בונה, בדין פירוק כלי של פרקים א
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

אור ליום חמישי י"ג מרחשון תשס"ח

**סימן ב**

**בדין פירוק כלי של פרקים**

**ובדין הידוק כלי שאין דרכו בתקיעה**

**ובד' הראשונים בסוגיא דתריסין**

**א**

א] יש להסתפק בהני גווני דמאורייתא מותר להחזיר כלי של פרקים, ומדרבנן הוא דאסור, אם נאסר רק החזרתו אך נטילתו מותרת, או אף נטילתו אסורה.

ויש לדון בזה בתרי גווני, **א** למ"ד דיש בנין בכלים, שכתבו הראשונים בס"פ כירה דמה"ת אינו חייב אלא במהודק, ומדרבנן אסרו להחזיר אף ברפוי, **ב** למ"ד דאין בנין בכלים, דאסרו רבנן להחזיר לדעת רשב"ג בהידוק ולדעת ת"ק אף ברפוי.

ב] והנה בהנידון למ"ד דיש בנין בכלים, אם נאסר נטילת הכלי ברפוי, נ' דיש להביא ראי' ברורה בזה, מהא דס"ל לב"ש בביצה די"א: דאין מסלקין את התריסין ביו"ט, והנה הרמב"ן במלחמות שם ובר"פ הבונה והרשב"א שם ד"י. פירשו דאיירי בתריסין הרפויין, ומבו' להדיא דלב"ש דיש בנין בכלים אסור לסלק אף ברפוי.

עוד מוכח כן, מהא דפריך בר"פ כל הכלים, אהא דתניא דדלת של שידה וכו' נוטלין אבל לא מחזירין, דמאי קסבר, אי קסבר יש בנין בכלים יש סתירה בכלים, והנה הרי הרמב"ן במלחמות ר"פ הבונה פירש להך ברייתא דאיירי ברפוי, אשר בזה ל"ה בנין וסתירה מה"ת אף למ"ד דיש בנין וסתירה בכלים, ולא נאסרה החזרתן אלא מדרבנן, ואפ"ה אמרו בגמ' דלדידי' אף נטילתן אסורה, אך אי נימא דמכוון הרמב"ן שם דאיירי בין ברפוי ובין במהודק, (וכמש"כ המאירי בס"פ כירה בשם הראב"ד), י"ל דהגמ' פריך על מהודק.

ג] והטעם בזה נ' פשוט, שהרי הא דלמ"ד דיש בנין וסתירה בכלים אסרו חכמים להחזיר אף ברפוי, אי"ז מגזירה שמא יהדק, אלא היינו דגזרו רפוי אטו מהודק, דמי איכא מידי דבכלי חייב חטאת וביד מותר לכתחילה, וע"כ ה"נ יש לגזור נטילת כלים הרפויין אטו מהודקין, ומשא"כ למ"ד דאין בנין וסתירה בכלים, דלדידי' לא גזרי' רפוי אטו תקיעה, דל"ד כלל זל"ז, והא דאסרו הוא משום גזירה שמא יתקע, ע"כ ליכא למיגזר אלא בחזרתן ולא בנטילתן, וכדתניא בברייתא ר"פ כל הכלים, וכמו שפירשו הריטב"א והשיטה להר"נ שם, ויתבאר עוד בזה להלן סק"ד.

ד] ואמנם כ"ז הוא למ"ד דיש בנין בכלים, אך למ"ד דאין בנין בכלים אף במהודק, בפשוטו ברייתא ערוכה היא דלא אסרו חכמים אלא החזרת חלקי הכלי אך נטילתן מותרת, והוא בר"פ כל הכלים דתניא דלת של שידה וכו' נוטלין אבל לא מחזירין, ואמר רבא קסבר אין בנין בכלים ואין סתירה בכלים וגזירה שמא יתקע, ומבו' להדיא דלא אסרו חכמים אלא החזרת הדלת אך נטילתה מותרת.

והטעם בזה פירש בחי' הריטב"א שם, ז"ל, ז"ל, דכל היכא דעביד תקיעה בחזקה ביתדות איכא מלאכה דאורייתא משום [מכה בפטיש], וכיון דכן אפילו כשאינו תוקע אוסרין שמא יתקע כיון דאורחא דדלתות למעבד בהו תקיעה, אבל בנטילתם לא גזרו שאינם תקועין אטו תקועין, עכ"ל, וכעי"ז כתב בשיטה להר"נ שם, ז"ל, כלומר ניטלין כל היכא דאינן תקועין, דבנטילה לא גזרינן שאינן תקועין אטו "אחרים" תקועין, אבל בהחזרה חיישי' שמא יתקע באלו דחייב ודאי משום מכה בפטיש וכו', עכ"ל.

עוד יל"פ הטעם בזה, לדעת הסוברים דהא דאם תקע חייב חטאת הוא משום מכה בפטיש, אשר לפ"ז הרי פשוט דאינו חייב חטאת אלא בחיבור חלקי הכלים בתקיעה, אך בנטילת כלים המחוברין בתקיעה ליכא איסורא כלל, שהרי ליכא מלאכה בסתירת מכה בפטיש, וא"כ אין מקום כלל לאסור נטילת כלים בגזירת תקיעה, וז"פ.

אמנם צ"ע בזה בד' הריטב"א והשיטה להר"נ הנז', שהרי אינהו ס"ל דהא דאם תקע חייב חטאת הוא משום מכה בפטיש, וא"כ מ"ט הוצרכו לפרש דלא גזרינן בנטילה תקועין אטו שאינן תקועין, הרי לדידהו בדין דגם בנטילת דלת תקועה ליכא חיובא, וצע"ג, והעירוני דאולי י"ל קצת בזה, דנטילת דלת תקועה הויא נמי מכה בפטיש, עכ"פ בגוונא שנתקנת הדלת לשימוש עי"ז, כעין שמצינו בפירש"י ביצה ד"י. בתריסי החנויות.

ה] אמנם הנה מצאנו דברים מפורשים לאסור בזה, בד' הרמב"ן במלחמות פ"ק דביצה ד., ז"ל, ומשו"ה קשיא לי' מהשוחט וכו' "ונטילתן נמי קשיא לי'", עכ"ל, ומפורש בדבריו, דכ"ה דאסור מדרבנן להחזיר כלים, ה"נ אסור ליטלן.

וקשיא טובא ע"ז מהא דתניא להדיא בר"פ כל הכלים, דדלת של שידה וכו' נוטלין אבל לא מחזירין, והרי להדיא דלא נאסר בכלי של פרקים אלא החזרתו אבל נטילתו מותרת.

אמנם הנה כבר נת' בסימן א' סק"ג ובהערה שם באורך בדעתו, דכל הא דס"ל דאף נטילתן אסורה, הוא רק באיסורא דהחזרת כלי בהידוק לרשב"ג ולרבנן אף ברפוי, אשר בזה דעתו דאין האיסור מגזירה שמא יתקע, אלא הוא משום דהוי זה מלאכה קבועה ומתקיימת, והוי זה בנין מדרבנן, וע"כ בזה אף נטילתן אסורה, דהוי זה סתירה מדרבנן, ומשא"כ בהחזרת תריסי החנויות הרפויין, דאיסורן הוא מגזירה שמא יתקע, וכמש"כ הרמב"ן במלחמות ר"פ הבונה, לא נאסרה אלא החזרתן, אך נטילתן מותרת, וכאשר כ"ה מפורש בד' הרמב"ן במלחמות שם.

ונת' שם סק"ה לפ"ז, דהא דתניא בדלת של שידה דנוטלין אבל לא מחזירין, הוא משום דהתם איירי ברפוי, וכמש"כ הרמב"ן במלחמות ר"פ הבונה, אשר בזה כל האיסור הוא מגזירה שמא יתקע, שהרי ל"ד לבנין לרשב"ג דקי"ל כוותי', וע"כ לא נאסרה אלא החזרתן, אך נטילתן דליכא למיגזר בה מידי מותרת, וז"ב.

ושם ס"ק ו' ז' נת' דמזה הוא שהוכיח הרמב"ן במלחמות ר"פ הבונה, דהך ברייתא דדלת של שידה איירי ברפוי, והיינו משום דאי הוה מיירי במהודק הי' אסור אף ליטול הדלת, וגם הרי רבא מפרש להברייתא משום גזירה שמא יתקע, ובמהודק אין האיסור מגזירה שמא יתקע אלא משום דהוי מלאכה קבועה ומתקיימת.[[1]](#footnote-2)

ונת' שם שהדברים מפורשים כן בד' המאירי שם, ז"ל, דלת של שידה תיבה ומגדל "הואיל ורפויין הם" נוטלים אותן בשבת מציריהם, ואין בהם משום סתירה שאין בנין וסתירה בכלים "הואיל ונכנסין בחליותיהן ברפיון" ומ"מ חזרתם אסורה אף ברפויים ואע"פ שאין בנין מ"מ גזירה שמא יתקע שם יתד או מסמר להדקן והוא ענין הכאה בפטיש, עכ"ל.

ומפורש להדיא בד' המאירי, דאם היו מהודקין הי' אסור ליטלן, והיינו משום דבכה"ג יש בנין וסתירה, והיינו בנין וסתירה דרבנן, וכמש"כ המאירי להלן דכשאינם רפויין יש בה בנין של שבות, (שהרי בנין דאורייתא ליכא אף בתקיעה, וכמש"כ המאירי שם דהא דאם תקע חייב חטאת הוא משום מכה בפטיש), וכל הא דשרי ליטלן הוא רק ברפויין דאין בהן בנין וסתירה אף מדרבנן, ולא נאסר אלא להחזירן גזירה שמא יתקע דהוי מכה בפטיש.

ו] ובדברינו שם סקט"ז נתבאר כן גם בדעת הרמב"ם פכ"ב משבת הכ"ו, שפירש טעם האיסור בהחזרת כלי של פרקים משום שנראה כבונה, אשר לפ"ז בדין דגם נטילתו אסורה משום שנראה כסותר, וכמש"כ כן הלח"מ שם הכ"ה, ולדעתו כל הא דתניא דדלת של שידה וכו' נוטלין, הוא משום דאיירי ברפוי, אשר בזה ל"ה כבנין, וכל האיסור הוא מגזירה שמא יתקע, ועיי"ש מש"נ באורך בזה.

ז] ושם סק"ה נת' כן גם בדעת האו"ז שכתב שכתב בסימן כ"ט, ז"ל, ומורי ה"ר בן ה"ר משה זצ"ל הי' מקשה איך מסיקים בכלים הא סותר כלי ואע"ג דאין סתירה בכלים מ"מ מדרבנן אסור, עכ"ל, וכ"ה באו"ז סימן ע"ט, ז"ל, וכבר פירשתי דאין סתירה בכלים [ומ"מ מדרבנן אסור] ואסור לבטל כלי מהיכנו מפני שהוא כסותר את הכלי, עכ"ל, ולדעתו ודאי דבכלי של פרקים כ"ה דאסור להחזירו אף אסור ליטלו, שהרי מדרבנן יש סתירה בכלים, ותיקשי דא"כ מ"ט דלת של שידה וכו' נוטלין, הרי הגם דאין סתירה בכלים מ"מ מדרבנן יש לאסור, ובע"כ דכל הא דמדרבנן יש בנין וסתירה בכלים הוא רק במהודק, אך ברפוי ודאי אין בנין וסתירה בכלים אף מדרבנן, וכמש"א רשב"ג בס"פ כירה דאם הי' רפוי מותר, ולא אסרינן משום בנין, והטעם בזה הוא משום דאף למ"ד דמדאורייתא יש בנין וסתירה בכלים, כתבו הראשונים דאינו חייב אלא במהודק, וע"כ ה"נ לדידן דמדרבנן יש בנין וסתירה בכלים, לא אסרו אלא במהודק, ואשר ע"כ בההיא דדלת של שידה וכו' דאיירי ברפויין, מותר ליטלן, ורק להחזירן הוא דאסור גזירה שמא יתקע, וע"כ נמי לא אסרו התם להחזיר אלא משום שמא יתקע, ולא משום דמדרבנן יש בנין בכלים, כיון דאיירי ברפוי דאין בזה בנין בכלים אף מדרבנן, ועיי"ש בהערה מש"נ עוד בד' האו"ז בסימן ע"ח, דלכאו' אי"ז מתישב עם דבריו בסימן כ"ט וסימן ע"ט הנז'.

ח] ועד"ז נראה גם בדעת רש"י, דהנה בביצה די"א: אמר עולא ג' דברים התירו סופן משום תחלתן ואלו הן וכו' ותריסי חנויות, ופריך תריסי חנויות נמי תנינא וב"ה מתירין אף להחזיר, ומשני מהו דתימא טעמייהו דב"ה משום דאין בנין בכלים ואין סתירה בכלים ואפילו דבתים נמי, קמ"ל התירו סופן משום תחלתן דחנויות אין דבתים לא, ופירש"י, ז"ל, דאין בנין בכלים וכו', והלכך ב"ה אפי' בתיבות הבית שרו לסלק דלתותיהן ולהחזיר, ואע"ג דלאו לשמחת יו"ט, קמ"ל עולא דאע"ג דאין בנין וסתירה בכלים קאסרי ליה ב"ה מדרבנן, אי לאו משום תחלתן, דחנויות שהן צרכי רבים אין, אבל תריסי כלי הבית לא, עכ"ל.

וכבר דקדק בשעה"צ סימן תקי"ט סק"ד מד' רש"י, דבכלי הבתים אפי' לסלק אסור מדרבנן, ופירש דהטעם בזה הוא משום סתירה.

ונ' להוסיף בזה, מש"כ רש"י שם ד"ה בשיש להן ציר, ז"ל, ידות לשני ראשין "דדומות לבנין", עכ"ל, ?עייש"ה דקאי על ציר באמצע, ולפ"ז צ"ע אם מתישבים הדברים?, ומבו' בד' רש"י, דהא דאסרו להחזיר תריסי החנויות, אי"ז כלל משום גזירה שמא יתקע, אלא הוא משום דדמי לבנין,[[2]](#footnote-3) ונ' דהיינו כד' האו"ז, דהגם דמדאורייתא אין בנין וסתירה בכלים, מ"מ מדרבנן אסרו אף בנין וסתירה בכלים משום דדמי לבנין,[[3]](#footnote-4) ואשר לפ"ז הרי פשיטא דכ"ה דאסרו להחזירן משום דדמי לבנין, ה"נ אסור לסלקן משום דדמי לסתירה.[[4]](#footnote-5)

ומצינו הדברים מפורשים כן בספר המאורות שם, ז"ל, בשיש להן ציר מן הצד וכו' ואפי' דחנויות אסור להחזיר שמא יתקע, "ולסלק נמי אסור דדמי לסתירת בנין" וכו', בשיש להן ציר באמצע וכו' דבתי אסור "ואפי' לסלק", עכ"ל, והרי להדיא דהא דאסור אף לסלק הוא משום דדמי לסתירת בנין, וזה כמש"נ בדעת רש"י.[[5]](#footnote-6)

וכן נ' גם בד' הטור או"ח סימן תקי"ט, ז"ל, והא דשרי בחנויות דוקא כשיש לו ציר באמצע וכו' ואינו נראה כ"כ כבונה, עכ"ל, ומבו' בדבריו דטעם החילוק בין ציר באמצע לציר מן הצד, הוא משום דבציר באמצע אינו נראה כ"כ כבונה, ואילו בציר מן הצד נראה טפי כבונה, וזהו כד' רש"י דטעם האיסור בציר מן הצד הוא משום דדמי לבנין, אשר לפ"ז בע"כ דטעם החילוק בין ציר באמצע לציר מן הצד, הוא משום דבציר באמצע ל"ד כלל לבנין, אך בד' הרמב"ן במלחמות וש"ר מבו' הטעם בזה, משום דבציר באמצע ליכא למיגזר שמא יתקע, וכ"ז הוא לטעמייהו דטעם האיסור בציר מן הצד הוא משום גזירה שמא יתקע,[[6]](#footnote-7) וכיון שדעתו דהא דאסור להחזיר תריסין שיש להן ציר מן הצד הוא משום דדמי לבנין, הרי ודאי דאף סילוקן אסור.

וכ"ה מפורש בד' הט"ז שם סק"א דאף סילוק התריסין אסור, עייש"ה, ואזיל לטעמי' שם סק"ב שהעתיק ד' הטור דטעם הא דבציר באמצע שרי הוא משום שאינו נראה כ"כ כבונה, וז"פ, ועמש"נ להלן ס"ק כ' כ"א בד' הט"ז בסימן שי"ג, אך אי"ז ברור, שהרי הט"ז שם הביא לד' היש"ש, ובד' היש"ש פ"ק דביצה סימן ל"ג נ' דכל הא דאסור לסלק התריסין הוא רק משום דאוושא מילתא, עיי"ש, וצ"ע.

ואמנם תיקשי בזה מהא דתניא בר"פ כל הכלים דדלת של שידה וכו' נוטלין אבל לא מחזירין, וכבר הביא לזה בפסקי ריא"ז פ"ק דביצה ללמוד דאף בציר מן הצד מותר להחזיר, וכ"ה בביאור הגר"א סימן תקי"ט.

וצ"ל בזה כמש"נ לעיל, דהתם איירי ברפוי, אשר בזה ליכא למיתי עלה משום דדמי לבנין, וכל האיסור הוא משום גזירה שמא יתקע, וע"כ לא נאסר אלא להחזיר הדלת אך נטילתו מותרת, אך משא"כ בההיא דתריסין צ"ל בדעת רש"י והמאורות והטור דאיירי במהודק, וזה דלא כמש"כ הרמב"ן במלחמות שם דסתמן רפויין הן, אך יל"פ כמש"כ בחי' הרשב"א שם ד"י. דאיירי ברפוי ואינו רפוי, ואף בזה אסר רשב"ג, ובכה"ג אסרו חכמים להחזירן ולסלקן משום דדמי לבנין ולסתירה, וז"ב.[[7]](#footnote-8)

?העירוני דאם איירי במהודק, א"כ מ"ט דמ"ד דאף לב"ש מותר לסלק, הרי לדידהו יש בנין בכלים וה"ז אסור מדאורייתא, וע"כ אולי צ"ל דאיירי ברפוי ואינו רפוי, וצריך בדיקה בזה?.

ט] וע"פ האמור נראה לפרש הא דפריך הגמ' בר"פ כל הכלים דמאי קסבר וכו' ואי אין סתירה בכלים אין בנין בכלים, ולכאו' צ"ב דמאי קפריך, הרי הגם דאין בנין וסתירה בכלים, מ"מ מדרבנן אסור להחזיר, וכדתניא בברייתא בס"פ כירה, ואטו לא ידעו אביי ורבא להך ברייתא.

ולפמש"נ נ', דס"ד דכל מה שמצינו שאסור להחזיר מדרבנן, הוא משום דמדרבנן הוי זה כבנין, ואשר זהו דפריך דאי קסבר דאין סתירה בכלים, ואף מדרבנן ל"ה זה כסתירה, א"כ מ"ט אין מחזירין, הרי כ"ה דאי"ז סתירה מדרבנן ה"נ אי"ז בנין מדרבנן, וע"ז משני רבא, דלעולם אין בנין בכלים ואין סתירה בכלים וע"כ מותר ליטלן, ולפ"ז הרמב"ן ודעימי' היינו דאיירי ברפוי, אשר ל"ה כבנין מדרבנן, והא דאסור להחזיר הוא גזירה שמא יתקע, והך גזירה ל"ש אלא בהחזרה ולא בנטילה, וכמדומה שזה ביאור נכון בפשט הסוגיא.

ויש להוסיף, דגם לדעת הרי"ד הריא"ז הריטב"א והר"ן והנמו"י בס"פ כירה, שפירשו דהא דאסור להחזיר כלים בהידוק אי"ז משום דהוי כבנין מדרבנן, אלא הוא משום גזירה שמא יתקע, נמי ניחא סוגיית הגמ', דמעיקרא ס"ד דהא דאסור להחזיר כלים בהידוק, אי"ז משום גזירה שמא יתקע, אלא הוא משום דהוי זה כבנין מדרבנן, ואשר זהו דפריך, דמדשרי ליטלן ש"מ דאיירי בגוונא דאי"ז סתירה אף מדרבנן, וא"כ מ"ט לא מחזירין, וע"ז משני רבא דלעולם אין בנין וסתירה אף בכלים המהודקין אף מדרבנן, והא דלא מחזירין הוא גזירה שמא יתקע, וע"כ לא נאסרה אלא החזרתן, ומש"כ הראשונים דהא דאסור להחזיר הוא משום שמא יתקע, הוא מיוסד על ד' רבא הללו, דמשני דטעם איסור החזרה הוא גזירה שמא יתקע.

י] והנה אף שנתבאר דעת הרבה מקמאי דס"ל דבכלי של פרקים המהודק אף נטילתו אסורה, אמנם הנה מצינו לכמה מקמאי דפליגי ע"ז.

דהנה כתב המאירי בס"פ כירה בשם הראב"ד, ז"ל, וגדולי המפרשים כתבו וכו' אבל דבר שאין דרכו להשמט ושאדם קפיד בהשמטתם אף ברפוי גמור אסור שמא יתקע שם יתד עד שלא ישמט ונמצא מכה בפטיש, וזהו שאסרו בדלת שידה תיבה ומגדל בפ' כל הכלים "ולא חלקו בין רפוי לשאינו רפוי", עכ"ל.

ומבו' בדבריו, דהך ברייתא דר"פ כל הכלים איירי בין ברפוי ובין בשאינו רפוי, ולפ"ז מבו' דאף בשאינו רפוי לא נאסר אלא החזרתן אך נטילתן מותרת.

ואמנם זה דלא כמש"כ איהו גופי' בר"פ כל הכלים דכל הא דנוטלין הוא רק ברפוי, ונ' הטעם בזה, דהוא משום דבס"פ כירה פירש להדיא דהא דאסור להחזיר כלים בהידוק הוא גזירה שמא יתקע, וע"כ אף במהודק אין לאסור אלא להחזיר, אך בפ' כל הכלים פירש דהא דאסור להחזיר כלים בהידוק הוא משום דכה"ג הוי בנין מדרבנן, וע"כ יש לאסור במהודק אף ליטלן, וז"ב.

יא] ונ' להוכיח כן גם מד' הרשב"א, ובהקדם, דהנה בעיקר הנידון בזה, אם מותר לפרק כלי של פרקים המהודק, לכאו' יש ללמוד מגמ' ערוכה לאסור בזה, והוא ממש"א בביצה ד"י. דאי קשיא הא קשיא, ב"ש אומרים אין מסלקין את התריסין ביו"ט וב"ה מתירין אף להחזיר וכו' ורמינהי וכו', אמר רבי יוחנן מוחלפת השיטה.

והנה לפי מה דמפיך ר' יוחנן, ס"ל לב"ה דאין מסלקין את התריסין ביו"ט, ומבו' להדיא דכ"ה שאסרו החזרת כלי של פרקים, אסרו גם את פירוקו, וע"כ הוא דאסור לסלק את התריסין ביו"ט, וזה ראי' גדולה לאסור פירוק כלי של פרקים המהודק, וכעת לא מצאתי שעמדו בזה.

אך בלא הא דמפיך ר' יוחנן, ל"ק מהא דס"ל לב"ש דאף נטילת התריסין אסורה, דב"ש לטעמייהו דיש בנין וסתירה בכלים, וע"כ אף נטילתן אסורה, ואפי' ברפוי, וכמש"נ לעיל סק"ב.

יב] ולדעת הסוברים דלא נאסר אלא החזרת כלי של פרקים אך פירוקו מותר, נ' דצ"ל בחד מתרי גווני, חדא, דס"ל כדעת ר"ת שהביאו התוס' שם ד"ט: דמש"א ר' יוחנן מוחלפת השיטה קאי על מתני' דהשוחט, דב"ה סברי יחפור בדקר ויכסה, דלפ"ז שפיר י"ל דלמ"ד דאין בנין וסתירה בכלים, ליכא איסור כלל בנטילת התריסין אף בשבת.

עוד י"ל, דס"ל כדרך השני' שכתב הרמב"ן במלחמות שם, דר' יוחנן דמפיך להו ס"ל דיש בנין בכלים, עיי"ש, ואשר ע"כ הוא דאסרו ב"ה אף לסלק את התריסין, אך לעולם י"ל דלמ"ד דאין בנין וסתירה בכלים, ליכא איסור בנטילת התריסין אף בשבת.

יג] וע"פ האמור זכינו לפרש ד' הרשב"א בביצה ד"י., ז"ל, ועוד אי מפכינן הך דסלוק תריסין דאסרי ב"ה, נימא דב"ה אית להו יש בנין בכלים, ואלו בריש פ' כל הכלים סתם לן תנא דאין בנין וגזירה שמא יתקע כדמפרש לה רבא, וכי סתים לן תנא כב"ש, עכ"ל.?העירוני דכ"ה גם בתוס' שם ד"ט:?.

וד' הרשב"א צ"ב רב, דאם אין לאסור בתריסין אלא למ"ד דיש בנין בכלים, אך למ"ד דאין בנין בכלים אין מקום לאסור בזה, דמה"ט כתב הרשב"א דאם מפכינן הך דסילוק תריסין דב"ה אסרי, נימא דב"ה אית להו יש בנין בכלים, א"כ מעיקרא מאי פריך ר' יוחנן דב"ה אב"ה, הרי שפיר י"ל דב"ה שרו בתריסין משום דאין בנין בכלים, ואם ס"ל לר' יוחנן דאפ"ה הי' להן לאסור בתריסין מדרבנן, ומכח זה מפיך דב"ה אסרו, א"כ היכי שמעינן מינה דב"ה אית להו יש בנין בכלים.

ונ' ברור בביאור ד' הרשב"א, דמה שנקט שאין לאסור בתריסין אלא למ"ד דיש בנין בכלים, הוא רק "בסילוקן", וכאשר כ"ה ל' הרשב"א, אי מפכינן הך "דסילוק תריסין" דאסרי ב"ה, דל"ש בזה הגזירה שמא יתקע, וע"כ אין לאסור בזה אלא למ"ד דיש בנין בכלים, דלדידי' גזרי' רפוי אטו מהודק, אך החזרתן אסורה אף למ"ד דאין בנין בכלים.

ולפ"ז מבוארים היטב ד' הרשב"א, דהא דפריך ר' יוחנן הוא אהא דהתירו ב"ה "להחזיר" התריסין משום שמחת יו"ט, הגם דאית בי' לגזירה שמא יתקע, דמ"ש מהא דלא התירו לחפור בדקר ולכסות, ומכח זה אמר דמוחלפת השיטה, וע"ז הק' הרשב"א דאי מפיך לההיא דתריסין, דאסרו ב"ה אף לסלקן, הרי בע"כ דס"ל דיש בנין בכלים, דאל"כ הרי סילוקן מותר אף בשבת, וכדתניא בר"פ כל הכלים, וז"ב בביאור ד' הרשב"א.[[8]](#footnote-9)

ולפ"ז יש ללמוד מד' הרשב"א דס"ל דלא נאסרה אלא החזרת כלי של פרקים, אך נטילתו מותרת, ומשמעות הדברים דהיינו אף במהודק, דאל"כ הרי הו"מ להעמיד הא דאסרו ב"ה לסלק תריסין ביו"ט דאיירי במהודק, וי"ל, וז"ב.

יד] ובאמת לדעת הרשב"א בפשוטו הוא מוכח כן מהך ברייתא דדלת של שידה נוטלין אבל לא מחזירין, דהנה לעיל נת' בדעת הסוברים דבכלי של פרקים נאסרה אף נטילתו משום דדמי לסתירה, דהא דתניא בדלת של שידה דנוטלין, הוא משום דאיירי ברפוי, אשר בזה ל"ד לסתירה, דמה"ט ס"ל לרשב"ג דאם הי' רפוי מותר, וכל הא דאסור להחזיר הדלת הוא משום גזירה שמא יתקע, וע"כ נטילתה מותרת.

והנה אמנם כ"ז הוא לדעת הרמב"ן ודעימי' דס"ל דבדלת שידה שדרכו ליתקע אסרו להחזיר אף ברפוי, אך לדעת הרשב"א בביצה ד"י. דס"ל דבכל מילי אם הי' רפוי מותר ואף בתריסין ונראה דה"נ בדלתות, הרי בע"כ דהא דתניא דדלת שידה נוטלין אבל לא מחזירין איירי בשאי"ז רפוי, ואפ"ה תניא דנוטלין, ומבו' דאף בהא דאסר רשב"ג בכלי של פרקים שאינו רפוי, לא נאסר אלא החזרתו, אך נטילתו מותרת, וז"ב.

והך מילתא דאף בתריסין רפויין ואינן רפויין לא נאסרה אלא החזרתן אך סילוקן מותר, מבו' כן גם בל' הרשב"א בעבוה"ק סוף ש"א, ז"ל, מסלקין תריסי תיבה שידה ומגדל וכו', ולא זו בלבד אלא אף מחזירין, שאין בנין וסתירה בכלים, ולמה התירו לו להחזיר והלא יש כאן משום שבות וכו', עכ"ל, ומבו' דרק בהחזרת התריסין יש משום שבות, אך בנטילתן ליכא משום שבות.

והנה אמנם בסימן א' סקי"ג נת' לדון בזה, די"ל דהגם דס"ל להרשב"א דבכל כלי של פרקים נאסרה החזרתו אף ברפוי ושאינו רפוי, מ"מ חלוק הוא הא דאסור להחזירו במהודק מהא דאסור להחזירו ברפוי ואינו רפוי, דהא דאסור להחזירו במהודק הוא משום דדמי לבנין, ואילו הא דאסור להחזירו ברפוי הוא משום גזירה שמא יתקע, ונת' שם לפ"ז דבמהודק דהאיסור הוא משום דדמי לבנין, הרי דכ"ה שנאסר להחזירו אף נאסר ליטלו דדמי לסתירה, ומשא"כ ברפוי ואינו רפוי דהאיסור הוא משום גזירה שמא יתקע, לא נאסר אלא להחזירו, וד' הרשב"א בעבוה"ק סוף ש"א, קיימי על רפוי ואינו רפוי, כמפורש בדבריו שם, אך עיקר הדבר רחוק מאד וכמש"נ שם, וכבר נת' בדברינו דמד' הרשב"א בביצה נ' דס"ל דמותר לסלק תריסין המהודקין.

טו] ומצינו כן גם בפסקי ריא"ז פ"ק דביצה ה"ד, ז"ל, ז"ל, היו דלתות של כלים, כגון שידה תיבה ומגדל, הרי אילו מותרין ליטלן אפי' יש להן ציר מן הצד, ואפי' של בעלי בתים, שאין בנין וסתירה בכלים, ואסור להחזירן שמא יתקע, עכ"ל.

וביש"ש פ"ק דביצה סימן ל"ג כתב ע"ז, ז"ל, ולא ידעתי ממה למד לחלק בין שידה תיבה ומגדל לתריסין דבתי, דשרי ליטול, ואסור להחזיר. והמ"מ כתב בשם הרשב"א להדיא, דמאי דאמרינן דבתי לא, היינו שידה תיבה ומגדל שבבתים, וכן פי' הר"ן דבתי היינו תיבות שעומדות בבית, עכ"ל.

אמנם אחר שזכינו לד' פסקי הרי"ד נתבארו ד' הריא"ז, דהנה בפסקי רי"ד בביצה שם כתב, ז"ל, תריסי חנויות הם פתחי החנויות שהם בתים בנויין "ע"ג קרקע" וכו', והמסלק דלת לגמרי מפתח הבית חייב משום סותר והמחזירו חייב משום בונה, והלכך כשיש להן לאותן תריסי חנויות ציר מן הצד כמו שיש לכל דלתות הבתים ד"ה אסור מפני שהוא בנין וסתירה דאורייתא ולא דחינן איסור תורה משום שמחת יו"ט וכו', עכ"ל ועי' גם תורי"ד עירובין דל"ה. דמבו' דמפרש לה בתריסין המחוברין לקרקע.[[9]](#footnote-10)

ולפ"ז מבוארים היטב ד' הריא"ז, דמש"כ לעיל מינה בתריסין דבתים דאסור אף ליטלן, איירי בתריסי בתים המחוברין לקרקע, דבכה"ג אף בשיש להן ציר באמצע אסור אף ליטלן, גזירה אטו ציר מן הצד דאסור ליטלן משום סתירה דאורייתא, ומשא"כ בתריסי כלים דאין בהן בנין וסתירה, לא נאסר אלא להחזירן מגזירה שמא יתקע, אך מותר ליטלן, דבנטילתן ליכא למיגזר, וכמבו' בברייתא ר"פ כל הכלים.[[10]](#footnote-11)

ועכ"פ למדנו מד' הריא"ז, דמותר ליטול תריסין של כלים, ורק החזרתן אסורה מגזירה שמא יתקע, וסתימת הדברים מ' דהיינו אף בשהן מהודקין, והרי דאף בכלים המהודקין לא נאסר ליטלן, אך אין הדבר מוכרח, שהרי לדעת הסוברים דאף נטילתן אסורה, בע"כ לפרש הברייתא דר"פ כל הכלים דדלת שידה נוטלין, דאיירי ברפוי, וא"כ ה"נ יתפרשו ד' הריא"ז.

ובאמת להריא"ז לטעמי' מסתברא מילתא כן, שהרי בפסקי הריא"ז ס"פ כירה פירש דטעם האיסור להחזיר בשאינו רפוי הוא משום שהוא צריך לתקוע בהן ואינו תוקע וע"כ גזרינן שמא יתקע, ומשא"כ ברפוי שאינו צריך לתקוע בהן מותר להחזיר, וכ"ה מבו' בפסקי הרי"ד שם, ולפ"ז קרוב הדבר לומר דאף בשאינו רפוי לא נאסרה אלא החזרתו מגזירה שמא יתקע, אך נטילתו מותרת, אך אי"ז מוכרח, וכמש"נ להלן סק"כ.

טז] והנה כתב בשו"ע סימן תקי"ט ס"א, מסלקין תריסי חנויות ומחזירין אותם ביו"ט וכו', בד"א כשיש להן ציר באמצע, ובמ"ב שם סק"ב כתב, דכ"ז כשעומדין החנויות מבחוץ וכו' אבל כשעומדין החנויות בבית אסור להחזירן דלא חייש שם לגנבה.

ובשעה"צ שם הוסיף בזה, ז"ל, אבל לסלק מותר אפילו אם הוא רק צורך יחיד, והנה מדברי רש"י משמע לכאורה דבכלי הבתים אפילו לסלק אסור מדרבנן, משום סתירה, אפשר דרש"י מיירי בסתם תיבות לסלק דלתותן, שאין מונח שם דבר שהוא צורך יום טוב, עכ"ל.

והנה במ"ב שם סק"ה כתב עמש"כ השו"ע דביש להן ציר מן הצד אסור, ז"ל, אבל להחזיר מקצתו מותר וכן לסלק מותר, עכ"ל, ובשעה"צ שם סק"ט כתב, ז"ל, הנה אף דבמאירי איתא שתי דעות אם מותר לסלק בשיש להם צירים מן הצד, עיי"ש במאירי שפירש הטעם לאסור, מפני שהסילוק והחזרה תלויים הם זב"ז, ולעולם אינו מסלק אא"כ אתה מתיר לו החזרה, וצ"ב, מפירוש הרע"ב משמע דמותר לא מצאתי המשמעות לזה, וכן מוכח מביאור הגר"א, ובסק"י פירש השעה"צ טעם ההיתר, דלא שייך חששא דשמא יתקע רק בלהחזיר, עכ"ל.

ולכאו' ד' המ"ב סותרים זא"ז, שהרי בדבריו בסק"ט וסק"י מבו' דאף בציר מן הצד לא נאסר אלא להחזיר ולא לסלק, ומשום דלא שייך חששא דשמא יתקע רק בלהחזיר, ואילו בדבריו בסק"ד מבו' דאף בציר באמצע אסור מעיקר הדין לסלק, ולא הותר אלא משום צורך יחיד, וכל דליכא צורך יחיד אסור אף לסלק.

וביותר צ"ע, שהרי מקור ד' השעה"צ בסק"ט הוא מד' הגר"א, ועיי"ש בביאור הגר"א שכתב, ז"ל, מותר להחזיר, דלפתוח בכ"ע מותר, כמ"ש ברפי"ז דשבת דלת שידה וכו', וכ"ה ברי"ף ור"ן להדיא דדוקא בחזרה, עכ"ל, ומכוון הגר"א הוא להא דתניא בר"פ כל הכלים דלת של שידה וכו' נוטלין אבל לא מחזירין, ולהדיא דנטילת דלת של שידה מותרת אפי' בשבת, ואשר זהו שכתב הגר"א דלפתוח בכל ענין מותר ואף בציר מן הצד, ולפ"ז הרי כ"ש דבציר מן האמצע מותר לסלק אף היכא דליכא צורך יחיד, שהרי להדיא תניא דאף בשבת מותר ליטול את הדלת, והאמנם לעיל סק"ה ואילך נת' דיל"פ דברייתא דהתם איירי ברפוי וע"כ הוא דשרי לסלק, אך במהודק אסור אף לסלק, אך לכאו' בד' הגר"א אי"ז מתישב, שהרי הגר"א למד מינה להכא דאף בציר מן הצד מותר לסלק, וא"כ כ"ש דבציר מן האמצע מותר לסלק.

יז] והעירוני דיל"פ בזה בפשיטות, לפמש"נ לעיל בדעת הרמב"ם והרמב"ן ודעימייהו, דאיסורא דהחזרת כלי של פרקים המהודק, אי"ז כלל משום גזירה שמא יתקע, אלא הוא משום דנראה כבנין, וע"כ אסרו חכמים בנין אף בכלים, אך בדלת של שידה שדרכו לתקוע, איכא איסור אחר להחזיר, מגזירה שמא יתקע, והך איסורא הוא אף ברפוי.

ונת' עוד, דחלוקין הן בדינם, דבכלי של פרקים המהודק שאסרו להחזירו משום שנראה כבנין, הרי דה"נ אסור לפרקו משום שנראה כסתירה, אך בדלת של שידה הרפוי' שכל האיסור להחזירו הוא משום גזירה שמא יתקע, לא אסרו אלא להחזירו, אך מותר ליטלו, וכדתניא בר"פ כל הכלים דדלת של שידה וכו' נוטלין אבל לא מחזירין.

אשר לפ"ז נ' בדעת המ"ב, דלעולם אסור ליטול תריסין בשבת ואף ביו"ט היכא דליכא צורך יחיד, דהגם דליכא בזה להגזירה שמא יתקע, מ"מ ה"ז אסור משום דדמי לסתירה, וכל הא דשרי ליטול תריסין שיש להן ציר באצמע, הוא רק משום שמחת יו"ט, וע"כ היכא דליכא בזה צורך יו"ט אסור לסלקן משום איסור סתירה דרבנן.

ומש"כ המ"ב דאף בציר מן הצד שלא התירו להחזיר מ"מ לסלק מותר, הוא רק משום שמחת יו"ט, דהגם שלא התירו להחזיר תריסין שיש להן ציר מן הצד משום שמחת יו"ט, מ"מ התירו לסלקן.

והטעם בזה הוא, שהרי טעם החילוק בין ציר באמצע לציר מן הצד, מבו' בד' הרמב"ם והרמב"ן ודעימייהו, דהוא משום דבציר מן הצד יש לחוש טפי שמא יתקע, וע"כ בזה לא התירו חכמים, וכ"ה בל' השו"ע שם, וכ"ה מבו' גם בד' הביאוה"ל שם ד"ה אסור, אך בל' המ"ב שם סק"ג מתבאר, דטעם החילוק הוא דבציר באמצע אינו נראה כבונה כ"כ ובציר מן הצד נראה טפי כבונה, והוא מד' הטור, וצ"ע בזה.

אשר לפ"ז נמצא, דכ"ז הוא לגבי החזרת התריסין, דיש לחוש בזה שמא יתקע, דבזה שאני דין תריסין שיש להן מן הצד, שלא התירו להחזירן, אך לגבי סילוק התריסין דליכא בזה לגזירה שמא יתקע, וכל האיסור לסלקן הוא משום שנראה כסתירה, הרי דכ"ה דבשיש להן ציר באמצע התירו לסלקן לצורך יו"ט, ה"נ בשיש להן ציר מן הצד יש להתיר לזה, ואשר זמש"כ המ"ב דמותר לסלקן, ופירש בשעה"צ הטעם משום דל"ש חששא שמא יתקע רק בלהחזיר, והיינו דכיון דכל הא דלא התירו בציר מן הצד משום צורך יו"ט, הוא רק משום גזירה שמא יתקע, הרי דבסילוקן דלי"ב לגזירה שמא יתקע, שפיר יש להתיר משום צורך יו"ט, אך לעולם שלא לצורך יו"ט אסור אף לסלקן, דהגם דליכא בזה להגזירה שמא יתקע, מ"מ ה"ז אסור משום דדמי לסתירה, וז"ב.

?העירוני די"ל עוד בזה, דהברייתא דאסרה להחזיר, הוא משום דס"ל דלא התירו סופן משום תחילתן, וע"כ הגם שהתירו סילוק אף שמחזי כסותר, לא התירו להחזיר, אף שכל איסורו הוא משום מיחזי כבונה, אך במקום דליכא שמחת יו"ט אסור גם לסלק משום דמחזי כסותר?.

יח] ואולי יל"פ כן גם בד' הגר"א, דמה שהביא לברייתא דר"פ כל הכלים דדלת של שידה וכו' נוטלין, אין כונתו דמינה נשמע דמותר לסלק התריסין אף שלא לצורך יו"ט, שהרי י"ל דכל הא דתניא דנוטלין הוא רק ברפויין דכל איסורן הוא משום גזירה שמא יתקע, אך במהודקין שאיסורן משום דדמי לבנין אף נטילתן אסורה, אלא מכוון הגר"א הוא, דמהך ברייתא שמעינן דבאיסורא דמשום גזירת תקיעה לא אסרו אלא החזרת הדלת אך נטילתה מותרת, ואשר ע"כ כיון דכל הא דלא התירו ביו"ט להחזיר תריסין שיש להן ציר מן הצד הוא רק משום הגזירה שמא יתקע, ע"כ סילוקן דלי"ב לגזירת תקיעה מותרת.

יט] האמנם צ"ע בזה, דהנה כל דרך זו ניחא לפ"ד הרמב"ם והרמב"ן ודעימייהו דהגם דבכל כלי של פרקים אם הי' רפוי מותר להחזירו, מ"מ בדלת שידה אסור להחזיר אף ברפוי מגזירה שמא יתקע, אשר לפ"ז שפיר י"ל דכל הא דתניא דדלת של שידה וכו' נוטלין אבל לא מחזירין איירי ברפוי, דבזה לא נאסר אלא להחזיר.

אך הנה המ"ב שם סק"ה ובביאוה"ל סוד"ה אסור אזיל בשיטת הרשב"א דלא נאסר להחזיר תריסי החנויות אלא בשאינם רפויין לגמרי, אלא הן רפויין ואינם רפויין, ובד' הרשב"א מבו' דה"נ בכל כלי של פרקים אסור להחזיר אף ברפוי ואינו רפוי, ולא התיר רשב"ג להחזיר אלא בשרפוי לגמרי, ולפ"ז הרי מלבד שאין מקור לומר דבהחזרת דלתות נתחדש איסור נוסף משום גזירה שמא יתקע, גם הרי מהא דתניא דדלת של שידה וכו' נוטלין אבל לא מחזירין, הרי בע"כ דגם באיסורא דהחזרת כלי של פרקים לא נאסר אלא החזרתו אך נטילתו מותר, שהרי הך ברייתא בע"כ איירי בשאינו רפוי לגמרי, דברפוי לגמרי מותר להחזיר אף בדלת שידה, אשר בכה"ג אסור להחזיר כל כלי של פרקים, ואפ"ה תניא דנוטלין, והרי דגם באיסורא דהחזרת כלי של פרקים, לא נאסר נטילתו, והדר צ"ע ד' המ"ב שאסר לסלק תריסין שיש להן ציר באמצע שלא לצורך יו"ט.

אמנם לפמש"נ בסימן א' סקי"ג ניחא ד' המ"ב, שהרי נתבאר שם לדון בדעת הרשב"א, דשמא הגם דבכל כלי של פרקים נאסרה החזרתו אף ברפוי ושאינו רפוי, מ"מ חלוק הוא הא דאסור להחזירו במהודק מהא דאסור להחזירו ברפוי ואינו רפוי, דהא דאסור להחזירו במהודק הוא משום גזירת בנין, ואילו הא דאסור להחזירו ברפוי הוא משום גזירה שמא יתקע, ולפ"ז שפיר י"ל ד' המ"ב, דמש"כ דאסור לסלק אף תריסין שיש להן ציר באמצע, היינו בשהן מהודקין, דבכה"ג יש לאסור לסלקן משום גזירת סתירה, ול"ק מהא דתניא דדלת של שידה וכו' נוטלין, דהתם איירי ברפוי ואינו רפוי, דלי"ב גזירת בנין וסתירה וכל איסורו הוא משום גזירה שמא יתקע, וע"כ נטילתו מותרת.

אמנם הגם שהדברים מתישבים, רחוק הדבר שנתכוין המ"ב לכ"ז, וצ"ע בזה.

כ] ובד' השו"ע בזה צ"ע, דבסימן ש"ח ס"ט כתב דדלת של שידה תיבה ומגדל יכולים ליטלה מהם וכו', ומסתימת השו"ע והפוסקים נ' להדיא דהיינו אפי' במהודק, דאם איירי רק ברפוי, כל כי האי הו"ל לפרושי, והרי דאף בכלי המהודק לא נאסרה נטילתו.

ומאידך בסימן שי"ג ס"ו כתב, וכוס של פרקים מותר "לפרקו" ולהחזירו בשבת, וי"א שדין הכוס כדין המיטה, ומשמעות הדברים דלדעת האוסרים אף אסור לפרקו, וכ"ה להדיא בתו"ד הט"ז שם סק"ז.

ובאמת כ"ה במקור הדברים בספר תשב"ץ קטן סימן ל"ו, ז"ל, ואומר שאותן כוסות שעושין ע"י פרקים שנוטלין אותם מן הרגל ומחזירין אותם בדוחק, אסור בין לפרקן בין להחזיר בשבת, ואם רפויין הן מותר לפרקן ולהחזיר בשבת, עכ"ל.

ומבו' מזה, דבכלי של פרקים המהודק, כ"ה שנאסרה החזרתו, נאסרה אף נטילתו, וזה דלא כמשמעות השו"ע בסימן ש"ח, וצ"ע בזה.

כא] ובד' הט"ז הנז' שנקט דאסור אף לפרקו, נת' במק"א להעיר בזה, דהנה ממש"כ הט"ז שם להתיר בנודות, משום דעיקר תשמישו ע"י פירוק וע"כ לא מיקרי גמר מלאכה אפי' אם הוא תוקע בחוזק השרוי"ף, יש ללמוד דס"ל דהא דאסור להחזיר בהידוק הוא שמא יתקע ויתחייב משום מכה בפטיש, וכמש"כ הט"ז בסק"ו דהא דאם תקע חייב חטאת הוא משום דהוי גמר מלאכה וחייב משום מכה בפטיש, ואשר זהו שכתב דבנודות אין לאסור, משום דאף אם יתקע בחוזק לא מיקרי גמר מלאכה, וע"כ אין לאסור שמא יתקע.

והנה לדעה זו דהאיסור מה"ת להחזיר בתקיעה הוא משום מכה בפטיש, הרי אין אסור מה"ת אלא להחזיר בתקיעה, אך לפרק כלי המחובר בתקיעה לי"ב איסורא, שהרי סתירת מכה בפטיש אינה מלאכה, ולפ"ז הרי הי' בדין דגם במה שאסרו להחזיר בהידוק גזירה שמא יתקע, לא נאסר אלא להחזיר, אך לפרק כלי המחובר בהידוק שרי, דאין מקום לגזור בזה כלל, שהרי אף אם הי' הכלי מחובר בתקיעה, נמי לא הי' איסור בפירוקו, וגם אי נימא דמכח הגזירה שמא יתקע, שויוה רבנן כמלאכה, נמי אין מקום לאסור לפרק, דכיון דלדעת הט"ז המלאכה בתקיעה היא מלאכת מכה בפטיש, א"כ גם מה דשויוה להידוק כמלאכה, הוא מלאכת מכה בפטיש, וא"כ אין לנו לאסור לפרק כלי המחובר בהידוק, וצ"ב טעם הא דאסר הט"ז אף לפרקו.

שוב הראוני במאירי שבת דמ"ו., ז"ל, תדע שלא נאמר אלא בחוליות שיש בהחזרתן צורך לחדש דבר או לחזק ולהדק יותר והוא כעין בנין לכתחילה שאסור אף בכלים מגזירת שמא יתקע, ואף באוכלים כגון מגבן וכו', עכ"ל, והרי שאף שדעת המאירי שם דמ"ז. ובר"פ כל הכלים דהא דאם תקע חייב חטאת הוא משום מכה בפטיש, מ"מ מה שאסרו במהודק מגזירת שמא יתקע, שויוהו כבנין מדרבנן, ולפ"ז שפיר יש מקום לומר דאף סתירתו אסורה, וא"ש ד' הט"ז.

והנה אמנם בט"ז סימן שי"ד סק"ז כתב, ז"ל, וא"כ ההיא דנוטלין מיירי כשאין שם צירים, דכל שיש איסור דאורייתא בבנין יש ג"כ איסור דאורייתא בסתירה, אבל בלא צירים דאין איסור דאורייתא בחזרה רק גזירה שמא ישים צירים אין איסור בסתירתו, עכ"ל, ובספר מג"ס כתב דמד' הט"ז אלו מבו' דלא אסרו פירוק כלי של פרקים, אך נ' דהתם שאני, דבכל החזרת כלי בהידוק דגזרינן שמא יתקע, הרי הויא הגזירה שמא יחברו בתקיעה, וי"ל דמשו"ז שויוה רבנן גם לחיבור זה כתקיעה, ומשא"כ התם דאין הגזירה כלל שמא יחבר חיבור זה בתקיעה, אלא שמא יחבר לו צירים, ודאי דהוי זה איסור מחודש מגזירה שמא יתקע, וע"כ רק החזרתו אסורה אך פירוקו מותר, ויתכן דמה"ט פירש המרדכי למש"א שם שמא יתקע, דהיינו שמא יתקע בו צירים, ולא פירשה כפשוטו, משום דאם הי' זה כשאר כלי של פרקים המהודק דגזרי' שמא יחברו בתקיעה, הי' אף אסור ליטול הדלת.

כב] ומכלל הדברים נמצינו למדים, דדעת רש"י רמב"ם רמב"ן במלחמות ביצה המאורות או"ז מהר"ם מר"ב טור והמאירי בר"פ כל הכלים, דבכלי של פרקים המהודק, נאסרה החזרתו משום דדמי לבנין ומדרבנן יש בנין בכלים, וע"כ ה"נ נאסר גם נטילתו, דדמי לסתירה ומדרבנן יש סתירה בכלים.

אך דעת המאירי בשם הראב"ד והרשב"א וכ"נ דעת הריא"ז, דלא נאסר בכלי של פרקים המהודק אלא החזרתו, ומשום גזירה שמא יתקע, אך נטילתו דלי"ב להגזירה שמא יתקע מותרת.

וכן נראה גם בדעת הרי"ד הריטב"א הר"ן והנמו"י בס"פ כירה, שפירשו דטעם הא דאסור להחזיר במהודק, הוא משום גזירה שמא יתקע, אשר לפ"ז מסתברא מילתא שלא נאסרה אלא החזרתן אך נטילתן מותרת, וכאשר כ"ה מבו' בר"פ כל הכלים דמשום הגזירה שמא יתקע לא נאסר אלא החזרתן אך נטילתן מותרת, אך אי"ז מוכרח, דיל"פ דבמהודק שאסרו בכל הכלים להחזיר, הרי דמכח הגזירה שמא יתקע שויוה כבנין מדרבנן, וע"כ י"ל דאסרו אף ליטלו דהוי כסתירה, (וכאשר כן נת' לדון לעיל סק"ח בהערה בביאור ד' ס' המאורות בביצה), ומשא"כ בההיא דר"פ כל הכלים י"ל דאיירי ברפוי, אשר בזה לא אסרו אלא בדלת שידה שדרכו לתקוע, ולא שויוה כבנין, אלא הוי זה איסור בפנ"ע דגזירה שמא יתקע, וע"כ בזה לא נאסר אלא החזרתו אך נטילתו מותרת.

וכן נ' גם לדעת הסוברים דאף חבית שלימה מותר לשברה משום שאין בנין וסתירה בכלים, והרי דאף מדרבנן אין בנין וסתירה בכלים, ולפ"ז הרי ה"נ בדין שיהא מותר לפרק כלי של פרקים המהודק, ולא אסרו אלא להחזירו משום גזירה שמא יתקע, ויש לדחות, גם י"ל דמודו דמדרבנן אסור לסתרו, ואך שהתירו לזה לצורך אכילה, ומצינו כן בל' הראשונים בכ"ד, וע' רמ"א סימן של"ז ס"ב ובית מאיר שם, וצ"ע עוד בפרט זה?.

ובד' השו"ע לא נתברר היטב דין זה דבסימן ש"ח ס"ט נראה דפירוקו מותר, ואילו בסימן שי"ג ס"ו נראה שפירוקו אסור, גם בד' האחרונים מצינו דפליגי בזה, דבד' הט"ז סימן שי"ג סק"ז וסימן תקי"ט סק"א נראה דאף נטילתן אסורה, אך בדבריו בסימן תקי"ט יש לדחות דהיינו רק משום דאוושא מילתא, וכמו שנראה בד' היש"ש פ"ק דביצה סימן ל"ג, אך בד' הגר"א בסימן תקי"ט נ' דפליג ע"ז, אי לא דנימא כמש"נ לעיל סקט"ז לדחות בזה, ובד' המ"ב נראה דס"ל דהיכא דליכא משום שמחת יו"ט אף סילוקן אסור, אך אין הדבר מוכרע בדעתו, וע' עוד בשו"ע הגר"ז סימן שי"ג סכ"ב שהתיר בזה, וכ"ה בחזו"א סימן נ' סק"י ד"ה שבת, וצ"ע בזה לדינא.

**ב**

כג] ונפ"מ עוד בזה, במה שדנו האחרונים בדין הידוק שאין דרכו כלל בתקיעה אם שרי.

וצריך לפרש בזה, דאף לדעת הראשונים דכל שדרכו בתקיעה אסור להחזירו אף רפוי, אשר לפ"ז הרי בע"כ דאסור להחזיר בהידוק אף בשאין דרכו בתקיעה, שאם דרכו בתקיעה הרי אסור להחזיר אף רפוי, מ"מ י"ל דכ"ז הוא רק בשאין עיקר דרכו בתקיעה, אך פעמים תוקעין אותו, אך כל שאין דרכו כלל בתקיעה מותר להחזירו אף בהידוק, וכ"ה מבו' בד' הגר"ז דלהלן.

והנה בשו"ע הגר"ז סימן שי"ג סכ"א וחזו"א סימן נ"א סק"י פירשו שנחלקו בזה מהר"ם מר"ב והטור, והבאנו דבריהם בסימן ג' סק"ט, והחזו"א מסיק דיש להקל בזה.

ומד' המג"א נ' שדעתו להתיר בזה, וזה ממש"כ בסימן שי"ג סק"ט, ז"ל, ולכאו' נר' דצירים שלנו העשוים בברזל ל"ש למיגזר שמא יתקע דהחור רחב וא"א לתקוע יותר וכו', עכ"ל, ומבו' בדבריו דלא אסרו חכמים להחזיר, אלא בדבר דשייך בו תקיעה, ומבו' בדבריו שלמד לזה מהא דבציר באמצע לא אסרו אלא גזירה אטו מן הצד, והיינו משום דבציר באמצע ל"ש תקיעה, וע"כ דן להתיר בצירים שלנו דל"ש למיגזר בהו שמא יתקע, אך יש לדחות, דאיירי ברפוי, אשר בזה אין לאסור אלא היכא שדרכו לתקוע, ועכצ"ל כן בדעת המ"ב שהביא לד' המג"א אלו, ולהלן נת' שדעתו דהידוק שאין דרכו בתקיעה אסור.

אך מד' המ"ב נ' שדעתו לאסור בזה, שהרי פירש בשעה"צ סימן שי"ג סקל"ב בדעת הט"ז, דאפי' ע"י שרוי"ף בחוזק הוא רק איסור דרבנן, עיי"ש, והנה לפ"ז הרי נמצא דחיבור כלים שע"י שרוי"ף הוי הידוק שאין דרכו כלל בתקיעה, ואפ"ה אסר הט"ז בזה, והרי דאף הידוק שאין דרכו כלל בתקיעה אסור, אך למש"נ בסימן ג' סק"ב בדעת הט"ז אין להוכיח כן מדבריו, ושם סק"ג נתבאר להוכיח מדבריו דהידוק שאין דרכו כלל בתקיעה מותר, ועיי"ש שנת' לדון דגם השעה"צ מודה לזה, ולפ"ז אין ראי' מד' השעה"צ לאסור הידוק בדבר שאין דרכו כלל בתקיעה.

ובאמת המאמ"ר שם סקי"א נטה להתיר בכה"ג, משום שאין דרכו כלל בתקיעה, ותקיעה אינה מועלת בו כלום, וזה עדיף משאר גווני שאין דרכו כלל בתקיעה, אך תקיעה מועלת בו, עיי"ש, והשעה"צ שם רמז לדבריו.

כד] וכאשר נבא לדון בדין זה מד' הראשונים, הנה לפ"ד רש"י הרמב"ם הרמב"ן ודעימייהו דהא דאסרו להחזיר כלי המהודק אי"ז כלל משום גזירה שמא יתקע, אלא הוא משום דנראה כבנין ומדרבנן יש בנין בכלים, הרי פשוט דה"ז אסור אף אם אין דרכו כלל בתקיעה.

אך לדעת הראב"ד הרשב"א והריטב"א ודעימייהו דהא דאסרו להחזיר כלי המהודק, הוא משום גזירה שמא יתקע, יש לדון דלא אסרו אלא היכא שדרכו בתקיעה, אך היכא שאין דרכו בתקיעה מותר להחזירו, דלי"ב להגזירה שמא יתקע, וי"ל דאף היכא שאין דרכו בתקיעה אסרו להחזירו, דלא פלוג רבנן.

אך נראה, דלפ"מ שפירש בפסקי ריא"ז ס"פ כירה, דטעם החילוק בין רפוי למהודק, דרפוי א"צ לתקוע, ואילו מהודק הוא צריך לתקוע ואינו תוקע, וע"כ יש לחוש שמא יתקע, וכ"ה גם לשונו בפ"ב דביצה, הרי דלפ"ז אין לאסור אלא היכא שצריך תקיעה ואינו תוקע, אך היכא שא"צ תקיעה כלל הוי בכלל רפוי שמותר.[[11]](#footnote-12)

כה] ובפשוטו יש ללמוד לזה ממש"א בביצה די"ב. דבתריסין שיש להן ציר באמצע כל הא דאסור להחזירן הוא גזירה אטו מן הצד, ופי' הרמב"ן במלחמות והרשב"א והר"ן דהטעם בזה הוא, משום שאין דרכן לתקוע, וע"כ אין לאסור בהן אלא גזירה אטו מן הצד.

והנה הרמב"ן שם פירש, דהני תריסין רפויין הן, וע"כ מדינא אין לאסור בהן אלא אטו מן הצד, ומשום דקי"ל כרשב"ג דאם הי' רפוי מותר, וכמש"כ כן הרמב"ן שם, וע"כ כל איסורם הוא אטו מן הצד שדרכן בתקיעה ואסור להחזירן אף ברפויין גזירה שמא יתקע.

ומבו' להדיא דכל הא דבעי' להגזירה אטו מן הצד, הוא רק ברפויין, אך אם היו מהודקין הי' אסור להחזירן מדינא, והרי להדיא דאסור להחזיר בהידוק דבר שאין דרכו בתקיעה.

כו] אך הנה דעת הרשב"א שם ובעבוה"ק דאיירי ברפוי ושאינו רפוי, וע"כ הוא דבשיש להן ציר מן הצד אסור להחזירן, ומשום דהא דאמר רשב"ג דאם הי' רפוי מותר היינו רק ברפוי לגמרי ולא ברפוי ואינו רפוי, ולפ"ז הרי מבו' דלא אסר רשב"ג בשאינו רפוי היכא שאין דרכו לתקוע, אמנם למש"נ לעיל סוסקי"ד י"ל דכ"ז הוא ברפוי ואינו רפוי, אך במהודק אסור אף אם אין דרכו לתקוע, ודו"ק.

והנה אמנם אמרו בגמ' דאף בשיש להן ציר באמצע אסור אטו ציר מן הצד, ועד"ז מבו' בד' הרשב"א בעבוה"ק ש"ג דאף מנורה שאין עשוי' לתקוע חוליותי' אסור לזוקפה בשבת, ונת' בסימן א' סק"? דמסתברא דהיינו גזירה אטו מנורה העשוי' לתקוע חוליותי', וא"כ נראה דה"נ בשאר כלים שאין עשויין לתקוע, אין להתיר אלא אם מין כלים אלו לעולם אינו עשוי לתקוע, אך אם פעמים שהוא עשוי לתקוע, יש לאסור אטו זה גם בגווני שאינו עשוי לתקוע, וז"ב.

כז] אמנם לדעת ש"ר נ' שאין ללמוד כן מהתם, דלא מיבעיא לפ"מ שפירשו רש"י ודעימי' דטעם החילוק בין ציר באמצע לציר מן הצד הוא משום דבציר מן הצד נראה כבנין ובציר מן האמצע אינו נראה כבנין, הבאנו דבריהם לעיל סק"ח, דלפ"ז אין ללמוד מזה כלל לדין הידוק שאין דרכו בתקיעה.

אך גם לפ"מ שפירשו ש"ר הבאנו דבריהם לעיל סק"ח בהערה דטעם האיסור בציר מן הצד הוא משום גזירה שמא יתקע, אשר לפ"ז מתבאר דהחילוק בין ציר באמצע לציר מן הצד הוא דבציר באמצע ליכא למיגזר שמא יתקע, והיינו משום שאין דרכו בתקיעה, נמי נראה דאין ללמוד מזה לעלמא דהידוק שאין דרכו בתקיעה מותר, ומכמה טעמים.

חדא, די"ל דמפרשי כד' הרמב"ן דאיירי בתריסין הרפויין, אשר בהן אין לאסור אלא משום גזירה שמא יתקע, וע"כ בשיש להן ציר באמצע שאין דרכן בתקיעה הי' מן הדין להתיר, אך אה"נ אם אינם רפויין יש לאסור מדינא אף בציר מן האמצע.

עוד י"ל בזה, לדעת הרמב"ם דזוקפין מנורה של חוליות ביו"ט, ונת' בסימן א' סק? בדעתו, דהיינו משום דהגם דמדרבנן יש בנין בכלים וע"כ בשבת אסור לזוקפה, מ"מ ביו"ט לא החמירו לאסור משו"ז, אשר לפ"ז נמצא דמדינא הי' לנו להתיר ביו"ט בתריסין שיש להן ציר באמצע, דהגם דה"ז נראה כבנין, הרי ביו"ט לא אסרו משום זה, וזהו שאמרו בגמ' דכל האיסור בשיש להן ציר באמצע הוא רק אטו ציר מן הצד.

כח] ונראה עוד בזה, דהנה בעיקר מה שפירשו רש"י ודעימי' דטעם החילוק בין ציר מן הצד לציר באמצע, הוא משום דציר מן הצד דמי לבנין, ונת' לעיל סק"ח דהיינו משום דמדרבנן יש בנין אף בכלים, לא נתפרש דא"כ מ"ט בציר באמצע שרי מדינא, ולא אסרינן לי' משום בנין בכלים,[[12]](#footnote-13) ועיי"ש במאירי שכתב בתו"ד, ז"ל, שבזו אין בנין כלל, עכ"ל, ולא נתפרש הטעם בזה.

ויש להוסיף, דהנה בגמ' שם מבו' דגם לב"ש לא אסרו בציר באמצע אלא אטו ציר מן הצד, וקשיא דלב"ש לטעמייהו דיש בנין וסתירה בכלים, מ"ט לא אסרו בציר באמצע מדינא.

והנה אמנם בד' הרמב"ן במלחמות מבו' דהטעם בזה הוא משום דתריסין מן הצד רפויין הן, וברפוי אין בנין וסתירה בכלים מדאורייתא, ובכה"ג אף לא אסרו חכמים, ול"ד לשאר כלים דלב"ש אסרו חכמים להחזירן אף ברפוי, ונת' הטעם בזה בסימן א' סק"א, וגם לד' הרשב"א בביצה ד"י. שהעמידה ברפוי ואינו רפוי, י"ל דמה"ט אין בזה בנין וסתירה אף לב"ש, דרק במהודק יש בנין וסתירה ולא ברפוי ואינו רפוי, ונ' שמכח זה הוצרך לפרש דאיירי ברפוי ואינו רפוי, ול"ה מצי להעמידה במהודק, אך אי נימא דאיירי במהודק קשיא, וגם אי נימא דמיירי ברפוי קשיא למשמעות ד' התוס' בס"פ כירה דלמ"ד דיש בנין וסתירה בכלים הוא אף ברפוי, וא"כ מ"ט לא אסרו ב"ש בציר באמצע מדינא, שהרי ס"ל דיש בנין וסתירה בכלים.

ונראה הטעם בזה כמש"כ בפסקי רי"ד בביצה שם, ז"ל, בשיש להן ציר באמצע שאי"ז בנין גמור מה"ת שאינו דומה לדלתות הבית שהדלת סובבת על צירה וקבועה במקומה תדיר וכשפותח ונועל א"צ לסלקה, אבל זה שהוא באמצע צריך לסלקה ולהחזירה בכל שעה, והלכך לא חשיב בנין וסתירה וכו', עכ"ל.

ובפשוטו נ' בכונתו, דכיון שצריך לסלקן כדי ליכנס לבית ולצאת הימנו, דמי לכיסוי הכלים שמותר להדקן לכלי ולי"ב משום בנין, ולהרי"ד לטעמי' הוא מוכרח לפרש כן, שהרי פירש דאיירי בתריסי בתים המחוברין לקרקע, ובע"כ לפרש דהא דאין בזה משום בנין וסתירה הוא משום טעם זה.

ולפ"ז ניחא, דמה"ט אף לב"ש דס"ל דיש בנין וסתירה בכלים, מ"מ אין לאסור בתריסין שיש להן ציר באמצע, אלא אטו מן הצד, שהרי בשיש להן ציר באמצע לי"ב כלל משום בנין וסתירה, כיון שצריך לסלקן ולהסירן בכל שעה כדי ליכנס לבית.

ויל"פ דזהו גם מש"כ רש"י והטור דהיכא שיש להן ציר מן הצד דמי לבנין והיכא דיש להן ציר באמצע ל"ד לבנין, אך יתכן, דאף אי נימא דבקרקע שיש בנין וסתירה מה"ת חשיב בנין אף בכה"ג, מ"מ כיון שאין דרך בנין בכך שצריך לסלקו ולהסירו בכל שעה, ע"כ ל"ד לבנין ולא גזרו בו חכמים, וכן מ' טפי ל' הטור.

ולפ"ז מתבאר היטב הא דבציר באמצע מדינא שרי ואינו אסור אלא אטו ציר מן הצד, אף אי נימא דאסור להחזיר כלי של פרקים בהידוק אף בשאין דרכו בתקיעה, דלא מיבעיא אם הא דאסור להחזיר אף בשאין דרכו בתקיעה הוא משום דהוי בנין מדרבנן, הרי ל"ש לאסור משו"ז בתריסין שיש להן ציר באמצע דל"ה זה בנין כלל, ואף למ"ד דיש בנין בכלים אין בזה משום בנין.

אלא אף אי נימא דהא דאסור להחזיר אף בשאין דרכו בתקיעה הוא משום דלא פלוג רבנן, מ"מ לא אסרו אלא בכל גווני דהא דאי"ז בונה מה"ת הוא משום שלא נתחבר חיבור גמור, אך בתריסין שיש להן ציר מן הצד דהא דאי"ז בונה הוא משום שאי"ז בנין כלל, לא אסרו חכמים.

ועד"ז י"ל עוד בפשיטות, דהגם דאסרו אף היכא שאין דרכו בתקיעה, כ"ז הוא במקום שאם הי' תוקע הי' חייב חטאת, אך בתריסין שיש להן ציר באמצע הרי י"ל דאף אם תקע אינו חייב חטאת, וא"כ אין מקום כלל לאסור להחזירן בהידוק, וז"פ, אך עיקר הדבר דבתריסין שיש להן ציר באמצע אף אם תקע אינו חייב חטאת, אינו מוכרח, די"ל דכל היכא שתקע וצריך אומן לפרקו, חייב אף בכיסוי הכלים, ואכמ"ל.

אמנם בד' הרמב"ן מבו' להדיא דאף בתריסין שיש להן ציר באמצע אסור מדינא להחזירן בהידוק ולת"ק אף ברפוי משום דהוי מלאכה קבועה ומתקיימת, והרי דיש בהן משום בנין, גם בד' הרשב"א שם מבו' דאם תקע חייב חטאת, (וכן נ' גם בד' הר"ן שם, ואינו מוכרח), אך בזה י"ל דתקע שאני, וכמש"נ לעיל, וצ"ב הטעם בזה, דמ"ש מכיסוי הכלים דמותר להחזירן אף בהידוק ואין בהן משום בנין, וצ"ע בזה.

1. ואמנם נת' שם סק"ט, דכ"ז הוא בהאיסור להחזיר בהידוק, אך במה שאסור להחזיר אף ברפוי לדעת ת"ק, מבו' בד' הרמב"ן במלחמות ר"פ הבונה דמותר ליטלו, וע"כ דן לפרש לברייתא דר"פ כל הכלים כת"ק דאסר אף ברפוי, והיינו משום דס"ל דגם לדעת ת"ק אין לאסור משום בנין דרבנן אלא במהודק, שהרי אף למ"ד דיש בנין בכלים אי"ז אלא במהודק, והא דאסור להחזיר אף ברפוי הוא מגזירה שמא יתקע, וכאשר כ"ה מפורש בד' הרמב"ן בחידושיו ר"פ הבונה, וע"כ לא נאסר אלא להחזירו אך נטילתו מותרת, אך בד' הרמב"ן במלחמות פ"ק דביצה מבו' דאף הא דאסר ת"ק ברפוי הוא משום דהוי מלאכה קבועה, ולפ"ז אף נטילתו אסורה. [↑](#footnote-ref-2)
2. אמנם מצינו לא כן בפירש"י בשבת דקל"ח., ז"ל, וכסא גלין, כמו מטה גללניתא וכו' ומפרקין מטותיהן וכסאותן וטוענין אותן עמהן וחוזרין ומחזירין אותן, לא יעשה וכו' וכסא גלין נמי גזירה שמא יתקע בחוזק, עכ"ל, ומפורש בד' רש"י דהא דאסור להחזיר כלי של פרקים הוא מגזירה שמא יתקע, וזה דלא כמש"נ בדעתו, עפמש"כ בביצה.

   ואי לא נימא דרש"י הדר בי', צ"ל דההיא דכסא גלין איירי ברפוי, ואתיא כת"ק דס"ל דאף ברפוי אסור, והרי בגמ' ס"פ כירה מבו' דמטה גללניתא היא רפוי', ובזה ס"ל לרש"י דהוא משום גזירה שמא יתקע, דאי משום בנין מודה ת"ק דאי"ז אלא במהודק, אך לעולם הא דאסור להחזיר בהידוק הוא משום דהוי זה בנין דרבנן, וזה כמש"נ בסימן א' סק"ט. [↑](#footnote-ref-3)
3. אמנם יש להעיר בזה במה שפירש"י שם ד"י. דלמ"ד דאין בנין וסתירה בכלים כל האיסור בסילוק והחזרת תריסין הוא משום טירחא, וזה שלא כדבריו בדי"א:.

   ונ' דצ"ל בזה, שהרי פירש"י בדי"א: דעולא הוא דחדית להך מילתא דהגם דאין בנין וסתירה בכלים מ"מ אסור מדרבנן, ואשר זהו שפירש"י בד"י. דגם אי נימא דאין בנין בכלים אף מדרבנן, מ"מ ה"ז אסור משום טירחא. [↑](#footnote-ref-4)
4. ולפמש"נ בדעת רש"י דמדרבנן יש בנין וסתירה בכלים, יל"פ בפשיטות מש"כ רש"י בשבת דקמ"ו. בהא דתנן ד אדם את החבית לאכול הימנה גרוגרות, ופירש"י, ז"ל, שובר וכו' דאין במקלקל שום איסור בשבת, עכ"ל, ובחי' הרשב"א שם הק' ע"ד רש"י, דאי משום מקלקל לכתחילה היכי שרי, וכן הק' הר"ן, עיי"ש מש"כ בזה.

   עוד קשיא בד' רש"י, דמ"ט הוצרך להא דהוי מקלקל, הרי איהו גופי' ס"ל דאין בנין בכלים אף בעשיית כלי, וא"כ ה"נ אין סתירה בכלים אף בשבירת כלי, וא"כ אף אם ל"ה מקלקל נמי לא הי' איסור בשבירת החבית.

   ונ' פשוט בזה, דרש"י לטעמי' אזיל, דס"ל דהגם דאין בנין וסתירה בכלים, מ"מ ה"ז אסור מדרבנן, וע"כ אם הי' שבירת החבית תיקון הי' אסור לשברה משום איסור סתירה דרבנן, וזהו שפירש"י דהא דשרי הוא משום דהוי מקלקל, והגם דבעלמא מקלקל פטור אבל אסור, הכא דמדאורייתא ליכא איסור סתירה כלל בכלים, ומדרבנן הוא דגזרו, לא גזרו היכא דהוי מקלקל, וע"כ ה"ז מותר לכתחילה, ומיושבים היטב ד' רש"י.

   אך בד' הרשב"א והריטב"א שם מבו' בפשוטו דאם אין בנין וסתירה בכלים לא נאסרה שבירת החבית אף מדרבנן, עיי"ש, ואזלי לטעמייהו דס"ל דאף מדרבנן אין בנין וסתירה בכלים, ולא נאסר להחזיר אלא מגזירה שמא יתקע, אך אי"ז מתישב למש"נ בסימן א' סקי"ג לדון בדעת הרשב"א דמודה דבהחזרת כלים בהידוק אסרו משום דדמי לבנין. [↑](#footnote-ref-5)
5. וצ"ל דמש"כ בתחילה דהא דאסור להחזיר הוא שמא יתקע, עדיפא מינה קאמר, דמכח זה יש לאסור אף ברפוי, אך ודאי יש לאסור בזה גם משום דדמי לבנין.

   אך אולי י"ל בזה, דלעולם כל עיקר האיסור הוא מגזירה שמא יתקע, ואך דמכח זה שויוהו רבנן כבנין דרבנן, וע"כ תו גם נטילתן אסורה דהויא כסתירה דרבנן, ועד"ז נת' לדון להלן סקכ"ב בד' הריטב"א ודעימי' בס"פ כירה, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-6)
6. וכדעת הרמב"ן דטעם האיסור בציר מן הצד הוא מגזירה שמא יתקע, כ"כ הרשב"א והר"ן שם, וכ"ה בל' הרמב"ם פ"ד מיו"ט הי"ב, וכ"ה בסמ"ג הל' יו"ט ובסמ"ק סימן קצ"ד ובארחות חיים הל' יו"ט סימן ס"ג ובכלבו הל' יו"ט סימן נ"ח, וכ"ה בפסקי ריא"ז בביצה שם. [↑](#footnote-ref-7)
7. ובזה ניחא מה דילה"ע ע"ד רש"י בביצה שפירש טעם האיסור בציר מן הצד משום דדמי לבנין, שהרי בגמ' ר"פ כל הכלים פירש רבא דטעם האיסור להחזיר דלת של שידה תיבה ומגדל הוא משום גזירה שמא יתקע.

   ולפמש"נ ניחא, דהגמ' בר"פ כל הכלים איירי ברפוי, אשר בזה אין לאסור אלא משום גזירה שמא יתקע, וע"כ לא נאסר אלא להחזירו אך נטילתו מותרת, אך ד' רש"י בביצה הם במהודק, דבזה אסור להחזיר משום דדמי לבנין, ואכתי צע"ק שהרי יש לאסור בזה גם משום גזירה שמא יתקע, ומ"ט הוצרך רש"י לפרש הטעם משום דדמי לבנין, ויתכן דעדיפא מינה קאמר, אך אולי י"ל דכיון דאיירי שהיו מוציאין התריסין לשטוח עליהן, וכמו שפירש"י שם ד"י., ע"כ ליכא למיחש בזה שמא יתקע, וכל האיסור הוא משום דדמי לבנין, ויש לתלות ד"ז בפלוגתת המג"א והביאוה"ל סימן ש"ח סט"ז אם אזלי' בתר אדם זה שאצלו דרכו להיות רפוי או תלוי בדעלמא, ומד' הרמב"ן במלחמות ר"פ הבונה שפירש דהאיסור בתריסין הוא משום דדרכן בתקיעה, מוכח דלא אזלי' בתר דידי' אלא בתר עלמא, וזה כד' הביאוה"ל, ודו"ק.

   ועד"ז י"ל גם בהא דתניא בעירובין דק"ב: דציר דלת שידה תיבה ומגדל במקדש מחזירין במדינה דוחקין, והעליון כאן וכאן לא יחזיר גזירה שמא יתקע, ולא אסרו משום דדמי לבנין.

   אך באמת התם ניחא בלא"ה, שהרי בפירש"י שם פירש דהך ברייתא ס"ל דיש בנין בכלים, והא דתניא שמא יתקע קאי על ציר התחתון במדינה, ובזה ודאי דאין לאסור אלא משום גזירה שמא יתקע, שהרי קאי למ"ד דיש בנין בכלים, ואף לדידי' החזרת ציר התחתון ל"ה בנין, וע"כ אף מדרבנן אין לאסור בזה אלא משום הגזירה שמא יתקע, וגם לפ"מ שפירשו התוס' שם דהא דתניא שמא יתקע קאי על ציר העליון, ואתיא כמ"ד דאין בנין בכלים, והגם דאין שבות במקדש, מ"מ שבות גדולה כזה לא התירו, ניחא הא דהוצרכו לה"ט דגזירה שמא יתקע, דאם משום הא דדמי לבנין, הי' מותר להחזיר במקדש דאין שבות במקדש. [↑](#footnote-ref-8)
8. ועד"ז נראה במש"כ הרשב"א שם בשם הרמב"ן בביאור טעם הא דאמר ר' יוחנן מוחלפת השיטה, ז"ל, וי"ל דרבי יוחנן סבר דלא התירו ב"ה לסלק ולהחזיר אלא מפני שדרכן של תריסין להטלטל ואינן נדחקים הא אלו החזיר כל צרכו חייב חטאת ואע"פ שלא תקע, ואע"פ שלא החזיר כל צרכו כלומר שלא דחק פטור אבל אסור, ומש"ה אסר רבי יוחנן גופי' לטלטל מנורה של חליות כדאיתא בפ' כירה, והלכך מסבר סבר ר' יוחנן שכל עצמן לא התירו ב"ה בתריסי חנויות אלא משום שמחת י"ט ולא חשו לשמא יחזיר כל צרכו והתירו החזרה בעצמה אע"פ שהוא פטור אבל אסור, ומש"ה הוה קשיא לי' וכו' והיינו דמהפך לה להא דתריסין, אבל אנן דקי"ל דאין בנין בכלים ואין סתירה בכלים ובתריסין שיש להן ציר באמצע פליגי ואף הן אינן נדחקים לעולם ורפוין הן וכו', עכ"ל.

   והנה הרמב"ן במלחמות שם כתב ב' דרכים בזה, הא', דר' יוחנן מוקים למתני' בתריסין שיש להן ציר מן הצד וע"כ הוא דקשיא לי' דב"ה אדב"ה, והב', דר' יוחנן ס"ל דיש בנין וסתירה בכלים, וע"כ הגם דמוקים למתני' בציר מן האמצע קשיא לי' דב"ה אדב"ה, ובד' הרמב"ן אין הדברים מפורשים להדיא כן, אך מבו' כן מתו"ד, וכ"ה להדיא בחי' ר"נ בן הרמב"ן, אמנם הרשב"א צירף ב' הדרכים יחד, דר' יוחנן ס"ל דיש בנין וסתירה בכלים, וגם מוקים למתני' בציר מן הצד, וע"כ הוא דקשיא לי' דב"ה אדב"ה, וצ"ע דאם אמנם ר' יוחנן מוקים למתני' בציר מן הצד, א"כ גם אם ס"ל דאין בנין וסתירה בכלים שפיר ניחא הא דקשיא לי' דב"ה אדב"ה, ומה הוצרך הרשב"א לפרש דס"ל דיש בנין וסתירה בכלים.

   וע"פ הנ"ל נראה, שהרי הרשב"א שם פירש דר' יוחנן מפיך לההיא דתריסין, ואשר ע"כ הוכרח הרשב"א לפרש דר' יוחנן ס"ל דיש בנין וסתירה בכלים, דאם אין בנין וסתירה בכלים א"כ היאך מפיך לההיא דתריסין, הרי הגם דשפיר אסרו ב"ה להחזירן מגזירה שמא יתקע, מ"מ מ"ט אסרו לסלקן, ובע"כ דס"ל דיש בנין וסתירה בכלים. [↑](#footnote-ref-9)
9. והנה ד' הרי"ד צ"ב, דהיאך מצינו לפרש דתריסי חנויות איירי בבתים המחוברין לקרקע, הרי להדיא אמרו בגמ' שם די"א: דמהו דתימא טעמייהו דב"ה משום דאין בנין בכלים ואין סתירה בכלים ואפילו דבתים נמי, והרי להדיא דאיירי בתריסין דכלים.

   אך בד' הרי"ד שם מפורש הישוב לזה, ז"ל, מהו דתימא טעמייהו דב"ה משום דאין בנין וסתירה בכלים וכו', פי' דהו"א אינם תריסי חנויות אלא תריסי תיבות שאין בנין וסתירה בכלים בדבר שאינו צריך אומן, קמ"ל התירו סופן משום תחילתן ובתריסי חנויות בתים מדבר שיש בהן בנין וסתירה ואפי' בדבר שאינו צריך אומן וכו', עכ"ל. [↑](#footnote-ref-10)
10. ויתכן דמה"ט הוא שהוצרך הרי"ד לפרש דאיירי בתריסין דבתים המחוברין לקרקע, ולא ניח"ל לפרש כפשטות הגמ' דאיירי בתריסין דכלים, משום דהוה משמע לי' דבתריסין דבתים מודו ב"ה לב"ש דאסור אף לסלקן, וע"כ בע"כ דאיירי בתריסין דבתים המחוברין לקרקע, דיש בהן משום בנין וסתירה, וע"כ אסור אף לסלקן, ואף בשיש להן ציר באמצע גזרו אטו ציר מן הצד, דאי איירי בתריסין דכלים, הרי אין מקום לאסור אלא החזרתן אך נטילתן מותרת.

    אך יל"פ דהא דהוצרך הרי"ד לפרש כן, הוא משום דס"ל דבתריסין דכלים אין לאסור בשיש להן ציר באמצע אטו ציר מן הצד, דהוי זה גזירה לגזירה, שהרי אף בשיש להן ציר מן הצד אין אסור להחזירן אלא מגזירה שמא יתקע, וע"כ בע"כ דאיירי בתריסין דבתים המחוברין לקרקע דאם יש להן ציר מן הצד אסור להחזירן ולסלקן מה"ת משום בנין וסתירה, וע"כ שפיר גזרו ציר באמצע אטו ציר מן הצד. [↑](#footnote-ref-11)
11. והנה בתוס' הרא"ש עירובין דק"ב: פירש דהא דתניא התם גזירה שמא יתקע, קאי אעליון שאם יתקע חייב חטאת משום דהוא גמר כלי וחייב משום מכה בפטיש ולא משום בונה, אבל אתחתון ליכא למיגזר משום שמא יתקע, דאפי' אם מתקע תקע לי' ליכא איסור דאורייתא דתוקע מועט הוא בציר התחתון ולא חשיב בהכי מכה בפטיש, עכ"ל.

    ולכאו' יש ללמוד מדבריו דהידוק שאין דרכו בתקיעה אסור, דאל"כ מ"ט אין מחזירין ציר התחתון במדינה, הרי ליכא למיגזר בזה שמא יתקע, שאפי' אם יתקע ליכא איסור דאורייתא, ובע"כ דאסרו רבנן הידוק בכל גווני אף אם ליכא למיגזר בי' שמא יתקע, והיינו או משום דאיסור החזרה בהידוק אינו כלל בגזירת תקיעה, או משום דלא פלוג רבנן.

    אמנם נ' דאין ללמוד כן מדבריו, דגם אי נימא דבעלמא לא אסרו הידוק שאין דרכו בתקיעה, מ"מ שפיר אסור להחזיר ציר התחתון גזירה שמא יחזיר ציר העליון, וזה דומיא דמש"א בביצה די"ב. דבשיש להן ציר באמצע אסור להחזירן גזירה אטו ציר מן הצד, וה"נ דכוותה, וז"פ. [↑](#footnote-ref-12)
12. אך יל"פ בזה לפמש"כ המאירי שם, דהא דאסרו בציר מן הצד, הוא גזירה אטו דלתות הבתים הדומות להן, ויל"פ דזהו מש"כ רש"י דדומות לבנין, והיינו דדמי לדלתות הקבועות בבנין, ולפ"ז י"ל דמה"ט בציר באמצע אין לאסור מדינא, משום שאי"ז דומה לדלתות הבתים. [↑](#footnote-ref-13)