מוקצה יח
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן שח עד שי - מוקצה

##### הלכות

##### **מוקצה**

##### או"ח סימן שח סעי' לח - מ

##### שיעור יח

# **שיעורי הלכה**

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

### [סעיף לח] מכניס אדם מבעוד יום מלא קופתו עפר ומייחד לו קרן זוית ועושה בו כל צרכיו בשבת, כגון ליטול ממנו לכסות צואה או רוק וכיוצא בזה, אבל אם לא ייחד לו קרן זוית, בטל אגב עפר הבית ואסור לטלטלו.

## דיני עשיית גומא

ובמשנ"ב (ס"ק קמג) ביאר דהטעם שאין בזה משום עשיית גומא משום דמיירי שלוקח בשווה, או בעפר דק או תיחוח דתיכף שנוטל את החול נופל אל הגומא. וציין לדבריו לקמן סימן תצח, וכוונתו למה שכתב שם (ס"ק צא) שאיסור עשיית גומא שייך אפילו בעפר שבכלי המנותק מהקרקע, ולכך כאן אף בקופה המיוחדת לעפר יש איסור עשיית גומא.

והנה בהגהות רעק"א הביא בשם הנזירות שמשון שבמקום מרוצף מותר לטלטל את העפר כיון שאינו מתבטל לעפר הבית, אמנם הביאור הלכה (ד"ה בטל) תמה שהרי מיד כשנותנו למדרס הרגליים נעשה מוקצה.

ולפי"ז נראה ברור שאסור לשחק בארגז חול אף אם החול מיוחד לשחק בו, משום עשיית גומא, ואף שהחול נמצא בכלי המנותק מהקרקע ואותו מקום מרוצף יש בזה משום עשיית גומא וכנ"ל.

### [סעיף לט] אסור לטלטל בהמה חיה ועוף, ואעפ"י כן מותר לכפות את הסל לפני האפרוחים, כדי שיעלו וירדו בו.

## טעם איסור מוקצה בבהמה חיה ועוף

והנה בטעם איסור מוקצה בבהמה חיה ועוף ביאר המשנ"ב (ס"ק קמו) דהם בכלל דין מוקצה כעצים ואבנים דהא לא חזו, וכן מבואר בב"י בריש הסימן. וכתב התהילה לדוד (ס"ק מב) דמקור דברי הבית יוסף הוא מהתוס' בשבת (מה, ב ד"ה הכא) דכתבו שאסור לשחק באפרוח חי משום דחשיב מוקצה כגרוגרות וצימוקים משום דלא חזו למידי.

ובתהיל"ד (שם) תמה דהא קיי"ל בסימן שכד (סעיף ז) דמחתכין נבילה לפני הכלבים אפילו אם נתנבלה בשבת בין שהייתה מסוכנת ובין שהייתה בריאה, ואם היתה הבהמה אסורה כעצים ואבנים, נימא דמיגו דאיתקצאי בין השמשות איתקצאי לכולי יומא, ומבואר שבעלי חיים שמתו אינם מוקצים שהרי הם נעשים מותרים באמצע השבת.

ומש"כ התוס' דאפרוח חי חשיב מוקצה כגרוגרות וצימוקים הוא לשיטתם דס"ל דבעלי חיים שמתו מותרין רק באופן שהוא אינו יושב ומצפה, וכשאינו יושב ומצפה הרי הוא אסור משום מוקצה [וכמו שנתבאר בשיעורים לעיל (שיעור ט) דדעת כמה ראשונים דאף היכא דלא דחיה בידיים בעינן שיהיה יושב ומצפה], אך לפי המבואר בשו"ע דנבילה שנתנבלה בשבת מותרת אפילו אם הייתה בריאה, ע"כ שבהמה בחייה אינה נאסרת משום מוקצה דגרוגרות וצימוקים שהרי כשנשחטה היא מותרת.

ולכן כתב התהילה לדוד דהטעם שבהמה חיה ועוף מוקצין הוא משום שהן מוקצין מחמת איסור, דאסור לשוחטם ולבשלם, ולכן כשמתו בטל האיסור ומותר לטלטלם. ובסוף דבריו כתב דאפשר שבהמה טמאה אסורה משום שהיא מוקצה מחמת גופו דלא חזיא למידי ודמי לעצים ואבנים, אך דחה שגם היא ראויה לשימוש ורק מחמת איסור אינו משתמש בה.

## בעל חי שמשחקים בו

ולעניין הלכה יש לדון אם מותר לטלטל בהמה חיה או עוף שהדרך לשחק בה. ומדברי התוס' בשבת (מה, ב ד"ה הכא) מבואר דאפרוח חי הוי מוקצה, אף שאפשר לשחק בו. אמנם עדיין יש לדון בדבר שהדרך לשחק בו ולכך הוא מיועד, אם מותר משום שאינו מוקצה.

ובהגהות רעק"א הביא בשם ההלכות קטנות (סימן מה) דבעל חיים חשיב ככלי ומותר לטלטלו לשתק בו תינוק שבוכה, וכתב הרעק"א על דבריו דאישתמיט ליה דברי התוס' בשבת הנ"ל, ובמגיה שם כתב דיש לחלק דכל מה שאסרו התוס' היינו בסתם בעלי חיים, אך בבעל חיים שהדרך לשחק בו ומיועד לכך יתכן שאף התוס' יודו שמותר בטלטול [אכן בדברי ההלכות קטנות משמע דנקט להתיר אפילו בסתם בעל חיים ואף שאינו מיועד בדווקא לשחק בו].

והנה בשו"ת מהר"ח אור זרוע (סימן פב) שאל לרא"ש האם מותר לטלטל עופות שהדרך לשחק בם, וכתב הרא"ש לאסור משום דאין עליהם תורת כלי, ועוד טעם דלא פלוג רבנן בבעלי חיים.

ונראה דביאורו הראשון שאין על זה שם כלי תלוי במחלוקת המחבר והרמ"א לקמן (סעיף מה) אם מותר לשחק בכדור בשבת, דלדעת המחבר אסור לשחק כיון דהוי מוקצה, ואף שמיועד לשחק בו אינו נותן לדבר שם כלי, אמנם לדעת הרמ"א מותר בטלטול משום דיחודו למשחק עושה עליו שם כלי, וא"כ לדעת הרמ"א נראה שבעלי חיים יחשבו ככלי משום שמיועדים לשחק בהם.

עוד יש לפרש דהטעם שאסור לטלטל בהמה חיה ועוף לשחק בם הוא משום שאסרו רבנן להשתמש בבעלי חיים גזירה שמא יתלוש [כמבואר לקמן סימן שלט סעיף א], ומטעם זה יש לאסור טלטול כל בעל חיים גזירה שמא יתלוש.

ועל כן נראה להלכה שאסור לטלטל כל בעל חיים ואף אם הוא מיוחד לנוי או לשחק בו, וכגון אוגרים וציפורים וכדומה, וכ"כ באגרות משה (חלק ד סימן טז) דאקווריום עם דגים אסור בטלטול משום מוקצה. [אמנם הביאו מהבדי השולחן (סימן קכא ס"ק ד) שכתב דמותר לטלטל את האקווריום כולו כיון שעשוי לנוי. וצ"ע דהא מטלטל את הדגים המוקצים.]

## טלטול פרעוש מגופו וכינים מבגדיו

והנה קיי"ל לקמן (סימן שטז סעיף ט) שמותר ליטול פרעוש שנמצא על גופו ועוקצו, וקשה דהא בעלי חיים מוקצין הן ואיך התירו לטלטלם, וביאר הרא"ש (פרק יד סימן א) דאין בו משום טלטול מידי דהוי אקוץ ברה"ר, והיינו דקיי"ל (לעיל סעיף יח) שמותר לטלטל קוץ שהוא משום דלא גזרו רבנן מוקצה במקום הזיקא דרבים, והכא נמי לא גזרו רבנן במקום צער. אך עדיין צ"ע דמבואר שם שהתירו להפלות כינים מן הבגד בשבת, ושם לא שייך היתר משום צערא, וכתב התהילה לדוד (סימן שטז ס"ק יא) דכיון דמאוסין הן הוי ליה כגרף של רעי ולכך שרי. אך יל"ע קצת שהרי הכינה אינה נמצאת במקום הנראה לעין אלא בראשו ומדוע חשיב כגרף של רעי.

### [המשך סעיף לט] ובעודם עליו אסור לטלטלו.

## איסור טלטול בסיס כשאפשר לנער

ומשמע דאסור לטלטל את הסל בעוד שהאפרוחים עליו, אפילו אם לא היו מונחים עליו בין השמשות. אך צ"ע שהרי לא מצינו שיהיה איסור בסיס באמצע השבת דהא קיי"ל שאין מוקצה לחצי שבת [ראה בשו"ע לקמן סימן שי סעיף ג ובמפרשים שם] וא"כ הרי טלטול חשיב טלטול מן הצד. אכן יש ליישב לפי מש"כ במשנ"ב לקמן (סימן שי ס"ק לז בשם המג"א בסימן שח ס"ק נ וכ"כ המשנ"ב לעיל סימן רסו ס"ק כו) שאף דאין בסיס באמצע השבת, מ"מ אסור לטלטל את הבסיס, ולא התירו אלא ניעור, והכא נמי יהיה מותר לנער את הסל אך אסור לטלטלו.

אמנם החזו"א (סימן מח ס"ק ח) דקדק מלשון המג"א (הנ"ל) דמשמע שפירש דלדעת התוס' מותר לטלטל לגמרי דבר שלא נאסר משום בסיס בבין השמשות, ותמה החזו"א דלא מצינו דעה כזו בראשונים. ובחזו"א (שם) העלה לדינא דאף כשהניח מוקצה על בסיס בשבת עצמה אסור אפילו לנערו.

ולכוארה יש להביא ראיה מהא דקיי"ל בביצה (כא, ב) שאסור לזמן את הגוי משום שיורי כוסות שאסורין בטלטול, ואי נימא דהיכא שהניחו באמצע השבת מותר לנערו מדוע לא התירו להזמין את הנכרי, ואח"כ ינער את שיורי הכוסות [אמנם יש לדחות דמיירי באופן שלא יכול לנער את השיורי כוסות במקומן].

### [סעיף מ] כל בהמה חיה ועוף מדדים אותם בחצר, דהיינו שאוחז בצוארן ובצדדים ומוליכן, אם צריכין הבע"ח לכך, ובלבד שלא יגביהם בענין שיעקרו רגליהם מן הארץ, דמוקצין הם ואסור לטלטלו, חוץ מתרנגולת שאין מדדין אותה, מפני שמגבהת עצמה מן הארץ ונמצא זה מטלטל, אבל דוחים אותה מאחוריה בידים כדי שתכנס.

## היתר לדדות בע"ח

וביאר הט"ז (ס"ק כג) דהטעם שהתירו לדדות הוא משום צער בעלי חיים, ובלאו הכי אסור לטלטלו אפילו בחצר, דכל דבר שאסור בטלטול אין הבדל אם מטלטל מקצתו או מטלטל כולו. וכבר הבאנו בשיעורים לעיל (שיעור ט) דהכא משום צער בעלי חיים התירו לטלטל טלטול שאינו גמור ע"י שמדדה, אך מצינו בכמה מקומות שהתירו טלטול במקצת לגמרי והיינו טלטול מועט יותר, וכגון שסכין מת דהוי טלטול במקצת כמו שנתבאר שם.

והנה החמירו בתרנגולת שלא לדדותה משום דחיישינן שיבוא לטלטלה ברה"ר, אך התירו לדחות אותה מאחוריה [ואין הכוונה שדוחקה עם היד ונעה מכוחו דזה חשיב טלטול גמור כמבואר בחזו"א (סימן מה ס"ק ב) אלא שעל ידי דחיקתה תלך מעצמה], אלא שהביאור הלכה לעיל (סימן שב סעיף יא ד"ה מקנחה) הביא מהתוספות שבת שאסור להזיז שערות של בעל חי, ולכאורה כאן שהוא דוחק את הנוצות של הבהמה הרי הוא מטלטל את הנוצות, וצ"ל דטלטול מועט כזה התירו משום הפסד ממון, וכמשמעות המשנ"ב (ס"ק קנב) שההיתר הוא רק משום הפסד ממון. ומכל מקום מבואר דהתירו טלטול מועט כזה משום הפסד ממון.

ולגבי טלטול בהמה חיה ועוף בכרמלית, כתב המשנ"ב דלדעת הטור אסור לדדות בכרמלית כמו ברה"ר, אך לעניין הלכה כתב דבעגלים גדולים יש להקל בצירוף שיטת הר"ן (הובא בבית יוסף כאן) שסובר שאין כלל איסור בגדולים. אמנם החזו"א (סימן מה ס"ק א) כתב שבעגלים שהיא בהמה גסה יש לסמוך להקל שקטנים נחשבים כגדולים ומותר לטלטלם, והוסיף דאפשר דיש להקל לטלטלם אפילו ברשות הרבים. ולהלכה נראה להחמיר כמו המשנ"ב שעגלים קטנים אסורים בכרמלית, ורק בגדולים יש להקל בכרמלית, שהרי אף החזו"א כתב להקל רק בלשון 'אפשר'.

### [סעיף מא] האשה מדדה את בנה אפילו ברשות הרבים ובלבד שלא תגררהו וכו'

והיא משנה בשבת (קכ, ב) ונחלקו הראשונים מ"ש תינוק מבעלי חיים שגזרו עליהם שמא יגביהם. שיטת רש"י (שם ד"ה אבל) דכיון שבקטן אין איסור דאורייתא כיון שחי נושא את עצמו ולכן לא גזרו. אמנם הבעה"מ (שבת ט, א מדפי הרי"ף) נקט שבקטן שנוטל אחד ומחזיר אחד אסור לטלטל מדאורייתא ורק גדול נושא את עצמו, ופירש דטעם ההיתר הוא משום צערא דינוקא. ובעז"ה נראה בזה נפק"מ בשבוע הבא.

***הדינים העולים***

1. אסור לשחק בארגז חול אף שמיועד למשחק משום שעשיית גומא הוא גם בכלי המנותק מהקרקע וגם במקום מרוצף.
2. דעת המשנ"ב דבהמה חיה ועוף אסורים משום דלא חזו וכגרוגרות וצימוקים, אך התהיל"ד תמה דמשמע שאסור משום מוקצה מחמת איסור.
3. אסור לטלטל כל בעל חיים ואף אם הוא מיוחד לנוי או לשחק בו, וכן אסור לטלטל אקווריום עם דגים, והטעם משום שלא מועיל יחודו, ועוד דלא פלוג בבעלי חיים, ועוד דשייך גזירה שמא יתלוש.
4. התירו לטלטל פרעוש משום צערא, וכן כינים מבגדים משום גרף של רעי.
5. לדעת המשנ"ב אסור לטלטל דבר שהונח עליו מוקצה בשבת אך מותר בניעור, ולדעת החזו"א אסור אף בניעור.
6. התירו לדדות בהמה חיה ועוף אף דהוי טלטול מועט משום צער בעלי חיים, אמנם לא התירו לטלטל תרנגולת שמא יטלטלה בידיים, ומ"מ טלטול מועט כל כך שדוחקה מעט מותר.
7. בעגלים גדולים יש להקל לנושאן בכרמלית.