חבורה בענין רפוי בקרקע וגדר החילוק בין בנין בקרקע לכלים
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב חיים לייב אוירבך / בונה / בונה - חבורות

בס"ד בדין רפוי בקרקע ובגדרי החילוק בין בנין בקרקע לבנין בכלים

א, יש לברר בדין חיבור רפוי בקרקע אם יש בזה חיוב בונה או דכיון דהוא רפוי ואינו חיבור גמור אינו בנין והנה החזו"א בסי' נ' דן בזה וכ' דיש לזה ראיה מד' התו' בדף מ"ו בדינא דמנורה של חוליות דר"י אסרה בטלטול דדנו להעמיד הא דמצינו בביצה דף כ"ב דזקיפת מנורה ביו"ט מותרת לבית הלל דאיירי ברפוי וע"כ התירו ב"ה משא"כ בדר"י דלא אייירי ברפוי והנה שם בסוגיא דביצה כ"ב מבואר דב"ש פליגי בזה ומבואר שם בגמ' דיסוד הפלוגתא הוא אם יש בנין בכלים או לא דלב"ש דסברי יש בנין בכלים אסור להעמיד מנורה ומבואר דהיכא דיש בנין גם היכא דהוא רפוי אסור וה"ה לקרקע והנה יש להעיר על ד' חזו"א מה הביא ראיה מד' התו' הלא נ' שם לעיל בחזו"א דד' תו' היא דכל דל"ח תקע הוי בכלל רפוי א"כ לפי"ד ע"כ הא דכלים פטור וקרקע חייב הוא ברפוי ג"כ דהרי תקע חייב גם בכלים [ולפי"ד מה שהעמידו תו' הסוגיא דביצה ברפוי הוא לאו דווקא רפוי אלא אף מהודק חשיב רפוי וא"כ בזה פשיטא דאם יש בנין חייב] אמנם כבר נ' במק"א דאדרבא מד' תו' אלו מבואר דלא כחזו"א ואכ"מ , אמנם כ' שם דזה אינו ראיה כ"כ די"ל דלב"ש הוא אסור רק מדרבנן ובאמת הדבר מפורש שם בגמ' דב"ש אסרו משום דמיחזי כבונה ומבואר דהוא רק איסור דרבנן גם לב"ש ועי"ש שכ' דמ"מ לא מצינו חילוק בזה בקרקע וע"כ היכא דעכ"פ הוא דרך בניינו חייב והביא בזה ד' הט"ז והמג"א לענין נטילת חלונות דיש בזה חיוב חטאת ומבואר דגם ברפוי בקרקע חייב חטאת וכנראה פשיטא ליה דחלונות הוא רפוי ואמנם עיין במור וקציעה סי' שי"ג דאיירי שם על צירים שלנו שהם רפויים ודן להתיר אף בקרקע עי"ש אמנם יתכן דהתם הם רפויים מאוד כלשונו שם ע"כ הוי ממש כדבר התלוי על מסמר כמש"כ שם וע"כ התיר אף בקרקע אמנם עי"ש בסו"ד דנ' קצת דבעי' רק רפוי כמו מיטה רפויה דלהלן , והנה היה מקום עוד להוכיח מהסוגיא דר"פ כל הכלים לענין דלת שידה תיבה ומגדל דמבואר שם בגמ' דהא דנוטלין הוא רק משום דאין בנין בכלים אבל בלול של תרנגולים דמיחבר בארעא וחשיב קרקע אין נוטלין והנה עיין ברמב"ן במלחמות פ' הבונה וכ"ה בתו' לעיל דף מ"ח שנקטו דהך סוגיא איירי ברפוי והא דקי"ל שם דאין מחזירין משום שמא יתקע אף דברפוי קי"ל כרשב"ג דמחזירין הוא משום דכיון דדרכו בתקיעה גזרו אף ברפוי עי"ש ומבואר עכ"פ דאיירי שם ברפוי ומ"מ מבואר דבקרקע כה"ג אסור אמנם גם בזה י"ל דהוא רק איסור דרבנן ולא מדאורייתא אמנם אכתי יש להוכיח מהברייתא דעירובין קב: דאי' שם ג"כ הך דינא דדלת שידה תיבה ומגדל אם יצא ציר העליון אין מחזירין אף במקדש משום שמא יתקע [עי"ש רש"י שפירש דלא קאי העליון אמנם ד' תו' ושאר ראשונים דקאי על עליון עי"ש] והנה לד' הרמב"ן הנ"ל ותו' לכאורה נ' דגם בהברייתא דעירובין איירי ברפוי דהוא ממש כהסוגיא דר"פ כל הכלים והנה באמת נ' דמה דהרמב"ן פירש הסו' דר"פ כל הכלים שאיירי ברפוי הוא משום דס"ל דבמהודק איכא ג"כ איסור נטילה וכמבואר ברמב"ן במלחמות בביצה בסו' דמוחלפת השיטה וא"כ כיון דאי' שם דנוטלין אבל לא מחזירין ע"כ איירי ברפוי דבמהודק גם אין נוטלין וא"כ ה"נ בסוגיא דעירובין מוכח כן אמנם גם אי נימא דהרמב"ן בשבת לא ס"ל דאיכא איסור סילוק במהודק [דהרי בלא"ה מצינו ברמב"ן פלוגתא כה"ג בין דבריו בביצה דנ' שם דה"ה לרבנן דרפוי אסור אסור ג"כ נטילה עי"ש מה שהביא מהגמ' דבנין מן הצד אף דלכאורה איירי שם ברפוי ועי"ש עוד בהמש"ד דנ' כן ובלחמות שבת מבואר להדיא דלולא ד' הרי"ף דהעתיק הברייתא דר"פ כל הכלים היה מפרש דהך ברייתא קאי כרבנן דאסור רפוי וע"כ אין מחזירין ומבואר דס"ל להעמיד הך דינא כרבנן אף דאי' שם להדיא דנוטלין ומבואר דס"ל שם דלרבנן דרפוי אסור אינו רק כלפי חזרה ולא לענין סילוק] מ"מ לכאורה הא דהעמיד דאיירי שם גם ברפוי הוא משום דס"ל דדרך חזרת דלת הוא ברפוי כ"ז שאינו תוקעו במסמרים [ והיינו דאף דדרכו בתקיעה מ"מ כ"ז שלא תקעו מסמרים הרי הוא רפוי] וכיון דאיירי שם עיין בלא תקיעה ממילא הוי רפוי מ"מ ה"נ בהסו' דעירובין צ"ל כן ] וע"ע במאירי בשם הראב"ד סו"פ כירה דגם פירש הסו' דר"פ כל הכלים ברפוי וכ' שם שמקורו הוא מדלא חילקו בר"פ כל הכלים בין רפוי לשאינו רפוי משמע דאיירי ג"כ ברפוי ולכאורה גם לפי"ז ה"ה בהסוגיא דעירובין משמע כן והנה בסיפא דהך ברייתא איתא דדלת בור ודות לא יחזיר ואם החזיר חייב חטאת ואיירי ע"כ באותו גוונא דחזרת דלת שידה תיבה ומגדל וכיון דאיירי שם ברפוי ה"נ הך חזרת דלת בור ודות איירי נמי ברפוי ומ"מ מבואר שם דחייב חטאת ,

עוד יש להוכיח מדעת רש"י לק' קכ"ו בסוגיא דנגר דלת דד' רש"י שם דהוא חיוב מן התורה עי"ש אף דלכאורה כניסת הנגר בחור הוא רפוי כדי שיוכלו להוציאו תדיר וע"כ דבקרקע גם רפוי חייב ,

והנה מצינו עוד לגבי דימוס העליון דאפילו בהנחה בעלמא חייב כמבואר בגמ' ר"פ הבונה והנה התם אפילו חיבור רפוי אין כאן ומ"מ חייב ואמנם לד' הר"מ שם גם דימוס העליון איירי שהיה מחובר בטיט אלא שהוא מחובר רק למטה ולא על גביו עי"ש אמנם ד' ש"ר לא כן אמנם נראה דאין להביא ראיה מהתם דהתם כיון דמתבטל לגמרי למה שתחתיו וקבוע שם לעולם אי"צ בזה לשום חיבור וכמו המפזר עפר ע"ג קרקע דהיכא דמבטל ליה שם חייב ואי"צ בזה שום חיבור ה"נ הכא כיון דמבטל ליה לבנין וקבוע שם לעולם וכן הוא דרך בניינו וודאי חייב [וע"ע חזו"א סי' שדן דאפילו בכלי כה"ג חייב עי"ש מה שהביא מעירובין ק"ג לענין נימת כינור],

אמנם עדיין יש להביא קצת ראיה מהא דאדנים חשיבי כקרקע כמבואר בירושלמי ר"פ הבונה ואף דאינו מחובר כלל אלא מונח ע"ג קרקע ואמנם באמת אינו מפורש בירושלמי דהבנין הוא הנחת האדנים ע"ג קרקע רק הכנסת הקרשים לאדנים אבל האדנים לקרקע י"ל דאינו בנין אמנם זהו חידוש לומר כן והתם אינו מבטלו שם לעולם דהרי דעתו ליטלנו אמנם יתכן דהנחת דבר כבד ע"ג קרקע אינה צריכה לחיבור וכל שקובעו כבנין הוי בנין גמור ,

והנה עיקר דבר זה שהוכחנו דרפוי בקרקע חייב משא"כ בכלים לפי פשוטו הוא משום דבכלים אין בנין וע"כ בעי' דווקא תקיעה משא"כ בקרקע דאיכא בנין א"כ אפילו רפוי חייב אמנם צ"ע טובא בדבר זה דלפי"ז למ"ד יש בנין בכלים היה מן הדין דרפוי חייב אמנם אף דמד' התו' לעיל דף מז: נראה כן דעי"ש שהקשה מ"ט רפוי חייב הרי אין בנין בכלים ומשמע דאם יש בנין בכלים גם רפוי חייב אמנם בראשונים מבואר לא כן דהנה הרמב"ן במלחמות ר"פ הבונה פירש דינא דרב ושמואל בדף מ"ז דהמחזיר מיטה של טרסיים חייב דהוא משום דס"ל לרב ושמואל דיש בנין בכלים ולפי"ז פירש שם הסוגיא דמקשי' מהא דרב ושמואל על ד' ר"ה שם דהתיר מיטה של טרסיים דקושיית הגמ' דכיון דיש בנין בכלים במהודק א"כ ברפוי יהא אסור מדרבנן דמי איכא מידי דבכלי חייב חטאת וביד מותר לכתחילה ומבואר דס"ל דלמ"ד יש בנין מ"מ ברפוי פטור ואינו אסור אלא מדרבנן ועיין ג"כ בר"ן ובריטב"א בדף מ"ז שפירשו כן בד' רב ושמואל וכ' ג"כ דברפוי הוא רק דרבנן ואמנם בטעמא דמילתא דרפוי פטור נ' דנחלקו בזה הראשונים דבריטב"א דף מ"ז הנ"ל משמע דעיקר הטעם בזה משום דהוא שינוי עי"ש שנ' שפי' ד' הגמ' בע"ב דרפוי הוא בנין מן הצד דכוונת הגמ' דגם למ"ד יש בנין בכלים מ"מ רפוי פטור משום בנין מן הצד דאינו דרך בנין וכן נ' קצת ממה שדימה הרמב"ן במלחמות ר"פ הבונה שם להא דמי איכא מידי דבכלי חייב חטאת וביד מותר לכתחילה אמנם בד' הרמב"ן צ"ע בזה דמדבריו במלחמות בביצה בסוגיא דמוחלפת השיטה נ' דאינו משום דהוא שינוי אלא דזה אינו בנין גמור אפילו היכא דדרכו בכך דהנה הרמב"ן שם כ' דהא דבציר מן האמצע שרי אפילו לב"ש אי לאו משום גזירה אטו מן הצד כמבואר בגמ' ביצה דף יא' ואף דס"ל לב"ש דיש בנין בכלים הוא משום דקי"ל כרשב"ג דרפוי מותר וציר באמצע הוא רפוי עי"ש ומבואר דרפוי מותר למ"ד יש בנין בכלים אף בגוונא שכך הוא דרכו דהרי ציר מן האמצע עשוי בדווקא בכה"ג כדי שיוכלו לפרקו תדיר ואפ"ה רפוי פטור מדינא ומבואר דהא דרפוי פטור אין זה משום שהוא שינוי ,

ואמנם מה שמבואר ברמב"ן שם דרפוי במן האמצע מותר גם למ"ד יש בנין בכלים לכאורה צ"ע מ"ש מהמבואר ברמב"ן בשאר דוכתי דעכ"פ מדרבנן וודאי אסור ברפוי ולכאורה צ"ל דעיקר הסברא לאסור הוא אטו שיחזירנה במהודק ועיין ל' הרשב"א שם בהמשך דבריו לענין מן האמצע שאסור אף היכא דאינו מחזיר כל צרכו אטו שיחזירנו כל צרכו אבל במן האמצע דל"ש להחזירה בהידוק כיון דעיקר עניינה הוא בדווקא שתהא רפויה א"כ לא גזרו [אמנם ל' הרמב"ן במלחמות ר"פ הבונה מי איכא מידי וכו' לכאורה לא משמע כן אמנם גם שם י"ל דהוא גזירה יד אטו כלי אמנם אכתי צ"ע קצת דשם וודאי מלאכה בשינוי אסורה גם היכא דל"ש לעשותו כדרכו דהוא אטו היכא דשייך לעשותו כדרכו א"כ ה"נ הכא יהא אסור ואולי כ"ז בכלל ד' הגמ' דגזרי' אטו מן הצד ] והנה בר"ן שבת דף מ"ז מבואר דלפי דרך זו של הרמב"ן דרו"ש ס"ל יש בנין בכלים קו' הגמ' היא מהא דקנה של סיידין פטור אבל אסור דחזי' דאף למ"ד יש בנין בכלים דהרי הברייתא ס"ל דמחזיר קני מנורה חייב חטאת מ"מ קנה של סיידין דהוא רפוי אסור מדרבנן והנה לכאורה הא דקנה של סיידין איירי ברפוי אף שהברייתא לא הזכירה כן הוא משום דלעולם רפוי הוא כדי שיוכלו להגביהו ולהנמיכו תדיר ולכאורה מבואר בר"ן דאף היכא שכן הוא דרכו ול"ש למיגזר אטו החזרה מ"מ אסור ודלא כמוש"נ מד' הרמב"ן במלחמות ביצה וי"ל בזה ,

[והנה מגוף ד' הגמ' בביצה דף יא' דמבואר דאף לב"ש דיש בנין בכלים מ"מ מן הצד שרי לולא גזירה אטו ציר מן הצד אין להוכיח דרפוי פטור ואפילו מותר גם למ"ד יש בנין בכלים דלולא ד' הרמב"ן היה נ' לבאר ד' הגמ' דאינה משום היתר רפוי לרשב"ג כמש"כ הרמב"ן אלא גדר ההיתר הוא משום דציר באמצע שאין הדלת סובבת על צירה אלא מוציאים הדלת כל פעם כדי להשתמש הוא ממש דינא דכיסויי הכלים דידוע דהמג"א והט"ז כ' דאף בתקיעה שרי [ובביאור הדין עיין חזו"א סי' נ' ובגר"ז שם ] וה"נ הכא הוי ממש כיסויי הכלים דהרי א"י להוציא מה שבתוך התיבה רק ע"י שמפרק הדלת א"כ אינו משום היתר רפוי לרשב"ג אלא אפילו בתקיעה גמורה שרי וה"ה למ"ד יש בנין בכלים מ"מ כיסויי הכלים ל"ח בנין [ואמנם יש קצת לדון בזה לד' החזו"א די"ל דכל הסברא הוא לענין תקיעה שאינה מאחדתן להיות אחד אבל היכא דל"ב תקיעה אף כיסוי הכלים אסור ובזה א"ש יותר ד' החזו"א שלא יקשו עליו ד' התרוה"ד לענין דף שמשימין על התנור דלא התיר משום סברת כיסויי הכלים כיון דבקרקע דיש בנין אין להתיר מחמת כן אמנם לא נ' כן בחזו"א במכתבים שנ' שם שדימה לזה גם ההיתר דדלת דהוא חד היתרא עם כיסויי הכלים עי"ש והתם איירי גם בקרקע וע"כ צ"ל דשאני דף שמשימין שאינו בצורת כלי בפ"ע אלא הוא מתאחד עם התנור ע"י שמחברין אותו בטיט וצ"ע בזה], ובאמת הדבר צ"ע דבאמת מ"ט לא התירו הראשונים בציר באמצע מחמת היתר זה והוצרכו לזה דהוא רפוי וצ"ע [ואולי הך דלת אינה ממש ככיסוי וצ"ב בזה]

והנה במה שמבואר שם ברמב"ן עוד דהא דרפוי מותר שם הוא רק לרשב"ג אבל לרבנן אסור לכאורה מבואר מזה דס"ל דגם רפוי לרבנן אינו משום גזירה שמא יתקע דהרי מבואר שם ברמב"ן דבמן האמצע ל"ש למיגזר שמא יתקע אלא כמוש"נ ברמב"ן שם בתחי"ד דהוא גדר בנין דרבנן וגם סילוק אסור עי"ש שכ' כן עכ"פ במהודק אמנם עי"ש שהביא ראיה מל' הגמ' סו"פ כירה דהוא בנין מן הצד והתם הרי איירי דאיך יתכן דלרבנן יהא אסור אף למ"ד אין בנין בכלים ומאידך לרשב"ג יהא שרי אף למ"ד יש בנין בכלים ונ' דמבואר מזה דיסוד הפלוגתא בין רבנן לרשב"ג הוא בעיקר גדר רפוי דלרבנן רפוי הוא בכלל מהודק וע"כ גם למ"ד אין בנין בכלים אסור אבל לרשב"ג רפוי הוא גדר בנין אחר ממהודק וע"כ גם למ"ד יש בנין בכלים מותר [אמנם אכתי מסתבר דאף לרבנן רפוי יהא אסור רק מדרבנן אף למ"ד יש בנין בכלים דאינו בכלל מהודק מדאורייתא ] ואמנם גם בזה ד' הרמב"ן במלחמות פ' הבונה אינה כן דהרי לפי"ד נמצא דד' הרמב"ן בביצה דלרבנן בנין רפוי הוי בנין דרבנן ואסור אף סילוק ואינו משום שמא יתקע אמנם הרמב"ן בפ' הבונה כתב דאלמלא שהרי"ף פסק כרשב"ג היה מפרש דהברייתא דר"פ כל הכלים דדלת שידה תיבה ומגדל נוטלין אבל לא מחזירין גזירה שמא יתקע קאי כרבנן דרפוי אסור ומבואר דלרבנן מותר ליטול וגם שהוא משום גזירה שמא יתקע ,

והנה עכ"פ מד' הראשונים מבואר דגם למ"ד יש בנין בכלים מ"מ היכא דהוא רפוי אסור רק מדרבנן [אלא שנתבאר דיש בזה ג' דיעות ד' הריטב"א דאסור משום שינוי וד' הרמב"ן דהוא משום דאינו בנין גמור וגזרו אטו בנין גמור ולד' הר"ן אסרו גם בנין שאינו גמור עיין לעיל בזה] וא"כ צ"ע מ"ש בנין בקרקע דמבואר דגם ברפוי חייב ומ"ש מכלים דאף למ"ד יש בנין אסור רק מדרבנן [והנה גם להריטב"א דאיסורו משום שינוי ומיטה של טרסיים ברפוי חשיב שינוי נראה לכאורה דה"נ החזרת דלת ברפוי הוי שינוי דק"ו הוא דהרי מיטה מבואר בראשונים דאין דרכה בתקיעה ומ"מ רפוי חשיב שינוי ק"ו דלת שמבואר דחשיב דרכו בתקיעה דוודאי רפוי חשיב שינוי וצ"ע],

ונראה בזה דהנה בסוגיא דעירובין קב: איתא שם דהיכא דיצא ציר העליון כאן וכאן אסור והנה ד' רש"י שם דהא דאסור אף במקדש הוא משום דקאי למ"ד יש בנין בכלים ועי"ש בתו' דפליג בזה והנה לד' רש"י דהך ברייתא קאי כמ"ד יש בנין בכלים צ"ע דא"כ מ"ש דלת שידה דשרי במקדש להחזיר היכא דיצא תחתון לדלת בור ודות שחייב חטאת הא בתרוויהו איכא בנין להך מ"ד ועי"ש ברש"י ד"ה של בור ושל דות שכ' וז"ל דהוי בנין המחובר לקרקע והוי בנין בכל דהו עכ"ל ונ' דכוונת רש"י ליישב דבר זה וכוונתו דאף דאיכא בנין בכלים מ"מ אכתי חלוקים הם קרקע מכלים לענין בנין כל דהו דרק בקרקע נתחדש דבנין כל דהו יש לו חשיבות בנין אבל בכלים אפילו למ"ד יש בנין מ"מ בנין כל דהו לא הוי בנין וע"כ חלוקים הם לענין חזרת מקצת דחשיב רק בנין כל דהו ובקרקע חייב חטאת משא"כ בכלים,[ועיין לק' אות ב' שהבאנו עוד ראיה לעיקר יסוד זה ]

ומעתה י"ל כן גם בד' שאר ראשונים לענין דינא דרפוי דאף דבקרקע חייב חטאת כמו שהוכחנו מהברייתא מ"מ בכלים אף למ"ד יש בנין מ"מ רפוי לא הוי בנין דאורייתא [ואמנם ד' רש"י גופיה לכאורה נ' דס"ל דרפוי חייב למ"ד יש בנין בכלים דהרי לדעתו חזרת דלת שם היכא דמחזיר גם העליון הוי דאורייתא אמנם זה אינו מוכרח כ"כ דיתכן דד' רש"י דחזרת דלת אינו חזרה ברפוי ודלא כהראשונים בזה]

ענף ב' בגדר החילוק בין בנין בקרקע לבנין בכלים,

ב, והנה ביסוד החילוק בין קרקע לכלים לכאורה יש לדון בזה אם יסודו הוא דתנאי הוא בשם בנין דהוא רק בקרקע משום דתורת בנין איכא רק מה שמתחבר או בטל לקרקע עולם והיינו דעיקר בנין העולם הוא הקרקע וכל שמוסיף על הקרקע חשיב מוסיף על הבנין ולפי"ז עיקר דין דאין בנין בכלים אינו מחמת חיסרון דכלי אלא משום דבעי' קרקע או דילמא אין תנאי בשם בנין מצ"ע שיהא בקרקע אלא דאיכא ריעותא בכלים דאינם חשובים כ"כ להחשב מה שעושה כבנין וע"כ ליכא בהו בנין,

והנה מצינו בסוגיא דעירובין ל"ה דאיכא כלים דדינם כאוהלים ואיכא גבייהו בנין וסתירה עי"ש ברש"י בכל הסוגיא וכן נפסק ברמ"א סי' שי"ד דכלים שיש בהם מ' סאה יש בהם בנין [ואמנם ד' הרי"ד דלהלכה ליכא כלל כלים אפילו גדולים שיש בהו בנין ואע"ג דל"ח כלי לטומאה מ"מ לענין בנין חשיב ככלי עי"ש וד' הרשב"א דכלי שיש בו מ"ס עדיין חשיב כלי אבל כלי גדול ביותר יש בו בנין עי"ש] והנה לכאורה אף כלים שיש בהם מ' סאה נהי דאינם חשובים ככלי כמו לענין טומאה דאין להם תורת כלי כיון דאינו מיטלטל מלא וריקן מ"מ אכתי ליכא בהו תורת קרקע כיון דלא מיחברי לקרקע ואינם בטלים לקרקע שתחתיהם וא"כ ע"כ מדיש בזה בנין ע"כ דליכא תנאי בדין בנין דיהא בקרקע אלא דעיקר דין אין בנין בכלים הוא משום גריעותא דכלי שאינו ראוי ליחשב בנין ובזה י"ל דכלי גדול דאין לו כבר תורת כלי כיון דאינו מיטלטל מלא וריקן [דאינו רק דין בהלכות טומאה אלא בעיקר השם כלי דעיקר שם כלי תלוי בטלטולו וזה אינו כלי אלא אוהל ] יש בו בנין ויתכן לבאר בזה עוד די"ל דעיקר חיסרון דכלי הוא דהוא מיטלטל ואינו קבוע במקום אחד וע"כ חסר בתורת בנין כל שאינו קבוע במקום אחד[ ואדרבא מצינו דהנוטל כלי וקובעו בקרקע במקום אחד הוי בנין אף דאין כאן חיבור ממש לקרקע דהרי ד' רש"י דביטול כלי מהיכנו הוא משום לתא דבונה וחזי' דאף דלא מוסיף כלום לעיקר הכלי עצם קביעותו במקום אחד הוי בנין וע"כ דענין בנין הוא קביעות במקום אחד וע"כ ל"ש זה במידי דמטלטל] וזהו דמהני כלים שיש בהם מ"ס דבכה"ג אין לו תורת כלי לענין טלטולו כיון דאינו עשוי לטלטלו והרי הוא עומד להיות קבוע במקום אחד וע"כ יש בהו בנין והנה לפי"ז לכאורה ה"ה בכל כלי העשוי לנחת כיון דעכ"פ אין לו דין כלי לטלטול לענין טומאה א"כ הוי כמו כלים שיש בהם מ' סאה אמנם בפוסקים לא נ' כן ונ' דבעי' דווקא כלים גדולים שיש בהם מ' סאה ולכאורה מבואר מזה דבעי' דווקא שם אוהל [וכמבואר בגמ' בעירובין דהנך כלים יש להם שם אוהלים ]ולא סגי בהפקעת שם כלי ובאמת עיין ל' רש"י בביצה דכתב בטעמא דאין בנין בכלים משום "דאין בנין אלא בבתים ואוהלים" והוא בשינוי מל' הגמ' ר"פ כל הכלים דיש בנין "בקרקע" ומבואר ברש"י דעיקר בנין אינו בהשם קרקע אלא בשם אוהל ובכלים גדולים יש להם שם אוהל, ונ' בביאור הדבר דעיקר שם בנין הוא בנין מקום וכל שחשיב אוהל יש למקומו תורת מקום ומשא"כ כלי אף שיש לו תוך אין גדרו אלא שימוש ולא תורת מקום ורשות דתורת בנין הוא כמו בבתים ואוהלים שעיקר הבנין הוא לאשוויי להמקום למקום בנוי וגדור שאפשר לדור בו או להניח בתוכו וגם כל מה שמהני להמקום יותר חשיב בנין וממילא כלים שיש בהם מ' סאה חשיבי אוהל ויש תורת מקום לקרקעיתם וע"כ כל בניינם חשיב בנין מקום [ומצינו כה"ג לגבי זריקת כוורת דחשיב זריקת רשויות ולא זריקת כלים עי"ש], [והנה עיקר יסוד זה דענין בנין הוא חל כלפי ה"מקום" הוא מוכח מהא דמצינו בשבת דף לא: דבעי' סותר ע"מ לבנות במקומו ואף דבונה עם אותם אבנים או קרשים שסתרם מהבנין הראשון לא מהני כיון שבונה אותם במקום אחר כדמוכח שם מנידון הגמ' לגבי משכן והיינו דשם הבנין אינו מתייחס לגוף הבית שנבנה אלא שם הבנין מתייחס כלפי המקום וע"כ בעי' בדווקא שיחזור ויבנה אותו מקום דווקא והנה פשוט דלענין כלים למ"ד יש בנין וודאי ל"ש דניבעי שיבנה הכלי באותו מקום דענין הבנין אינו מתייחס למקום כלל וע"כ בזה חלוק בנין קרקע דעניינו בנין מקום מבנין כלי שאינו אלא בניית חפצא לשימוש ]

והנה לפי יסוד זה אפשר ליישב קו' גדולה שנתקשיתי טובא דהנה מצינו בירושלמי שהק' דכיון דעיקר בנין ילפי' ממשכן א"כ חזי' משם דבנין לשעה הוי בנין וכן שבנין ע"ג כלים הוי בנין דס"ל שם להירושלמי בס"ד דאדנים אין להם תורת קרקע אלא תורת כלים וא"כ כיון דבונים הקרשים ע"ג אדנים א"כ נמצא דהוא בנין ע"ג כלים ועי"ש בירושלמי שדוחה דאדנים הוי כקרקע וע"כ אינו כבנין ע"ג כלים ועיין בר"מ פ"י דנ' שם דפסק הך דינא להלכנה דבנין ע"ג כלים פטור והנה לכאורה יסוד החיסרון בהא דבנין ע"ג כלים הוא שאינו משתייך לקרקע כיון דהוא עוד ע"ג כלים וזהו שהק' הירושלמי דבבנין המשכן היה בנין ע"ג כלים כיון דהאדנים היו ככלים ולכאורה צ"ע טובא דנהי דאינו שייך להקרקע מ"מ הא בנין המשכן היה אוהל גמור והיה בו וודאי יותר מ' סאה א"כ נהי דאינו שייך להקרקע מ"מ וודאי לכאורה הוא לא גרע מכלי שיש בו מ' סאה ולכאורה כלי שיש בו מ' סאה אפילו אינו עומד כלל על הקרקע חייב וא"כ מ"ט נפטרנו אמנם להנ"ל יתבאר היטב דאם הגדר דבעי' שם אוהל הוא משום שבכה"ג חשיב בנין המקום ואינו בנין שימוש גרידא דיש לקרקעו תורת מקום א"כ י"ל דשאני בזה כלי שיש בו מ' סאה ממשכן הבנוי ע"ג כלים והוא דלפמש"נ נמצא גדר יש בו מ' סאה הוא משום דאין דנים תוכו כשימוש בעלמא אלא דנים תוכו וקרקעיתו כמקום וחל כאן שם בנין על מקום זה שהוא קרקעיתו של כלי הגדול ומעתה חלוק טובא בנין המשכן ע"ג כלים דהרי התם לא היה קרקעית אחרת להמשכן אלא רק הקרקע שלמטה וא"כ נהי דבעלמא אפשר להחשיב כלי שיש בו מ' סאה כבנין המקום מחמת קרקעיתו של כלי היינו רק משום דכל בנין הכלי הוא ממילא בעי' לקרקעיתו שהוא המקום כיון דכלי אחד הוא אבל במשכן ע"ג כלים כיון דהמשכן אינו מחובר לקרקע שתחתיו דמפסקי כלים א"כ ל"ש כאן בנין מקום ודו"ק [וכמדומה שנתעוררתי לתי' זה מס' שלמי ניסן ולא בדקתי כעת], [וכעין אותה קושיא יש להקשות גם בגמ' דילן שבת לא: דדנו לפטור המשכן משום סותר ע"מ לבנות שלא במקומו וצ"ע הא כמו דלמ"ד יש בנין בכלים אי"צ שיהא במקומו דל"ש ענין מקום כלל א"כ ה"נ בכלים שיש בהם מ' סאה לכאורה אי"צ שיהא במקומו וא"כ במשכן יהא חייב מחמת דין כלים שיש בהם מ' סאה אמנם להנ"ל מיושב דגם כלים שיש בהם מ' סאה יש תורת "מקום" לקרקעיתם וא"כ באמת לעולם מתקיים בהם דין מקום אף אם אינו בונה אותם באותו מקום כיון שבונה כל הכלי והחזירו לאותו מצב של מקום שהיה בתחילה חשיב אותו מקום אבל במשכן שהמקום הוא בקרקע בעי' דווקא במקומו ממש ] והנה יש לדון עוד בד' הירושלמי בבנין ע"ג כלים להשיטות דעושה כלי מתחילתו הוי בנין אף בכלים וה"ה כל תיקון גמור כמבואר ברא"ש עירובין ל"ה א"כ מ"ט א"א לחייבם עכ"פ מדין בנין כלים ולא יהא צריך שום התייחסות לקרקע וצ"ע בזה ולא עיינתי כ"כ כעת בזה],

והנה לכאורה מבואר מכ"ז דעיקר גדר חיסרון כלים הוא או משום חיסרון תורת כלי לטלטול או דבעי' ענין קביעות או דבעי' תורת בנין מקום אמנם צ"ע לפי"ז מה שמבואר בראשונים ר"פ הבונה דבנין כלי מתחילתו הוי בנין וצ"ע הא כיון דאין בנין אלא במקום או בדבר קבוע מה מהני מה שבונה מתחילתו,

ולכאורה מבואר מד' הראשונים דלא כהנ"ל אלא הטעם הוא דבקרקע יש חשיבות בנין אבל בכלים אין חשיבות כ"כ להקרא בנין דאינם חשובים כ"כ להקרא בנין ע"כ מחלקי' בזה בין בנין גמור לבנין שאינו גמור דהיכא דעושה הכל חשיב בנין אבל תיקון הכלי בעלמא אינו חשוב בונה והביאור בזה נ' דהגדר לשיטתייהו הוא דכל יצירת חפצא העומדת לשימוש הוי בונה דיש לזה שם יצירה ובנין אבל תיקון כלי כיון דעיקר שם כלי הוא שימוש א"כ כשמתקנו תיקון בעלמא ולא גוף יצירתו אינו אלא כתיקון שימושו ובכלל מעשה שימוש הוא ואינו בנין וכמו"כ העמדת כלי של חוליות כיון שמעמידים ומפרקים לשימושו הוא נידון בכלל מעשה שימוש ולא מעשה בנין וכמו"כ הוא מה שחילקו כמה ראשונים לענין מוסתקי דכין דהוא בנין גרוע אינו בנין לגבי כלים עי"ש ולפי"ז ענין קרקע הוא משום חשיבותו וקצת צ"ב לפי"ז מ"ט פשיטא ליה לגמ' דכלי שיש בו מ' סאה חשיב יותר להקרא בנין וכי יש בו חשיבות יותר מכלי דעלמא וצ"ב ,

עוד צ"ב דמצינו בכמה דוכתי דכלי שמחובר לקרקע אם עושה בו תיקון כל שהוא חשיב בנין אף דעיקר ענין התיקון הוא להכלי והוא מתיקוני הכלי וכמו דמצינו בד' החזו"א לענין המחבר בד לברז דאם מניחו כן לעולם הוי בנין וכמו"כ בד' החזו"א לענין חוטי חשמל הנמצאים בכותל דסגירת המעגל חשיב כבונה בקרקע וע"ע במאירי ר"פ הבונה לגבי פטפוטי כירה דאיירי במחוברת לקרקע וע"כ חשיב בנין בקרקע אף דהפטפוטים הוא תיקון הכלי בעלמא דבפשוטו החיבור לקרקע אינו ע"י הפטפוטים וע"ע בחת"ס ר"פ הבונה לענין מסתת שהקשה דהוא בנין בכלים [עי"ש ברי"ד ובמאירי] וכ' דאיירי כשהאבן עדיין מחוברת לקרקע ואע"פ שכל תיקון הסיתות הוא ל"ש כלל לחיבורה בקרקע ובאמת שם הוא חי' גדול יותר דהרי כל עניין בניינה הוא כלפי כשיתלש ובאמת דעיקר הדבר מפורש בגמ' בכ"ד האחד בר"פ הבונה דעושה נקב בלול תרנגולים דחייב משום בונה ועיין במג"א דאיירי בלול המחובר בקרקע דאל"כ הא אין בנין בכלים ותיקון הנקב הוא הרי אינו אלא תיקון הכלי ועוד מבואר יותר בסוגיא ר"פ כל הכלים דהחזרת דלת לול היכא דמיחבר בארעא חייב אמנם מחד גיסא עדיף יותר חיבור דלת דגם הדלת מתחברת לקרקע ע"י שנתחברה לדבר המחובר לקרקע ויש בזה לדון בנין מצד הקרקע אבל בנקב בלול הוא יותר מחודש דהרי הנקב אינו רק תיקון הכלי [בעצם ד' הגמ' בלול תרנגולים דכיון דמיחבר בארעא הוי כקרקע צ"ל דלול אין בו לעולם מ' סאה דאל"כ תיפו"ל משום כך] והנה אי נימא כהבנה זו דתיקון כלי אין לו חשיבות בנין א"כ צ"ב מה אהני חיבורו לקרקע סו"ס אין כאן אלא תיקון כלי בעלמא ואין לו חשיבות בנין ,

ונ' לומר בזה דהנה לעיל [אות א'] נתבאר דגם למ"ד יש בנין בכלים מ"מ חלוק בנין קרקע דהוא בנין גמור ונ"מ לענין בנין כ"ש כמו רפוי או חזרת מקצת עי"ש והנה לעיקר סברא זו יש עוד הוכחה גדולה דהנה הרמב"ן ר"פ הבונה כ' בד' רב ושמואל דס"ל יש בנין בכלים וע"כ ס"ל דמיטה של פרקים חייב חטאת אף בלא תקע עי"ש וצ"ע א"כ בד' שמואל בביצה לא: דחילק בין חותמות שבכלים לחותמות שבקרקע ולכאורה ע"כ החילוק הוא דבכלים ליכא בנין עי"ש ברש"י וראשונים משא"כ בקרקע וא"כ לד' הרמב"ן איך יפרנס החילוק בין קרקע לכלים, ונ' דמבואר מזה כנ"ל דגם למ"ד יש בנין בכלים חלוק מבנין בקרקע דבנין כ"ש אינו בנין וה"ה לסתירה וא"כ לענין חותמות דוודאי אינו סתירה גמורה דהרי הוא רק פתיחת דלת כמבואר ברש"י עירובין ל"ה א"כ לענין כלים ל"ח בכה"ג סתירה משא"כ בקרקע [ועיין גם ברשב"א בעבודת הקודש דנ' שם [אמנם אינו מוכרח] דלגבי דין חותמות שבקרקע ושבכלים אין כלים גדולים כקרקע והיינו ע"כ דס"ל דאף דכלפי עיקר דין בנין כלים גדולים יש בהם בנין מ"מ לא עדיף ממ"ד יש בנין בכלים דמ"מ מצינו דקרקע הוי בנין יותר א"כ גם כלפי כלים גדולים אף שיש להם תורת בנין מ"מ אינו עיקר בנין כקרקע ],

וא"כ י"ל ג"כ הכי דגם לד' הראשונים דבנין כלי מתחילתו הוי בנין הגדר הוא כן דתרי גדרי בנין איכא דוודאי עיקר חשיבות בנין הוא בנין המקום או דהוא עכ"פ דבר הקבוע במקומו כמוש"נ לעיל אבל איכא בנין גם היכא דעכ"פ יש כאן יצירה ובנין של חפצא המשמשת וכמו למ"ד יש בנין בכלים דג"כ מודה דעיקר הבנין בקרקע וכלים אינם עיקר בנין ומ"מ גם בהו איכא בנין אלא דמ"ד אין בנין ס"ל דבעי' בזה בדווקא גדר יצירה ובנין אבל תיקון בעלמא בכלי ל"ח כיצירה אבל עכ"פ כל היכא דאית ביה תורת עיקר בנין דהוא דבר הקבוע במקומו בזה לא בעי' בדווקא לתורת יצירה להחשיבו לבנין ומעתה י"ל דאף דגם תיקון כלי המחובר לקרקע אינו אלא מעשה תיקון כלי מ"מ כיון דיש לו חשיבות בנין מחמת קביעותו א"כ אף תיקון בעלמא הוי בנין וע"כ א"ש כל הנך גווני שהזכרנו [ויתכן לדון דגם חשיב בנין המקום דכל שהוא מחובר ובטל לקרקע שעומד בו חשיב ג"כ כבונה הך מקום דכלי שאינו מחובר אין לו תורת מקום כלל כמוש"נ אבל כלי המחובר חשיב מקום הקרקע שמחובר בו דזהו מקומו של הכלי וכל תיקון הכלי חשיב תיקון הקרקע שהוא מקום הכלי],

[וע"ע ל' הלבוש ריש סי' שי"ד שמבואר שם דגדר עושה כלי מתחילתו הוא פרשת בנין חדשה עי"ש היטב ולפי"ד אפשר לבאר יותר ד' חזו"א דמבואר שם ג"כ דלענין אם היה סתירה בכלים לא היה מהני הסברא דדרך השחתה ואינו עסוק בהסתירה וכמו שהוכיח מחותמות שבקרקע דעכ"פ יש לזה שם סותר אבל לענין פרשת עושה כלי מתחילתו או סותר כלי מתחילתו מהני הך סברא לפטרו עי"ש היטב וצ"ע ],

והנה לפמש"נ יש לדון לענין רפוי בכלים שיש בהם מ' סאה [ומצוי מאוד לענין החזרת מדף למקרר או ארון שיש בו מ' סאה או העמדת לול שמניח הדף של המזרון ברפוי] דלפמש"נ לעיל [אות א'] דענין רפוי בקרקע דחייב הוא אף אם למ"ד יש בנין בכלים רפוי פטור כמבואר בד' הראשונים ונתבאר דהוא משום דחשיב כבנין כל שהוא דחלוק קרקע מכלים גם למ"ד יש בנין בכלים וכמבו' מרש"י עירובין קב' עי"ש א"כ אולי י"ל עוד לפמש"נ לעיל מד' הרשב"א בעבוה"ק דחותמות שבקרקע הוא דווקא קרקע ולא כלים גדולים דלענין בנין כל שהוא כלים גדולים אין להם דין קרקע א"כ י"ל דה"ה לענין רפוי דהוא ג"כ כבנין כל שהוא אין לזה דין כקרקע אלא ככלים ועכ"פ לא יהא בזה חיוב [אמנם איסור דרבנן יתכן שיהא בזה כמו כלים למ"ד דיש בנין דעכ"פ אסור מדרבנן ברפוי אמנם עיין לעיל בד' הרמב"ן במלחמות ביצה דהיכא דהוא לעולם רפוי כמו ציר באמצע מותר גם מדרבנן עי"ש] אמנם לפי"ז נמצא דאיכא ג' גדרים בבנין האחד קרקע שהיא עיקר בנין ממש ובזה אסור אף רפוי או החזרת מקצת ובנין כל דהוא ואח"כ גדר בנין דכלים שיש בהם מ' סאה דבזה כל תיקון הוי בנין ואח"כ בנין בכלים למ"ד אין בנין בכלים דבעי' דווקא יצירה גמורה ולא תיקון וצ"ע בכ"ז , ואמנם לפי"ז יש ליישב עוד סתירה שמצינו בד' ברשב"א לענין מוסתקי דמדבריו בחי' בביצה ובשבת נ' דס"ל דיסוד ההיתר דמוסתקי דווקא ששוברו במקום הדיבוק ולכאורה הכוונה או משום דכה"ג אינו מעשה סתירה גמורה אלא פירוק חלקים ובכלים בעי' בנין גמור ואו דהיתר מוסתקי הוא ממש היתר של כלי של חוליות דל"ד לתקיעה כיון שלא חיברו ממש במסמרים וכמבואר זה בריטב"א בעירובין שם והנה כל סברות אלו הרי ל"ש רק כלפי בנין בכלים דבעי' בנין גמור וכן של חוליות פטור בו אבל בקרקע הרי ל"ב ביה בנין גמור וא"כ צ"ע מהמבואר בעבוה"ק והובא בביאוה"ל ריש סי' שי"ד דגם בכלים גדולים שיש בהם בנין פטור במוסתקי אמנם להנ"ל י"ל דמוסתקי חשיב בנין כל דהו וע"כ בקרקע חייב אבל בכלים פטור אף למ"ד יש בנין בכלים וה"ה לכלים גדולים אין להם דין קרקע בזה ויותר י"ל דמוסתקי הוי חיבור רפוי [ולכאורה מוכח כן גם בריטב"א בעירובין הנ"ל דאם חשיב כמהודק היה לנו לאסור מדרבנן דגם בשל חוליות אסור מדרבנן אמנם י"ל דד' הריטב"א דסילוק שרי והוא רק גזירה שמא יתקע וגם יתכן דהכא ל"ש שמא יתקע] ולפמש"נ יתכן דרפוי בכלים גדולים אין דינו כקרקע ,