ד - ביסוד דינא דתרתי לריעותא
קטגוריות: ש_ס / נ נדה / נדה - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים מהדו_ב / שיעורים חזקות

**סימן ד**

**ביסוד דינא דתרתי לריעותא**

**א**

א] **נדה ב' ב',** ומ"ש ממקוה דתנן מקוה שנמדד ונמצא חסר כל טהרות שנעשו על גביו למפרע וכו' טמאות וכו', התם משום דאיכא למימר העמד טמא על חזקתו ואימא לא טבל, אדרבה העמד מקוה על חזקתו ואימא לא חסר, הרי חסר לפניך וכו', התם איכא תרתי לריעותא.

**והתוס'** בסוד"ה התם הק' בהא דאזלינן בבית המנוגע בתר חזקה אף כשנמצא חסר בסוף השבוע, ולא אמרינן דהרי חסר הנגע לפניך ואוקי גברא בחזקת טהרה, והוי תרתי לריעותא.

**והשטמ"ק** בחולין י' ב' כתב בשם הר"ש משאנץ לישב בזה, ז"ל, דל"ד **דהתם כשתאמר העמד טמא על חזקתו והרי חסר לפניך א"כ בשעת העסק דהיינו בשעה שטבל לא הועילה לו טבילתו כלום, אבל הכא גם אם באת לומר הרי בצר שיעור הנגע לפניך והעמד אדם בחזקתו שבשעה שנכנס האדם לבית בצר הנגע, מ"מ טמא כיון שבשעת הסגר הי' בו כשיעור, ואין לומר דבשעת הסגר הוא דחסר הנגע, דמנין לך זה אין החזקה מועלת אלא בשעת העסק, אבל לגבי קודם שעת העסק אין החזקה מועלת כלל, עכ"ל**.

**וצ"ב** במש"כ דאין החזקה מועלת אלא בשעת העסק, שהרי בכ"ד מצינו דמהניא חזקה אף על נידון הקודם לשעת העסק, וכגון באלמנת עיסה, דהספק הוא על הבעל אם הוא חלל, ואפ"ה אזלינן בזה בתר חזקה.[[1]](#footnote-2)

ב] **ובפשוטו** י"ל בזה, למש"כ הגרע"א בכתובות י"ג ב', דבההיא דאלמנת עיסה וכיו"ב, אין החזקה מועלת לסלק את הספק, והא דמהניא החזקה הוא משום דאמרינן דאל תפסלנה מספק, - ולפ"ז י"ל דע"כ שפיר מהני התם החזקה אף על נידון הקודם לשעת העסק, שהרי בלא"ה לא באנו להכריע את הספק, אלא דאין פוסלין את האשה מספק, ובזה ליכא נפ"מ כלל במה שהספק הוא על שעה מוקדמת.

**ולפ"ז** י"ל דלדינא דתרתי לריעותא לא סגי בהך דינא דאל תפסלנו מספק, שהרי אדרבה כיון דהמקוה בחזקת שלם, אין אנו מטהרין אותו מספק, אלא בודאי, ורק היכא דאיכא חזקה המכרעת, והיא עומדת כנגד חזקת המקוה, הוא דאיכא לתרתי לריעותא, - ובזה הוא שכתב הר"ש דחזקה המכרעת אינה מועלת אלא בשעת העסק, וע"כ בבית המנוגע דהספק הוא על השעה שקודם שעת העסק, אין החזקה מועלת כלל.

**ב**

ג] **אך** נראה דיש לפרש בזה בע"א, דהנה לקמן בסוגיין פרכינן דמ"ש ממבוי, דתנן השרץ שנמצא במבוי מטמא למפרע וכו', ומשני התם נמי כיון דאיכא שרצים דגופי' ושרצים דאתו מעלמא כתרתי לריעותא דמי.

**וצ"ב** דבפשוטו דינא דתרתי לריעותא הוא משום דב' חזקות עדיפי מחד חזקה, או משום דחזקה שלימה עדיפא מחזקה קטיעא, ובההיא דמבוי הרי לא שייכי הני טעמי כלל, ואדרבה התם הרי איכא ב' חזקות לטהר, חזקת המבוי וחזקת הנכנס לשם והטהרות, ומהו שאמרו דכתרתי לריעותא דמי.

**ולכאו'** יש ללמוד מזה, דיסוד דינא דתרתי לריעותא, הוא דאיכא ב' ריעותות בחזקת המקוה, וה"ז מועיל כנגד חזקת המקוה, ואשר זהו שאמרו דה"נ התם כיון דאיכא שרצים דגופי' ושרצים דאתו מעלמא, הוי זה כב' ריעותות בחזקת המבוי, וע"כ דמי לתרתי לריעותא.

ד] **ומצאנו** כן בד' הב"ח ביו"ד סימן ל"ז ס"ג, והפמ"ג במש"ז שם סק"ג שהביאו מקור מדין תרתי דריעותא דהכא לדין תרתי לריעותא בטריפות, דכל דאיכא ב' ריעותות המורות על נקב וכיו"ב הוי טריפה, - ובתשו' הנתיה"מ שנד' בס' גדולי הקדש טריפות (קמד.) תמה ע"ז, וכתב דהוא רחוק כרחוק מזרח ממערב, דמה ענין ב' חזקות לתרתי לריעותא.

**אך** בד' הב"ח והפמ"ג נראה כמש"נ, דיסוד דינא דתרתי לריעותא הוא דכל דאיכא ב' ריעותות כנגד חזקת המקוה, ה"ז מועיל לעמוד כנגד החזקה, ושפיר דימו לזה, דה"נ היכא דאיכא ב' ריעותות על נקב וכיו"ב, יש בכחם לעמוד כנגד חזקת הבהמה, וחיישינן דהיא טריפה.

ה] **ולפ"ז** י"ל דזהו מש"כ הר"ש דבבית המנוגע ליכא לדינא דתרתי לריעותא, כיון דאין חזקת הנכנס מועילה לגבי קודם שעת העסק, והיינו דכיון דיסוד דינא דתרתי לריעותא הוא משום דאיכא ב' ריעותות בחזקת המקוה, הרי דכ"ז הוא במקוה דהנידון שלפנינו הוא על שעת הטבילה אם הוי המקוה שלם, ובזה מהני חזקת הטמא למיהוי ריעותא בחזקת המקוה, ולמימר דהוא חסר, אך בבית המנוגע **דחזקת האדם ל"מ להורות אלא על השעה שנכנס בבית, ל"ה חזקתו ריעותא בחזקת הנגע, דחזקת הנגע קיימא על השעה שטימא הכהן את הבית, ועל שעה זו אין כח כלל לחזקת האדם, וע"כ לי"ב לדינא דתרתי לריעותא.**

**ג**

ו] **והנה** בכתובות ע"ה א' תנן דהיו בה מומין ועודה ברשות אבי' האב צריך להביא ראי' שמשנתארסה היו בה מומין הללו ונסתחפה שדהו, ובגמ' שם אמרינן דאתיא כר' יהושע, ואמרינן עלה אמר רבא לא תימא ר' יהושע לא אזיל בתר חזקה דגופא כלל, אלא כי לא אזיל ר' יהושע בתר חזקה דגופא היכא דאיכא חזקה דממונא, אבל היכא דליכא חזקה דממונא אזיל ר' יהושע בתר חזקה דגופא.

**והתוס'** שם כתבו דמה שאמרו דהיכא דליכא חזקה דממונא אזיל ר' יהושע בתר חזקה דגופא, היינו אף היכא דאיכא חזקה אחרת כנגד חזקת הגוף, כי הכא דבלאו חזקת ממון יש חזקה אחרת דהעמידנה בחזקת פנוי', דאי ליכא שום חזקה אחרת כנגדה מאי אתא לאשמועינן פשיטא דאזיל בתר חזקת הגוף כיון דאין דבר מכחישה, והיינו משום דחזקת הגוף עדיפא משאר חזקות, וע"כ הוא דאזיל ר' יהושע בתר חזקת הגוף אף כנגד חזקה אחרת.

ז] **והנה** בעיקר מה שאמרו שם דאלמלי הא דאיכא חזקת ממון, הוה אזיל ר' יהושע בתר חזקת הגוף, הק' התוס' שם דהרי הוי חדא במקום תרתי, דאית לן למימר העמידנה בחזקת פנוי', וכי תימא אדרבה העמד אותה בחזקת שלימה והשתא הוא דנעשה מום הרי מום לפניך, דכה"ג חשבינן תרתי לריעותא גבי מקוה שנמדד ונמצא חסר, וכתבו בשם הרשב"א, דחזקת פנוי' לא חשיבא כלל חזקה לגבי חזקת הגוף.[[2]](#footnote-3)

**ובפשוטו** יש לפרש לדבריהם, וכ"ה מבו' בד' הש"ש בש"ב פ"ב, דכיון דאמרו שם דחזקת הגוף עדיפא משאר החזקות, ומה"ט אזיל ר' יהושע בתר חזקת הגוף אף דאיכא חזקה אחרינא כנגדה, ע"כ אף ליכא בזה לדינא דתרתי לריעותא, דדינא דתרתי לריעותא הוא בכגון מקוה דחזקת המקוה וחזקת הטמא שקולות הן, וכמש"כ הש"ש שם דחזקת מקוה לא חשיבא כחזקת הגוף, ובכה"ג הוא דאמרינן דאין חזקת המקוה עומדת כנגד חזקת הטמא, משום דחסר לפניך.

ח] **אך** הנה התוס' הרא"ש שם כתב דהא דחזקת פנוי' חשיבא כמאן דליתא כלל לגבי חזקת הגוף, הוא משום שעומדת לינשא, והיינו דלעולם דינא דתרתי לריעותא הוא אף בחזקת הדין העומדת כנגד חזקת הגוף, וכאשר כ"ה מוכח בפשוטו ממה שאמרו בסוגיין דבחבית איכא לדינא דתרתי לריעותא, (ועמש"כ בזה הש"ש שם, ואכמ"ל), ורק חזקת פנוי' אינה מועלת כנגד חזקת הגוף ליחשב כתרתי לריעותא, משום שעומדת לינשא.

**ואמנם** צ"ע, דאם אכן חזקת פנוי' אינה חשובה חזקה כלל כנגד חזקת הגוף, משום דעומדת לינשא, א"כ מ"ט הוצרכו התם להא דמודה ר' יהושע דאזלינן בתר חזקת הגוף אף דאיכא חזקה אחרת כנגדה, הרי אף אי נימא דלא עדיפא חזקת הגוף משאר חזקות, מ"מ שאני חזקת פנוי' דלא חשיבא חזקה כלל כנגד חזקת הגוף.

ט] **ולמש"נ** נראה די"ל בזה, ונתעוררתי לזה מהגרא"א שליט"א, דודאי דגם חזקת פנוי' חזקה היא, וע"כ כל הא דאזלינן בתר חזקת הגוף כנגד חזקת פנוי' הוא משום דחזקת הגוף עדיפא, וכל מש"כ הרא"ש לה"ט דחזקת פנוי' לא חשיבא כלל משום דעומדת לינשא, הוא רק כלפי דינא דתרתי לריעותא, דיסוד דינו הוא דאיכא ב' ריעותות כנגד חזקת המקוה, ובזה הוא דאמרינן דחזקת פנוי' לא חשיבא כלל למיהוי ריעותא בחזקת הגוף משום שעומדת לינשא, והיינו דמה"ט אי"ז ריעותא בהחזקת הגוף המורה ע"ז שנשאת, שהרי היא עומדת לכך, אך לכאו' אי"ז כ"כ במשמעות ל' התוס' הרא"ש שם, עיי"ש, וצ"ע.

**ד**

י] **והנה** נתבאר בסימן ג' ענף ט' בדעת הריטב"א, דהא דחזקת המקוה עדיפא מחזקת הטמא, הוא אף היכא דהרי חסר לפניך, כל דל"ה חסר ואתאי ולי"ב לדינא דתרתי לריעותא, והיינו משום דשורש הספק על המקוה, וכל שהוכרע לנו דין המקוה, ממילא יש לנו לטהר את הטובל בו, וע"כ בזה אף בגונא דהרי חסר לפניך, מ"מ כל דליכא בזה לדינא דתרתי לריעותא, והוכרע דין המקוה שהוא כשר לטבילה, ממילא יש לנו לטהר את הטובל בו.

**ולפ"ז** צ"ב, דמ"ט היכא דהוי תרתי לריעותא לא אזלינן בתר חזקת המקוה, הרי אף בכה"ג אם נבא לדון על המקוה עצמה, יש להעמידה על חזקתה, שהרי כלפי עצמה ליכא תרתי לריעותא, וכיון שהוכרע דין המקוה שהוא כשר לטבילה, יש לנו לטהר את הטובל בו.

**ולמש"נ** ניחא, דיסוד דינא דתרתי לריעותא הוא דכל דאיכא ב' ריעותות בחזקת המקוה, ה"ז מועיל לעמוד כנגד חזקת המקוה ולבטלה, - וע"כ הגם דכלפי המקוה עצמה אזלינן בתר חזקה, שהרי כלפי עצמה ליכא תרתי לריעותא, מ"מ כלפי הטובל דאיכא תרתי לריעותא, מחזיקין את המקוה למקוה חסרה, ונמצא דכלפי הטובל לא הוכרע כלל שורש הספק, וע"כ מעמידין אותו בחזקת טמא.

יא] **ועד"ז** הוא גם במש"נ שם ענף י' במשה"ק התוס' דבבית המנוגע נימא דתרתי לריעותא, ולא ניח"ל לישב דכיון דהנידון הוא גם על הבית עצמו ומחזקינן לי' כטמא, ע"כ אף הנכנס לתוכו טמא, וכמש"כ כן החזו"א באהע"ז סימן פ' סק"כ, הוא משום דכל דתרתי לריעותא, הרי דכלפי האדם הנכנס לבית לא אזלינן כלל בתר חזקת הנגע, ונמצא דכלפי האדם לא הוכרע כלל דין הבית, וע"כ הי' לנו לטהרו.

**וזה** מתפרש למש"נ דיסוד דינא דתרתי לריעותא הוא דכל דאיכא ב' ריעותות בחזקת המקוה, ה"ז מועיל לעמוד כנגד חזקת המקוה ולבטלה, וע"כ ה"נ בבית המנוגע, הדין נותן דכיון דאיכא ב' ריעותות בחזקת הנגע, ה"ז מועיל לעמוד כנגד חזקת הנגע ולבטלה, ונמצא דכלפי האדם הנכנס לבית לא אזלינן כלל בתר חזקת הנגע, וע"כ אף דאם נדון על הבית עצמו ה"ה טמא, מ"מ אין לנו לטמאות את הנכנס לתוכו, דכלפי הנכנס לתוכו אנו דנים אף את הבית כטהור.

1. וי"ל בזה, דשאני הכא דהבית עצמו הוחזק לנו כטמא, וע"כ בתולדה מזה נטמא אף האדם הנכנס לבית, ואין להעמידו בחזקת טהרה, ול"ד לאלמנת עיסה דהבעל הוי ספק חלל, ובכה"ג שפיר מצינו להעמיד את האשה על חזקתה, - וזהו שכתב הר"ש, דדינא דתרתי לריעותא, הוא רק היכא שהספק הוא על שעה זו אם המקוה שלם או חסר, ובכה"ג עומדת חזקת הטמא כנגד חזקת המקוה, אך בבית המנוגע שהספק הוא על השעה שהסגיר הכהן את הבית, וכבר הוחזק לנו הבית שהוא טמא, דכלפי שעה זו אין כח לחזקת האדם, תו ממילא דהאדם נכנס לתוכו טמא, ול"מ הא דאיכא תרתי לריעותא, - וזה ע"ד מש"כ הקרית מלך רב בפ"ג מאישות הי"ד (ד"ה ונראה שכונתם לומר), בביאור ד' התוס' בסוגיין, (והבאנו לדבריו בסימן ג' סקי"ב בהערה), וכתב שם (בד"ה ועדיין דברי התוס'), דבזה י"ל לעיקר קו' התוס' דהוי תרתי לריעותא, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-2)
2. והתוס' הרשב"א שם כתב דמה"ט גם בההיא דקידשה אבי' בדרך והרי היא בוגרת לפנינו ליכא לדינא דתרתי לריעותא, משום דחזקת פנוי' לא חשיבא חזקה כלל לגבי חזקת הגוף, - אך התוס' בקידושין ע"ט א' כתבו דכל שקידשה אבי' בדרך ולא קידשה עצמה, אזלינן בתר חזקת פנוי', והתוס' הרא"ש שם כתב דהוא מדינא דתרתי לריעותא, וצ"ע בסתירת דבריו למש"כ בכתובות דבחזקת פנוי' העומדת כנגד חזקת הגוף ליכא לדינא דתרתי לריעותא. [↑](#footnote-ref-3)