14כבולעו כך פולטו
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / בשר בחלב / שיעורים בשר בחלב כולל אור יוסף

כבולעו כך פולטו

המג"א בסימן תנא סקכ"ג מחדש בגדר "חם מקצתו חם כולו" (פסחים עד.), שדין זה נאמר רק לענין בליעה ולא לענין פליטה (הבאנו את לשונו בשיעור לעיל). ובזה יישב את פסק המחבר ביו"ד (סימן צד ס"א) – שסגי לשער כנגד חלק הכף שנתחב בקדרה, עיי"ש.

החוו"ד (סימן צב סקט"ז) חולק על המג"א, וס"ל שחם מקצתו חם כולו נאמר אף לענין פליטה – שהרי "כבולעו כך פולטו" (הארכנו בשיטתו בשיעור הקודם). וראיתו מהסוגיא בסוף ע"ז, שהגמ' דנה היאך אפשר להגעיל יורה גדולה – ומחדש רב עקביה "אהדר ליה גדנפא דלישא אפומא ומליוה מיא וארתחה", ומבאר רבא – "קסבר כבולעו כך פולטו מה בולעו בניצוצות אף פולטו בניצוצות" (נפסק בשו"ע או"ח תנב ס"ו). מבאר רש"י – שממלא את היורה עד שפתה ומרתיח "ומיהו גדנפא בעינן משום דאי לאו הכי דילמא לא הוה מסקא ניצוצות על השפה בהא זימנא אבל איסור הנתבשל בה פעמים הרבה אם לא העלה ניצוצות כל שעה העלה פעם אחת".

החזו"א (יו"ד ריש סימן יט) מבאר דבעינן כאן לגדנפא ולכלל של כבולעו כך פולטו – משום שחום הניצוצות אינו כחום המים שביורה "מיהו ע"י גדנפא יכול למלאותו באופן שיהיה בטוח שמעולם לא נתמלא יותר מדהשתא [אף שאינו ממלאו על כל גדותיו],וגם כשירתיח יהיה בטוח שהרתיחה עברה על כל שפתי הכלי. ומים הקבועים בכלי כשנרתחים פעולת פליטתן יותר חזקה מהמים הבאים על הכלי מחמת הפשטת הרתיחה, והלכך אם היתה הבליעה במים שוכנים לא מהני הגעלה ע"י הפשטת הרתיחה, אבל כשנבלע בהפשטת הרתיחה מהני הגעלה בהפשטת הרתיחה, וניצוצות דקאמר היינו בעבועי הרתיחה".

שואל החוו"ד על המג"א, דבשעת בישול האיסור – אף שלא מילאוהו עד שפתו – הרי נבלע בכולו משום "חם מקצתו חם כולו", ועתה שמגעילו – אינו יכול למלאותו עד שפתו ממש. וא"כ לשיטת המג"א – היאך מהני ההגעלה לבליעות אלו שהם מעל גובה המים בשעת ההגעלה. והגעלת הניצוצות רק מהני לבליעות שנבלעו בניצוצות – כלשון הגמ' "מה בולעו בניצוצות אף פולטו בניצוצות". וע"כ – שבליעות אלו נפלטות במי ההגעלה משום "חם מקצתו חם כולו", ודלא כמג"א – הסובר שלא אמרינן כן לענין פליטה.

שיטת היד יהודה

היד יהודה (סקל"ו ד"ה "ומה שהקשה") חולק על החוו"ד, וס"ל שכדי להכשיר את הבליעות בדופן העליון של הכלי [שנבלעו ע"י חם מקצתו חם כולו] – אין צורך להשתמש בדין כבולעו כך פולטו כדי שיוכשר משום חם מקצתו חם כולו. דס"ל ליד יהודה שמקום זה שפיר נכשר במי ההגעלה גופא "וכי אינו יכול למלאות הכלי יפה על כל גדותיו".

ודיון הגמ' על כבולעו כך פולטו, מבאר היד יהודה – שהוא רק על עובי השפה גופא [הרואה את פני האויר] ששם נבלע ע"י ניצוצות שמבעבעים מעל גובה הכלי, ומשום שנבלע מכיוון מעלה – לא ייפלט ע"י מי ההגעלה שמהצד, ולזה בעינן ליצור רתיחה על השפה ע"י הגדנפא – ו"כבולעו בניצוצות כך פולטו בניצוצות".

דברי היד יהודה דחוקים, דנראה פשוט שלא שייך למלאות את הכלי עד שפתו ממש בצמצום [ובפרט שבזמן החימום – גולש קצת ושוב חסר בגובה המים]. וכן מפורש בדברי החזו"א הנ"ל – שאף ע"י גדנפא א"א למלאותו על כל גדותיו, וכשיטת החוו"ד. וכן מוכח בדברי הריטב"א בסוף ע"ז "ולמדנו מכאן שלא אמרו בכלי מתכות חם מקצתו חם כולו אלא כשתשמישו ע"י האור שהרי לא חשו בכאן לשפתי היורה אלא מפני הניצוצות". והיינו שהוכיח מסוגיא זו כשיטת רבינו דוד והר"ן (הובאו בשיעור לעיל) – שאף ע"ג האש לא אמרינן חם מקצתו חם כולו, וראיתו מקושית החוו"ד [וכן הקשה הפמ"ג בסימן תנא סק"א במשב"ז]. ומוכח כשיטת החזו"א והחוו"ד – שאי אפשר למלאות את הסיר עד שפתו בצמצום.

יוצא מהנ"ל נ"מ לדינא, לרוצה להכשיר כלי ע"י גדנפא. דלשיטת היד יהודה חייב למלאותו עד שפתו ממש בצמצום, ואם לאו – לא הוכשר הכלי. משא"כ לשיטת החוו"ד והחזו"א – דיו אם ימלאנו יותר גבוה מאשר השתמשו בו באיסור או בחמץ, וכדמוכח כן גם בדברי הריטב"א. וכן הוא המנהג – שלא למלאותו עד שפתו ממש.

דין טלאי

היד יהודה (סוסקל"ו בהשמטה ד"ה "הבאתי") מקשה על עצמו – מדין טלאי המוזכר בשו"ע או"ח בסימן תנא סי"ג "כלי שיש בו טלאי אם קדם הטלאי לבליעת האיסור אין צריך להסירו דכבולעו כך פולטו". והנה, בחלק הקדרה שמאחורי הטלאי [אם הוא טלאי חיצוני, או בטלאי שמאחורי הכלי שלא כנגד הנקב – כשהוא טלאי חיצוני] – לכאורה נבלע איסור או חמץ משום חם מקצתו חם כולו.

בשלמא לשיטת החוו"ד והחזו"א אתי שפיר – דאמרינן כבולעו כך פולטו [כמפורש בשו"ע], ומקום זה נכשר בהגעלה הרגילה – משום חם מקצתו חם כולו. וכן לשיטת המג"א לא קשיא – שהרי לא ייפלט ממקום זה לתבשיל, לשיטתו – שחם מקצתו חם כולו אינו מפליט. אולם לשיטת היד יהודה – שחם מקצתו חם כולו לא מהני בהגעלה אולם מפליט מעט, קשיא כנ"ל – היאך יוכשר חלק הקדרה שמאחורי הטלאי.

הן אמת - שלכאורה המחבר סותר משנתו, מדין טלאי – שמזכיר כבולעו כך פולטו, לדין ידות הכלים (סימן תנא סי"ב) – שלא סומך על כבולעו כך פולטו, וכן הוא ביו"ד סימן קכא ס"ו – שלא מהני כבולעו כך פולטו לענין חם מקצתו חם כולו, והוא צריך יישוב לכל הדעות. אמנם בשיטת הרמ"א אתי שפיר, שבידות הכלים וביו"ד קכא היקל לסמוך על כבולעו כך פולטו – ולכן בטלאי לא השיג על המחבר. אולם לשיטת היד יהודה – הסובר שגם הרמ"א לא סובר כבולעו כך פולטו, א"כ קשיא דין טלאי אף לשיטת הרמ"א. עיי"ש ביד יהודה שנדחק ליישב קושיא זו.

אופנים אחרים בביאור דין ניצוצות

נראה לבאר את דעת המחבר – שדין ניצוצות לא יסתור את שיטתו שלא סובר כבולעו כך פולטו לענין חם מקצתו חם כולו, אף אם נסבור שאין ממלאים את הקדרה עד שפתה בצמצום – ודלא כשיטת היד יהודה.

אופן אחד נראה ע"פ דברי משמרת הבית (ב"ד ש"ד לח. הובא בשיעור הקודם) בדין קתא דסכינא, דאף שלא מהני חם מקצתו חם כולו לענין הכשר כלים – אולם ליבון שנעשה בחודו של הסכין מקליש את הבליעות שבקתא דסכינא, ומשום כך סגי אח"כ בהגעלה. והיינו שחם מקצתו חם כולו גורם הקלשה, אף שאינו מכשיר לגמרי.

כן נאמר גם כאן, שהמקום בגובה הקדרה שבלע משום חם מקצתו חם כולו נקלש ע"י ההגעלה של הגדנפא [אף שאין המים מגיעים לשם] – משום שחם מקצתו חם כולו. ואף שאין זה מכשיר את המקום לגמרי, אולם סגי בהקלשה זו – כדי שאח"כ יוכשר מקום זה ע"י ניצוצות. והיינו, שבאמת ס"ל לשו"ע שלא אמרינן כבולעו כך פולטו – כדמוכח בדין ידות הכלים וביו"ד סימן קכא, אולם כבולעו כך פולטו מהני להקליש – כדי שאח"כ יהנו הניצוצות, אף שלמקום שבלע במים שוכנים – ודאי שלא יהנו ניצוצות.

באופן זה, נראה שגם לא קשיא מדין טלאי – שלכאורה מהני רק משום כבולעו כך פולטו. להנ"ל אתי שפיר, שהכבולעו כך פולטו של המים שבתוך הקדרה – מקלישים את הבליעות שבטלאי, ומשום כך מהני המים שמחוץ לקדרה [בהגעלה רגילה של סיר בתוך סיר] – כדי להכשיר לגמרי, אף שלבליעות רגילות שנבלעו בתוך הסיר – לא מהני הגעלה מבחוץ.

אופן אחר לישב את דין ניצוצות, נראה לומר – שבליעות שנבלעו ע"י חם מקצתו חם כולו הוי בליעות יותר קלושות, ולא הוי כבליעות של מים שוכנים אלא כבליעות של מקום הניצוצות – שהרי לא נבלעו במקום זה גופא. ומשום כך ניצוצות מהני להפליטם – משום כבולעו כך פולטו. אמנם, לתירוץ זה לא מיושבת הקושיא מדין טלאי, וצריך לבוא לשאר התירוצים.

פלוגתת המג"א והחזו"א

הבאנו את הסוגיא בע"ז, שבהגעלה באופן של גדנפא - יש צורך להכשר של "ניצוצות". והבאנו את שיטת רש"י וכן היא שיטת הר"ן שם - שהניצוצות באות להכשיר את עובי שפת הכלי. וביארנו את שיטת היד יהודה – שחייבים למלאות את הכלי עד שפתו בצמצום, וכל הנידון הוא על מה שנבלע מכיוון מעלה.

שיטה זו צ"ב. דלכאורה יש להקשות, היאך הוכשר אחורי הכלי - באופן זה של גדנפא. דאם המים שנמצאים בגובה השפה אינם יכולים להכשיר את עובי השפה – משום שנבלע מכיוון מעלה, ק"ו שאינם מכשירים את מה שנבלע מאחורי הכלי [כשהסיר גולש או שניתז על אחורי הכלי וכדו'].

וצ"ל כדברי המג"א (סימן תנב סקי"א), שהמים גולשים דרך הגדנפא ומכשירים את אחורי הכלי. ועיין פמ"ג שם שכן היא פשטות שיטת המגיד משנה (פ"ה בהלכות חו"מ הכ"ו), אמנם הפמ"ג נדחק לפרשו באופן אחר.

ביאור זה נראה דחוק, דמנין לנו שיגיע מים דרך הגדנפא - לכל המקומות באחורי הכלי שנבלע שם במשך השנה. ועיין פתחי תשובה (יו"ד סימן צב סק"ג) שבאמת הבין – שלשיטת המג"א לא יהני הגעלה מבפנים כדי להכשיר איסור שניתז על אחורי הכלי. וא"כ צ"ב - באיזה אופן נאמר ההכשר של גדנפא, ועל מה דיבר המג"א – שהמים זבים דרך הגדנפא.

החזו"א (יו"ד סימן יט) מתקשה בכל הנ"ל. לכן חולק החזו"א וסובר – שהגעלה מבפנים מגעילה את כל עובי הכלי. ואם היה אפשר למלאותו עד שפתו בצמצום – היה אף מכשיר את מה שניתז על עובי השפה מלמעלה, ולא היו צריכים כלל להכשר של גדנפא. אלא שס"ל לחזו"א – שא"א למלאותו עד שפתו, וכל הצורך בגדנפא – הוא כדי שוודאי ימלאנו יותר מאשר מילאוהו במשך כל השנה וכנ"ל. אולם ודאי שהגעלה מבפנים מכשירה כנגדו עד בחוץ.

אלא שהחזו"א (סימן יז אות ו' במוסגר) מתקשה מסימן דידן – שטיפת חלב שנופלת על הקדרה מבחוץ כנגד הרוטב – בכחה לאסור לשיטת המהר"ם, וצריכה ביטול בדופני הכלי. ואם נימא שהגעלה מבפנים מהני לאחורי הכלי, א"כ קדרה זו שיש בה תבשיל – הוי כהגעלה - לרוב הראשונים הסוברים שמהני הגעלה בכל המשקים (עיין או"ח סימן תנב ס"ה ברמ"א). משום כך נדחק החזו"א להעמיד את כל סימן דידן – באופן שיש בקדרה מקפה ולא תבשיל, ומשום כך לא שייך כאן לדיני הגעלה.

פלוגתת הרא"ש והרשב"א

נראה שנידון זה שנחלקו בו המג"א והחזו"א, תליא באשלי רברבי. שיטת הרשב"א (תשובה שעא) שמהני הגעלה לכלי שיש בו טלאי – אף לבליעות שנבלעו קודם חיבור הטלאי. אלא שחיישינן לאיסור [או חמץ] בעין שנמצא מאחורי הטלאי, ולזה בעינן לשים גומרי על מקום הטלאי כדי לשורפו. וכן היא שיטת השו"ע בסימן תנא סי"ג. ואילו שיטת הרא"ש (פסחים פב ס"ז, ובתשובות כלל יד סימן א) – שלא מהני הגעלה לבליעות שנבלעו קודם חיבור הטלאי, הובא במשנ"ב שם סקע"ה.

והיינו, שלשיטת הרשב"א מהני הגעלה אף לבליעות שנבלעו לפני חיבור הטלאי, ואף שאין מי ההגעלה שבתוך הקדרה מגיעים לטלאי. וע"כ שהרשב"א סובר שסגי בהגעלה מבחוץ לבליעות אלו – אף שנבלעו מבפנים, וכלשון הרשב"א "שהגעלה מפלטת מכאן כמו מכאן", [שהרי ודאי לא יהני הגעלה משום "חם מקצתו חם כולו" - לבליעות אלו שנבלעו במים שוכנים], והוא כשיטת החזו"א – שהגעלת פנים מכשירה טיפות איסור שניתזו על הכלי מבחוץ. ולפ"ז פשוט, שבציור של הרשב"א – לא יהני גדנפא, שהרי לטלאי זה לא יגיע מים לא מבפנים ולא מבחוץ.

ואילו שיטת הרא"ש שלא מהני הגעלה – היינו כשיטת המג"א שלא מהני הגעלה אלא בצד שנבלע האיסור, והגעלה מבפנים לא מהני למה שנבלע מאחורי הכלי – ולכן בעינן גדנפא וכנ"ל.

והוא נ"מ למעשה – בכלים שיש להם ידיות שמחוברות בהברגה, ויש מחמירים להגעיל כלים חדשים מחשש איסור הבלוע בהם. ולכאורה לרא"ש צריך לפרקם שהרי נבלע בהם קודם ההברגה, ואילו לשיטת הרשב"א אין צורך לפרקם. וא"כ לשו"ע אין צורך לפרקם, ואילו לשיטות המחמירות שהובאו במשנ"ב שם – צריך לפרק. אמנם מסקנת המשנ"ב (סקע"ו) להקל כשיטת הרשב"א - באינו בן יומו, וא"כ וודאי יש לסמוך על זה בכלים חדשים.