72. המשך פרטי קבוע ופריש ובדין חתיכה שחזרה ונקבעה
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב מאיר קאופמן / תערובות / רוב

ט"ז אלול ע"ז

# בפרטי דינים בכללי קבוע ופריש

### סיכום הצדדים בגדר דין קבוע ופריש

א] עיין בשיעור הקודם שהארכנו בגדר החילוק שבלקח מהקבוע לא מועיל רוב ובנמצא מועיל רוב והבאינו לבאר בזה שלשה אפשרויות א. שהחילוק שאם הנידון כלפי דבר בקביעותו לא מועיל רוב ואם הנידון על דבר שלא בקביעותו מועיל רוב ב. הגרש"ש ביאר שיסוד דין קבוע שהמיעוט מאבד את מעלת הרוב ולכן כל שיש מיעוט איסור קבוע לא מועיל הרוב גם לגבי דבר שהוא לא במקום קביעותו רק שכל שהדבר פירש כה"ג הספק נעמד מאיפה זה פירש ויש על זה רוב אפשרויות ולגבי ספק זה לא שיך החיסרון של קבוע ולכן גם אם הדבר הנידון הוא בקביעות יועיל בזה רוב ג. כתבנו לבאר שודאי שהדין קבוע הוא לא בחפץ שעליו דנים בפועל אלא כל שהדבר שהוא צדדי הספק קבוע לא הולכים אחרי הרוב והסברא בזה שיסוד החיסרון של קבוע שכיון שבנידון שלפנינו יש כאן ודאי איסור קבוע שזה איסור חשוב ומכח הרוב באים להכריע דבר שהוא איסור קבוע [וכעין דין אתחזק איסורא] בזה אין כח לרוב להכריע צד מיעוט כזה ולכן אם הבועל קבוע לא משנה שהאשה לא קבוע שכיון שצד האיסור שזה הבועל הוא קבוע אין ברוב כח להכריע כנגדו ומאידך בבשר שפירש אפילו שהחניות קבועות אבל כיון שהחתיכה אסורה מצד עצמה ולא מצד החנות כל שהיא פירשה גם אם נתירה אין היא צד איסור קבוע וכלפיה הרוב יכול להכריע

והנה גם אם לא נקבל הביאור הנ"ל אמנם זה ודאי מוכח בפשוטו שהדין קבוע זה לא על מה שבפועל דנים אלא על הדבר שבו תלוי הנידון וכמו בתשעה צפרדעים ושרץ אחד אפילו שהאדם שנוגע בהם לא קבוע אבל כיון שהם קבועים חשיב קבוע וכן באשה שנבלה אפילו שהיא לא קבועה אבל כיון שהבועלים קבועים חשיב קבוע וככל הנ"ל מהבית אפרים והגרנ"ט

### המקומות שיש להעיר שאפילו שצד האיסור קבוע בכל אופן חשיב פירש

ב] והנה מבואר בגמ' ב"מ כ"ד שמצא מציאה בעיר שרוב עכו"ם זה שלו וצ"ע הרי הבעלים קבועים וזה כמו אדם לא קבוע והשרץ קבוע וצ"ל שהרי זה נפל מאדם שיצא לשוק והוא פירש וכן ביאר הבית אפרים אבן העזר סימן ה' [בד"ה ולפ"ז מיושב] וכן הוא בחזו"א ל"ז סקכ"ב [בד"ה ירושלמי] אמנם עיין שערי יושר פ"ח בד"ה והנה יש לעיין שהקשה הרי האדם חזר לביתו וחזר להיות קבוע וע"ש שהמחיב בהשבת אבידה זה זמן הנפילה אמנם לפי זה אם אדם ימצא את זה בלילה כשכולם בבתיהם יהיה באמת קבוע אם לא דנחדש שכבר חל הכרעה של רוב כשזה נפל אפילו שאדם לא מצא את זה ועיין בזה לקמן וע"ש עוד שהקשה מבהמה שכה"ג הבעלים יכולים להיות קבועים בביתם וע"ש שישב לדרכו שכאן הנידון מאיזה אדם זה פרש וכה"ג לא חשיב קבוע אמנם הוכחנו דלא כדבריו ויתכן שחשיב ספק קבוע אפילו שיש ודאי ישראל קבועים בבתיהם דהנידון האם האובד הוא קבוע וצ"ע

עיין בית אפרים דהביא דהמג"א סימן רצ"ח כתב שאם אדם רואה מרחוק אור בעיר שרובה ישראל יכול לברך מצד רוב ישראל ולא חשיב קבוע כיון שהאור הוא פריש והקשה הבית אפרים אבל צד הספק מה הנר וצ"ל שיש כאן אור שפרש והברכה על אור זה וכאילו חלק מהנר פרש ועליו הנידון כמו חלק מבהמה שפירשה ועליה הנידון

עוד הקשה דמרדכי הקשה שסנהדרין זה קבוע ותירץ שהדיבור היוצא מפיהם זה פריש וצ"ע הרי האנשים קבועים ובפשוטו אין זה קשה כוונת המרדכי שהנידון זה הדעה של האנשים וזה מתבטא בפיהם וכל הדעות לא קבועות והנה בעיקר קושית המרדכי הנה ודאי שכאן הנידון זה הפסק וזה לא קבוע ובפשוטו מבואר כנ"ל שכיון שהצדדים קבועים לא משנה אם הדבר הנידון לא קבוע וחידש שהצדדים זה לא הבני אדם אלא דעות הבני אדם וצ"ע

### בנידון האחרונים לגבי הולד למה לא חשיב פריש

ג] והנה מבואר בגמ' שאשה שנאנסה ונתעברה ולא יודעים ממי שאם היא הלכה אליו זה קבוע ואם הוא בא אליה זה פריש ועיין ש"ש ש"ד פי"ז שהביא מהנודע ביהודה שהקשה שלכאורא הולד חשיב פריש ולמה שלא יהיה עליו הכרעה של רוב גם אם היא הלכה אליו וחידש הנודע ביהודה שבאמת הולד לא נחשב קבוע רק כיון שהכרענו על האמא שהיא אסורה ממילא לא מחלקים את הולד מפסק האמא ותמה על זה הבית מאיר שזה רק סברא דרבנן ובגמ' מבואר שזה נידון דאוריתא ובש"ש פי"ח ביאר שרק כיון שגם לאמא יש ספק א"כ חשיב שהספק על הולד נולד במקום הקביעות אבל אם היא מתה שהספק עכשיו רק על הולד חשיב שנולד הספק שלא במקום הקביעות וכן הוא בהפלאה שם אלא שחידש עוד שבאמת כל הגמ' רק אם האשה ספק חשיב שנולד הספק במקום הקביעות אבל אם היא ברי רק שאנחנו לא מאמינים לא חשיב שנולד הספק במקום הקביעות ומותר אמנם זה דלא כראשונים דמפורש שגם בברי עד כמה שלא סומכים עליה חשיב קבוע ועיין בבית אפרים ובגרנ"ט שחלקו מכח הנ"ל שכאן צדדי הספק מי הבועל ובזה חשיב צד האיסור קבוע ומה שבתינוק הנמצא חשיב פריש מצד ששם הרוב נעמד על התינוקות שידוע לנו שיש בעיר תינוקות וחלקם ישראל וחלקם עכו"ם ודנים את דין התינוק כדין הרוב וכדביאר הש"ש פי"ח

ובדעת הנודע ביהודה והש"ש ביאר הגרנ"ט שנקטו כהפלאה שהקובע רק אם הנידון על דבר קבוע או לא אמנם עיין בית אפרים סימן ה' [בד"ה ולפמ"ש לישב] שכתב שיתכן שודאי שגם הם מודים שהדבר תלוי בצדדי הספק ולכן לגבי האשה ודאי לא שייך לומר שהיא לא קבועה ורק שס"ל שהנידון על הבן נעמד על הזרע שפירש מהאיש האם הוא פירש מכשר או פסול וכיון שהספק על הזרע נולד כשהוא נהיה ולד ואז הוא לא קבוע ממילא זה סיבה להתירו אמנם כמדומה שהדבר מחודש שהנידון על הגדרת הזרע מצד פרישתו אלא בפשוטו חלות דין הבן למי שהוא מיוחס ולכן הנידון בזמן שנוצר סיבת היחס מה היה מצב הבועל ובפרט אם יהיה הנידון האם הוא קרוב וצ"ע [ובקהלת יעקב לנתה"מ סוף סימן ו' מבואר שנקט כהפלאה]

והנה לגבי חצר שיש בה כמה תרנגולים ואחד טריפה ומוצאים ביצה ולא יודעים מי הטילה אותה מבואר ברמ"א בס"ו שחשיב פריש והיא מותרת [ועיין באחרונים שלשיטות שביצה לא הוי דבר שבמנין אם לא ידוע מי התרנגולת טריפה א"כ זה כמו שחתיכה מהראויה להתכבד נחתכה שחלק זה בטל] ועיין חזו"א ל"ז י"ח שתמה מה זה שונה מולד דמבואר שחשיב קבוע והביאור כנ"ל כי צדדי הספק קבועים א"כ גם לגבי הביצה הרי הצדדים שלה זה מאיזה תרנגולת היא נולדה ועיין בבית אפרים ובגרנ"ט שישבו שהתרנגולת אסורה מצד שבתחילתה היתה חלק מהטריפה ולא מצד שום סיבה אחרת לכן חשיב כמו שפירש חתיכה מהבשר הקבוע שלגבי חתיכה זו יש כאן פסק של קבוע ובפשוטו מבואר מכאן כשיטות שבהמה שפירשה חצי יש בזה הכרעה של רוב אלא שאם התרנגולים ידועים א"כ כל הספק ממי זה פירש אבל אם יודעים ממי פרשה ולא יודעים מי הטריפה בזה הוא תלוי בנידון הנ"ל

### ביאור הנידון לגבי חזקה וקרוב ורובא דליתא קמן בקבוע

ד] והנה האחרונים דנו שלא נלך אחרי חזקה במקום קבוע ועיין שערי יושר פ"י שתמה א"כ כל אשה שספק נבעלה בביתה לא נסמוך על חזקה וזה ודאי אינו וביאר שמה שמועיל חזקה כיון שכל הדין קבוע שאין רוב ולא שאפילו שיש רוב לא מועיל רוב וא"כ לגבי חזקה אפילו שאין רוב מועיל חזקה אמנם לנ"ל שעיקר דין קבוע הוא מצד שיש כאן צד איסור קבוע ואי אפשר להכריע כנגד צד זה כה"ג שאשה נאנסה נכון שהדבר שדנים עליו קבוע אבל המושג קבוע זה שצד האיסור קבוע וזה צד אלים וכאן הרי אשה זו שנאנסה יש רק אדם אחד שבעלה ולא שיך לומר שצד האיסור קבוע דהיא קבועה אבל לא צד האיסור שלה דהבועל הרי הוא פירש וכל נידון השפ"ד כגון שיש לפנינו כמה בועלים ונסתפק למי נבעלה ונרצה להעמידה על חזקתה בזה שיך לדון שכיון שצד האיסור הוא קבוע חזקה לא תכריע וע"ש שבאמת הוכיח שמועיל מהדין של תשעה שרצים וצפרדע אחד שברה"ר טהור והרי יש ראשונים שזה רק מצד חזקה וכן שמעתי להוכיח מהרמב"ן ששלח שליח וקידש אשה ומת שכל הנשים מותרות מצד חזקה והנה מסברא קשה הרי רובא וחזקה רובא עדיף ואם רוב לא מועיל נגד מיעוט קבוע כל שכן חזקה אמנם הביאור ככל הנ"ל דכל הסברא של קבוע זה רק סברא נגד רוב שיסודו מצד דין הכרעה שמסתבר יותר כצד זה כה"ג זה מוריד ההסתברות אבל חזקה שיסודו דין הכרעה בספק בזה אפילו שצד האיסור קבוע זה לא סיבה שלא יהיה בזה דין הכרעה בספיקות ויתכן שבאמת דין חזקה של הכרעה לא שייך כאן

וכן מה שדנו האחרונים לגבי קרוב שזה לא עוזר נגד קבוע זה ודאי שאם יהיה נידון על דבר קבוע אין שום סיבה לא ללכת אחרי קרוב ורק במקום שיהיה כאן אחד היתר ואחד איסור ושניהם קבועים ונדון להכריע שגם עד כמה שצד האיסור קבוע כגון שהחתיכה במקומה בכל אופן נתירה מצד קרוב בזה חשיב להכריע כנגד צד איסור קבוע והכו"פ הכריע שזה לא מועיל מכל אסור בכל נשים שבעולם ולמה לא תולים שמסתמא קידש אשה שגרה קרוב אליו אלא בהכרח שכיון שצד האיסור קבוע כה"ג קרוב לא מכריע כנגדו כמו שרוב לא מכריע ואפילו שלגבי חזקה מועיל החילוק כנ"ל דקרוב זה סוג הכרעה לנקוט כצד זה מצד הסתברות וכמו רוב ובזה כל שצד האיסור קבוע אין לילך אחריו אבל לגבי חזקה שזה דין הכרעה בספקות גם בצד חשוב עדין זה לא סיבה שיהיה כאן הדין הכרעה בספקות

והנה בלשון השפ"ד מבואר שגם רובא דליתא קמן לא עוזר לגבי קבוע ותמה על זה הגרש"ש בפ"י דא"כ איך סומכים על רוב בהמות שאינם טריפות הרי זה קבוע אלא בהכרח שכיון שסיבת הכרעת הרוב על הבהמה זה לא מחמת בהמות שנמצאות לפנינו אלא שגם אם היה בהמה אחת יש כאן הכרעה של רוב א"כ כה"ג לא שייך דין קבוע דיסוד דין קבוע שהמיעוט עושה הרוב שאין לו חשיבות וכאן זה לא שייך והנה למה שנתבאר גם ודאי שזה כך שהרי כשאנו דנים על הבהמה אם היא טריפה או לא אין כאן צד איסור קבוע לפנינו אמנם כונת השפ"ד באופן שיש תשע חניות ונבוא להכריע שהחתיכה יצאה מחנות כשירה על ידי רובא דליתא קמן שכה"ג צד האיסור הוא קבוע בזה לא יועיל גם רובא דליתא קמן וז"ב והנה הגרעק"א מהדו"ת סימן ק"ג סקי"א דן בזה למה ברובא דליתא קמן של בהמה טריפה לא הוי קבוע וישב או שזה לא ודאי שיש טריפה בעולם או כנ"ל שביחס לרוב שאנו דנים דהינו שגם אם היה בהמה אחת יש רוב לא חשיב קבוע ונראה שכל נידונו שכיון שיש בעולם בהמה טריפה א"כ יש להעמיד הספק על בהמה זו אולי היא הטריפה שבעולם וממילא הוי קבוע ובזה תירץ שזה לא סיבת ההיתר מצד שהיא מהרוב בעולם שלא טריפות אלא מצד שבה עצמה יש רוב צדדים ודו"ק בזה

### בדין בהמה שחציה פירשה

ה] והנה דנו האחרונים בבהמה שפירשה חציה וחציה נשאר קבוע מה הדין הבהמה ועיין פר"ח שהביא שיש שכתבו שכיון שהחצי שפרש מותר ממילא הכל מותר ויש שכתבו שכיון שהחצי שקבוע אסור ממילא הכל אסור והפר"ח כתב שכך הם דיני התורה שלגבי מה שיש הכרעת רוב מועיל רוב ולגבי מה שאין הכרעת רוב לא מועיל רוב והש"ש דן שזה כמו חזקת האם מהני לבת דהינו שכיון שהוכרע על מה שפרש שהוא מותר ממילא זה מכריע על מה שקבוע שגם זה מותר ובק"ש אות מ' הביא לדון ששם הגדר שלגבי הבת אין חזקה אבל מועיל חזקה משא"כ כאן שהגדר שלגבי קבוע לא מועיל רוב ממילא ההכרעה של החצי שפרש זה לא סיבה להתיר החצי הקבוע דהרי רוב לא מועיל אצלו אמנם למה שנתבאר לעיל שמה שלא מועיל רוב מצד שצד האיסור קבוע ממילא כלפי הנידון הזה חשיב שאין רוב א"כ אין סברתו נכונה דבאמת גדר החיסרון שכלפי חלק זה חשיב שאין כאן רוב ויתכן מאוד שכונת הגר"ח היתה ככל הנ"ל שהוא רק בא לשלול שהמיעוט במקומו לא מגרע הרוב אלא שרק ביחס למיעוט לא מועיל הרוב אבל כאן יתכן שזה כמו שם אמנם עיין חמדת שלמה סימן ו' שביאר על דרך הנ"ל וכתב שכאן כיון שזה בהמה אחת וביחס לחלק ממנה חשיב שיש צד איסור קבוע ולכן הרוב לא מועיל ממילא יתכן שזה נחשב צד איסור קבוע גם לגבי מה שפרש כיון שזה אותה בהמה ודו"ק בזה והש"ש דימה לדין ספק טומאה שאם זה היה ברה"ר ואחרי זה ברה"י וכן אחרי זה ברה"ר כל שזה היה ברה"ר זה מכריע גל על רה"י וביאר הרמב"ן שתמיד מה שזה הסברא הפשוטה הוא מכריע והש"ש למד שגם כאן המקום שיש רוב הוא המכריע אמנם החמד"ש טען שכיון שהגדר שהמיעוט הוא חשוב ולכן רוב לא יכול להכריע א"כ גם דבר זה הא לא נחשב גזה"כ אלא סברא וזה כנ"ל שזה כעין איקבע איסורא שזה צד חשוב

### בדין בשר הנמצא בבית העכו"ם

ו]והנה הבאינו לעיל את דברי התוס' שדנו שהבשר בין החנויות יחשב קבוע וכתבו שזה לא מקום הקביעות ומבואר שגם אם הבשר פירש אבל הוא במקום הקביעות הוא אסור ועיין בית מאיר ק"י ס"ג שא"כ בשר הנמצא ביד עכו"ם והא קבוע בביתו זה יאסר דהחתיכה קבועה ועיין רשב"א צ"ה. דמפורש דגם כה"ג זה מותר וע"ש שכתב שצריך לחלק שכל זה אם הוא קבוע במקום הספק אבל כאן שנקבע במקום אחר זה אחרת והנה לא הוקשה לו מכל נמצא ברחוב שאחרי זה מביאים את זה לבית דשם כיון שחל על זה היתר כשהוא ברחוב במצב של פריש זה ודאי מותר ורק כאן שהספק נולד בבית העכו"ם כשזה קבוע בזה הוקשה לו כנ"ל

ועיין יד יהודה בפרוש הקצר סקכ"א ובארוך כ"ג בד"ה הברור שכתב שכיון שזה היה במצב של פרישה חל היתר וממילא כשזה הגיע לבית זה לא נאסר דהינו שחידש שכל מה שצריך ידיעת הספק זה רק כדי שיחול ביטול אבל כדי שיחול הפסק של כל דפריש בזה אפילו אם עדין לא נולד הספק דהינו שלא ידוע לנו שיש כאן איסור אבל כל שכלפי שמיא ידוע שיש כאן ספק ממילא חל ההכרעה של פריש ולכן אפילו שזה נקבע בבית העכו"ם זה לא חוזר ונאסר וכן הוא בחזו"א ל"ז ה' והוא חידוש דבפשוטו כמו שלגבי ביטול ברוב חזינן שלא חשיב שיש ספק ולכן לא חל הביטול ה"ה כאן וכן מבואר בבינת אדם אות י"ח שלא חל ההכרעה כל זמן שלא ידוע הספק ולכאורא לביאור הגר"ח שכל שיש פרישה תמיד אפשר להעמיד הנידון על הפרישה א"כ אפילו שהיום זה קבוע אבל היה כאן פרישה וביחס לפרישה יש רוב דהרי זה היה בזמן שזה פריש וממילא גם עכישו חשיב רוב שלא קבוע וכן לגרש"ש שכל ספק של פרישה לא שיך בו קבוע א"כ גם כאן זה כך

אמנם לכל מה שנתבאר לעיל שכל המושג קבוע זה לא הכונה שיש נידון על דבר שהוא קבוע אלא הכונה שכל שיש נידון על דבר שצד האיסור קבוע כה"ג לא שיך להכריע כרוב נגד צד איסור קבוע א"כ כאן שזה פרש ואחרי זה נקבע לא חשיב שיש כאן צד איסור קבוע דהרי מצד הקביעות הקודם זה נתבטל ואם נבוא לדון שעכשיו זה נקבע אבל כיון שבמקום הקביעות החדשה אין כאן ודאי איסור א"כ לא חשיב צד איסור קבוע וכמו שלגבי חתיכה קבועה שמועיל חזקה וכנ"ל וכל נידון התוס' כשזה במקומו הראשון ששם הנידון שזה חלק מקביעות האיסור וחשיב שיש כאן צד איסור קבוע

אמנם עדין יש לדון שעכשיו יחול כאן קביעות יחד אם החנויות והנה במקרה שהחנויות ידועות בזה ודאי לא שייך סברא זו דהרי עליהם אין ספק וכל הספק רק על חתיכה זו ומה שיך לצרף את הנידון עליו לנידון שלהם וכמו אם הדבר יקבע במקום שיש איסור והיתר ולכן גם אם יחזור למקומו הראשון אבל לדונו כקבוע מצד שנקבע כאן זה קביעות נפרדת ולא קביעות אם שאר החנות אמנם בתערובת שזה קבוע שאינו ניכר בזה דשם הרי גם עכשיו יש ספק מי האיסור מבין כולם ולא רק על חתיכה זו ובזה אין סיבה שלא יחול דין קבוע על הכל יחד דגם מצד המצב של עכשיו יש כאן סיבה להסתפק ובזה באמת יתכן שאין להתיר בנמצא ביד עכו"ם ורק לסברת היד יהודה שבזמן שזה פרש חל היתר א"ש ויש מקום לדון עוד שכיון שזה קבוע שאינו ניכר וכל האיסור כאילו זה ניכר ואם זה היה ניכר זה היה מותר גם עכשיו זה מותר וכנ"ל מהחזו"א אבל לשיטות שזה אסור מעיקר הדין כל שאין ביטול לא שייך סברא זו

ויש מקום לדון שכיון שמצד מה שזה במקום זה אין סיבה להסתפק שאולי זה טריפה ורק מצד שזה היה במקום הראשון ששם היה ספק א"כ כל שהוא פרש ודנים שיקבע אין הוא מצטרף לקביעות הקודמת ולא חשיב שיש כאן צד איסור קבוע אלא חשיב שהוא קבוע לעצמו ויתכן שבזה כל שיחזור למקום הקביעות הראשונה ודאי שזה יאסר וזה הגמ' של הדרא לניחותא שכל שהספק קים עכשיו כל שהוא חוזר למקומו הראשון חשיב שיש כאן צד איסור קבוע וכן נקט פשוט הגרש"ש פ"ח ועיין שטמ"ק נזיר י"ב. שדיק מרש"י שבאשה הדרא לניחותא זה רק למקומה הראשון ועיין חזו"א אבן העזר סימן ז' סק"ב שהביא מהרמב"ן לגבי אלמנת עיסה שאם אחד מהם פירש למקום אחר אין לו דין קבוע ורק אם עובר באותו עיר חשיב קבוע דהינו שרק אם חוזר לקביעות הראשונה ונקט שכל העיר שזה מקומו זה בכלל הקביעות הראשונה וצ"ע בכל זה

והנה מבואר בשו"ת הרמב"ן שאם שחטו שלשה כבשים והתערבו המעים ואחרי זה מצאו שאחד טריפה שאם אחד פרש קודם שנודע שיש טריפה שחשיב פריש קודם שנולד הספק כי לא ידעו הספק וכתב החוו"ד ק"י סק"ה שכל זה שבזמן שהם עוד היו יחד כבר נתערבו המעים רק שלא ידעו שזה טריפה אבל אם אז עדין ידעו למי שייך כל מעים דהינו שאין עדין שום ספק וכל התערובת חלה רק לאחר שבהמה אחת פירשה לבית אחר בזה ודאי חשיב קבוע דמראש הקביעות נקבעה במקום הכבשים שהם נמצאים דהינו שבין אם ההיתר כנ"ל כי כבר חל היתר א"כ כאן בפרישתו לא חל היתר ובין אם נימא כנ"ל שכל שזה פירש ונקבע חזרה תמיד חשיב קביעות לעצמו אבל כל זה אם זה לאחר לידת הספק שקביעות האיסור מתיחסת למצב הראשון אבל כה"ג ודאי שזה אסור