=יג - בדין עומ_ר להיתר מבוי
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / מחיצות מהדו_ב

**סימן יג**

**בדין עומד מרובה להיתר מבוי**

**א**

א] **עירובין ה' ב',** א"ר הונא ברי' דר"י לא אמרן וכו' אבל במבוי ז' ניתר בעומ"ר על הפרוץ, וק"ו מחצר, ומה חצר שאינה ניתרת בלחי וקורה ניתרת בעומ"ר על הפרוץ, מבוי שניתר בלחי וקורה אינו דין שניתר בעומ"ר על הפרוץ, מה לחצר שכן פרצתה בי' תאמר במבוי שפרצתו בד', קסבר ר"ה ברי' דר"י מבוי נמי פרצתו בי'.

**והרשב"א** לעיל בסוגיין כתב, דלדעת רב הונא דפרצת מבוי בד', ולא מצי למילף להך ק"ו מחצר דאיכא למיפרך דמה לחצר שכן פרצתה בי', אין עומ"ר מתיר במבוי, וכ"כ הריטב"א והר"ן שם, אך מד' התוס' בד"ה אותו לחי, הוכיחו האחרונים דפליגי ע"ז וס"ל דמודה רב הונא דעומ"ר מתיר במבוי, אף דלדידי' ליכא להק"ו.[[1]](#footnote-2)

ב] **והנה** בעיקר הא דבעינן להק"ו כדי שיהא עומ"ר מתיר במבוי, ולרב הונא דליכא להק"ו, אין עומ"ר מתיר במבוי, הק' האחרונים דהרי עומ"ר מחיצה גמורה היא, ומ"ט לא יועיל להתיר במבוי, הרי כל דאיכא עומ"ר ברוח הרביעית נמצא דהמבוי גדור מד' רוחותיו, - ועוד, דמ"ט נימא דניתר המבוי בלחי וקורה ואינו ניתר בעומ"ר, הרי עומ"ר עדיף טפי דהוי מחיצה גמורה ומהני מדאורייתא, וקורה ל"מ אלא מדרבנן, ואף לחי למ"ד משום מחיצה, מ"מ אי"ז מחיצה גמורה, ול"מ בכל הרוחות.

ג] **ובפשוטו** הי' מקום לפרש בזה, דהא דבעינן להק"ו כדי שיהא עומ"ר מתיר במבוי, הוא בגונא דהכא דלחי הבולט ד' אמות, דליכא הכירא, וע"כ אף דעומ"ר הוי מחיצה גמורה, מ"מ י"ל דאינו מועיל להתיר את המבוי, דלהיתר המבוי הצריכו חכמים שיהא היכר בתיקונו, ואך דילפינן לה בק"ו מלחי וקורה דשפיר מהני עומ"ר להתיר אף היכא דליכא הכירא, אך במקום דאיכא הכירא, פשיטא דעומ"ר מהני להתיר, אך בגונא דאין להתיר משום לחי.[[2]](#footnote-3)

**אך** כמדומה דאי"ז מתישב, דכל הא דבלחי הבולט ליכא הכירא, הוא רק כשבאנו להתיר משום תורת לחי, ובזה הוא דאמרינן דכל שהוא בולט ד' אמות והוי בכלל כותל, לא חזינן לי' כלחי, דלחי הוא תחילת מחיצה, וכל דהוא כותל גמור לא חזינן לי' כלחי, אך כל שבאנו להתיר משום עומ"ר, הרי הא דהוי בכלל כותל, אי"ז טעם דלא חזינן לי' כעומ"ר, ושפיר איכא הכירא מעליא.[[3]](#footnote-4)

**ב**

ד] **והנה** הגאו"י הק', בהא דס"ד דל"מ עומ"ר במבוי, דא"כ היכי משכח"ל פרצה שניתרת במבוי, כשהיא פחותה מכשיעור, הרי כל היתר פרצה הוא משום העומ"ר, ועומ"ר ל"מ להתיר במבוי, עיי"ש בדבריו.[[4]](#footnote-5)

**והחזו"א** בסימן ס"ה ריש סק"ב כתב דבאמת לס"ד דאין עומ"ר מתיר במבוי, היתה פרצה ד' אוסרת בכל הדפנות, ול"ה ניתרת אלא כשיש על המחיצה שנשתיירה תורת לחי, עיי"ש.

ה] **אך** הנה לפ"ז נמצא, דלמש"כ הרשב"א ודעימי' דלדעת רב הונא ל"מ עומ"ר להתיר במבוי, הרי דכל הא דס"ל לרב הונא לקמן ו' א' דפרצה ד' אינה אוסרת במקום דליכא גידודי, הוא רק כשיש תורת לחי על המחיצה שנשתיירה, ולא מצינו כן.

**עוד** יש להעיר בזה, ממה שאמרו לקמן י' ב' דמבוי שהוא רחב ט"ו אמה מרחיק ב' אמות ועושה פס ג' אמות, ובד' הריטב"א שם מבו' דאתיא אף כדעת רב הונא דפרצת מבוי בד', עיי"ש, ותיקשי דלמש"כ הריטב"א בסוגיין דלרב הונא אין עומ"ר מתיר במבוי, היאך ניתר הפתח דב' אמות בעומ"ר, - ואין לומר דבאמת לדעת רב הונא בעינן לעשות לחי או קורה על הפתח דב' אמות, דא"כ מה פרכינן התם דליחוש דילמא שבקי וכו', הרי דעת הריטב"א גופי' שם דכל שעשה לחי או קורה לפתח דב' אמות, לא איכפת לן אם שבקי וכו', ובע"כ דהוה פשיטא לן דא"צ לעשות לחי או קורה לפתח דב' אמות.[[5]](#footnote-6)

ו] **עוד** יש להעיר בזה, דהנה התוס' בסוגיין כתבו דהא דפרצת מבוי בד', ולא ילפינן בק"ו מחצר דפרצתו בי', הוא משום דהיא הנותנת, דבשביל שמבוי ניתר אפי' בלחי משהו הוי פרצתו בד'.

**ובתור"פ** שם עמד בזה, דא"כ היאך ילפינן בק"ו מחצר דניתר בעומ"ר, הרי י"ל דהיא הנותנת דמשום שהקלנו במבוי להתירו בלחי וקורה, משו"ה נחמיר עליו לומר דלא יועיל בו עומ"ר, ועיי"ש שכתב לישב בתי' בתרא דה"ט דהיא הנותנת, הוא רק בפרצת ד' בשאר המחיצות, דבזה הוא דאמרינן דכיון דברוח הרביעית ליכא אלא לחי וקורה, פוסלת פרצת ד' בשאר המחיצות, ומשא"כ בהיתר עומ"ר דהוא ברוח רביעית, וכשיהא בו להתיקון דעומ"ר, לא יהא בו להתיקון הגרוע דלחי וקורה, ליכא למימר דהיא הנותנת, עכ"ד.

**והנה** לפ"ד התור"פ נמצא, דכל הא דמצינו למילף דעומ"ר מתיר במבוי בק"ו מחצר, הוא דוקא בעומ"ר ברוח רביעית, אך אם באנו לדון אם עומ"ר מתיר בשאר רוחות, בגונא דבראש המבוי איכא לחי או קורה, לא מצינו ללמוד לזה בק"ו מלחי, דהרי היא הנותנת, דמשום דבראש המבוי ליכא אלא לחי וקורה, אינו ניתר בשאר רוחות בעומ"ר, וכן נקט בחי' אהעו"ז בסוגיין, עיי"ש.

**ולפ"ז** הרי דאי נימא דלהס"ד דאין עומ"ר מתיר במבוי, אוסרת פרצה ד' בכל הדפנות, ואינה ניתרת אלא כשיש על המחיצה שנשתיירה תורת לחי, הי' בדין דגם אחר שלמדנו בק"ו דעומ"ר מתיר במבוי ברוח רביעית, מ"מ תהא פרצה ד' אוסרת בשאר הרוחות, דבזה ליכא למילף מק"ו דעומ"ר מתיר, דהיא הנותנת וכו', ואינה ניתרת אלא בלחי או קורה, - וזה צ"ע, דודאי משמעות הדברים דפרצה ד' אינה אוסרת בשאר הרוחות אף כשאין על המחיצה שנשתיירה תורת לחי, וכמו שעמד ע"ז החזו"א שם סק"ג בתו"ד. [[6]](#footnote-7)

**ג**

ז] **ובפשוטו** הי' נראה דצ"ל בזה, דהנה בחי' אהעו"ז בסוגיין כתב דודאי פשיטא לן דבשאר רוחות מהני עומ"ר, וכל מה שדנו בדין עומ"ר, הוא בדין מחיצה רביעית, דמדאורייתא שרי בלא תיקון והצריכו חכמים לחי וקורה, ובזה ס"ד דל"מ עומ"ר, ועד"ז כתב במרומי שדה, דבמחיצה רביעית ס"ד דכיון שהקילו בלחי וקורה, בעינן דוקא לחי או קורה ול"מ עומ"ר.

**ולפ"ז** ניחא, דמה"ט הוא דפרצה פחות מכשיעור בשאר רוחות אינה אוסרת, כיון דשאר רוחות ניתרות בעומ"ר, וכל מה שדנו אם עומ"ר מתיר במבוי, הוא במחיצה רביעית, אך הגאו"י כתב דאין לפרש כן, דודאי דרוח רביעית קילא משאר רוחות, עיי"ש.

**אך** לא נתישב בזה מש"נ להעיר ממה שאמרו לקמן י' ב' במבוי רחב ט"ו אמה, שעושה פס ג"א ומרחיק ב' אמות, ותיקשי דהיאך ניתר הפתח דב' אמות בעומ"ר, הרי ברוח הרביעית ל"מ עומ"ר להתיר.

ח] **עוד** יש להעיר בזה, דהנה התורי"ד כתב במה שאמרו דחצר ניתר בעומ"ר, דזה נלמד מהא דתנן לקמן ט"ו ב' דשיירא שחנתה בבקעה והקיפוה כלי בהמה מטלטלין בתוכה ובלבד וכו' ולא יהא פרצות יתירות על הבנין.

**והנה** אי נימא דכל נידון הסוגיא אם עומ"ר מתיר במבוי, הוא ברוח רביעית, אך בשאר רוחות פשיטא לן דעומ"ר מתיר, הרי בע"כ דהא דילפינן לה בק"ו מחצר דניתרת בעומ"ר, הוא מהא דחצר ניתרת בעומ"ר ברוח רביעית, דליכא למילף מהא דחצר ניתרת בעומ"ר בשאר רוחות, שהרי אף מבוי ניתר בעומ"ר בשאר רוחות, - ותיקשי דהיאך שמעינן לה ממתניתין דשיירא, הרי הא דתנן התם דלא יהא פרצות יתירות על הבנין לא קאי על רוח רביעית אלא על שאר רוחות, דברוח רביעית הרי ל"ב שלא יהיו הפרצות יתירות על הבנין, דאף אם הם יתירות עליהן ה"ז ניתר בפס ד' או בב' פסין כ"ש, ולא שמעינן מינה כלל דעומ"ר מתיר ברוח רביעית.[[7]](#footnote-8)

**וכפי** הנראה דמטעם זה הוצרך החזו"א בסימן ס"ה ס"ק י"ב י"ג לפרש בע"א מהיכא קים לי' דחצר ניתרת בעומ"ר, ולא ניח"ל לפרש דהוא נלמד ממתניתין דשיירא, והיינו משום דמתניתין דהתם לא קאי על רוח רביעית, וכנ"ל,[[8]](#footnote-9) - אך מד' התורי"ד מבו', דנידון הסוגיא אם עומ"ר מתיר במבוי הוא אף בשאר רוחות, וע"כ שפיר מייתינן עלה ממתניתין דשיירא, אף דלא קאי על רוח רביעית.[[9]](#footnote-10)

**ד**

ט] **והנה** התוס' בד"ה וק"ו מחצר כתבו דאמחיצה רביעית הוא דעביד ק"ו דליהני עומ"ר, אבל שיועיל עומ"ר בכל ד' מחיצות ליכא למילף, דדיו לבא מן הדין להיות כנידון כמו לחי.

**ובחי'** אהעו"ז תמה על דבריהם, דהרי בשאר רוחות ודאי דמהני עומ"ר, שהרי קי"ל דפרצה מצידו אינה אוסרת אלא ביותר מי' אמות, ובפחות מכך היא ניתרת בעומ"ר.

י] **והאו"ש** בפי"ז משבת הט"ז כתב דדברי התוס' קיימי בפרצה ד' דבקעי בה רבים, דבחצר מהני בזה עומ"ר על הפרוץ, ובמבוי אין פרצה זו ניתרת בעומ"ר, - ועד"זיש לפרש, דמכוון התוס' הוא למבוי מפולש, דהוא צריך צוה"פ מכאן ולחי וקורה מכאן ואינו ניתר בעומ"ר, וכמש"כ בחי' הר"ן לקמן י"א א', וכ"ה מבו' בד' הרשב"א בעבוה"ק שער א' פי"ד (הפ"ד), ואילו חצר מפולשת ניתרת בעומ"ר, ובזה פירשו התוס' דהא דל"מ בזה עומ"ר מק"ו, הוא משום דל"מ בזה לחי, ודיו לבא מן הדין להיות כנידון.

**אך** צע"ק בל' התוס' שכתבו דאין עומ"ר מועיל אלא במחיצה רביעית ולא בשאר מחיצות, ולהנ"ל הרי גם בשאר רוחות שפיר מהני עומ"ר, דמה"ט אין פרצה פחותה מכשיעור אוסרת, ורק בגונא דבקעי בה רבים או במבוי המפולש ל"מ עומ"ר, והתוס' סתמו ולא פירשו לזה.

יא] **עוד** יש להעיר בזה, דהנה התוס' בד"ה תאמר במבוי הקשו דהיא גופא נילף מק"ו מחצר שיהא פרצתו בי' ומ"ט דרב הונא דאמר בד', וצ"ע דהרי כבר תירצו הכא דל"מ למילף מחצר דיהני עומ"ר בשאר רוחות דדיו וכו', וא"כ ה"נ היאך נילף מחצר שאין פרצה ד' דלא בקעי בה רבים אוסרת, הרי הא דבחצר שרי הוא משום דהוי עומ"ר, וא"א ללמוד מחצר שיועיל עומ"ר בשאר רוחות, ועמד ע"ז השפ"א, עיי"ש.

**עוד** צ"ע בזה, דהנה התוס' התם תירצו, דל"ש ק"ו אפרצת י' משום דהיא הנותנת וכו', וא"כ מהו שהקשו הכא דנילף מחצר דיועיל עומ"ר לפרצה ד' דבקעי בה רבים ולמבוי המפולש, הרי היא הנותנת וכו'.[[10]](#footnote-11)

**ה**

יב] **ונראה** לישב, דהנה בביאור עיקר מה שדנו בסוגיין אם עומ"ר מתיר במבוי, כתב בכתבי הגרי"ז בבכורות י"ז ב' בשם הגר"ח שהוכיח מזה, דבמבוי לא אתינן עלה משום חסרון מחיצה, דבאמת אף מדרבנן ליכא חיסרון מחיצה, אלא דבמבוי בעינן מבוי סתום לענין היתר טלטול, וזהו דבעינן למילף מק"ו דאף עומ"ר מהני ליחשב כמבוי סתום, עכ"ד, ועד"ז ובע"א קצת כתב החזו"א בסימן ס"ה סק"א.

**ולפ"ז** מתפרש גם טעם הא דגרע עומ"ר מלחי וקורה, ומה"ט לדעת רב הונא אף דלחי וקורה מתירין במבוי, מ"מ אין עומ"ר מתיר, דלחי וקורה הוי תיקון על הפתח עצמו,[[11]](#footnote-12) ומשא"כ עומ"ר דעיקרו הוא מכח העומד במקומו, וליכא תיקון על הפתח עצמו, וע"כ שפיר י"ל דאף דלחי וקורה מהני לתיקון מבוי, מ"מ עומ"ר ל"מ.

יג] **ונראה** להוסיף ביאור בזה, דהנה בעיקר מה שהצריכו חכמים תיקון ברוח רביעית, יש להסתפק אם היינו דאף דמדאורייתא סגי בג' מחיצות, מ"מ מדרבנן בעינן ד' מחיצות, והקילו דסגי בקורה אף דאינה מועלת משום מחיצה, או דלעולם אף מדרבנן סגי בג' מחיצות, והא דבעינן תיקון ברוח רביעית הוא דין בפנ"ע דבעינן תיקון לפתחי המבוי, ולדעת רש"י בריש פירקין הוא משום דע"י שהוא פתוח לרה"ר אתי לאיחלופי ברה"ר, ולדעת ריו"נ שם הוא כדי שלא יבואו לטלטל מרה"ר לתוכו.

**ונראה** דיש ללמוד לזה מדינא דרב אחלאי לקמן י"ב א' דמבוי שאין בפתחו ד"ט א"צ תיקון, ואם עיקר הא דהצריכו תיקון ברוח רביעית היינו דמדרבנן לא סגי בג' מחיצות, מ"ט כשאין בפתח ד"ט א"צ תיקון, הרי ליכא למבוי אלא ג' מחיצות.

**ובע"כ** מזה דלעולם אף מדרבנן סגי בג' מחיצות, והא דבעינן תיקון ברוח רביעית הוא דין בפנ"ע דבעינן תיקון לפתח המבוי, וע"כ כל שאין בפתח המבוי ד"ט ואין תורת פתח עליו, א"צ תיקון.[[12]](#footnote-13)

יד] **עוד** יש ללמוד לזה, ממש"כ רש"י לקמן ו' א' בדין מבוי עקום, דצריך לחי בב' פתחיו לרה"ר וצוה"פ בעקמומיתו, - ובטעם הא דמבוי עקום צריך תיקון בעקמומיתו ולא סגי בהתיקון שבב' ראשיו, כמו מבוי המפולש ביושר, כתב הרא"ש בסימן ו' דהוא כדי שיראו צוה"פ בני מבוי זה ובני מבוי זה, וכעי"ז כתבו התוס' שם, והתורי"ד והר"ן שם כתבו דהוא משום דהו"ל כב' מבואות, וצריך תיקון בכל מבוי ומבוי.

**והנה** אי נימא דעיקר הא דהצריכו תיקון ברוח רביעית הוא דמדרבנן בעינן ד' מחיצות, הרי הי' בדין דכל שעשה צוה"פ בראש המבוי השני, יועיל אף למבוי זה, שהרי יש לו ד' מחיצות, ומה לי דבמבוי זה עצמו ליכא צוה"פ, הרי הדין נותן דכיון דיש לו ד' מחיצות שפיר דמי.[[13]](#footnote-14)

**ובע"כ** מזה דלעולם אף מדרבנן סגי בג' מחיצות, והא דבעינן תיקון ברוח רביעית הוא דין בפנ"ע דבעינן תיקון לפתחי המבוי, וע"כ שפיר י"ל דבמבוי עקום, כיון דכל א' מהמבואות פתוח מב' ראשיו לרה"ר, דאף מה שהוא מפולש לחבירו חשיב כמפולש לרה"ר, וכמש"כ רש"י שם, ה"ה צריך תיקון בב' ראשיו כ"ה דלא ליתי לאחלופי ברה"ר ול"מ לו התיקון שבראש המבוי השני.[[14]](#footnote-15)

טו] **ובזה** מתפרש מה שדנו אם מהני עומ"ר להתיר במבוי, דאמנם אם הא דבעינן תיקון ברוח רביעית הוא משום דבעינן ד' מחיצות, ודאי דהי' מהני בזה עומ"ר דהוי מחיצה מעליא, אך כיון דהא דבעינן תיקון ברוח רביעית הוא דין בפנ"ע דבעינן תיקון והיכר לפתח, הרי דבזה י"ל דל"מ בזה עומ"ר, דעיקרו הוא מכח העומד במקומו, ואינו תיקון על הפתח.

**ו**

טז] **ולפ"ז** נראה, דמה"ט הוא דפרצת מבוי פחות מכשיעור אינה אוסרת, אף אם אין מבוי ניתר בעומ"ר, או דבשאר רוחות ל"מ עומ"ר, דכל הא דאין מבוי ניתר בעומ"ר, הוא רק בפתח המבוי שהצריכו בו חכמים תיקון, דעומ"ר ל"ה תיקון על הפתח, אך בשאר פרצות שבמבוי, הרי כל דאין בהן שיעור פרצה, אינם צריכין תיקון כלל, ואינם בכלל דין תיקון מבואות, ולעיקר דין המחיצות, שפיר מהני עומ"ר דהוי מחיצה גמורה.[[15]](#footnote-16)

יז] **ובזה** מתפרש מש"כ התוס' בסתמא דעומ"ר אינו מועיל בכל ד' מחיצות, דלעולם דינא הוא דלעולם אין עומ"ר מועיל לתיקון מבוי אלא במחיצה רביעית, והא דפרצה פחות מכשיעור אינה אוסרת, הוא משום דאין פרצה זו צריכה כלל תיקון,[[16]](#footnote-17) אך כל היכא דהפרצה צריכה תיקון, ל"מ בה עומ"ר, וע"כ הוא דבפרצה ד' דבקעי בה רבים ובמבוי המפולש דה"ז צריך תיקון, ל"מ עומ"ר.

יח] **ונראה** נפ"מ רבתא לדינא בזה, בדין מבוי עקום לדעת רש"י ודעימי' דהוא צריך תיקון בעקמומיתו, דהנה הדבר פשוט דכל הא דצריך תיקון בעקמומית, הוא רק כשב' המבואות פתוחין לרה"ר, דבכה"ג חשבינן דכל מבוי פתוח דרך העקמומית לרה"ר, ול"מ לו התיקון שבראש חבירו, אף כשהוא מתוקן בצוה"פ או בעומ"ר, אך כל דמבוי אחד סתום, ודאי דאין המבוי הפתוח צריך תיקון בעקמומית, שהרי אינו פתוח כלל דרך העקמומית לרה"ר, ונת' בזה במקומו?.

**ולפמש"נ** נראה, דאף בגונא שנפרץ המבוי הסתום מצידו פחות משיעור פרצה, אין המבוי השני צריך תיקון בעקמומית, דהאמנם אי נימא דאף פרצה פחות מכשיעור צריכה תיקון, ואך דמהני העומ"ר לתיקון הפרצה, הי' בדין דיהא המבוי השני צריך תיקון בעקמומית, שהרי אינו מועיל לו התיקון שנעשה בחבירו, אך למש"נ דפרצה פחות מכשיעור א"צ תיקון כלל, נמצא דאין המבוי השני פתוח כלל דרך העקמומית לרה"ר בפתח הצריך תיקון, וע"כ א"צ תיקון בעקמומיתו,[[17]](#footnote-18) ומשא"כ בגונא שנפרץ המבוי הסתום כשיעור פרצה, הרי אף אם איכא גוונא דמהני העומ"ר לתיקון הפרצה, אין תיקון זה מועיל למבוי השני, והוא צריך תיקון בעקמומית, וכמש"נ להלן סקכ"ח דדינא דמבוי עקום דצריך תיקון בעקמומית הוא אף כשתיקנו את פתחו לרה"ר בעומ"ר.

**ז**

יט] **ובזה** מתפרש מה שאמרו דחצר ניתרת בעומ"ר, וכתב התורי"ד דשמעינן לה ממתניתין דשיירא, אשר צ"ע דהרי גם מבוי ניתר בשאר רוחותיו בעומ"ר, שהרי אין פרצה פחותה מכשיעור אוסרת בו.

**ולמש"נ** ניחא, דהא דמבוי ניתר בשאר רוחותיו בעומ"ר, הוא משום דפרצה פחותה מכשיעור א"צ תיקון כלל, אך בההיא דשיירא דיש פתחים גמורים מכל הרוחות, הרי ודאי דכל הפתחים צריכים תיקון, ומהא דשרינן היכא דאין הפרצות יתירות על הבנין, יש ללמוד דעומ"ר מועיל לדין תיקון החצר.

כ] **ויש** להוסיף בזה, דהנה בתור"פ הק', דהיאך עבדינן ק"ו מחצר דניתרת בעומ"ר, הרי י"ל דהא דחצר ניתרת בעומ"ר היינו מטעם פס, עיי"ש.

**והנה** למש"כ התורי"ד דהא דמהני עומ"ר בחצר הוא נלמד ממתניתין דשיירא, לכאו' אין לפרש דההיתר התם הוא משום פס, דפס ל"מ בכל הרוחות, וצ"ע דא"כ מנ"ל דעומ"ר מתיר בחצר, ואם מסברא הוא כן, או דקים להו הכי, א"כ אין להקשות דשמא הוא מטעם פס.

**ונראה** דלעולם הא דעומ"ר מתיר בחצר הוא נלמד ממתניתין דשיירא, ומשה"ק התור"פ דשמא הוא מטעם פס, אף דפס ל"מ בכל הרוחות, הוא משום דעיקר מה שבאנו ללמוד מהתם הוא דעומ"ר מועיל להתיר לפתח הטעון תיקון, וכנ"ל, וע"כ אף דודאי עיקר ההיתר התם הוא משום עומ"ר, דעי"ז יש להחצר ג' מחיצות דאורייתא, מ"מ כלפי דין התיקון דבעינן בחצר, שפיר י"ל דהוא מטעם פס, דלגבי דין תיקון חצר, שפיר מהני פס מכל הרוחות, ואין ללמוד מהתם דעומ"ר מועיל לדין התיקון דבעינן בחצר.

**ח**

כא] **ולפ"ז** נראה, דקו' התוס' דנילף מחצר דעומ"ר מתיר בכל ד' רוחות, וקו' התוס' דנילף מחצר דפרצתה בי', ב' קו' חלוקות הן ביסודם, דקו' התו' דנילף מחצר דעומ"ר מתיר בכל ד' רוחות, היינו דאף בפרצה הצריכה תיקון ובמבוי המפולש יועיל עומ"ר ברוח זו לדין תיקון מבוי, ונילף לה מהא דחצר ניתרת בעומ"ר, אף כשיש לה ב' פתחים עיקרים ושניהם צריכים תיקון, אך קו' התוס' דנילף מחצר דפרצתו בי', היינו דכמו דבחצר אין פרצה זו צריכה תיקון כלל, ה"נ במבוי אין פרצה זו צריכה תיקון כלל.

**ונראה** לפ"ז, דכל מש"כ התוס' דליכא למילף מחצר משום דדיו וכו' כמו לחי, הוא רק כשבאנו ללמוד מבוי מחצר דיועיל עומ"ר לתיקון פרצה ופתח הצריכים תיקון, דומיא דחצר דאף כשיש לה פתחים הצריכים תיקון בכל רוחותי', היא ניתרת בעומ"ר, וע"ז הוא דאמרינן דיו וכו' כמו לחי, דלא עדיף עומ"ר מלחי דל"מ אלא במחיצה רביעית, אך כשבאנו ללמוד מבוי מחצר דאין פרצת ד' צריכה תיקון כלל, ליכא למימר דיו וכו' כמו לחי, שהרי לא באנו ללמוד דיהני עומ"ר להתיר כמו לחי, דנימא דדיו כלחי, אלא באנו ללמוד דאין פרצה זו צריכה תיקון כלל, וכיון דמבוי קייל מחצר, וכדחזינן דלחי מתיר במבוי ואינו מתיר בחצר, ע"כ יש ללמוד מק"ו דאף לא תהא פרצה ד' אוסרת בו, כמו שאינה אוסרת בחצר.

כב] **ומאידך** נראה, דכל מש"כ התוס' דליכא למילף מחצר דפרצתו בי' משום דהיא הנותנת, הוא רק כשבאנו ללמוד מבוי מחצר דאין פרצת ד' צריכה תיקון כלל, ובזה הוא דאמרינן דהיא הנותנת, דהא דפרצת ד' אינה אוסרת בחצר, הוא משום דאינו ניתר בלחי וקורה ויש לו תיקון מעליא ברוח רביעית, ומשא"כ במבוי דניתר בלחי וקורה ואין לו תיקון מעליא, אוסרת בו פרצה ד', והיינו דהואיל והוי זה היקף גרוע, דליכא ברוח רביעית אלא לחי, ע"כ אף פרצה מועטת מבטלת את הגידור.

**אך** כל שבאנו ללמוד מבוי מחצר דיועיל עומ"ר להתיר פרצה ופתח הצריכין תיקון, ליכא למימר דהיא הנותנת, וזה כמש"כ בתור"פ בדרך קמא דכיון דהא דמהני עומ"ר הוא משום דהוי כמו כולו סתום, ליכא למימר בזה היא הנותנת, ומה"ט הוא דילפינן בסוגיין דעומ"ר מתיר במבוי ק"ו מחצר, ולא אמרינן דהיא הנותנת.[[18]](#footnote-19)

כג] **ואמנם** אכתי צ"ב במשה"ק התוס' דנילף מחצר דפרצתו בי', דמנ"ל דבחצר ליכא דין תיקון כלל בפרצה פחותה מי', הרי י"ל דלעולם אף בחצר איכא דין תיקון בפרצה פחותה מי', ואך דהיא ניתרת בעומ"ר, ותו לא מצינו למילף מינה למבוי שתהא פרצה זו ניתרת בעומ"ר, דדיו וכו' כמו לחי.[[19]](#footnote-20)

**ונראה** די"ל בזה, לפמש"נ במק"א ? דדין פרצה ד' לרב הונא, הוא משום דתורת פרצה עלי', והוא חד דינא עם הא דפרצה יותר מי' אוסרת בחצר, ולפ"ז הרי דמה"ט פשיטא לן דבחצר אין פרצה זו אוסרת כלל, דאם היתה פרצה זו אוסרת בחצר, לא הי' ניתרת בעומ"ר, דאין עומ"ר מתיר את הפרצה, דומיא דפרצה יותר מי' שאינה ניתרת בעומ"ר,[[20]](#footnote-21) וזהו שהק' התוס' דנילף בק"ו דה"נ אין פרצה זו אוסרת במבוי.[[21]](#footnote-22)

**ט**

כד] **וי"ל** עוד בביאור הסוגיא, דהנה בחי' הריטב"א לעיל בע"א כתב, ז"ל, ומבוי אינו נפסל בפתחים הרבה "כיון שהפתח שהוא בראשו מתוקן ומוכשר כראוי", עכ"ל.

**ונתחדש** בדבריו, דכל הא דאין המבוי נפסל בפתחים הרבה, הוא רק מכח שהפתח שבראשו מתוקן ומוכשר כראוי, ומהני התיקון שבפתח שבראשו לתקן לכל פתחי המבוי.[[22]](#footnote-23)

**וכ"ה** בחי' הרשב"א לקמן ו' א', ז"ל, וארבעה ועשר דאמרינן הכא דצריך תיקון "ואין קורת המבוי מתירתן" לא סגי להו באותה פרצה בלחי או בקורה "אחרת" וכו', עכ"ל, ולהדיא דהא דכל פתחי המבוי אינם אוסרים, הוא משום דקורת המבוי מתירתן, וכ"ה מבו' גם בד' הרשב"א שם בדין פרצה בקרן זוית, עייש"ה, ונתבאר במקומו, - וכ"ה בתורי"ד לקמן שם סוד"ה ור"ה אמר, ז"ל, ורב חנן בר רבא וכו' והי' מתיר עד עשר אמות בלי שום תיקון "כיון שהוא מתוקן ראשו של מבוי הפתוח לרה"ר בלחי או קורה", עכ"ל.

**ועיקר** הך מילתא דבכח קורת המבוי להתיר לכל הפתחים, מצאנו הדברים מפורשים כן בחי' הרשב"א לקמן י' ב', עיי"ש שפירש דמה שאמרו ר' אמי ור' אסי דאם יש שם פס ד' מתרת עד עשר, היינו דהקורה שבראש המבוי מתרת להפתחים דעד עשר, והק' דמ"ט אנו צריכים להכשרה של קורה, הרי יש שם עומ"ר על הפרוץ, עיי"ש בדבריו.

**וגדולה** מזו מצינו בד' הירושלמי שהביא הרשב"א לקמן י' א' דמבוי שיש לו ב' פתחים נותן את הקורה על אחד מהם ודיו, והרי דאף כשיש למבוי ב' פתחים גמורים, מועלת קורה אחת להתיר לכל הפתחים.[[23]](#footnote-24)

כה] **ולפ"ז** נראה, דזהו מה שדנו בסוגיין אם עומ"ר מתיר במבוי, דהגם דודאי דפרצה פחותה מכשיעור אינה אוסרת, הרי ל"ב בזה להתיקון דהעומ"ר, אלא יש להתיר בזה גם משום דהקורה שבראש המבוי מועלת להתיר לכל הפתחים, ואף דלדין מחיצות דאורייתא ודאי בעינן להעומ"ר, מ"מ לדין תיקון מבוי, י"ל דההיתר הוא משום הקורה שבראש המבוי, אך כל שבא לתקן את המבוי בעומ"ר, שפיר י"ל דאין עומ"ר מתיר במבוי.[[24]](#footnote-25)

**וניחא** בזה מה שאמרו דחצר ניתרת בעומ"ר, וכתב התורי"ד דשמעינן לה ממתניתין דשיירא, והיינו משום דהתם הרי יש פתחים עיקרים מכל הרוחות, ול"מ התיקון שברוח הרביעית לתקן לכל הפתחים, ובע"כ דהא דשרינן כשאין הפרצות יתירות על הבנין, הוא משום דעומ"ר מועיל לדין תיקון החצר.

כו] **ומתפרש** בזה מש"כ התוס' דאין עומ"ר מתיר בכל ד' רוחות, דאף דפרצה פחותה מכשיעור אינה אוסרת, היינו משום דהתיקון שבראש המבוי מתירה, אך בגונא דבקעי בה רבים או במבוי המפולש דהו"ל פתח עיקרי, ואינו ניתר בהתיקון דבראש המבוי, ובאנו לדון שיהא ניתר בהעומ"ר שברוח זו, הרי דבזה אמרינן דאין עומ"ר מתיר בשאר רוחות.

כז] **וגם** לדרך זו נראה, דקו' התוס' דנילף מחצר דעומ"ר מתיר בכל ד' רוחות, וקו' התוס' דנילף מחצר דפרצתה בי', ב' קו' חלוקות הן ביסודם, דקו' התו' דנילף מחצר דעומ"ר מתיר בכל ד' רוחות, היינו דאף דהוי פתח עיקרי ואין קורת המבוי מתירתו, מ"מ יועיל העומ"ר שברוח זו להתירם, וקו' התוס' דנילף מחצר דפרצתו בי', היינו דכמו דבחצר מהני התיקון דבראש החצר להתיר לפרצה זו, ה"נ במבוי יועיל התיקון שבראש המבוי להתיר לפרצה זו.[[25]](#footnote-26)

**ונראה** לפ"ז דכל מש"כ התוס' דליכא למילף מחצר משום דדיו וכו' כמו לחי, הוא רק כשבאנו ללמוד מבוי מחצר דיועיל העומ"ר שברוח זו לתיקון פרצה ופתח הצריכים תיקון, דומיא דחצר דאף כשיש לה פתחים הצריכים תיקון בכל רוחותי', היא ניתרת בעומ"ר, וע"ז הוא דאמרינן דיו וכו' כמו לחי, דלא עדיף עומ"ר מלחי דל"מ אלא במחיצה רביעית, אך כשבאנו ללמוד מבוי מחצר דיועיל התיקון שבראשו להתיר לפרצת ד', הרי דע"ז ל"ש כלל למימר דיו, שהרי הנידון הוא על תיקון הלחי גופי', שיהא בכחו להתיר אף לפרצת ד' שבצדי המבוי, וע"ז באנו ללמוד מק"ו מהא דבחצר מהני התיקון שבראשו להתיר להפרצה שבצדו, כ"ש דבמבוי שהקילו חכמים דסגי בתיקון מועט, יועיל תיקון זה להתיר להפרצה שבצדו, ול"ש בזה דיו כלל.

**ומאידך** נראה דכל מש"כ התוס' דליכא למילף מחצר דפרצתו בי' משום דהיא הנותנת, הוא רק כשבאנו ללמוד מבוי מחצר דיועיל התיקון שבראש המבוי להתיר לפרצה ד', וע"ז אמרי' דהיא הנותנת, דכיון דהתיקון שבראש המבוי הוי תיקון גרוע, אין בכחו להתיר פרצת ד' שבמבוי זה, - ומשא"כ כד אתינן למילף חצר ממבוי שיועיל העומ"ר שברוח זו להתיר, ל"ש למימר כלל היא הנותנת, שהרי לא באנו להתיר כלל משום התיקון שבראש המבוי, דנימא דכיון דהוא תיקון גרוע אינו מועיל להתיר, אלא באנו להתיר משום העומ"ר שברוח זו, וי"ל עוד, כמש"נ לעיל סקכ"ב עפי"ד תור"פ, דכשבאנו לדון דיועיל עומ"ר להתיר, ל"ש כלל לומר היא הנותנת, כיון דעומ"ר הוי כמו כולו סתום.

**י**

כח] **בעיקר** הא דילפינן מק"ו דעומ"ר מתיר במבוי, יש להסתפק אם היינו דאף דגם בכה"ג צריך המבוי תיקון, מהני העומ"ר לדין תיקון זה, ודמי לפס דחצר, דמכח דין המחיצה דילי' ה"ה מועיל לתקן את פתח החצר, או היינו דכל דיש מחיצה גמורה בפתחו אין המבוי צריך תיקון כלל, דלא חשיב כפתוח לרה"ר בדאיכא בפתחו מחיצה.

**ונראה** דיש ללמוד לזה, מדינא דמבוי עקום לדעת רש"י ודעימי' דהוא צריך תיקון בעקמומית, והרא"ש בסימן ח' כתב, דאף אם עשה צוה"פ בב' ראשיו הוא צריך לחי או קורה בעקמומית, וכ"ה בטוש"ע סימן שס"ד ס"ג, - והנה אי נימא דכל דיש מחיצה גמורה בפתח המבוי אינו צריך תיקון כלל, הי' הדין נותן דבכה"ג דעשה צוה"פ בראשיו לא יהא צריך תיקון בעקמומית, שהרי לא חשיב כלל כפתוח לרה"ר, כיון דבמקום הפתח לרה"ר איכא מחיצה גמורה, והוי כמבוי עקום דאחד מן המבואות סתום בראשו, דודאי דאין המבוי השני צריך תיקון בעקמומית, וכמש"נ לעיל סקי"ח, ובע"כ מזה דאף כשיש מחיצה גמורה בפתח המבוי, ה"ה צריך תיקון, ואך דמועלת המחיצה לתיקון המבוי, ובזה הוא דנתחדש במבוי עקום, דאין מועיל לו התיקון שעשו בחבירו, והוא צריך תיקון בעקמומיתו, ולפ"ז קרוב הדבר דה"נ הוא כשיש עומ"ר בפתח המבוי, דאף בכה"ג צריך המבוי תיקון, אלא דמועיל העומ"ר לדין תיקון זה.[[26]](#footnote-27)

**ונפ"מ** רבתא לדינא בזה, דדינא דמבוי עקום דצריך תיקון בעקמומית, הוא אף כשעשה בראש המבוי השני עומ"ר, - דאף דבמקום הפתח לרה"ר איכא עומ"ר, הרי אכתי חשיב המבוי כפתוח לרה"ר, דהוא צריך תיקון לפתחו, ואך דהעומ"ר מהני לתיקון זה, ול"מ התיקון דהעומ"ר אלא למבוי זה, אך המבוי השני דאין בו לתיקון זה, צריך תיקון בעקמומיתו.

1. ויש להוכיח כן גם מד' המהר"ם מר"ב בפסקיו, שכתב בסימן ו' דקי"ל כרב הונא דפרצת מבוי בד', ושם סימן ה' כתב דעומ"ר מתיר במבוי, - וכ"ה מוכח גם מד' הרא"ש שסתם בסימן ה' דעומ"ר מתיר במבוי, ובסימן ז' הביא פלוגתת רבוותא אם קי"ל כרב הונא. [↑](#footnote-ref-2)
2. אך אי"ז מתישב למש"כ התורי"ד, דהא דעומ"ר מהני להתיר בחצר שמעינן לה ממתניתין דשיירא, והתם הרי נעשו המחיצות לשם זה ואיכא הכירא, ואין ללמוד מהתם דעומ"ר מתיר אף בדליכא הכירא, - ועוד יש להעיר בזה, דלפ"ז לכאו' גם הא דצוה"פ מתיר אף בדליכא הכירא, וכמש"כ הרשב"א והרא"ש לקמן י"א א', הוא רק מכח הק"ו מחצר, ולדעת רב הונא לא יועיל צוה"פ להתיר בדליכא הכירא, ולא מצינו כן. [↑](#footnote-ref-3)
3. ויש לדון עוד בזה, דעיקר הגריעותא דבולט ד' אמות, הוא בלחי, דלתורת לחי א"צ להאריכו ד' אמות, וע"כ כל שהוא בולט ד' אמות חזינן לי' ככותל ולא כלחי, אך בעומ"ר דבעינן לעשותו ד' אמות כדי שיהא עומ"ר, לי"ב גריעותא, - אך בד' הרשב"א לקמן י' א' מבו' לכאו' דגם בעומ"ר איכא להגריעותא דד' אמות, בגונא דאינו נראה אלא מבחוץ, ובאנו לחשבו כמחיצה כלפי הרשות שבפנים, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-4)
4. ועיי"ש שנקט דאם ל"ה עומ"ר מתיר כלל במבוי אף פרצה ג' היתה אוסרת ואין לך פרצה שניתרת, - אך לכאו' יש מקום לדון, דלפ"מ דקי"ל כרב אחלאי דמבוי דאין בפתחו ד"ט א"צ תיקון, הרי דאף אם עומ"ר אינו מועיל כלל לתיקון המבוי, מ"מ אין לאסור אלא בפרצה ד"ט, אך פרצה פחותה מד"ט א"צ תיקון כלל מדינא דתיקון מבואות, ואף דבעינן ג' מחיצות גמורות לדין המחיצות דאורייתא, הרי לזה שפיר מהני עומ"ר, וכ"ה מבו' בד' החזו"א בסימן ס"ה סק"ב דאף אם אין עומ"ר מתיר כלל במבוי, אין פרצה פחותה מד' אוסרת, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-5)
5. עוד שמעתי להעיר בזה, במה שאמרו בסוגיא שם דלמ"ד דפרוץ כעומד מותר סגי שיהא רוחב הפס כרוחב הפרצה, ותיקשי דלמש"כ הגר"ח בדעת הרמב"ם דאף דקי"ל דפרוץ כעומד מותר, מ"מ לתיקון מבוי בעינן עומ"ר ולא סגי בפרוץ כעומד, א"כ מ"ט התם סגי בפרוץ כעומד. [↑](#footnote-ref-6)
6. וי"ל בזה, למש"כ בחי' אהעו"ז בתו"ד, דכשבאנו לדון על פרצה במחיצות אורך המבוי, הוי דין תיקונם כדין תיקון חצר, דהוי כרחבו יתר על ארכו, ולפ"ז ניחא דמה"ט הוא דפרצה פחות מכשיעור אינה אוסרת, אף אם עומ"ר אינו מתיר במבוי, וכ"כ החזו"א בסימן ס"ה סק"ג.

   אך הנה בד' הרשב"א והריטב"א לקמן בסוגיין מבו', דאילו הי' מועיל לחי וקורה לפרצה, הוה מהני לחי וקורה לפרצת מבוי בצידו, ומבו' דדין התיקון דפרצה שבאורך המבוי, הוא כדין תיקון מבוי, וכ"ה מבו' בד' האחרונים בסימן שס"ה ס"ב, והטעם בזה הוא כמש"כ הרשב"א בעבוה"ק שער א' סוף פ"ד (הכ"ב) דדרך כניסת המבוי הוא ארכו של מבוי, וע"כ כל דבדרך כניסתו ארכו יתר על רחבו, ניתר אף ארכו בתיקוני מבוי, (וכ"כ החזו"א שם סקנ"ג דמה"ט הוא דאף הכותל הקצר של חצר, אינו ניתר בתיקוני מבוי), ולפ"ז הדק"ל. [↑](#footnote-ref-7)
7. ויש להעיר בזה גם ממש"כ רש"י בד"ה ניתרת בעומד מרובה, דמבו' בדבריו דהק"ו הוא מהא דחצר ניתרת בעומ"ר בכל הרוחות.

   ואמנם בעיקר ד' רש"י צ"ב, דמשמעות דבריו דמייתינן מהא דחצר ניתרת כשבכל הרוחות יחד הוי עומ"ר על הפרוץ, וזה כמש"כ השפ"א והמרומי שדה בסוגיין והערוה"ש בסימן שס"ב סכ"ג בדעתו דסגי במה דבכל הדפנות יחד הוי עומ"ר על הפרוץ, וצ"ע דהרי לדין תיקון חצר ודאי דלא סגי בזה, דהרי חצר שנפרצה לרה"ר במלואה אסורה, אף דבכל ההיקף יחד הוי פרוץ מרובה, וכ"כ השפ"א שם בביאור ד' רש"י בסוגיין, עיי"ש, ובעינן פס ד', ונמצא דהא דמהני העומ"ר בכל הרוחות, הוא לעיקר דין המחיצות, והיאך ילפינן מינה דעומ"ר מהני לדין התיקון דמבוי, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-8)
8. וכ"נ גם ממש"כ בכתבי הגרי"ז בבכורות י"ז ב' דלא נתפרש להדיא אם פרוץ כעומד מהני לתיקון חצר, וצ"ע דהרי להדיא תנן במתניתין דשיירא דסגי בפרוץ כעומד, ובע"כ דשאני בזה רוח רביעית משאר רוחות, וע"כ אף דתנן התם דשאר רוחות ניתרות בפרוץ כעומד, מ"מ י"ל דרוח רביעית אינה ניתרת בפרוץ כעומד. [↑](#footnote-ref-9)
9. אמנם הנה בפסקי רי"ד לקמן ט"ו ב' וט"ז א' כתב בדין פרצה יותר מי' דאוסרת עד שיעשה לה פס ד' מצד א' או ב' פסין כ"ש מב' צדדין, וזה דבר חדש דמהני תיקון חצר ליותר מי', והנה הרי פשיטא דכ"ז הוא ברוח רביעית, ובע"כ שפיר למתניתין דהתם דקאי גם על רוח רביעית, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-10)
10. וביותר צ"ע במש"כ השפ"א לפרש, דמש"כ התוס' דל"מ עומ"ר בשאר רוחות, הוא לדעת רב הונא דפרצה ד' אוסרת, וצ"ע דלפ"ז נמצא דקו' התוס' הכא וקו' התוס' להלן חדא קו' היא, דנילף מבוי מחצר דאין פרצת ד' אוסרת אלא היא ניתרת בעומ"ר, ומ"ט חזרו התוס' והקשו לקו' זו, וביותר דמ"ט הכא תירצו ע"ז דלא מצינו למילף משום דדיו כלחי, ולהלן תירצו דלא מצינו למילף משום דהיא הנותנת. [↑](#footnote-ref-11)
11. דלא מיבעיא קורה דהויא מחיצה והיכר על כל הפתח, אלא אף לחי למ"ד דמשום מחיצה, י"ל דאי"ז משום דסגי במחיצה על מקום כ"ש, וברוח זו לא פסלינן פרוץ מרובה, אלא הוא דחזינן להלחי כתחילת מחיצה על כל הרוח, וזהו שנתחדש בדין המחיצה דלחי, וע"כ הוי זה תיקון על מקום הפתח.

    ובפשוטו הי' נראה ללמוד לזה, מהא דמהני לחי הנראה מבחוץ ושוה מבפנים, ועומ"ר ל"מ, והיינו משום דעומ"ר מהני מכח המחיצה במקומה, דסגי בגדירת הרוב או בגדירת מחצה, ולחי מהני משום דחזינן לה כתחילת מחיצה על כל הרוח, - אך באמת בד' הרשב"א לקמן י' א' מבו' דגם בעומ"ר הי' מקום דיועיל בנראה מבחוץ, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-12)
12. והנה אמנם לדעת הרמב"ם דד' מחיצות דאורייתא, הרי בפשוטו הא דהצריכו חכמים תיקון לרוח רביעית, הוא משום דבג' מחיצות אכתי הו"ל כרמלית גמורה, וכאשר כ"ה להדיא בד' המ"מ בפי"ז משבת ה"א ובפ"א מעירובין ה"א, ולפ"ז תיקשי דמ"ט דרב אחלאי דמבוי שאין בפתחו ד"ט א"צ תיקון, וי"ל דהרמב"ם לטעמי' אזיל שכתב המאירי לקמן י"ב א' בדעתו דטעמא דרב אחלאי הוא משום דס"ל דפחות מד"ט הוי כלבוד וה"ה כסתום, ואכמ"ל, - אך נראה דאף דלדעת הרמב"ם לעיקר תורת רה"י סגי בג' מחיצות, והא דבעינן ד' מחיצות מדאורייתא, הוא משום דכל שהרשות פתוחה לחוץ ה"ז מבטל להבדלתה, וע"כ שפיר י"ל דכל שהיא פתוחה לחוץ בפתח פחות מד' דלא חשיב כפתח, הויא רה"י אף שאין לה אלא ג' מחיצות.

    ויש ללמוד לזה ממש"כ הרמב"ם בפי"ז משבת ה"ד דמבוי שהוא שוה לרה"ר ומדרון לתוכו וכו' א"צ לא לחי ולא קורה שהרי הוא מובדל מרה"ר, ובד' הראב"ד שם נראה שפירש בדעתו דהוא אף במדרון שאינו מתלקט י' מתוך ד', וצ"ע דהרמב"ם לטעמי' דד' מחיצות דאורייתא, מה מקום יש להתיר כשאין המדרון מתלקט י' מתוך ד', הרי ליכא ד' מחיצות והו"ל כרמלית, - ובע"כ דלעיקר תורת רה"י סגי בג' מחיצות, ואך דכל שהרשות פתוחה לחוץ ה"ז מבטל להבדלתה, ובזה נתחדש דכל דהוא מובדל ע"י מדרון, לא חשיב כפתוח לחוץ, וסגי בג' מחיצות, ואכתי צ"ע. [↑](#footnote-ref-13)
13. ואמנם הי' מקום לומר דהתם שאני, דכיון דהו"ל כמבוי המפולש דאינו ניתר אלא בצוה"פ, בעינן שתהא הצוה"פ במבוי זה, ואין ללמוד מזה לדינא דתיקון מבוי סתום, אך אכתי תיקשי במש"כ הרא"ש בסימן ו', דה"נ מהני שיעשה צוה"פ מכאן וצוה"פ מכאן ולחי בעקמומיתו, וכ"ה בטוש"ע סימן שס"ד ס"ג, ובכה"ג הרי יש צוה"פ בכל מבוי, ומ"ט הוא צריך תיקון בעקמומיתו, הרי יש לו ד' מחיצות גמורות. [↑](#footnote-ref-14)
14. עוד יש לסייע לזה, ממש"כ התוס' לקמן י"ב ב' סוד"ה ובתים וחצרות, דמבוי שהוא קרוב לרה"ר, אינו ניתר בלחי וקורה אלא כשבתים וחצרות פתוחין לתוכו, וחצר שארכה יתר על רחבה שאינה קרובה לרה"ר, ניתרת בלחי וקורה אף כשאין בתים וחצרות פתוחין לתוכה, ונראה מזה דעיקר הא דבעינן תיקון ברוח הרביעית, הוא משום פתחו לרה"ר, ובזה הוא דאמרינן דחמיר דין מבוי הקרוב לרה"ר מדין חצר שאינה קרובה לרה"ר, אך אם הא דבעינן תיקון ברוח רביעית הוא משום דהצריכו חכמים ד' מחיצות, ל"ה לנו לחלק בזה, ויש לדחות.

    עוד יש ללמוד לזה ממש"כ הרמב"ם בפי"ז משבת ה"ד דמבוי שהוא שוה לרה"ר ומדרון לתוכו' וכו' א"צ לא לחי ולא קורה שהרי הוא מובדל מרה"ר, והמרכה"מ שם פירש דדבריו קיימי במדרון המתלקט י' מתוך ד', וצ"ע דא"כ מאי ס"ד דהוא צריך תיקון, והוצרך הרמב"ם לפרש דהא דא"צ תיקון הוא משום דהוא מובדל מרה"ר, הרי יש לו ד' מחיצות גמורות, - ובע"כ דהוא דין בפנ"ע שהצריכו חכמים תיקון לפתחי המבוי, וזהו דס"ד דהואיל והולכין שם והוי פתח גמור ה"ה צריך תיקון, וקמ"ל דחשבינן לה כמובדל מרה"ר, וע"כ ליכא דין תיקון על פתח זה. [↑](#footnote-ref-15)
15. ועד"ז הוא גם בההיא דמבוי שהוא רחב ט"ו אמה מרחיק ב' אמות ועושה פס ג' אמות, דהפתח ב' אמות א"צ תיקון כלל, דאף דהוא בראש המבוי, מ"מ כיון דהילוך הרבים הוא בפתח הגדול, וכמו שאמרו שם דלא שבקי פתחא רבא ועיילי בפתחא זוטא, אין הפתח הקטן צריך תיקון, כיון דיש עומ"ר כנגדו, ולא חזינן לי' כפרצה. [↑](#footnote-ref-16)
16. ואמנם קרוב הדבר דכל הא דפרצה זו א"צ תיקון, הוא רק משום דאיכא עומ"ר, וע"כ לא חשבינן דהמבוי פרוץ לרה"ר ברוח זו, אך כל דליכא עומ"ר והמבוי פרוץ לרה"ר ברוח זו, ודאי דפרצה זו צריכה תיקון, אף אם עשה לפתח המבוי צוה"פ דנמצא דאיכא למבוי ג' מחיצות, - אך מ"מ לאו היינו דהעומ"ר מועיל לתקן לפרצה זו, אלא היינו דמהני הא דאיכא עומ"ר דמכח זה אין פרצה זו צריכה תיקון, אך כל היכא דהפרצה צריכה תיקון, ל"מ עומ"ר לזה. [↑](#footnote-ref-17)
17. ועד"ז נראה אף בגונא דב' המבואות פתוחין לרה"ר, דמ"מ אם אחד מהם פתוח לרה"ר בפתח פחות מד', לדעת רב אחלאי דמבוי שאין בפתחו ד"ט א"צ תיקון, אין המבוי השני צריך תיקון בעקמומית, כיון דפתחו לרה"ר הוא דרך פתח שאין ברחבו ד', ואין פתח זה צריך תיקון כלל, ואמנם זה תליא במה שנסתפק הפמ"ג במש"ז סימן שס"ג סקי"ט בתו"ד אם דינא דמבוי המפולש הוא אף כשאין הפתח רחב ד"ט. [↑](#footnote-ref-18)
18. ונמצא לפ"ז, דממש"כ תור"פ דלגבי היתר עומ"ר ליכא למימר היא הנותנת, יש ללמוד כמש"נ, דמשה"ק התוס' דנילף מבוי מחצר דפרצתו בי', לאו היינו דנילף דמהני עומ"ר להתיר לפרצה ד', דע"ז הרי ליכא למימר היא הנותנת, כין דעומ"ר הוי ככולו סתום, אלא היינו דנילף דפרצה ד' אינה אוסרת כלל במבוי וא"צ תיקון, דומיא דחצר דאין פרצה זו צריכה תיקון כלל, וע"ז שפיר אמרינן דהיא הנותנת. [↑](#footnote-ref-19)
19. ואין לומר דהכי קים להו דבחצר ליכא כלל לדין פרצה ד', שהרי בפירש"י כתב דהא דחצר אינה אסורה בפרצה ד' הוא נלמד ממתניתין דלקמן ט"ו ב', דכל פרצה שהיא כי' אמות מותרת, ומהתם לא שמעינן דאין פרצה זו צריכה תיקון כלל, דהרי י"ל דלעולם היא צריכה תיקון, ואך שהיא ניתרת בעומ"ר. [↑](#footnote-ref-20)
20. ואמנם כ"ז הוא בדין פרצה ד' לרב הונא, אך הא דפרצה ד' דבקעי בה רבים אוסרת לכו"ע, י"ל דאי"ז משום דתורת פרצה עלי', דאם הי' תורת פרצה על פרצה ד', ליכא נפ"מ אם בקעי בה רבים או לא בקעי בה רבים, אלא הוא משום דהויא כאחד מפתחי המבוי, ויש בזה דין תיקון, וע"כ שפיר י"ל דאף בחצר צריכה פרצה זו תיקון, ואלא דהיא ניתרת בעומ"ר, וזהו שהק' התוס' דנילף מבוי מחצר דיועיל עומ"ר בשאר רוחות. [↑](#footnote-ref-21)
21. והנה לעיל סקי"א בהערה נת' במש"כ השפ"א דמשה"ק התוס' דנילף מבוי מחצר דיועיל עומ"ר בד' מחיצות, היינו דיועיל עומ"ר בפרצה ד' לרב הונא, דקשיא טובא דלפ"ז נמצא דקו' התוס' הכא וקו' התוס' להלן חדא קו' היא, דנילף מבוי מחצר דאין פרצת ד' אוסרת אלא היא ניתרת בעומ"ר, ומ"ט חזרו התוס' והקשו לקו' זו, וביותר דמ"ט הכא תירצו ע"ז דלא מצינו למילף משום דדיו כלחי, ולהלן תירצו דלא מצינו למילף משום דהיא הנותנת.

    ולפמש"נ בדברינו הי' מקום לומר דב' קו' חלוקות הן, דהכא הק' התוס' דאף דפרצה ד' צריכה תיקון, מ"מ נילף מחצר דמהני עומ"ר בד' רוחות אף בפתחים הצריכים תיקון, וע"ז ליכא למימר דהיא הנותנת, כיון דעומ"ר הוי כמו כולו סתום, וע"ז תירצו דדיו כלחי, ולהלן הק' התוס' דנילף מחצר דאין פרצה ד' צריכה תיקון כלל, וע"ז ליכא למימר דדיו כלחי, כיון שלא באנו ללמוד דעומ"ר יועיל לתיקון המבוי כלחי, אלא באנו ללמוד דלא תהא הפרצה צריכה תיקון כלל, וע"כ תירצו דהיא הנותנת.

    אך למש"נ הכא אי"ז מתישב, דאם אכן נקטו התוס' דאם עומ"ר הי' מועיל במבוי בד' מחיצות, הי' מועיל לתקן לפרצה ד' לרב הונא, א"כ מנ"ל דבחצר אין פרצה זו צריכה תיקון כלל, הרי י"ל דהא דאינה אוסרת, הוא משום דמועיל העומ"ר לתקן לפרצה זו, ובע"כ מזה דאם פרצה ד' אוסרת, ל"ש בזה תיקון עומ"ר כלל, דהוי כפרצה יותר מי' דאינה ניתרת בעומ"ר, וא"כ מהו שהק' התוס' דנילף מבוי מחצר דמועיל עומ"ר בד' מחיצות. [↑](#footnote-ref-22)
22. וצ"ע דמ"ט בעינן לזה, הרי התם איכא עומ"ר ברוח זו, ויועיל העומ"ר להתיר לפרצה זו, ובאמת המאירי שם כתב דל"ב להקורה להתיר לפרצה זו, אלא כיון שהיא פחותה מי' ה"ה מותרת, ועמד ע"ז בתשו' נפש חי' או"ח סימן כ"ח, - ושמא י"ל בזה, למש"כ הרשב"א לקמן י' ב' בתי' בתרא, דאיירי התם בפרוץ מרובה, וע"כ בעינן לההיתר דקורת המבוי, וי"ל עוד, דהוצרך הריטב"א לזה, לדעת רב הונא דאין עומ"ר מתיר במבוי, (ודינא דר' אמי ור' אסי אתיא אף כרב הונא, וכמו שאמרו לקמן ו' א'). [↑](#footnote-ref-23)
23. ואף למש"כ הרשב"א דהבבלי פליג ע"ז, י"ל דהוא משום דכל דאיכא ב' פתחים גמורים ל"מ קורה שנותן בא' מהם לתקן את השני, - וגם י"ל דהוא רק מכח דינא דאתי אוירא דה"ג ודה"ג ומבטל לי', וכאשר כן נראה בד' הרשב"א לקמן י' ב', עיי"ש שכתב דהא דפרצה בראשו אינה אוסרת עד עשר, היינו אף בדהוי פרוץ מרובה על העומד, ואפ"ה כיון דסוף מבוי הוא שרי, ומשא"כ בתחילת מבוי ל"מ משום דאתי אוירא וכו', וגם משום דאין הקורה מתרת ב' פתחים, והרי דאף דליכא עומ"ר כלל על הפתח השני, אינו אוסר, ובע"כ דהוא משום דקורת המבוי מתירתו. [↑](#footnote-ref-24)
24. ועד"ז הוא גם בההיא דלקמן י' ב' דמבוי שהוא רחב ט"ו אמה מרחיק ב' אמות ועושה פס ג' אמות, דאף לדעת רב הונא דעומ"ר אינו מועיל לתיקון מבוי, מ"מ ניתר הפתח ב' אמות ע"י תיקון הקורה בפתח הגדול, - וכאשר כ"ה להדיא בד' הרשב"א שם דבסוף מבוי דלא אמרינן דאתי אוירא וכו', ניתר הפתח הקטן אף בדליכא עומ"ר כלל, וכמש"נ לעיל סקכ"ז בהערה. [↑](#footnote-ref-25)
25. אך זה ניחא רק אי נימא דגם בחצר מהני התיקון שבראש החצר להתיר לכל הפתחים, אך הנה בסימן ט"ו סקכ"ב נת' בד' הרשב"א דרק במבוי הוא דמהני התיקון שבראש המבוי להתיר לכל הפתחים, אך בחצר ליכא להך דינא, וגם באמת רחוק הדבר לומר דהא דאין פרצה ד' אוסרת בחצר, הוא משום דהתיקון שבראש החצר מתיר אף לפרצה זו, - וע"כ נראה טפי בזה כמש"כ בדרך קמא, דמשה"ק התוס' דנילף מבוי מחצר דפרצתו בי', היינו דבחצר אין על פרצה ד' תורת פרצה כלל. [↑](#footnote-ref-26)
26. ואמנם יש מקום לחלק בזה בין צוה"פ לעומ"ר, דאף דכשיש בפתח המבוי צוה"פ עדיין הוא צריך תיקון, ואך דהצוה"פ מועיל לתיקון זה, מ"מ עומ"ר עדיף, וכל דיש בפתח המבוי עומ"ר, א"צ תיקון כלל, אך יותר נראה דדמי בזה עומ"ר לצוה"פ. [↑](#footnote-ref-27)