כיבוד ז רמ
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / כיבוד אב ואם

**­שיעורי הלכה**

**שיעור ז'**

**הדינים הנידונים:**

* אמירת קדיש על אביו ואמו.
* אביו ואמו שנטרפה דעתם.
* איך להעיר לאביו כשהוא טועה.
* כבוד אב ומצוה אחרת מה קודם.
* אביו ואמו שציווהו מה קודם.
* אביו שציווהו לעבור על ד"ת.

*יורה דעה*

*סי' רמ, ט-טו*

**כיבוד אב ואם**

**ממורינו הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**השיעורים נמסרים במוצש"ק בית הכנסת 'בית תפילה' נוה יעקב ירושלים**

## אמירת קדיש על אביו ואמו

**[המשך סעיף ט]** לעיל (שיעור ו) הבאנו דברי הבית יוסף בהלכות אבילות (סי' שעו) שהביא מהארחות חיים בשם רבינו מאיר, באם אביו ציווה לו שלא יאמר קדיש על אמו, כיון שהוא מקפיד שלא יאמרו קדיש בחייו, שמחוייב לשמוע לו, דכבוד האב קודם לכבוד אמו. ונחלקו בזה הנוב"י ורע"א והובא בפת"ש (ס"ק יא), וכמו שנתבאר כל זה לעיל.

מיהו בים של שלמה (קידושין פ"א סי' סג) חלק על הבית יוסף, ודעתו שאין לשמוע בקול אביו כשאינו מסכים שיאמר קדיש על אמו, כיון שהוא מצוה מדברי סופרים, והוי כמו שאביו אומר לו לעבור על המצוות. והברכי יוסף (אות ח) הביא דברי היש"ש, וכתב שיש לפקפק בזה, משום שנראה שאמירת הקדיש אינו אלא ממנהג ולא מדינא. אכן עי' בחיי אדם (כלל סז סעי' ו) שכתב שאמירת הקדישים הוא בכלל החיוב לכבדו לאחר מותו, וא"כ לכאורה הוא מצוה דאורייתא [וע"ע בגליוני הש"ס בקידושין, וכן בדברי מלכיאל (ח"ד סי' צו), שגם הם סוברים שהוא חיוב דאורייתא מדין כבוד אב ואם לאחר מותם].

והמקור לומר קדיש על אביו ואמו, עי' ברבינו בחיי בפרשת שופטים (דברים כא ח) שהביא ממסכת כלה רבתי (פ"ב ה"ט) מעשה ברבי עקיבא שראה לאחד שכבר מת איך מענישים אותו עונש גדול, ורבי עקיבא מצא לבנו והעמידו בבית המדרש לברך בקהל, וכך ניצל אותו מת מהדין הקשה, וכתב רבינו בחיי שמזה מוכח שיש תועלת למתים כשאומר קדיש או שום ברכה בבית הכנסת בציבור. והבית יוסף (סי' שעו) הביא מהכל בו שנמצא בהגדה שפעם אחת פגע רבי פלוני באחד שהיה מקושש עצים וכו', אמר ליה אין מי שיצילני אם לא שיאמר בני קדיש אחד או יפטיר בנביא. ועכ"פ לכאורה לפי"ז הוא דין מחמת כבוד אמו, וא"כ איך ישמע לאביו שלא לומר קדיש.

וכבר הבאנו לעיל (סוף שיעור ו) דברי הפלא יועץ שהכבוד לאחר מותו עדיף מכבוד שמכבדו בעולם הזה, שהרי הכבוד בעוה"ז אינו מועיל כלום, אבל אחר מותו כשאומר קדיש מועיל לו לעילוי נשמתו, זה מעלה יותר.

ומ"מ ברור שכיון שכל העניין באמירת הקדיש הוא לעילוי נשמת אביו, א"כ בודאי אין להיכנס במריבה עם אחרים בשביל זה, שכשבא בדרך מריבה אינו עושה מעלה לאביו.

[סעיף י] מי שנטרפה דעת אביו או אמו, משתדל לנהוג עמהם כפי דעתם עד שירוחם עליהם. ואם אי אפשר לו לעמוד, מפני שנשתגעו ביותר, ילך לו ויניחם, ויצוה לאחרים לנהגם כראוי.

## כשאינו יכול לסייע לאביו ואמו

לשון השו"ע הוא מהרמב"ם (ממרים פ"ו ה"י), והראב"ד השיג על הרמב"ם וכתב אין זו הוראה נכונה, שאם הוא ילך ויניח לו למי יצוה לשמרו. ובאמת כולם תמהו על הראב"ד, שהרי כדברי הרמב"ם כן מבואר להדיא בגמרא (קידושין לא:), שאמו של רב אסי הייתה מטורפת, ורבי אסי עזבה ועלה לארץ ישראל, ומבואר להדיא שיכול לילך והניח לאביו כשנטרפה דעתו. ועיי"ש ברדב"ז שיישב קושיית הראב"ד, דיש מלאכות שאין הבן יכול לעשות לאמו, וכגון אמו שנשתטתה ואינו יכול להרגיע אותה אלא ע"י הכאה וכדו', ועל זה כתב הרמב"ם שילך ויניח לו, ולכך יכול למצוא מי שיטפל באביו. והים של שלמה (שם) כתב לבאר דעת הראב"ד, דס"ל דההוא מעשה ברב אסי לא הייתה אמו צריכה שמירה מיוחדת, רק שביקשה ממנו דברים שלא כהוגן, ולכך הלך, אבל במקום שאביו ואמו צריכים שמירה, מחוייב הוא להיות שם לשמור, כיון שאם הוא לא ישמור לא ימצא מי שישמור כמותו.

[סעיף יא] ראה אביו שעבר על דברי תורה, לא יאמר לו עברת על דברי תורה, אלא יאמר לו אבא כתוב בתורה כך וכך, כאילו הוא שואל ממנו ולא כמזהירו, והוא יבין בעצמו ולא יתבייש. ואם היה אומר שמועה בטעות, לא יאמר לו לא תתני הכי.

## אביו שטעה ובא לעבור על דבר תורה, כיצד ינהג

והוא בגמרא קידושין (לב.), הרי שהיה אביו עובר על דברי תורה אל יאמר לו אבא עברת על דברי תורה, אלא אומר לו אבא כך כתוב בתורה כך כתוב בתורה. ומקשי, צעורי קא מצער ליה. ומשני, אלא אומר לו אבא מקרא כתוב בתורה כך. והנה עצה זו שיהא כשואל ממנו, שייך בבן תורה, ואם אביו עם הארץ ולא שייך לשואלו, צריך עצה אחרת. מיהו יכול לומר לו ששמע ששאלו שאלה כזו רב פלוני וכך וכך ענה לשואל, וא"כ גם זה בא בדרך שאלה ולא כמזהירו. ומצינו בתוספות בשבת (קיג: ד"ה שלא) שרבי שמעון בר יוחאי העיר לאמו שהייתה מדברת דברי חול בשבת, ואמר לה רשב"י שבת היום, ושתקה, וחזינן שגם בדרך זו יכול להעיר לאמו, ואין זה כמזהירו.

וכתב החיי אדם (כלל סז דין י) שלא יאמר לאביו שהוא טעות, אף בדברים שברור שהוא טעות, שכגון שטועה בחשבון וכדומה.

## אם האב רשע ובא לעבור על דברי תורה במזיד

ואם אין אביו שומע לדבריו, ובא לעבור עבירה, כתב הראשון לציון שאם אין אביו שומע לו מחוייב למנוע ממנו לעבור, ואם אינו יכול לכופו בדברים ימנע ממנו בכל כוחו ואפילו ע"י הכאה [ועי"ש שכתב שאף הוא כבודו של אביו כששומר עליו שלא יעבור עבירות]. ומה דמצינו להלן סי' רמ"א (סעי' ד' וסעי' ה') שאפילו היה אביו רשע גמור מ"מ חייב לכבדו, ומבואר בגמרא שאם היה שליח בית דין ואביו נתחייב במלקות לא יכה את אביו ואפילו לא עשה תשובה, כתב הראשל"צ שיש לחלק, דהתם כבר עבר את העבירה ומאי דהוה הוה, ואף שצריך להלקות את אביו לא יעשה כן הבן, אבל במקום שעדיין לא עבר את העבירה וצריך למונעו, אז יש לבן לעכבו אפילו ע"י הכאה.

[סעיף יב] אמר לו אביו השקני מים ויש לפניו לעשות מצוה עוברת, כגון קבורת מת או לויה, אם אפשר למצוה שתעשה ע"י אחרים יעסוק בכבוד אביו. **ואם התחיל במצוה תחלה יגמור, דהעוסק במצוה פטור מן המצוה**. ואם אין שם אחרים לעשות, יעסוק במצוה ויניח כבוד אביו. **מיהו אם אין זמן המצוה עוברת, יעסוק בכבוד אביו ואח"כ יעשה המצוה.**

## כבוד אביו ומצוה אחרת מה קודם

ומבואר בגמרא (קידושין לב.) הטעם שאם יש לפניו ב' מצוות, לכבד את אביו ומצוה אחרת, שמניח את כבוד אביו ויעסוק במצוה, משום שהוא ואביו חייבים בכבודו. אבל אם אפשר שתיעשה ע"י אחרים יעסוק בכבוד אביו. אלא שכתב הרמ"א שאם כבר עוסק במצוה לא יניחה לעסוק בכבוד אביו משום שהעוסק במצוה פטור מן המצוה.

## כשעוסק בכבוד אביו ובאה מצוה עוברת

אכן לא נתבאר מה הדין באופן שעוסק בכבוד אביו ובא לפניו מצוה שאינה יכולה ליעשות ע"י אחרים, אם יניח כבוד אביו משום שאתה ואביך חייבים בכבודו, או דנימא העוסק במצוה פטור מן המצוה, וא"כ לא יניח כבוד אביו. ובט"ז בחו"מ (סי' רסו) כתב שבאמת אם כבר עוסק בכבוד אביו יש לו פטור העוסק במצוה פטור מן המצוה, וכמו שמבואר בגמרא גבי שומר אבידה שהוא פטור מליתן צדקה לעני מדין עוסק במצוה. וכתב שאין לומר שכיון שאביו מחוייב ג"כ לקיים המצוה, לא נאמר בבן שהוא פטור משום עוסק במצוה, דהא גם שם אף בעל האבידה מחוייב ליתן צדקה, ומ"מ אומרים שהעוסק במצוה פטור מהמצוה. אלא שכתב הט"ז שאם אביו כאן מחוייב למחול לו שלא יעסוק בכבודו, כדי שיקיים בנו את המצוה.

ויש להוסיף שבאופן שיש דין העוסק במצוה פטור מהמצוה, מבואר בריטב"א בסוכה (כה.) שאין זה רק פטור מלעסוק במצוה, אלא יש איסור לעבור ממצוה למצוה. וא"כ כל שמחוייב בכבוד אביו וחשיב עוסק במצוה אסור לו לעסוק במצוה אחרת, וכן להיפך כשעוסק במצוה אחרת אסור לו להפסיק ולעסוק במצוות כיבוד אביו.

[סעיף יג] תלמוד תורה גדול מכבוד אב ואם.

## ההולך ללמוד תורה כשהוא במקומו של אביו

ילפינן כן (במגילה טז:) מיעקב אבינו שעל י"ד שנה שהיה בבית המדרש לא נענש. וחזינן שיכול לילך ללמוד בעיר אחרת, אף שעל ידי כך אינו יכול לעסוק בכבוד אביו. והמקנה (קידושין לא.) נתקשה במה שמצינו בגמרא (שם) באבימי שהיה רץ לפתוח את הדלת לאביו אף שהיו לו בנים גדולים שם, ולכאורה כיון שעסק בתורה למה לא הניח לבניו לפתוח את הדלת וימשיך בלימודו, והרי ת"ת עדיף מכיבוד אב ואם, ועיי"ש. ובפת"ש (סק"ח) כתב שמוכח מהמקנה שאף אם הוא במקומו של אביו יעסוק בתורה ולא בכבוד אביו, אלא שהביא דעת הפר"ח שדוקא אם הוא בעיר אחרת אינו צריך לחזור כדי לכבד את אביו, אבל כשהוא באותו עיר צריך לשרת את האב ולחזור לתורתו.

[סעי' יד] אביו אומר לו השקני מים ואמו אומרת השקני מים, מניח אמו ועוסק בכבוד אביו. ואם היא מגורשת מאביו, שניהם שוים ולאיזה מהם שירצה יקדים.

## יש דברים שאמו קודמת לאביו

ובים של שלמה (קידושין פ"א סי' סב) כתב שאם נשבו אביו ואמו אמו קודמת לפדיון, שהרי לעניין פדיון שבויים אשה קודמת לאיש, וכתב הפת"ש (ס"ק יב) שנראה שהוא הדין לעניין להביא מזון וכסות שיקדים לאמו שהרי גם בזה אשה קודמת לאיש (כמבואר סי' רנא ס"ח).

עוד מצאנו בפת"ש שיצא לחדש (בס"ק ט) שבמלאכות שאין האשה מחוייבת לבעלה אין דין קדימה לאביו, שהרי יסוד הקדימה הוא משום שגם האשה חייבת בכבוד האב, ובזה אינה חייבת. אלא שכתב לבסוף שאין זה מוכרח. ובערוך השולחן (סל"ז במוסגר) כתב שאינו נראה ולא ביאר, ובאמת נראה שאף במלאכות שאין האשה חייבת לעשות לבעלה מ"מ חייבת בכבוד בעלה, וא"כ עדיין שייך בזה הסברא שאביו קודם. ואף שכתב הרמב"ם (אישות פט"ו הי"ט) שיש לבעל לכבד את אשתו יותר מגופו, נראה שאין זה דין אלא הנהגת דרך ארץ.

[סעיף טו] אמר לו אביו לעבור על דברי תורה, בין מצות עשה בין מצות לא תעשה, ואפילו מצוה של דבריהם, לא ישמע לו.

## כשמצטער אביו כשבנו מתענה

בספר חסידים (סי' שמ הובא בבית לחם יהודה) איתא שאם אביו ואמו מצטערים כשעושה תעניות לא יתענה, והיינו רק בתענית שאינה של חובה, אבל אם הוא חיוב הרי זה כאומר לעבור על דברי תורה. והנה כל זה דוקא אם אמרו לו שלא יתענה מחמת שהם מצטערים מחמת שחוששים לבריאותו וכדומה, אבל אם מונעים ממנו להתענות משנאת דברי תורה, לא ישמע להם. ובים של שלמה (קידושין סי' סא) כתב שאף שאם אמר לו אביו שלא יאמר קדיש לא ישמע לו [וכמשנ"ת], מ"מ לעניין מה שהיו שנהגו ללבוש שחורים באבילות שאין בזה חיוב כלל, צריך לשמוע בקול אביו אם אומר לו שלא ילבש שחורים.

אב שמבקש מבנו להביא לו דבר שמזיקו

האב שאמר לבנו ליתן לו משקה שמזיקו, כגון חולה סוכרת שמבקש שיתן לו לשתות משקה עם סוכר והוא מסוכן לו, וכדומה, איתא בספר חסידים (סי' רלד) שכל שאמרו לו שלא ישתה משקה כיון שהוא מסכן את נפשו לא ישמע לו. וכתב הברכי יוסף (כאן אות י) שזה דוקא בדבר שהוא מסכן את נפשו, אבל אם הוא רק דבר שמזיקו צריך לשמוע לו. והוא שאלה של שיקול הדעת לידע מתי הוא סכנה או רק דבר שהוא דבר המזיק. והוא נפק"מ גדולה גם למי שמטפל באביו וצריך ליתן לו תרופה, ואביו אינו רוצה ליקח, או באב זקן שיש חשש שיצא מביתו ועל כן צריך לסוגרו בביתו כנגד רצונו, וכדומה, שכל שהוא סכנה ודאי יעשה שלא כרצון אביו, אבל אם אינו סכנה אלא רק בגדר 'מזיקו' מחוייב לקיים רצון אביו, והוא שאלה בשיקול הדעת.