שביעית פ_ט מ_ט
קטגוריות: ש_ס / ה שביעית / שביעית - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

**שביעית פ"ט מ"ט**

א] **מי שהיו לו פירות שביעית שנפלו לו בירושה או שניתנו לו במתנה וכו',** בירושלמי פליגי בה אמוראי, דדעת ר"ל דאיירי בפירות עבירה, והר"ש והרא"ש פירשו דהיינו פירות שלא נתקיימה בהן מצות ביעור, והא דתני דר"א אומר ינתנו לאוכליהן, היינו למי שדרכן לאכול בלא הביעור, כ"ה ל' הר"ש, ויל"פ כן גם בד' הרא"ש, ולכאו' היינו כמש"כ במשנ"א דיש לו ליתן לכל א' מזון ג"ס כדרך שנותנין לכל אדם בשעת הביעור,[[1]](#footnote-1) ונתחדש לפ"ז, דההיתר לחלק מזון ג"ס, אינו רק ביום הביעור, אלא הוא אף למי שבאו הפירות לידו לאחר הביעור, (אם לא נאסרו משום שלא נתבערו), ולא אמרינן דרק ביום הביעור עצמו הותר לחלק מזון ג"ס, ואכמ"ל, ורבנן פליגי דא"כ נמצא חוטא נשכר, ולכאו' היינו דאם יתן לב"ב ולקרוביו מזון ג"ס, א"כ נתקיימה מחשבתו של המוריש או של הנותן שחטא ולא ביער, ונמצא חוטא נשכר, ועי' בפי' הרש"ס, אלא ימכרו לאוכליהן ודמיהן יתחלקו לכל אדם.

והנה בירושלמי פריך עלה דהתני המוצא פירות עבירה אסור ליגע בהן, ומשני דשניא היא מציאה, שניא היא שנפלו לו בעל כרחו, ומבו' לפ"ז דפירות שביעית שלא ביערם, אינם אסורין מדאורייתא, דא"כ היאך התירום בשנפלו לו בע"כ, ובע"כ דאין איסורם אלא מדרבנן, - ומבו' עוד, דאף מדרבנן אין איסורם אלא משום קנס, ובזה הוא דאמרינן דלא אסרום אלא למי שלא ביערם, וכן אסרו לזכות בהן, אך אם נפלו לו בע"כ לא קנסו, ולפ"ז הדין נותן דאם שגג או נאנס ולא ביער, וכן פירות הנכרי שלא ביערם, אינם נאסרין, ועמש"נ בזה לעיל מ"ח אותיות י"ט כ', וצ"ע בזה.

ב] אמנם הנה בפי' הרמב"ן בפר' בהר כ"ה ז' ובחי' רבינו דוד והר"ן בפסחים דנ"ב: נסתפקו דשמא פירות שביעית שלא ביערם אסורין מדאורייתא, עיי"ש, ותיקשי לפ"ז דהיאך הותרו פירות אלו שנפלו לו בע"כ, הרי הן אסורין מדאורייתא, כיון שעבר הבעלים ולא ביערן, - ועד"ז קשיא לדעת הרמב"ם דס"ל דלאחר זמן הביעור אסורין כל הפירות מדאורייתא, וא"כ היאך הותרו פירות אלו שנפלו לו בע"כ, הרי כיון שעבר זמן ביעורם, ה"ה אסורין, ועי' בחזו"א סימן ט"ו סקי"ב מש"כ לפרש בזה, וצ"ע.

ובפשוטו נראה לדעתם, דמפרשי דלא איירי הכא כלל בפירות שעבר ולא ביערן, אלא הוא כמש"כ הרש"ס לפרש עוד דאיירי בשגדר הבעלים את הכרם ולא הניח לעניים ליכנס, או שיצאו מן הארץ לחו"ל במזיד, או כמש"כ הגר"א בשנו"א דאיירי בפירות שזרעם בשביעית,[[2]](#footnote-2) ובזה הוא דאמרינן דאין הפירות אסורין אלא משום קנס, ולא אסרום בשנפלו לו בע"כ.

ג] דעת ר' יוחנן בירושלמי דאיירי בפירות היתר, ובביאור פלוגתת ר"א וחכמים נחלקו הראשונים, דגיר' הריבמ"צ והר"ש דר"א ס"ל כב"ש דאמרי לעיל פ"ד מ"ב לדעת ר' יהודה שם דאוכלין פירות שביעית בטובה ושלא בטובה, ובטעמא דחכמים פירש הריבמ"צ דס"ל דאין החוטא נשכר שיאכלם כך בחינם בטובה, ולכאו' היינו דחכמים ס"ל דאין אוכלין פירות שביעית בטובה, וכיון שחטא וקיבל פירות שביעית בטובה, אסור לאכלן, אלא ימכרו לאוכליהן והדמים מתחלקים לכל אדם, והר"ש הביא מירושלמי דחכמים בשיטתו של ר"א השיבוהו, וכתב ע"ז דלא נתברר פי' הירושלמי.

אך גיר' הרמב"ם בפיהמ"ש דר"א ס"ל כב"ש דאמרי לעיל פ"ד מ"ב לדעת ת"ק שם דאין אוכלין פירות שביעית בטובה, וע"כ קאמר דלא יאכל פירות אלו לבדו, לפי שנעשה אוכל בטובה, אלא מתחלקים לו ולאחרים, ואמרו לו חכמים דלפי דעתו דהו"ל חוטא במה שקיבל פירות שביעית בטובה, א"כ נמצא חוטא נשכר שהוא מרויח במה שאוכלן עם שאר בנ"א, אלא יהיו נמכרים הפירות לו ונותן דמיהם משלם ויתחלקו אותם הדמים לאחרים,[[3]](#footnote-3) וזהו מש"א בירושלמי דחכמים בשיטתו של ר"א השיבוהו, דלדעת חכמים גופייהו דאוכלין פירות שביעית אף בטובה, ל"ה חוטא כלל, וה"ה רשאי לאכול כל הפירות לבדו, ורק לטעמי' דר"א דאין אוכלין פירות שביעית בטובה והו"ל חוטא, הוא דאמרו חכמים דימכרו וכו'.

ד] בעיקר מש"א דכל שנפלו הפירות בירושה או שנתנו לו במתנה הוי חוטא למ"ד דאין אוכלין פירות שביעית בטובה, הק' הרש"ש, דהא דאין אוכלין פירות שביעית בטובה, היינו דאין להחזיק טובה לבעל השדה משום דהוו הפקר, אבל כל שזכה בהן אדם, הרי מותר אף למכרן לאחרים, וכ"ש דמותר ליתנם במתנה אף שמחזיקין לו טובה ע"ז, ועיי"ש שכתב לדון דלמכרן עדיף טפי, משום דהדמים נתפסין בקדו"ש ויוציאם לאכילה ושתי' וסיכה, ומשא"כ בהחזקת טובה, ועיי"ש מש"כ עוד בזה,[[4]](#footnote-4) ועי' בתוס' אנשי שם מש"כ בזה.

ובחזו"א סימן ט"ו סקי"ג כתב לפרש דאיירי הכא בפירות מחוברין שעדיין לא זכה בהן, וע"כ כל שהורישן או שנתנן במתנה שנתנן לו בתורת בעלות, יש בזה לאיסור אכילת פירות שביעית בטובה, ועיי"ש מש"כ לפרש עוד לפ"ז, אך הנה בד' הרמב"ם בפיהמ"ש מפורש דאיירי בפירות שביעית שנלקטו כראוי, והרי דלא איירי בפירות מחוברין, וצ"ע בזה.

ה] **האוכל מעיסת שביעית עד שלא הורמה חלתה חייב מיתה,** בספרי פר' שלח סוף פיסקא ק"י ילפינן לה מקרא דדורותיכם ואמרינן התם שהי' בדין מה שאר פירות שחייבים במעשר פטורים מן החלה, עיסת שביעית שפטורה מן המעשר אינו דין שתהא פטורה מן החלה, ת"ל לדורותיכם להביא את עיסת שביעית שתהא חייבת בחלה, וכעי"ז כתב הרמב"ם בפיהמ"ש, ואך שכתב דילפינן לה מקרא דראשית עריסותיכם, איזה עיסה שתהי'.

והנה בספרי שם אמרינן עלה, דהא דבעינן להך קרא, ולא אמרינן דלקשו"פ יוכיחו שפטורין מן המעשר וחייבין בחלה, הוא משום דמה ללקשו"פ שמינם חייבים במעשרות ולפיכך חייבים בחלה, תאמר בעיסת שביעית שמינה פטור מן המעשרות ולפיכך תהי' פטורה מן החלה, וע"כ בעינן לקרא דלדורותיכם ללמד דחייבת בחלה, - ולכאו' מבו' מזה דהא דפירות שביעית פטורין מן המעשרות, אי"ז מכח הא דהן הפקר, דא"כ דמו ללקשו"פ דמינם חייב במעשרות, ומה דבשנת השביעית הוו כל הפירות הפקר, לכאו' אי"ז טעם לחשוב דאין מינם חייב במעשרות, אלא הוא דין בפנ"ע דפירות שביעית פטורין מן המעשרות וע"כ ס"ד דיהיו פטורין אף מן החלה, וצ"ע בזה, ועי' עוד בחזו"א סימן ב' סק"ב ובמכתב שנד' בסוף חזו"א ערלה.

ו] והריבמ"צ והר"ש כתבו דקמ"ל דאע"ג דאם נטמאת החלה בת שריפה היא, מ"מ חייבת עיסת שביעית בחלה, ואף דכתיב לאכלה ולא לשריפה, וילפינן לה מדכתיב לדורותיכם, וכמש"א בבכורות די"ב:, - ובבכורות שם אמרינן דאפ"ה בהמת שביעית פטורה מן הבכורה, משום דלאכלה ולא לשריפה,[[5]](#footnote-5) ולא ילפינן לחייבה מהא דעיסת שביעית חייבת בחלה, דבעיסת שביעית דחייבת בחלה הוי עיקרה לאכילה, ובבהמת שביעית אם תהא חייבת בבכורה הוי עיקר לשריפה.

והנה המהרי"ט אלגאזי בהל' חלה אות ב' הק', דהיאך פטרינן בהמת שביעית מבכורה משום דלאכלה ולא לשריפה, והרי אף אי נימא דהא דלאכלה ולא לשריפה הוי מצות עשה, מ"מ בדין דעשה דבכור דאלים ידחה לעשה זה, ובקו"א לטו"א ר"ה ד"ל: הוסיף להקשות, דאי נימא דלאכלה ולא לשריפה אי"ז אלא לאו הבא מכלל עשה, דא"כ ודאי בדין דעשה דבכורה ודחלה ידחה לזה.

ועיי"ש בקו"א שכתב לישב, דהא דפטרינן התם משום לאכלה ולא לשריפה, אי"ז משום דעובר עי"ז על איסורא דלאכלה ולא לשריפה, אלא היינו דכיון דפירות שביעית הן הפקר מאפקעתא דמלכא, ואין לאדם זכות בהן אלא לאכילה ולא לשאר דברים, ע"כ לגבי כל מה שאינו לאכילה, ל"ה הפירות שלו, וע"כ לא חיילא על בהמת שביעית קדושת בכור, כיון דלענין שריפה הוא הפקר ולאו דידי' הוא, עיי"ש, וכעי"ז כתב הנצי"ב במרומי שדה בבכורות שם והאבנ"ז ביו"ד סימן תמ"ה ס"ק ט' י'.

1. והנה הי' מקום לפרש בד' הרא"ש בע"א, דינתנו לאוכליהן היינו לר' יהודה לעניים ולר' יוסי אף לעשירים, שהן דרכן לאכול לאחר הביעור, אך צ"ע דא"כ מ"ט לא תני דצריך לבערן, שהרי רק אחר שיבער יהיו מותרין לאוכליהן, ועי' חזו"א סימן ט"ו סקי"ב שעמד בזה, עיי"ש מש"כ בזה, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-1)
2. וצ"ע דאם זרע בשביעית ה"ז אסור משום ספיחין, וודאי ה"ז אסור לכו"ע, ולכאו' צ"ל דהגר"א אזיל לטעמי' לעיל מ"א דס"ל דלחכמים ספיחין מותרין, אך צ"ע לפ"ז להיפך, דבדבריו שם מבו' דספיחין מותרין אף מדרבנן ולא אסרינן להו משום קנס, וצ"ל דאף דספיחין שנזרעו מאליהן מותרין, מ"מ אם עבר וזרע ה"ה אסורין משום קנס, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-2)
3. ובמשנ"א הק' דמ"ט הצריכו חכמים למכרן לו ויתן דמיהם, הו"ל למימר דינתנו לאחרים, ולכאו' צ"ל דאיירי כשהוא רוצה לאכלם, ובזה הוא דאמרינן דאסור לו לאכלם, אא"כ ישלם דמיהם ויחלקו הדמים לאחרים, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-3)
4. ובמשנ"א הק', דבנפלו לו בירושה מאי קעביד ומה איסור יש בזה, אך בחזו"א סימן ט"ו סקי"ב פירש דנפלו לו בירושה היינו שחילק נכסיו על פיו כההיא דתנן ב"ב קכ"ו ב'. ולפ"ז ניחא. [↑](#footnote-ref-4)
5. והרמב"ם בפ"ה מבכורות ה"ט כתב דהא דבהמת שביעית פטורה מן הבכורה, הוא משום דלאכלה ולא לסחורה, ואם תהי' חייבת בבכורה ה"ז משתכר בבכור שהרי יצא מתורת פירות שביעית, והראב"ד שם השיג ע"ז דבגמ' אמרינן דפטורה הוא משום דלאכלה ולא לשריפה, והכס"מ שם כתב דהרמב"ם גריס בגמ' לאכלה ולא לסחורה, ועיי"ש בלח"מ שהק' דא"כ מה מייתינן מהא דעיסת שביעית חייבת בחלה, ועמש"כ המרכה"מ שם והמהרי"ט אלגאזי בהל' חלה אות ב', ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-5)