10. בהיתר כתבי הקודש לתשמיש וכניסה לבית הכסא
קטגוריות: ש_ס / א ברכות / ברכות - הרב מאיר קאופמן / חלק ראשון ברכות / שיעורים

ז' תמוז ע"ה

**בדיני חדר שיש בו ספרים לגבי תשה"מ**

**בגדר האיסור תשמיש בחדר שיש בו תפילין או ס"ת**

א]מבואר בסוגין שחדר שיש בו תפילין אין היתר לשמש בו אלא א"כ מניחים אותו כיס בתוך כיס או שמניחים אותו בחדר אחר ומבואר בגמ' שגם אם עושה מחיצה עשרה זה מועיל ולגבי ס"ת מבואר בגמ' דריב"ל חידש שלא מועיל כיס בתוך כיס אלא צריך דוקא מחיצה עשרה וכל זה באין לו חדר אחר אבל ביש לו חדר אחר צריך להוציאו לחדר אחר וכך נקטו רוב הראשונים אמנם דעת הרמב"ם שאין הבדל בין ס"ת לתפילין אלא שבשניהם מועיל כיס בתוך כיס ולכתחילה עדיף לא לסמוך על מחיצת עשרה [והחכמת אדם כתב שביש לו חדר אחר גם לא יסמוך על כלי בתוך כלי וצ"ע מקורו ובכס"מ מפורש להיתר] וכתבו האחרונים דמזוזה זה כמו תפילין [אמנם עיין מאמר מרדכי סימן מ' שכתב לדון שכיון שזה קיום מצותו זה סיבה להקל והגר"ז כתב לדון שכיון שזה קבוע בקרקע זה בטל לכותל וכאילו זה לא תוך הרשות ע"ש]

והנה בפשוטו יסוד האיסור מצד שזה בזיון לתפילין או לס"ת שיעשה מעשה זה בפניהם ובס"ת צריך שזה יהיה דוקא ברשות אחרת ובתפילין צריך שני כיסוים דהינו שעל ידי זה נחשב שאין המעשה נעשה בפניו וחידשו חז"ל שלא מספיק כיסוי אחד אלא צריך דוקא שני כיסוים והנה עיין בית שמואל סימן כ"ה סק"ה שהביא משו"ת שער אפרים דכתב דמחיצה שיש בה נקבים זה לא מועיל כיון שהס"ת נראה וזה כמו ערוה בעששית וכן עיין ט"ז סימן רפ"ה שכתב שלא מועיל כיסוי זכוכית ודימה דבר זה לערוה בעששית ובפשוטו מבואר מדבריהם שנקטו שיסוד האיסור כאן הוא בגדר לא יראה דהינו שמעשה זה נחשב כגילוי ערוה לפני דבר שבקדושה ולכן זה אסור ועיין תשובת פנים מאירות סימן ע"ד בסופו שהקשה שאם זה מצד ולא יראה היה צריך להיות שאם האיש והאשה מכוסים יהיה מותר [ועיין ספר רב פעלים דהביא בשם השואל ומשיב להתיר במכסים עצמם בשני כיסוים וכתב שודאי סתימת הפוסקים לא כך] ובספר נהר שלום סימן ר"מ הקשה שאם האיסור מצד לא יראה א"כ כיסוי אחד צריך להועיל שביחס למציאות שלא יראה אין שום מעלה בשני כיסוים

וע"ש שביארו שבאמת יסוד האיסור מצד שזה בזיון שברשות שנמצא הכתבי הקודש יעשה מעשה זה ועיין נהר שלום שמכח זה כתב שבאמת יועיל שני כיסוי זכוכית וכן כתב שמחיצה אם נקבים מועיל וכן בחדר אחר אפילו אם הדלת פתוחה ג"כ מותר ע"ש

והנה הט"ז כתב שלא מועיל לכסות המזוזה בזכוכית וכתב המג"א דבפשוטו משמע שאפילו שכיסוי אחד בסודר בכל אופן אסור דהינו שכיון שגדר הכיסוי הוא דבר שגורם שלא יראו וסוג כיסוי שמצדו זה לא מסתיר הוא לא מועיל [אמנם המאמר מרדכי סימן מ' וכן באפיקי מגינים ביארו כונת הט"ז שס"ל שבמזוזה כיון שזה קבוע בקיר חשיב שזה לא באותו רשות וכל החיסרון רק מצד שזה נראה ומדין לא יראה ובאמת לא צריך שני כיסוים ע"ש ועיין פתחי תשובה ביור"ד] אמנם המג"א חלק וכתב שאם כיסוי אחד מסתיר כגון שפרס סודר לא איכפת לן שכיסוי אחד זה זכוכית והנה בפשוטו היה נראה לבאר שכונת המג"א שיש כאן שני הלכות א. שזה לא יהיה יחד ובזה נתחדש שבס"ת צריך רשות אחרת ובתפילין צריך שני כיסוים ב. יש הלכה שלא יראה המעשה נגד הדברי קדושה ולכן כל שיש כיסוי אחד שמסתיר ממילא כבר נשאר רק ההלכה שלא יהיה יחד ולזה מועיל שני כיסוים ואפילו מזכוכית ולפ"ז במחיצה אם נקבים יועיל אם הספרים מכוסים אפילו בכיסוי אחד דכיון שזה ברשות אחרת צריך רק שזה לא יראה ולזה מועיל כיסוי והיה מקום לחדש שגם יועיל שיכסו את עצמם אמנם משמעות הדברים שגם כה"ג אסור וצ"ל שעצם זה שניכר שהמעשה נעשה בחדר זה עצמו הגילוי ערוה שבזה וצ"ע והנה עיין בה"ל שהביא מהנהר שלום שלמג"א אם הדלת פתוחה יהיה אסור אם הספרים נראים וכתב הבה"ל לחלוק שרק באותו חדר יש בזה בזיון אבל לא בחדר אחר והדברים צ"ב שעד כמה שיש כאן גם גדר דולא יראה מה זה משנה אם זה באותו חדר או חדר אחר ועיין לקמן

והנה עיין מג"א שהקשה על דין ממחיצה אם נקבים מסימן שט"ו ס"א וכונתו דמבואר שם שאסור לעשות מחיצה בשבת להיתר תשה"מ דחשיב מחיצה המתרת וכתב המג"א שלכאורא זה יכול להועיל בתור כיסוי [וביארו הגר"ז ושאר אחרונים אם יעשה עוד כיסוי אחד] ולכן ביאר שמדובר שהספרים נראים מעל המחיצה שכה"ג לא שיך לדון מצד כיסוי רק מצד דין מחיצה ומבואר מזה שגם אם הספרים נראים אין בזה איסור [והנה עיין א"ר שהקשה דמעשה דהמהר"ם זה היה לצורך עשית צרכיו וזה הרי אסור מצד צואה שגם בעששית מותר אבל זה לא ראיה לתשמיש המטה שהנידון לגבי דין גילוי ערוה אמנם פשטות כונת המג"א דהרמ"א העתיק את דין המהר"ם גם לגבי היתר תשמיש]

והנה עיין חכמת אדם כלל קכ"ח סי"א שמשמע שנקט לחלק שבמחיצה מחוררת זה לא מועיל ובנראה הספר מעל המחיצה נקט שמועיל וכן משמע במג"א שאין זה קושיא מוכרחת [וכן לגבי כיסוי זכוכית נקט בסימן מ' פשוט שלא מועיל] אם לא שנחלק בין כיסוי למחיצה] ולנ"ל שיש כאן עוד הלכה שזה לא יהיה נראה לכאורא אין שום טעם לחלק ביניהם ובפשוטו מבואר מזה שודאי שכל הדין הוא מצד שזה ביזוי כל שזה יחד רק שיש כאן סברא שהמחיצה צריכה להיות סוג מחיצה שמונעת בזיון וכיון שמסברא יש בזה בזיון כל שזה נראה ממילא כיסוי זכוכית או מחיצה אם חורים זה לא מועיל אבל לגבי מעל המחיצה כיון שזה סוג מחיצה שמונע בזיון לא אמרינן שכאן צריך מחיצה יותר מעשה ולכן כה"ג מותר ובזה א"ש סברת הט"ז ששני הכיסוים צריכים להיות לא מזכוכית שכיון שיסוד הדין הוא בהגדרת סוג הכיסוי שייך לומר כנ"ל והמג"א חלק שכל התוספת שזה יהיה כיסוי שמונע ביזוי זה רק ביחס לכיסוי אחד אבל לא ביחס לשני הכיסוים ובזה א"ש קצת המ"ב לעיל שבחדר אחר המג"א מודה דכאן שעצם חילוק הרשות הוא סברא שכבר אין בזיון גם בזה שזה מגולה ממילא בסוג חלוקה זה לא צריך שזה לא יראה והנה לפ"ז יש מקום לדון שבמחיצה אם חורים לא יועיל כיסוי על הספרים שכיון שזה הגדרה בדין המחיצה אם לא דנימא שכל שאין את הביזוי מצד שזה נראה כה"ג דין המחיצה רק לחלוק רשות וכן הוא בשער הציון ובפשוטו כן מבואר בבית שמואל שכתב שבמחיצה אם חורים מועיל כיסו כל דהוא אמנם כל הגדרים הנ"ל מחודשים ומהיכי תיתי לומר כך

העולה מהנ"ל דבדין כלי בתוך כלי ובדין מחיצה וחדר אחר יש מקום לומר שהעיקר שלא יהיה יחד וממילא מועיל כיסוי זכוכית וכן מועיל מחיצה מחוררת וכן מועיל הספרים שנראים מעל המחיצה וזהו דעת הנהר שלום ויש מקום לומר שיש כאן שני הלכות א. שזה לא יהיה ביחד ב. שזה לא יראה ולפ"ז כיסוי אחד יכול להיות מזכוכית וכן במחיצה מחוררת או בספרים מעל המחיצה או בפתח פתוח יהיה אסור ובפשוטו זהו דעת א"ר שנקט לאסור מעל המחיצה [ולפ"ז מסברא היה מקום לומר שאם האיש והאשה מכוסים אין החיסרון שלא יראה] אמנם בדברי האחרונים מבואר ששיך לחלק בין המקרים ולומר שמעל המחיצה מותר ומחיצה מחוררת זה לא מועיל וכן שבחדר אחר זה יותר קל ובפשוטו שיסוד הסברא שלא יהיה נראה לא שזה יסוד האיסור אלא זה רק סברא בהגדרת המחיצה ולפ"ז לא יעזור שהם מכוסים וכן יש לדון שלא עוזר כיסוי על הספרים ומחיצה מחוררת עוד ניתן לבאר שיש כאן עוד הלכה של ביזוי הספרים ולא בגדרי לא יראה ולכן שייך לחלק בין המקרים וכנ"ל והדברים מחודשים וצ"ע בזה

והנה בעיקר מה שכתב המג"א שמחיצה יכולה להועיל בתור כיסוי ראיתי מביאים דבקיצור הלכות לבעל המקור חיים נקט שזה אל מועיל ובאמת יש מקום גדול לחלק שכל המושג כיסוי זה ביחס לספרים שכאילו הם לא ברשות אבל לא שיועיל שהם מכוסים ממנו והרי לגבי צואה מבואר שלא מועיל כיסוי ביחס לאדם וצ"ל שכאן שזה מדין ביזוי מסתבר שכל שהמעשה מכוסה ביחס לספרים זה מועיל וצ"ע

**בביאור הדין כלי בתוך כלי**

ב]מבואר בסוגין דכלי שהוא כלין אפילו עשרה חשיב ככלי אחד וזה לא מועיל ומבואר בגמ' שגלימא אקמטרא זה מועיל וברשב"א ביאר שהכוונה שיש ארגז אם תפילין שזה כליו ומעליו יש סודר אמנם עיין בראבי"ה ובפסקי הרי"ד שביארו שהכוונה שהתפילין מכוסים בגלימא בתוך הארגז ועיין ב"י ששני האופנים מועילים אמנם עיין בראב"ד בבעלי הנפש שער הפרישה סימן ב' דמשמע שנקט שדוקא שהאינו כלין מלמעלה ועיין מגן גבורים שצריך שיהיה ניכר הכיסוי שהוא אינו כלין והנה בפשוטו מבואר שצריך שני כיסוים אמנם בראבי"ה ביאר שהעיקר שצריך כיסוי שהוא לא כלין ועיין ראבי"ה דמשמע שנקט שכל הדין כלין זה מצד התשמיש קדושה שבזה [וכמבואר מגילה כ"ו דאקמטרא יש בזה קדושת תשמישי קדושה] אמנם עיין בבה"ל סימן מ"ב ס"ג ד"ה תפילין דהביא לדון האם כיס שמיוחד לטלית ותפילין יחד חל עליו דין תשמישי קדושה וכתב שהחיי אדם הוכיח מהמג"א שכתב שחשיב כליו מוכח שזה אסור ותמה הבה"ל דדין כלין לא תלוי בחלות קדושה דהרי גם עשרה כלים מבואר בגמ' שזה כלי אחד אפילו שכה"ג לא חל קדושה על הכלי החיצון [ואולי מדובר שכל פעם כלי אחר הוא חיצון] אלא כל שהוא מיוחד לכסות הדבר שבקדושה יש לו חיסרון שצריך עוד כיסוי ובדעת החיי אדם ראיתי לחלק דיתכן שנקט שכה"ג שזה גם לטלית שלא חל קדושה כי חסר ביחוד זה סברא גם לגבי כלין משא"כ כלי חיצוני זה חיסרון אחר כי זה לא נוגע בגוף הקדושה

והנה עיין מ"ב שהביא חידוש מהחכמת אדם שכל החיסרון של כלין לא שייך אם יחדו אותו מיוחד בשביל להתיר תשמיש ובפשוטו הסברא שנקט שיסוד החיסרון בכלין שרוצים כיסוי אחד שהוא לא קבוע משמש לספק אלא דבר שנוסף עכשיו לצורך הכיסוי ולכן חידש החכמת אדם שאם זה קבוע אבל בשביל מטרה זו זה גם מועיל אמנם עיין בלשון הרשב"א לעיל כ"ג. שכתב שיסוד החיסרון שזה בטל לגבי התפילין ולפ"ז לכאורא לא יעזור מה שהוא ייחד למטרה זו שכיון שלמעשה זה משמש בקביעות לתפילין בטל לגביו ואין לו מעלה של כיסוי שני [אם לא שנדחוק שכיון שזה לא עשוי מצד צורך התפילין אלא מצד הענין שיהיה כלי בתוך כלי זה סברא שלא חשיב כלין שיתבטל אליו והדבר מחודש מאוד כיון שלמעשה זה משמש הרי הוא בטל אליו] והנה הראשונים הקשו איך כיסוי עור מועיל בקמיע הרי זה כלין ולכאורא קשה לחכמת אדם שיעמידו שמדובר ששמו כיסוי זה מיוחד לצורך בית הכסא אמנם לכאורא יש מקום לומר שכיסוי אחד שזה דבר נצרך מצד עצמו בזה תמיד זה יחשב ככליין ואין כאן את סברת החכמת אדם [אמנם שמעתי להעיר למה שלא יתקנו שתמיד יעשו עוד כיסוי מיוחד לצורך זה וי"ל]

והנה הריטב"א בשבת ס"ב. חידש שכיסוי שלא מוציאם לעולם אין חיסרון של כלין וצ"ב הסברא בזה וצ"ל שכיסוי שלא מוצאים שזה דרגא של כיסוי יותר גדול בזה אפילו שיש החיסרון של כלין לא איכפת לן

והנה עיין מור וקציעה שכתב שאם הכלי יוחד לתפילין אחד לגבי תפילין אחר זה כמו שאינו כלין ולכאורא כך מסתברא שלגבי תפילין אלו אין זה כלין אמנם הראשונים ביארו שגלימא אקמטרא מדובר בתפילין בתוך הארגז ובפשוטו זה ארגז ספרים ולא ארגז תפילין ומשמע קצת שכל שזה כלין של דבר שבקדושה יש בזה חיסרון ואולי זה דוקא בדבר שיש עליו קדושת תשמיש קדושה שזה סברא שזה בטל לתפילין אמנם לסברת החכמת אדם יש מקום לומר שכל שזה מיוחד לדבר שבקדושה זה לא מספיק דצריך שיניח כיסוי שניכר ממש שזה לצורך זה והדברים מחודשים [אמנם במכתם משמע שבאמת מכח הנידון הנ"ל העמיד סוגין בספרים]

**בדין שאר ספרים ובספרים הנפסים**

ג]מבואר בסוגין דס"ת צריך מחיצה, ותפילין מועיל כלי בתוך כלי ועיין תוס' שדנו האם חומשים העשוים בגלילה זה כמו ס"ת או כמו תפילין וברא"ש כתב להחמיר שזה כמו ס"ת והנה סיימו תוס' אבל שאר ספרים מועיל כיסוי כל דהוא ועיין שו"ת רדב"ז ח"ג סימן תתקמ"ח שכתב שכונת תוס' שלא צריך כלי בתוך כלי אלא מספיק כיסוי אחד דהרי ודאי שזה פחות קדוש מתפילין וממילא אין לנו מקור שצריך כלי בתוך כלי ונקטו תוס' מסברא שצריך כיסוי אחד דהרי בפשוטו תשמיש, זה לא גרע מבית הכסא וכיון שמבואר בגמ' שאפילו קמעין צריכים כיסוי בבית הכסא [ובפשוטו כן מבואר גם בספרא דאגדתא] ה"ה כל שאר כתבי הקודש [ועיין א"ר סימן ר"מ]

אמנם ברא"ש וכן נפסק בטור וכן נקטו שאר הראשונים בסוגין שגם כל הספרים הנכתבים צריכים כלי בתוך כלי וצ"ע מה המקור לזה דבפשוטו ודאי שתפילין יש להם קדושה יותר מסתם כתבי הקודש ואולי באמת נקטו שהשין של תפילין שהוא הסיבה לשני כיסויים הוא לא יותר מסתם כתבי הקודש אמנם עיין מ"ב סימן מ' שכתב שלגבי להכניס לבית הכסא אפילו שתפילין צריך כלי בתוך כלי אבל ספרים לא צריך כלי בתוך כלי חזינן שסתם ספרים זה יותר קל ולפ"ז צ"ע מנ"ל שכאן זה כמו תפילין ולכאורא זה ראיה עצומה שגם לבית הכסא זה כמו תפילין ועיין מה שנכתוב בזה לקמן

והנה לגבי קדושת כתבי הקודש מבואר בגמ' בשבת ס"א: ובפרק כל כתבי שיש בזה שני דרגות דדבר שניתן להיכתב מותר להציל אותו מפני הדליקה בשבת במבוי המפולש אבל דבר שלא ניתן להיכתב כגון קמיעים או תורה למ"ד חתומה ניתנה ואסור לכתוב פרשה אחת כה"ג אין מצילין מפני הדליקה והגמ' מסתפקת האם צריך גניזה ומוכיחה שצריך והגמ' עדין מסתפקת לגבי להכניס לבית הכסא ומכריעה שאסור ובפשוטו מבואר שלגבי חיוב גניזה כל דבר תורה כתוב יש חיוב גניזה וזה סיבה לאסור להיכנס לבית הכסא ויש לעיין האם כאן הסיבה שגם שאר ספרים מבואר בתוס' שאסור זה מצד שכל דבר שטעון גניזה יש בו איסור דסוגין או שזה רק מצד שיש כאן כתיבה של דברי תורה והיום זה ניתן להיכתב מצד עת לעשות לה' הפרו תורותיך ונפק"מ למה שדנו האחרונים בדפוס שנעשה על ידי גוי או היום שאין בזה שום גדרי מעשה שוודאי שיש חיוב גניזה כיון שזה דברי תורה כתובים אבל כיון שזה לא על ידי מעשה אדם נקטו האחרונים מסברא שאין בזה קדושת כתבי הקודש דבחיסרון של לא ניתנו להיכתב זה חיסרון שהכתיבה לא מקדשת ועיין רשב"ץ בסוגין דהביא מהראב"ד בבעלי הנפש שהיום שהותר לכתוב תלמוד ממילא צריך כלי בתוך כלי ומבואר שעד כמה שהיה אסור באמת לא היה צריך כלי בתוך כלי דהינו אפילו שודאי זה צריך גניזה בכל אופן איסור תשמיש אין בזה ולפ"ז יש להתיר דפוס וכנ"ל אלא שלפ"ז יש כאן סתירה דאם נבוא לדון האם האיסור כניסה לבית הכסא הוא חמור מאיסור תשמיש דהמ"ב נקט לעיקר דבית הכסא בשאר ספרים מספיק כיסוי אחד חזינן שאיסור תשמיש זה יותר חמור ומאידך לגבי דבר שלא ניתן להיכתב לגבי בית הכסא מסקנת הגמ' שאסור להכניס גם דבר שלא ניתן להיכתב ולגבי תשמיש אין איסור כמבואר בראב"ד וצ"ע [ואולי יש לחדש שבית הכסא זה מצד בזיון ויש בזה יותר בזיון והחיסרון תשמיש הוא רק שיך ביחס לקדושה שבדבר ולגבי זה הוא יותר חמור] [ובעיקר הנידון של דפוס ללא כתב אדם היה מקום לדון שזה דרגא פחות מקמיעין ורק לגבי גניזה מסברא כל שיש בו קדושה אסור עוד היה מקום לדון שכיסוי אחד ודאי צריך כמבואר בתוס' לגבי שאר ספרים] [עוד היה אפשר לדון שלגבי הכיסוי אחד בזה תשמיש חמיר מבית הכסא אמנם לגבי הדין שני כיסוים בזה הוא רק בקדושה יותר אלימא ולפ"ז בדפוס יצטרכו כיסוי אחד ויתכן שגם הראב"ד מודה שגם בלא ניתן להיכתב צריך כיסוי אחד ודלא כחות יאיר שהתיר ללא כיסוי

**בדין ספרים בבית הכסא האם צריך כיס בתוך כיס**

ד] והנה בעיקר הנידון האם בשאר ספרים בבית הכסא צריך שני כיסוים או מספיק כיסוי אחד דהמ"ב הביא דהמג"א נקט שמספיק כיסוי אחד והא"ר נקט שצריך שני כיסוים [ומקורו מתשב"ץ קטן שזה פסקי מהר"ם מרוטנבורג אות ת"ב] והנה מקור דברי המג"א מהא דמבואר בגמ' ונפסק ברמב"ם שקמיעין שמכוסים בעור מותר להיכנס עמם לבית הכסא והנה הקשו הראשונים דבסוגין מבואר שדבר שהוא כלין אם אין בו טפח לא חשיב ככיסוי ובגמ' בשבת מבואר שקמיע שמכוסה בעור חשיב כיסוי ומותר להיכנס עמו לבית הכסא וכן תפילין ללא השין היה מותר להיכנס עמהם לבית הכסא ונאמרו בזה שלש תירוצים א. הרשב"ץ בסוגין כתב לפי רש"י שבסוגין הנידון להניחם על גבי קרקע ובזה יש חיסרון של כלין אמנם לגבי עיקר הדין כניסה לבית הכסא גם בדבר שהוא כלין זה סיבה להתיר ב. הריטב"א בשבת תירץ שרק אצלינו שזה כיסוי שמכניסים ומוציאים יש חיסרון של כלין משא"כ דבר שזה קבוע אין חיסרון של כלין דהינו שכה"ג זה סוג כיסוי יותר אלים שבזה אין החיסרון של כלין ג. ובחידושי הר"ן על הרי"ף ישב דהרי כל חילוק הגמ' בין כלין ללא כלין זה לגבי בלילה או באין שהות ביום להניחם אבל ביום שמועיל בבגדו שם באמת גם מועיל כלין שבגדו זה ודאי גרע ולענין קמיע תמיד זה כמו ביום כי הרי הוא צריך שזה יהיה כל הזמן עליו וכן קושית הגמ' שתפילין חשיב מכוסה זה רק לגבי היום אבל באמת דבר שהוא כלין כמו עור זה לא יעזור

והנה בפשוטו לסברת הר"ן שבאמת הדין קמיע של עור זה היתר מיוחד מצד שזה תמיד כמו בשדה ביום א"כ יתכן שגם הקולא מה שמספיק כיסוי אחד זה רק כה"ג אבל בבית שזה משתמר באמת זה כמו תפילין דמבואר שצריך שני כיסוים והנה שאר הראשונים שלא תירצו כן משמע שנקטו שבקמיע אין שום קולא מצד שזה בשדה ולכן הקשו מסוגין או שנקטו שמשמעות הגמ' שמדובר גם בעיר שאז אין סיבה להקל וא"כ מוכח שמועיל כיסוי אחד אם לא שנדחוק שהבינו שקמיע זה כמו בלילה בשדה כיון שאין בזה חשש זנות וצ"ע

והנה לכאורא גם אם נימא דמוכח שם מסוגיא דקמיע מועיל כיסוי אחד ומשמע שזה תמיד וגם בעיר אמנם לכאורא יתכן שרק קמיע שזה דבר שלא ניתן להיכתב שלא מצילים מפני הדליקה בשבת דבזה כל דינו רק גניזה בזה הוא קל מתפילין וכדהבאינו מהראב"ד שדבר שלא ניתן להיכתב מותר בתשמיש אבל בדבר שניתן להיכתב שמצילין מפני הדליקה שזה דרגא יותר חמורה בזה הוי כתפילין שצריך שני כיסוים וצ"ע

**בדין כלי ארבעים סאה ומחיצה לפחות מד'**

ה]עיין מג"א דהביא שו"ת הרמ"א שדן האם מועיל דבר שמחזיק ארבעים סאה ונקט שכיון שזה לא מקבל טומאה חזינן שזה רשות בפני עצמו ויועיל אפילו לס"ת אמנם הט"ז חלק כיון שזה אוהל זרוק ורק אם זה מחובר לכותל זה מועיל וצ"ע דבפשוטו דין אוהל זרוק זה רק בזמן שהוא זרוק ולא בזמן שהוא מונח על הקרקע והנה עיין מהר"ם שיק סימן צ"ד שהקשה קושיא עצומה דלמה שזה לא יועיל בתור מחיצה דהרי זה גבוה עשר ורחב ד' והנה ע"ש שכתב לחדש שכיון שיש תנאי שאין שם מחיצה אלא ברוחב ד' א"כ אם זה לא רוחב ד' אין לזה שם מחיצה ולכאורא מאותו טעם אם יהיה שם מדפים באמצע שזה לא יהיה גובה עשר זה גם לא נחשב מחיצה [דבפשוטו המדפים זה כמו עפר וביטלו שזה מבטל מהשם מחיצה] ונפק"מ גדולה לארון ספרים אם מדפים אמנם יש מקום לומר שכיון שביחס לצד השני יש לזה שם מחיצה לכן זה מועיל ובפשוטו יסוד הנידון כדין חצר גדולה וקטנה דמבואר בגמ' דאם ביחס לגדולה יש מחיצה מותר ואם הפוך אסור וא"כ ה"ה כאן שהתפילין זה הדבר שבקדושה וצריך כלפיו מחיצה וכיון שכלפיו אין מחיצה לכן אסור [והנה שמעתי לדון בארון באויר שכה"ג יש מחיצה כלפי תוך אבל כלפי חוץ זה תלויה אמנם זה אינו דיסוד החיסרון של תלוי זה ביחס לרדות שגודר וכל שלפי הרשות זה לא תלויה ממילא זה גודר גם ביחס לצד השני] [ולענין מזוזה שתוך הפתח עיין בהלכות מזוזה להגרח"ק שהובא מהגר"ד לנדא שזה כדין חצר קטנה וגדולה לגר"א שהובא בבה"ל סימן נ"ה ואסור ע"ש]

ובעיקר דברי המג"א יש מקום לומר שכיון שזה כלי אין לזה חשיבות של מחיצה לחלוק המקום לגבי סוגין וצ"ע מקורו ויש לדון האם זה רק חיסרון לגבי מה שבפנים או גם אם יניח הארון שישמש כמחיצה וע"ש במהר"ם שיק שדן שאולי זה חיסרון שביחס לבפנים זה מחיצה העומדת מאליה ע"ש ולפ"ז אם יעמיד הארון הזה כמחיצה ודאי שזה יעזור ואולי יש לדחוק שמדובר שזה פתוח מצד אחד ורק מכסה וכה"ג

**בדין דבר שמונח למעלה מעשרה**

ו]עיין חוות יאיר סימן קפ"ד שכתב לדון שספרים שהם בגובה עשר חשיב מקום לעצמו ומותר תשמיש בחדר ומקורו מהרמב"ם שלגבי הדין שאסור להפנות גב לס"ת כתב שאם הס"ת בגובה עשר חשיב מקום לעצמו וכתב לדחות שרק שם שזה חומרא בעלמא עוזר סברא זו אבל כאן כיון שזה לא חולק מקום לעצמו ודאי שזה נחשב באותו מקום ועיין נשמת אדם שהביא עוד מהסמ"ג שהובא בב"י סימן רפ"ו שדן שיש חזירים וצואה ליד המזוזה וכתב שכיון שהמזוזה למעלה מעשרה כה"ג אין חיסרון אמנם בפשוטו צ"ל כמבואר בחוות יאיר שזה רק לגבי צואה ליד מזוזה שזה לא איסור ממש מעיקר הדין לגבי זה עוזר סברות אלו ולא במקום שזה אסור מעיקר הדין ובפשוטו בזה נחלקו האחרונים האם מועיל לגבי צואה מדף שיוצא מהקיר בגובה עשר דהב"ח נקט שזה מועיל והאחרונים חלקו שזה לא מועיל כיון שבגדרי מחיצה זה לא מחיצה ובפשוטו צ"ע מהיכי תיתי לחדש דין למעלה ממעשרה