חייב עכ"פ בעינן שיהא באותה המקצת איזה תיבה כמו שהיה דעתו מתחילה, וכ"כ בתשו' נפש חיה יו"ד סימן פ"ב (ד"ה ואפשר לומר דצריך).

ח] אך לכאו' יש מקום לפרש בזה בע"א, דהנה בשבת שם תניא דאי מאחת יכול אפי' לא כתב אלא אות אחת ולא ארג אלא חוט אחד ולא עשה אלא בית אחד בנפה ת"ל אחת הא כיצד אינו חייב עד שיכתוב שם קטן משם גדול שם משמעון ומשמואל וכו', ובפירש"י שם כתב דהיינו דמדכתיב אחת ילפינן שתהא מלאכה שלימה במקום אחד והיינו כגון שם משמעון ולגבי בגד נמי ב' חוטין ובנפה ב' בתין שמקיימין כך לפי שאין אדם אורג בגד ביום אחד ועושה נפה בב"א ומתחיל ועושה כדי קיום שלא יהא נסתר מאליו, ומבו' בדבריו דאם היה אדם אורג בגד ביום אחד ועושה נפה ביום אחד לא היה חייב עד שיארוג כל הבגד ועד שיעשה כל הנפה, ורק משום שאין אדם אורג בגד ביום אחד וכו' ומתחיל ועושה כדי קיום שלא יהא נסתר מאליו, הוא דחשיבי אריגת ב' חוטין ועשיית ב' בתים בנפה כמלאכה המתקיימת וחייב ע"ז.

ומשמעות הדברים דכל הא דבעינן לה"ט דחשיב כמלאכה המתקיימת, הוא רק היכא שדעתו לארוג בגד שלם דכה"ג אינו מתחייב על אריגת מקצתו רק משום דהוי מלאכה המתקיימת במקום אחר, (וכלישנא דר"ש בברייתא שם דחייב כשעושה מלאכה שכיו"ב מתקיימת), וע"כ בעינן להא דאין אדם אורג בגד ביום אחד דמשו"ז חשיבא אריגת ב' חוטין כמלאכה המתקיימת, אך היכא שדעתו לארוג ב' חוטין, הוא חייב גם בלא הא דהוי זה מלאכה המתקיימת במקום אחר, (וכ"ה מבו' גם בפירש"י שם ק"ג א' ד"ה דחק קפיזא, עיי"ש).

ובזה מתפרש טעם הא דס"ל דכל הא דאינו חייב אלא על כתיבת תיבה הוא רק בשדעתו לכתוב תיבה שלימה וכתב מקצתה, והיינו משום דבכה"ג שדעתו לכתוב תיבה שלימה אינו חייב אלא משום דהוי זה מלאכה המתקיימת במקום אחר, וע"כ אינו חייב אלא בשכתב תיבה שהיא מתקיימת במקום אחר, אך אם דעתו לכתוב ב' אותיות הוא חייב בכל גווני, וע"כ הוא דהכותב ב' אלפין חייב, (וכ"נ להדיא בפירש"י בשבת ק"ג א' ד"ה מצינו דכל שנתכוין לכתוב תיבה גדולה וכתב ב' אותיות אינו חייב אלא כשהוא תיבה המתקיימת במקום אחר, וכ"נ גם בדבריו שם ק"ג ב' ד"ה מאחת שם משמעון).

ט] ובדעת הרמב"ם דפליג וס"ל דהכותב ב' אלפין פטור, נראה דאזיל לטעמיה, דהנה הרמב"ם בפיהמ"ש בשבת שם כתב וז"ל, ור' יהודה אומר שהמתכון לכתוב שמעון משיכתוב שמ יתחייב שהרי כבר גמר שם וכו' שאין הולכין אחר כונתו אלא בגמר מלאכה, הלא תראה אלו נתכון לארוג בגד של כ' אמה ביום השבת האם לא יתחייב עד שיגמור כל הכ' אמה ויארוג כל השבת ויהא פטור זה הבל, אלא משיארוג ב' חוטים יתחייב ואע"פ שכונתו להשלים את הבגד, ועד"ז בכל המלאכות, וכ"כ הרמב"ם בפ"א משבת הי"ד דכל המתכוין לעשות מלאכה בשבת והתחיל בה ועשה "כשיעור" חייב אע"פ שלא השלים כל המלאכה שנתכוין להשלימה, כיצד הרי שנתכוין לכתוב אגרת או שטר בשבת אין אומרים לא יתחייב זה עד שישלים חפצו ויכתוב כל השטר או כל האגרת אלא משיכתוב ב' אותיות יתחייב, וכן אם נתכוין לארוג בגד שלם משיארוג ב' חוטין יתחייב ואע"פ שכוונתו להשלים הואיל ועשה "כשיעור" בכוונה חייב וכן כל כיו"ב, ומבו' להדיא בדבריו דיסוד הדין הוא דהוא חייב בכל גווני משעשה שיעור מלאכה וליכא נפ"מ כלל במה שנתכוין לעשות מלאכה גדולה, ומה"ט הוא דהכותב שם משמעון חייב משום דאין הולכין כלל אחר כונתו, (ומפרש הרמב"ם דהא דילפינן מקרא דאינו חייב עד שיעשה מלאכה שכיו"ב מתקיימת, היינו שיעשה שיעור מלאכה, ואי"ז דין בפנ"ע דבעינן מלאכה מתקיימת).

ולפ"ז הרי דלהרמב"ם לטעמיה יש ללמוד ממה שאמרו דהכותב אא דאאזרך פטור דאף מי שנתכוין לכתוב אא פטור, דאין מקום לחלק דהא דאינו חייב על כתיבת אא הוא רק היכא שנתכוין לכתוב תיבה שלימה, שהרי גם היכא שנתכוין לכתוב תיבה שלימה לא אזלינן כלל בתר כונתו ומשעשה כשיעור מלאכה חייב, וא"כ אם הכותב אא היה חייב ה"נ היה לנו לחייבו בשכתב אא דאאזרך, ומהא דהכותב אא דאאזרך אינו חייב ש"מ דהכותב אות כפולה פעמים שאינה תיבה אינו חייב.

## לדעת ר' יוסי דרושם חייב אם הכותב ב' אותיות שוות חייב

י] ומצינו עוד שנחלקו הראשונים בזה, דהנה התוס' בשבת ע' ב' (ד"ה שם משמעון) כתבו במה שאמרו שם דחייב בכותב שם משמעון, דלדעת ר' יוסי דאף אם שרט ב' שריטות חייב א"צ שיכתוב שם משמעון ובכל ב' אותיות שיכתוב חייב, וכ"כ בפי' רבינו הלל לתו"כ דיבורא דחובה פ"א ה"ה.

אך בפירש"י בסנהדרין ס"ב א' (ד"ה אחת שהיא הנה) כתב דלהכי נקט שמעון משום דב' אותיות ראשונות הו"ל שם במקום אחר כגון שם בן נח וכו' אבל נתכוין לכתוב שם אחר כגון נפתלי ולא כתב ממנו אלא ב' אותיות לא מיחייב שאין כאן מלאכה בשום מקום,[[4]](#footnote-5) ומשמע דמפרש דלא נקט לישנא בעלמא אלא אינו חייב אלא בכותב שם משמעון אף דמוקמינן לה התם כר' יוסי.

ופשוט דרש"י לטעמיה אזיל דס"ל דהכותב ב' אלפין חייב, וכל מה שאמרו דאינו חייב באא דאאזרך הוא כשנתכוין לכתוב תיבה גדולה דבכה"ג אינו חייב אלא כשמלאכתו מתקיימת במקום אחר, וע"כ אף דלדעת ר' יוסי דמחייב בב' שריטות כ"ש דאם כתב ב' אותיות שאינם תיבה אחת חייב, כ"ז הוא כשנתכוין לכתוב ב' אותיות אך אם נתכוין לכתוב תיבה שלימה ולא כתב אלא ב' אותיות ואתינן לחייבו משום דהוי זה מלאכה המתקיימת במקום אחר, הרי דבזה אף לר' יוסי אין לחייבו על כתיבת ב' אותיות שאינם תיבה שהרי אי"ז מתקיים במקום אחר, (ול"מ מידי הא דב' אותיות הוו כב' רשימות, שהרי מ"מ אין דרך לכתוב כן ואי"ז מלאכה המתקיימת במקום אחר), ועד"ז כתבו התוס' תלמיד ר"י הזקן בשבת ק"ג ב' והתוס' אחרות לתו"כ דיבורא דחובה פ"א ה"ז.

יא] אך מד' התוס' דפשיטא להו דלדעת ר' יוסי ל"ב שם משמעון אלא אף אם כתב ב' אותיות שאינם תיבה חייב, נראה דהוא משום דס"ל כדעת הרמב"ם דאף אם נתכוין לכתוב תיבה גדולה אין הולכין כלל אחר כונתו וכל שכתב כשיעור חייב, וע"כ לדעת ר' יוסי דהכותב ב' אותיות שאינם תיבה חייב ה"נ אם נתכוין לכתוב תיבה גדולה וכתב ב' אותיות שאינם תיבה חייב.

## הכותב ב' אותיות נוטריקון

יב] ומקור לזה בדעת התוס' נראה ממשמעות דברי התוס' בשבת ק"ג ב' (ד"ה בגלטורי) דלדעת רבנן שם ק"ד ב' דהכותב אות אחת נוטריקון פטור ה"נ אף אם כתב ב' וג' אותיות נוטריקון פטור, ומבו' דס"ל כדעת הרמב"ם דהכותב אא פטור, דאם הכותב אא חייב לא גרע הכותב אא נוטריקון מהכותב אא סתם.

יג] ויש להוסיף, דהנה בפי' הר"י מלוניל בשבת ק"ד ב' כתב דטעמא דחכמים דפטרי בכותב אות אחת נוטריקון הוא משום דלא כתב אלא אות אחת, ומבו' דאם כתב ב' אותיות נוטריקון חייב, וכ"כ הפסקי רי"ד שם דחכמים פוטרין עד שיכתוב ב' אותיות, וכ"כ הרע"ב שם, ובהגה' הגרא"מ הורוויץ שם ק"ג ב' נקט דהרע"ב פליג ביסוד הדין ע"ד התוס' וס"ל דפטורא דנוטריקון הוא רק באות אחת, - וצ"ע דלכאו' הרע"ב לטעמיה אזיל דס"ל דהכותב ב' אלפין חייב, (וכ"כ הר"י מלוניל והפסקי רי"ד), וע"כ ודאי דיש לחייב בכל כותב ב' אותיות נוטריקון, ואין מקור מדבריו דפליג ביסוד הדברים ע"ד התוס'.

## כתיבת ב' אותיות חלוקות שאינם תיבה אחת

יד] המאירי בשבת ק"ג א' כתב דאף דהכותב אות אחת ב' פעמים אינו חייב כשאינם תיבה בפנ"ע, מ"מ אם כתב ב' אותיות חלוקות חייב אף כשאינם תיבה, (ועיי"ש שכתב כן בדעת הרמב"ם, ולכאו' הוא ממש"כ הרמב"ם שם דהכותב "אות כפולה" פעמים והוא שם אחד כמו דד וכו' חייב, ומשמע דרק באות כפולה אינו חייב אלא כשהיא תיבה אך בב' אותיות חלוקות חייב אף כשאינם תיבה, וכ"כ המאירי בסנהדרין ס"ב א', וכ"כ המ"ב הכא בסקכ"ב בתו"ד, (אך בפי' ר"נ אב הישיבה בשבת שם כתב דאף בב' אותיות חלוקות אינו חייב אלא כשהם נקראות כגון אב גב זע רב, וכ"ה בירושלמי בשבת שם דלר' יהודה דחייב בב' אותיות שוות כשהם שֵם ה"נ בב' אותיות חלוקות אינו חייב אלא כשהם שֵם).

ולכאו' הטעם בזה דלעולם ביסוד הדין חייבין על כתיבת ב' אותיות אף כשאינם תיבה והא דהכותב ב' אותיות שוות אינו חייב אלא בשהם תיבה אחת, הוא כמש"כ הרמב"ם שם שכתב אות כפולה פעמים, והיינו דכל דכותב ב' אותיות שוות לא חזינן לה כלל ככותב ב' אותיות אלא ככותב אות וחזר וכתבה, (וכ"נ גם בד' המאירי שם), וע"כ אינו חייב אלא כשהם תיבה אחת דבכה"ג לא חזינן לזה ככותב וחוזר וכותב אלא ככתיבת ב' אותיות.

## כתב ב' אותיות שוות אחת בטבריה ואחת בצפורי

טו] בשבת ק"ד ב' א"ר אמי דכתב אות אחת בטבריא ואחת בצפורי חייב כתיבה היא אלא שמחוסר קריבה, ונראה לדון לדעת הרמב"ם דכ"ז הוא כשכתב ב' אותיות חלוקות, אך כל שכתב את אותה האות בטבריא ובצפורי פטור, וכאשר כ"נ קצת בל' הרמב"ם בפי"א משבת הי"ב.

והטעם בזה הוא דלדעת הרמב"ם דהכותב אות כפולה פעמים אינו חייב אלא כשהיא תיבה אחת, ונתבאר לעיל סקי"ד דהיינו משום דבכותב ב' אותיות שוות לא חזינן לה ככותב ב' אותיות אלא ככותב אות כפולה פעמים שכתב אות וחזר וכתבה, וע"כ אינו חייב אלא כשהיא תיבה אחת, י"ל דכ"ז הוא כשהן סמוכין בפועל זל"ז דה"ז תיבה אחת, אך כשכתב אחת בטבריא ואחת בצפורי אף דמחוסר קריבה לאו כמחוסר מעשה דמי, מ"מ אי"ז טעם דלא יהא זה ככותב וחוזר וכותב.

ועד"ז מצינו בד' השטמ"ק בכריתות י"ז א' בשם תוס' והרא"ש דאף לדעת ר"א דמחייב בכתב אות אחת סמוך לכתב, מ"מ אם כתב בב' קלפים אות אחת על קלף זה ואות אחת על קלף אחר פטור, (והוא מוכח כן, דאל"כ היה בדין דלר"א כל הכותב אות אחת יהא חייב שה"ז משלים לאות אחרת הכתובה באיזה מקום), והיינו דאף דמחוסר קריבה לאו כמחוסר מעשה דמי, מ"מ כל שאינם על קלף אחד אינם תיבה אחת, וע"כ לי"ב לדינא דר"א דאות אחת סמוכה לכתב דהוא משום דהוי זה תיבה אחת והוי זה גמר דכתיבת תיבה זו.

1. אך הביאוה"ל שם כתב דמודה הרמב"ם דה"ז אסור מה"ת, ומש"כ בפ"א דכל מקום שנאמר שהעושה ד"ז פטור איסורו מדברי סופרים הוא משום דרצה לכלול בזה כל הפטורים דעכ"פ איסור דרבנן יש בהן. [↑](#footnote-ref-2)
2. התוצאות חיים בסימן ח' כתב דלמש"כ הרשב"ם בב"ב נ"ה ב' (ד"ה במס' שבת תנן) דפחות מכשיעור ל"ה מלאכת מחשבת אין לאסור בזה משום ח"ש, (ועיי"ש במכתב הגר"א לופטביר זצ"ל במש"כ להעיר ע"ז מד' הרמב"ם בפ"א ממעילה ה"ז, ומה שהשיב הגרמ"ז זצ"ל במכתבו אות ב'). [↑](#footnote-ref-3)
3. אך הנה התוס' בשבת ע"ג א' (ד"ה העושה שני בתי נירין) עמדו בזה דמ"ט פירש במלאכות אלו שיעור טפי מבשאר, ומבו' שלא חילקו בזה, ועמד ע"ז האבנ"ז בסימן קפ"ז, ועיי"ש במש"כ בזה באורך. [↑](#footnote-ref-4)
4. כבר העירו דמצינו ז' פעמים בנביאים תיבת נף (ישעיה י"ט י"ג ירמיה ב' ט"ז שם מ"ד א' שם מ"ו י"ד וי"ט יחזקאל ל' י"ג וט"ז), והרי בפירש"י בשבת ק"ג ב' פירש דהא דאא דאאזרך פטור הוא משום דלא מצינו שהיא תיבה קטנה בכל המקרא, - אך העירו דממה שהוצרך רש"י בסנהדרין שם לפרש בהא דשם משמעון חייב דהוא משום דמצינו שם בן נח וכ"ה גם בפירש"י בשבת צ"ג ב' ד"ה ה"ג דיש שם "אדם בב' אותיות הללו, משמע דס"ל דכל שנתכוין לכתוב שם אדם אינו חייב אלא כשכתב שם אדם, (וזה מתפרש ע"ד מש"כ הביאוה"ל דבעינן שתעשה מחשבתו במקצת), ולפ"ז ניחא, (אך בפירש"י בשבת ק"ג ב' מבו' דלא כן וכמש"כ שם דאם כתב שש מששבצר חייב), וצ"ע. [↑](#footnote-ref-5)