בביאור דברי התוס_ בפסחים דף לא א
קטגוריות: ש_ס / כה כתובות / שעבודים - הרב יהודה אלבוים / חבורות שעבודים

בס''ד

בביאור דברי התוס' בפסחים דף לא א

א. כתבו תוס' בפסחים דף לא א וא"ת גבי מטלטלים נמי נימא הכי ונראה לר"י דדוקא גבי קרקע שייך למימר הכי דבת שיעבוד היא דכשהקרקע זו משועבדת לראובן חשבינן ליה כאילו היא בידו דהא אם מכרה או משכנה חוזר ראובן וגובה אותה ולכך משועבדת נמי לבע"ח אבל מטלטלים אין להחשיבם כאילו הם ביד ראובן כיון שאילו מכרם או משכנם אין גובה מהן עכ''ל, ופי' המהרש''א דקרקעות הוי כאילו הם ברשות שמעון משא''כ מטלטלין, ויתבאר על פי הנתה''מ סי' ל''ט סק''ב שיש שעבוד ויש גדר של שעבוד דהוי כעין קנין והשעבוד בקרקע הוי כעין קנין, משא''כ שעבוד על מטלטלין אינו אלא שעבוד בעלמא דמהני לגבות רק מיניה ולא מיורשים או לקוחות.

ב. צ''ע אילו מטלטלין היו נחשבים כביד שמעון, הרי אף מטלטלין ממש שהם ברשותו כשמת הו''ל מטלטלי דיתמי, ומדוע הוצרכו תוס' לומר דאין נחשבים המטלטלין לביד האב.

ג. והנה בתוס' לכא' מוכח - כן הוכיח הקצוה''ח בסי' פ''ה סק''ה - דאין גדר שעבודא דר''נ שעבוד על שעבוד, דא''כ אין צורך לכל אריכות דברי התוס', אלא הו''ל לתוס' למימר דאע''פ שהיה שעבוד על שעבוד המטלטלין כשמת הו''ל מטלטלי דיתמי, וכמו שכתבו כל הראשונים, ומוכח בתוס' דגדר שעבודא דר''נ הוא שלוי חייב לראובן, או כנוסח הקצוה''ח דהחוב עצמו עבר לראובן, או כנוסח הקה''י דהתורה שעבדה את לוי לפרוע את החוב של שמעון לראובן - וגם שמעון משועבד לכך, ולכן כשפר לוי לראובן נפטר לוי משמעון - וא''כ הרי מבואר דאחר שמת שמעון פקע דינא דר''נ, ולוי חייב ליורשי שמעון, וכל מה שהיה חייב לראובן אינו אלא כששמעון חי, וי''ל בתרי אנפי או משום דרק כששמעון חי לוי חייב לשמעון, ורק כה''ג יש שעבודא דר''נ, משא''כ אחר שמת שלוי חיי ליורשי שמעון אין שעדר''נ כי יורשי שמעון אינם חייבים לראובן, וי''ל דרק כששמעון חי ושמעון חייב לראובן יש דינא דר''נ שלוי חייב לראובן, אך כששמעון מת ואין שמעון חייב לראובן פקע דינא דר''נ, ונ''מ כששמעון מכר את חובו ליהודה, דעדיין שמעון חייב לראובן, אך לוי אינו חייב לשמעון אלא ללוקח, ולדעת הקצוה''ח אין שמעון יכול למכור את החוב ליהודה, וכתב הקצוה''ח בסי' פ''ו סק''ו דמכר רק את השעבוד על מטלטלין, וא''כ החוב לא עבר ליהודה וישאר דינא דר''נ, אך למהלך הקה''י החוב נמכר ליהודה, דכתב הקה''י דא''א למחול על החוב אלא רק על שעה''ג, אך למכור את החוב אפשר, וא''כ כאן יש לדון אם יפקע שעבודא דר''נ ויהיה זה כיורשים דרק אם גבה המוכר קרקעות חוזר וגובה ממנו, או''ד דכיון דעדיין חייב שמעון לראובן יש שעבודא דר''נ, אלא דהקונה שקנה שעבוד על מטלטלין יכול לגבות מכח זה כמוש''כ הקצוה''ח.

ד. ולפי''ז צ''ע מאי שנא אחר מיתה דפקע שעבודא דר''נ לענין זה שאין ראובן יכול לגבות מלוי, ולא פקע השעבוד על הקרקע שנשאר לראובן שעבוד ולכן אי גבו היורשים קרקע חוזר וגובה הבע''ח, הקצוה''ח כתב וז''ל ולזה תירצו דלא אמרינן שעבודא דר' נתן אלא היכא דגבה קרקע דבת שעבוד הוא ונעשה כאילו בא ליד הלוה אז דוקא בזה הוא דאמרה תורה ונתן לאשר אשם, אבל מטלטלין דלאו בני שעבוד דיכול למוכרן ולא הוי כאילו בא ליד הלוה לא מצי לאשתעבודי מדר' נתן מכחו כיון דכחו קליש ואין למלוה ראשון בו מכח שעבודא דר' נתן, זה הוא ביאור דברי תוס', ומבואר לכא' בדבריו דכשמת החוב שהיה של ראובן פוקע וכנ''ל דתלוי כל רגע, וכו' משא''כ השעבוד נכסים שעבר נשאר גם אחר מיתה, ורק שעבוד על הקרקע עבר ולא שעבוד על מטלטלין, ועי' במש''כ בסי' פו' סק''ה דהשעה''ג יכול לעבור כי שעבודו אלים דהרי אינו יכול למכור את החוב עי''ש, וצ''ב מאי שנא שעבוד הגוף משעבוד הנכסים.

ה. ואולי י''ל בביאור דברי הקצוה''ח דבקרא דונתן לאשר אשם לו כתוב שכל מה שיכול לעבור עובר, אלא שהחוב אינו יכול לעבור לגמרי דא''כ יפרע החוב, ויפטר שמעון מראובן, ואם יברח לוי יפסיד ראובן, ולכן אין עובר אלא כל עוד יש סיבה לשעבודא דר''נ, ולכן לא נפרע החוב, ולכן כשמת בטל שעבודא דר''נ לענין החוב עצמו, משא''כ שעבוד נכסים יכול לעבור לגמרי.

ו. אלא שבתוס' בבכורות נב א ובב''ב קכו א נראה באופן אחר דכתבו תוס' בב''ב וז''ל כי היכי דבמקרקעי משום דר' נתן חשיב כאילו גבאן אביהן מחיים עכ''ל וכן הוא לכא' גם בתוס' בבכורות עי''ש, ומבואר שאינו רק בידו אלא כאילו גבאן, ולא כהנ''ל דהשעבוד הוי כבידו ולכן יכול השעבוד לעבור לראובן, אלא הוי כגבאן, וצ''ע כנ''ל א''כ אפי' אם נימא הכי גם במטלטלין הו''ל מטלטלי דיתמי, ועוד כתוב בתוס' דכל זה רק משום דינא דר''נ, דמחמת דינא דר''נ הו''ל כאילו גבה שמעון מחיים, וצ''ע היאך ע''י שעבודא דר''נ שהוא זכות של ראובן, הוי כאילו ששמעון גבה מלוי.

ז. ואולי י''ל על פי דרך הקה''י, דס''ל לתוס' דאין חל שעבוד על שעבוד נכסים - ואולי על חוב חל שעבוד, אך לא חל על שעבוד נכסים - ורק מכח דינא דר''נ עובר השעבוד נכסים לראובן, וכיון שעובר מכח שעבודא דר''נ, אילו היה עובר שעבוד על מטלטלין לא היה זה מטלטלי דיתמי, דעבר השעבוד אל ראובן ואינו שעבוד על שעבוד, ולכן גם אם לוה לוי משמעון אח''כ אין חסרון של דאיקני, משום שאין עובר אליו השעבוד מדין שעבוד נכסים אלא מחידושא דר''נ כל השעבוד נכסים עבר, ומחיים גם עבר שעה''ג, אע''פ שלא עבר החוב בעצמו דהיינו הממוני גבך - ואולי לא עבר מטעמא דלעיל דהיה נפרע החוב - וכיון שהחוב לא עבר, כשמת שמעון והחוב עבר ליורשיו, בטל שעבודא דר''נ על השעה''ג, מכיון שהשעה''ג היה לפרוע את הממוני גבך של שמעון שלמעון, וכיון ששמעון חייב לראובן התחדש שעבר השעה''ג לראובן, אך כשמת שעבר הממוני גבך ליורשיו, ממילא פקע השעה''ג מראובן, משום שמעתה השעה''ג של לוי היה צריך להיות ליורשיו של שמעון משום שירשו את הממוני גבך, והשעה''ג שעבר לראובן מיתלא תלי אם הממוני גבך של שמעון או לא, וא''כ אין דרך שישאר שעבודא דר''נ אחר מיתה על השעה''ג, אך כיון שרצון התורה שיהיה לראובן מלוי, לגבי שעבוד נכסים אמרה תורה דכשיש למלוה בע''ח אמרינן כעין למפרע הוא גובה בכדי שיקבל ראובן מלוי, ולכן מכח דינא דר''נ הוי כאילו גבאן האב מחיים, ועובר לראובן, ואילו היה כן גם במטלטלין היה עובר מחיים לראובן, ולא היה נחשב מטלטלי דיתמי, דלא נאמר ע''י שעבודא דר''נ שמשתעבד לראובן אלא עובר אליו מה שיש לשמעון מכח ראובן, ועובר אליו השדה בעצמו, אם גבו היורשים קרקע, דרק אם גבו אמרינן דהוי כאילו גבאן דומיא דאביי דאמרינן למפרע הוא גובה אם בסוף גבה.

ח. בעצם דברי התוס' יש להעיר דלכא' יש סתירה בדברי התוס' דכתבו בב''ב דאחר תקנת הגאונים שגובים מטלטלין מיורשים, גם בגבו מטלטלין גובים מהם, ממש''כ תוס' בפסחים שהכל תלוי אם יכול למכור, ותוס' בב''ב כתבו אותו לשון של תוס' בפסחים ''כי היכי דבמקרקעי משום דר' נתן חשיב כאילו גבאן אביהן מחיים הכי נמי במטלטלי'' וכן צ''ב לדברי התוס' בפסחים שתלוי אם נחשב מטלטלי דיתמי או לא מדוע צריך לומר שע''י שעבודא דר''נ הוי כאילו גבאן, די בכך שיש שעבוד מחיים לראובן מדינא דר''נ, דע''כ כך תוס' ס''ל בב''ב, דהרי לא ס''ל כתוס' בפסחים שתלוי בזה שיכול למכור וא''כ ע''כ ס''ל כהראשונים דהכל תלוי אם נחשב מטלטלי דיתמי או לא, וי''ל על פי הנ''ל דאין תלוי במכירה אלא תלוי בדרגת השעבוד, ולפני תקנת הגאונים גדר השעבוד הוא רק כח גוביינא מיניה, משא''כ אחר תקנת הגאונים כח השעבוד אלים, והא דאין גובים מלקוחות הוא עוד חלק בתקנה שביטלו את השעבוד או אמרו שלמעשה לא יגבו מפני תקנת הלקוחות, וגם לקצוה''ח שאמר במלוה על פה שלא הוא משום דס''ל דעקרו את השעבוד האלים כבר מההתחלה, והנתה''מ ס''ל דעקרוהו רק כשמכר, ותוס' בבכורות דמספקא להו אחר תקנת הגאונים י''ל דמספקא להו דילמא לא תקנו הגאונים שעבוד אלא דין גוביינא, משום שלא רצו שיגבו לקוחות, ולכן לא תקנו שעבוד.

ולפי''ז מש''כ התוס' דאחר תקנת הגאונים וכו' אין הכוונה מצד תקנת הגאונים שיש לגבות ממטלטלין של יורשי שמעון, אלא משום התקנה לגבות מיורשי לוי, עי''ז הוי כגבה האב מחיים, דרק קנין כזה יכול לעבור, משא''כ השעבוד הקלוש.

ט. אולי י''ל דרך אחרת בתוס' דמדינא דר''נ חל שעבוד על הנכסים המשועבדים, ולא שחל שעבוד ככל נכסיו, אלא מדינא דר''נ חל שעבוד על כל המשועבד ללוה, ועל זה כתבו תוס' דאין שעבוד יכול לחול רק על דבר שהוא כאילו בידו, ולכן ל''מ דינא דר''נ להחיל שעבוד על השעבוד מטלטלין, אך אילו היה חל לא היה שייך דין מטלטלי דיתמי, דלא חל שעבוד ככל נכסיו אלא מדינא דר''נ ובזה אין חסרון במטלטלי דיתמי.