9 דבר שאין הדעת טועה - רשימות
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / ב_מ עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / אונאה ומק_ט

אייר תשע"א

א] בלח"מ ובביאור הגר"א עמדו על מכר שוה דינר באלף, דכה"ג אף במטלטלין ליכא דין אונאה כיון שאין הדעת טועה.

ובביאור הגר"א עמד כן ע"ד תשו' הרא"ש דבבעה"ב שהוזיל בשיעור שאין הדעת טועה, אמרינן שמכר מפני דחקו.

ובמחנ"א עמד כן ע"ד הרמב"ם בהחליף מחט בשריון, וע"ד התוס' בע"ז דע"א. במוכר אבר מן הבכור בפרוטה, עיי"ש בדבריו.

באור גדול סו"ס ל"ד, עמד בדינא דאין הדעת טועה, מד' הרמב"ם בשוה דינר באלף, ומד' הרמב"ם בהחליף מחט בשריון, וכתב דצ"ל דהכל לפי הענין אם הוא מהדברים הידועים דאין לטעות בהן כ"כ או לא.

עוד דן שם, שהרי אינו יודע שיעור האונאה, והרי צריך לידע שיעור האונאה, וכתב דבע"כ צריך לחלק בין היכא שידוע האונאה מעצמו, לבין היכא שיודע ע"פ המאנה

עי' בס' דברי משפט סימן רכ"ז סק"ו וסק"ז, מש"כ לישב ד' הרמב"ם במכר קרקע שוה פרוטה במנה.

וילה"ע שכל' הרמב"ם כ"ה גם ל' רשב"ם ב"ב דק"ו. שוה פרוטה במנה, וג"כ קשיא כנ"ל.

והנה בביאור הגר"א סימן רכ"ז סק"כ כתב, ז"ל, וכן אם כו'. אבל המ"מ כתב אפילו לא זלזל כו' כל שהוא יותר בכדי שהדעת טועה הוא מתנה כמ"ש בב"ב ע"ח וכמ"ש בסימן (רכ"ד) [ר"כ] סעיף ח' וצ"ל דמש"ש (נ"א א') [נ"א ב'] בד"א כו' יודע אני כו' שגם זה הוא בכלל שהדעת טועה אבל לשון הרמב"ם לקמן סכ"ט אפילו מכר כו' צ"ע וכן דברי הירושלמי (פי"א דכתובות) שם אם היה דבר מופלג כו' צ"ע, עכ"ל.

ונ' מד' הגר"א שנקט לעיקר שלא כד' המ"מ בזה, וצ"ע שהרי הרמב"ם והשו"ע לעיל סימן ר"כ פסקו לדינא דאין הדעת טועה.

ושמא י"ל בזה, לפמש"כ הריטב"א ב"ב שם בביאור המו"מ שם, דצמד דמי לס"ת ומרגלית, עיי"ש, ולפ"ז י"ל, דרק בזה הוא דאמרינן דכל שאין הדעת טועה מתנה בעלמא הוא דיהיב לי', אך בדבר שאין טעם שיתן עליו יותר מדמיו, לא אמרינן הכי.

ובזה יל"פ ד' הב"ח בסימן ר"כ, שכתב דמקור ד' הטור דהרא"ש פסק לשנויא דבכדי שאין הדעת טועה, הוא מתשובתו שהובאה בסימן רכ"ז, וצ"ע שהרי התם פירש לטעמו דמפני דחקו הוזיל, ולהנ"ל חד דינא הוא, דכל שיש לנו טעם לתלותו בו, מהני הא דאין הדעת טועה.

קרית מלך רב פי"ג ממכירה ה"א, ז"ל, עוד ראיתי לאדוני אבי הרב ז"ל [מחנה אפרים דיני אונאה סי' יג] שהקשה על מ"ש רבינו שזה רוצה במחט יותר משריון וז"ל ואיכא לאקשויי דבכה"ג מאי אפילו דקאמר והלא מחט בשריון הוי בכדי שאין הדעת טועה ובכה"ג אפילו במקח וממכר אין להם אונאה כמ"ש רבינו בפרק כ"ז מהלכות אלו וכן יש להקשות על מ"ש רבינו לעיל הל' ה' יעו"ש. ולענ"ד נראה דלא אמרינן דכדי שאין הדעת טועה מתנה אלא כשזה שאל בעד החפץ הרבה ממה ששוה וזה תכף ומיד נתן לו כן ולא אמר לו אתן לך כך וכך שהוא ממה ששוה אז נראה דרוצה ליתן לו מתנה דאל"כ היה לו לסרב עמו שיתננו בשיווייו אבל כשזה סירב עמו שיתננו בפחות ממה ששאל ממנו וזה לא רצה ליתנו לו ונתן כמו ששאל בזה איכא למימר דאין כונתו למתנה אלא לתבוע אח"כ ההונאה

המאירי ב"ב שם כתב, ז"ל, אלא שתלמידי גדולי המפרשים ראיתי שכתבו בכאן בכדי שהדעת טועה בתוך שיעור שיראה לתגר או לקרובו ובכדי שאין הדעת טועה לאחר שיעור זה ואחר שיעור זה אין בו אונאה כמו שהתבאר במציעא פרק הזהב והנאני הדבר שאין ראוי להפקיע דין בטול מקח ברוב אונאה ולא עוד אלא שאם כן לא נשמטה מליכתב במקומה בדיני האונאות, עכ"ל, וזה פי' מחודש מאד, שלא מצאנוהו בד' ש"ר.

ז"ל הרמב"ן ב"מ דס"ג:, אי בכדי שהדעת טועה חייב לאהדורי ואי לא מתנה בעלמא הוא דיהיב ליה. איכא דאמרי אתיא הא מילתא כי ההיא דאמרינן בפרק המוכר את הספינה (ע"ח א') ואיבעית אימא כי אמרינן ביטול מקח בכדי שהדעת טועה אבל בכדי שאין הדעת טועה מתנה היא, ושמעינן מהא דרב נחמן דהכי הילכתא, וליתא למאי דמפרקינן התם מאי אין הדמים ראיה נמי [דקתני] ביטול מקח, ואיברא הכי הוא דקיי"ל כי ההיא לישנא, דאמרינן ואיבעית אימא וקיי"ל הילכתא כפירוקא בתרא, וזה תלמוד ערוך בידינו מפי רבותינו הגאונים ז"ל, אלא מיהו זו אינה ראיה דהתם במקח וממכר איכא למיתלא דילמא טעה אי נמי סבר יהיבנא ליה טפי משום דצריך לי צמד השתא ותבענא ליה בדינא כעובדא דכיפי וורשכי (לעיל נ"א א'), אבל הכא ליכא למיתלא, ומיהו קשיא לי כיון דאמרת דבכדי שאין הדעת טועה לא אמרינן ביטול מקח אלא מחילה הוי מאי האי דאמרינן בפרק הזהב (נ"ח ב') ועד כמה עד כדי דמיהן כלומר דלר' יהודה אין להם ביטול מקח עד כדי דמיהן ולרבנן דאמרי יש להם אונאה משתות ועד כדי דמיהן ביטול מקח, והא בכדי שאין הדעת טועה הוא, וזו אינה קושיא כלל שיש לומר לר' יהודה אין לו אונאה עד כדי דמיהן וביותר יש להם אונאה דלית ליה לר' יהודה מחילה, ולרבנן משתות עד כדי שהדעת טועה יש להם אונאה וביטול מקח אבל יתר מכאן הויא מחילה, ומיהו ודאי אין אומרים בדברים אלו זו דומה לזו, דאיכא אינשי דלא פקיעי, ואיכא מילי דלא פקיעי בהו כולהו אינשי, ואיכא זימני נמי דלא פקיעי אינשי במידי כגון שהיו ביוקר ועכשו הוזלו וזה אינו יודע, והכל לפי מראית עיני הדיינים, הילכך אפי' בכדי דמיהן משכחת לה לרבנן ביטול כגון דאיכא למיתלי בטעותא, והדבר ניתן לשיעורין ונמסר לחכמים.