2 בפלוגתת הראשונים בטעם הא דציבור פטורין מקרבן יחיד, והמסתעף
קטגוריות: ש_ס / לח הוריות / הוריות עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

יום ב' ה' תשרי תשע"ד

והושלם ביום ד' ערב סוכות

**א**

א] הוריות ד"ב., דבעי רמב"ח הורו בי"ד שחלב מותר ונתחלף לו בשומן ואכלו מהו וכו', בפלוגתא רב אמר פטור ור' יוחנן אמר חייב וכו', אמר רבא מודה רב שאינו משלים לרוב ציבור מ"ט אמר קרא בשגגה עד שיהיו כולם בשגגה אחת.

ויעו"ש בפירש"י שפירש דרב ור"י אזלי כמ"ד יחיד שעשה בהוראת בי"ד פטור, ונחלקו אם בכה"ג חשיב כעשה בהוראת בי"ד, וכ"כ בפי' ר"ח, ועיי"ש בסו"ד שכתב, דקי"ל לסברי' דתנא דמתני' כר' יוחנן דאע"ג דאינה משנה מיהו שו"ט לטעמי', עכ"ל, וכ"ה מבו' בד' הרמ"ה שהובא בקרית מלך רב פ"א משבת הט"ו.

אמנם מד' הרמב"ם פי"ג משגגות ה"ה מבו' דמפרש לה אף לפ"מ דקי"ל דיחיד שעשה בהוראת בי"ד חייב, ובכגון שעשו רוב ציבור ע"פ הבי"ד, ומלבדם הי' אחד שנתחלף לו חלב בשומן ואכלו, ובזה פליגי רב ור"י אם ה"ה מתחייב, ועיי"ש בגל' הגרע"א שם שפירש כן בדעתו, וכ"כ הבאר שבע והחפץ ד' בתו"ד.

ועיי"ש בבאר שבע שעמד ע"ד רש"י שלא פירשה בכה"ג, דתיתי אף כהלכתא דיחיד שעשה בהוראת בי"ד חייב.[[1]](#footnote-2)

ב] והנה בעיקר ד' רש"י ודעימי' שפירשוה דאתיא כמ"ד דיחיד שעשה בהוראת בי"ד פטור, ולא ניח"ל לפרושי כד' הרמב"ם דאתיא אף כמ"ד דיחיד שעשה בהוראת בי"ד חייב, וכגון שעשו רוב ציבור ע"פ הבי"ד, ומלבדם הי' אחד שנתחלף לו חלב בשומן ואכלו, נראה בטעמם, דכיון דאף רב מודה דאינו משלים לרוב ציבור, והרי דאף שחטאו הם והוא, ל"ה מכלל הציבור, ע"כ ודאי דאף בגוונא דאיכא רוב ציבור שעשו ע"פ הבי"ד, אין הוא מכלל הציבור, ול"ה אלא כיחיד שעשה בהוראת בי"ד, ועי' בתו"ד הגרע"א דמבו' די"ל כן, אמנם מד' הרמב"ם מבו' לא כן, וצ"ב הטעם בזה, וגם צ"ב יסוד פלוגתת רש"י והרמב"ם בזה.

**ב**

ג] ונראה לבאר בזה, ובהקדם, דהנה בפירש"י במתניתין לקמן ד"ז: כתב, ז"ל, אין בי"ד חייבין קרבן אלא על העלם דבר עם שגגת מעשה וכן המשיח, וצבור הוא דכי עבדי בשגגת מעשה לחודי' מייתו כל חד וחד כשבה או שעירה דדיניהם כיחידים, "דכיון דלא עשו ע"פ בי"ד מחלקי כולהו מהדדי והוו יחידים" ויחידים חייבין בשגגת מעשה, אבל משיח בשגגת מעשה לחודי' פטור מכלום וכו', עכ"ל.

ונ' להדיא מד' רש"י, דביסוד הדין שוה דין ציבור לדין משיח, דכ"ה דדינא דמשיח הוא דכל שעשה בשגגת מעשה בלא העלם דבר פטור אף מקרבן יחיד, וילפי' לה לקמן די"א. מקראי, והיינו דתורת משיח שעליו מפקיעו מחיוב קרבן יחיד, ה"נ הוי הדין בציבור, דתורת ציבור שעליהן מפקיעתן מחיוב קרבן יחיד, וכנראה דילפינן לה מדכתיב בקרא נפש, ומזה ממעטינן לציבור מחיובא דקרבן יחיד, וכ"ה מבו' בפירש"י לקמן ד"ט., עיי"ש, והא דציבור שעשו בשגגת מעשה בלא העלם דבר מביאין כל א' חטאת יחיד, הוא משום דכל שלא עשו ע"פ בי"ד לאו ציבור נינהו, דהמצרפן לציבור הוא מה שעשו ע"פ בי"ד.

ד] ומצאתי הדברים מפורשים כן בתוס' הרא"ש לקמן ד"ח:, ז"ל, אין חייבין על שמיעת הקול וכו', והרמ"ה ז"ל פי' אין חייבין קרבן עולה ויורד, ולעיל אשמועינן דלא מחייבי פר בהוראה, והשתא קמ"ל דלא מחייבי "כל חד מנייהו" קרבן עולה ויורד כדין יחידים, דנפש כתיב בהו וציבור לאו בכלל נפש נינהו וכו', עכ"ל,[[2]](#footnote-3) והנה בד' הרמ"ה מבו' להדיא, דהא דציבור פטורין מקרבן יחיד, אי"ז כלל מכח שנתחייבו בי"ד בהוראתם, שהרי אף בקרבן עולה ויורד דאין בי"ד חייבין, מ"מ גם הציבור אינם חייבין, והטעם בזה הוא כמו שפירש הרמ"ה, דבקרא כתיב נפש, וציבור אינם בכלל נפש, וע"כ הוא דאינם חייבין.

ונראה לדעת הרמ"ה, דהא דציבור חייבין בקרבן יחיד כשלא תלו בבי"ד, היינו משום דבכה"ג אין עליהן תורת ציבור כלל דמחלקי כולהו מהדדי, וכמש"כ רש"י, ומשא"כ כשעברו על שמיעת הקול וכו' ע"פ בי"ד, הרי דכיון שעשו כן ע"פ בי"ד, יש עליהן תורת ציבור, וע"כ ה"ה פטורין מקרבן יחיד, משום דציבור לאו בכלל נפש הן.[[3]](#footnote-4)

ונראה לדעתו, דה"נ הוא בהא דתנן לקמן ד"ט., דאשם ודאי היחיד והנשיא והמשיח חייבין, ובי"ד פטורין, ועיי"ש במאירי שכתב, ז"ל, אבל צבור אינם בדין אשם אלא כל העושה נדון כיחיד להביא אשם, עכ"ל, ונראה דלדעת הרמ"ה אין הדין כן, אלא כיון שעשו ע"פ בי"ד ותורת ציבור עליהן, אינם חייבין בקרבן יחיד, משום שאינם בכלל נפש.

ה] והנה הרא"ש שם כתב ע"ז, ז"ל, ולא נהירא לי מה שפירש שאם חטאו צבור שאין מביאין "כל א' קרבן עולה ויורד", דכיון דהוראת ב"ד לא מקריא הוראה משום דקרבנם עולה ויורד, "אין הצבור נאגדין יחד ע"י הוראת ב"ד להשתנות דינם מדין יחידים", דהא דמצריך קרא לעיל בפ"ק לכל הקהל או רובו שאכלו חלב בשגגת מעשה שמביא כל אחד כשבה או שעירה, היינו משום שכן ב"ד מביאין על ידיהם פר בהוראה והן פטורין, הלכך ס"ד לאוקמי קרא במעוט קהל שחטאו, אבל רוב קהל כי היכי דפטירי בהוראה פטירי נמי בשגגת מעשה, אבל הכא ליכא טעם למפטרינהו, והא דפטרי צבור מאשם תלוי משום דלא הוו בכלל נפש, היינו היכא דהורו ב"ד דחלב הקיבה מותר ואכלו ספק חלב הקיבה ספק שומן וחזרו ב"ד מהוראתן, אין הצבור מביאין אשם תלוי להגן עליהם עד שיודע להם ויביאו פר, אבל הכא דאין הוראת ב"ד הוראה בקרבן עולה ויורד מילתא דפשיטא היא דכל חד מינייהו מביא קרבן עולה ויורד, עכ"ל.

ונראה מד' הרא"ש, דלא פליג ביסוד הדברים ע"ד הרמ"ה דכל דתורת ציבור להן ה"ה פטורין מקרבן יחיד, משום דאינם בכלל נפש, ואך דס"ל דעיקר הא דיש עליהן תורת ציבור, נתחדש זה בפרשת פר העלם דבר, וע"כ רק כשהורו בי"ד על דבר שחייבין עליו חטאת קבועה ועשו רוב הקהל על פיהם, הוא דיש עליהן תורת ציבור, אך כל שהורו בי"ד בדבר שחייבין עליו עולה ויורד, דאי"ז בכלל הפרשה דפר העלם דבר, אינם נאגדים יחד ע"י הוראת בי"ד ודינם כיחידים, וע"כ מביאים כל א' וא' קרבן עולה ויורד.

ולדעת הרא"ש נראה, דה"נ הוא בהא דאין בי"ד מביאין אשם, דודאי דכל יחיד ויחיד חייב באשם, דכיון דכשהורו בי"ד על דבר שחייבן עליו אשם אי"ז בכלל הפרשה דפר העלם דבר, אינם נאגדים יחד ע"י הוראת בי"ד ודינם כיחידים, וע"כ מביאין כל א' וא' אשם.

ו] ונראה דמה"ט הוא שכתב הרא"ש דאם הורו ב"ד דחלב הקיבה מותר ואכלו ספק חלב הקיבה ספק שומן וחזרו ב"ד מהוראתן, אין הצבור מביאין אשם תלוי להגן עליהם עד שיודע להם ויביאו פר, וזה דלא כמש"כ בפי' ר"ח לקמן ד"ז. דבכה"ג מביא כל א' אשם תלוי, עיי"ש, ונת' בזה להלן סקט"ו, עיי"ש, - והיינו משום דאף דבה"ג אין בי"ד חייבין בקרבן, מ"מ כיון שעשו הקהל ע"פ הוראת בי"ד בדבר שחייבין עליו חטאת קבועה, יש עליהן תורת ציבור, וכל דתורת ציבור עליהן, אין חייבין בקרבן יחיד, והיינו דשאני הוראת בי"ד בדבר שחייבין עליו קרבן עולה ויורד, דלא חשיבא כהוראה לאגד את העושים על פיהם ולחשבם כציבור, ומשא"כ בהוראה בדבר שחייבין עליו חטאת קבועה דחשיבא כהוראה לאגד את העושים על פיהם, הרי דהגם שלא נודע לבי"ד אם חטאו ואין חייבין ע"ז, מ"מ ודאי דיש על העושים על פיהם תורת ציבור, וע"כ אינם חייבין בקרבן יחיד.[[4]](#footnote-5)

ז] ויש להוסיף בזה, דבד' רש"י נראה שדעתו כדעת הרמ"ה בזה, דהנה בפירש"י לקמן ד"ט. כתב, בהא דתנן באשם ודאי דבי"ד פטורין, ז"ל, ובי"ד פטורים מאשם ודאי דפטורים לגמרי דאינן בכלל נפש אחת, עכ"ל, ומבו' בד' רש"י, דאף שנתמעט דבדבר שחייבין עליו אשם ליכא לחיובא דפר העלם דבר, מ"מ עדיין הי' לנו לדון שיתחייבו בי"ד באשם, דומיא דנשיא ומשיח שנתמעטו בזה מחיובא דפר ומחיובא דשעיר, אך ה"ה חייבין באשם, ואך שנתמעטו בי"ד מחיובא דאשם מדכתיב נפש. [[5]](#footnote-6)

והנה לפ"ד הרא"ש דכל הוראה שאינה בכלל הפרשה דפר העלם דבר, אינה מאגדתם ליחשב כציבור, הרי לכאו' פשוט דאין בי"ד חייבין באשם, ול"ב קרא למעוטי', שהרי כיון דבהוראה על דבר שחייבין עליו אשם ליכא לחיובא דפר העלם דבר, אין תורת ציבור עליהן כלל, ומהיכ"ת יתחייבו הבי"ד באשם, וכן נראה להדיא בד' הרא"ש בד"ח: לענין קרבן עולה ויורד, עיי"ש שכתב דפשיטא דלא יביאו בי"ד עולה ויורד, ומ' דל"ב קרא למעוטי, - ומד' רש"י שהוצרך למעוטינהו מקרא, נראה דס"ל דאף דבדבר שחייבין עליו אשם ליכא לחיובא דפר העלם דבר, אכתי תורת ציבור עליהן, וע"כ הי' בדין שיביאו בי"ד אשם, - ולפ"ז הרי קרוב הדבר לדעתו דכיון שנתמעטו ציבור מחיובא דאשם, משום דאינם בכלל נפש, אף אין כל א' וא' מביא אשם, וכמש"נ בדעת הרמ"ה.[[6]](#footnote-7)

**ג**

ח] אמנם הנה ז"ל הרמב"ם פי"ב משגגות ה"א, כל דבר וכו', הרי בי"ד חייבין להביא קרבן חטאת וכו' ושאר העם פטורין מן הקרבן ואע"פ שהם העושין "מפני שתלו בבי"ד", עכ"ל, ומבו' בדבריו, דמה דהציבור פטורין מקרבן יחיד, אי"ז משום ד"ציבור" פטורין מקרבן יחיד, אלא הוא משום שתלו בבי"ד.

ולפ"ז הרי נמצא לדעתו, דבהא דהציבור חייבין בשגגת מעשה בלא העלם דבר, א"צ למש"כ רש"י דהוו כיחידים, אלא אף אי נימא דמצטרפי להדדי ותורת ציבור עליהן, מ"מ מיחייבי, דתורת ציבור שעליהן ל"מ לפטרן מקרבן יחיד, ורק כשעשו ע"פ בי"ד הוא דמיפטרי מקרבן יחיד, משום שתלו בבי"ד, אך כל שלא עשו ע"פ בי"ד, ה"ה חייבין בקרבן יחיד, וז"ב.

ט] ובעיקר מש"כ הרמב"ם דפטורא דהציבור מקרבן יחיד הוא משום דתלו בבי"ד, נראה בביאורו, דהגם דקי"ל דיחיד שעשה בהוראת בי"ד חייב, כ"ז הוא כשלא נתחייבו בי"ד על הוראתם, אך כשעשו רוב הציבור ע"פ בי"ד ונתחייבו בי"ד על הוראתם, פטור התולה בהן מקרבן יחיד.

והדברים מבוארים כן בסוגיית הגמ' לקמן ד"ג:, דאמרינן דטעמא דר"ש הוא דיחיד שעשה לאחר שחזרו בהן בי"ד פטור, הוא משום דכל הוראה שיצאה ברוב ציבור יחיד העושה אותה פטור, ובד' הרמב"ם מבו' דאתיא כמ"ד דיחיד שעשה בהוראת בי"ד חייב, וכמש"נ להלן סק"?, והא דה"ה פטור, אף דכל שעשה אחר שחזרו בהן בי"ד אינו מכלל הציבור, הוא משום דכל הוראה שיצאה ברוב ציבור, ונתחייבו עלי' בי"ד, אף "יחיד" העושה אותה פטור, והרי דעיקר הא דציבור פטורין מקרבן יחיד מכח הא דתלו בבי"ד, הוא משום דנתחייבו בי"ד על הוראה זו, וכל העושה ע"פ הוראה שנתחייבו עלי' בי"ד, ה"ה פטור.

וכ"ה מבו' בד' הראב"ד בפי"ד משגגות ה"ה, שכתב בהא דיחיד שעשה אחר שחזרו בהן בי"ד פטור, ז"ל, דדוקא שעשה אחר שחטאו רוב הקהל על פיהם שכבר נתחייבו בי"ד, אבל אם עשה עד שלא חטאו רוב הקהל מביא חטאת יחיד, שהרי פסק למעלה יחיד שעשה בהוראת בי"ד חייב וכו', עכ"ל, והרי דלעולם אינו מצטרף לציבור, וע"כ אם עשה עד שלא חטאו רוב הקהל מביא חטאת יחיד, ומ"מ כל שעשה אחר שכבר נתחייבו בי"ד, ה"ה פטור, והיינו משום דכל התולה בבי"ד כשנתחייבו בי"ד על הוראתן, ה"ה פטור מן הקרבן.

י] ובביאור הך מילתא דכל שנתחייבו בי"ד על הוראתם, כל העושה ע"פ הוראתם פטור, אשר צ"ב דמאי נפ"מ לגבי התולה בהן אם נתחייבו בי"ד על הוראתן או לא, נראה, דהנה במקד"ד סימן כ"ג הק' ע"ד הרמב"ם דס"ל דעיקר הבאת פר העלם דבר היא לחובת הבי"ד והויא הכפרה לבי"ד ולא לציבור, עמש"נ בזה ב?, ממש"א במנחות דנ"ב., די"ל לדעת ר"ש דפר העלם דבר ושעירי ע"ז מתחילה מגבין להן, ולא חיישינן לפשיעותא, משום דבמילתא דאית להו כפרה בגווה לא חייש ר"ש לפשיעותא, ומוכח דהציבור מתכפרין בהן, עיי"ש בדבריו.[[7]](#footnote-8)

אמנם באמת נראה דודאי דגם הציבור מתכפרין בפר העלם דבר ובשעירי ע"ז, ואף למ"ד דהבי"ד מביאין, ומקרא מלא הוא בשעירי ע"ז במדבר ט"ו כ"ו, ונסלח לכל עדת בני ישראל ולגר הגר בתוכם כי לכל העם בשגגה, והרי דכל עדת בני ישראל מתכפרין בשעיר, ואין לפרש דכל עדת בני ישראל היינו הסנהדרין, שהרי כתיב ולגר הגר בתוכם, וגם בסוגיא לקמן ד"ה: מפורש דהא דכתיב לכל העם בשגגה קאי גם על הציבור, וה"נ הוא בפר העלם דבר, וד' המקד"ד שנקט דאין הציבור מתכפרין בזה כלל, צע"ג, - וכ"ה מבו' גם ממש"א לקמן ד"ז דהורה עם הציבור ועשה עם הציבור מתכפר לו עם הציבור, והרי דאף הציבור מתכפרין בפר.

והנה אמנם דעת הרמב"ם ודעימי' דעיקר הבאת הפר והשעיר היא חובת הבי"ד, והיינו דעיקר הבאתם היא משום חטא הבי"ד בהוראתם, ואף במקום דחטא הציבור אינו בר כפרה, אי"ז מעכב לעיקר הבאת הפר והשעיר, וע"כ אף כשעשאו הקהל מזידים, הי' בדין שיביאו פר, משום שגגת ההוראה דהבי"ד, ורק משום דלא עשו ע"פ בי"ד ליכא לחיובא דפר, - אך מ"מ כל שחטא הציבור הוא בר כפרה, ה"ה מתכפר ע"י הפר שמביאין הבי"ד על שגגת הוראתן.

ולפ"ז פשוט דזהו יסוד הדין דכל הוראה שנתחייבו עלי' בי"ד פטור התולה בה מקרבן יחיד, דכיון שנתחייבו עלי' בי"ד קרבן, ומדין הקרבן הוא שמתכפר בו חטא התולה בבי"ד, ע"כ ה"ה פטור מקרבן יחיד.

**ד**

יא] ומכלל דברינו נתבאר, במה שנחלקו רש"י והרמב"ם בהא דתנן לקמן ד"ג: דהורו בי"ד וידעו שטעו וחזרו בהן וכו' והלך ועשה על פיהן ר"ש פוטר ור"א אומר ספק, דפירש"י שם דאתיא כמ"ד דיחיד שעשה בהוראת בי"ד פטור, וכ"כ בתוס' הרא"ש לקמן ד"ג., אמנם מד' הרמב"ם בפי"ד משגגות ה"ה שהביא לדין זה, מבו' דאף לפ"מ דקי"ל דיחיד שעשה בהוראת בי"ד חייב, ה"ה פטור בכה"ג.

ולפמש"נ אזלי לטעמייהו, דרש"י והרא"ש לטעמי' אזיל דס"ל דהא דציבור פטורין מקרבן יחיד, למ"ד דיחיד שעשה בהוראת בי"ד חייב, הוא משום דתורת ציבור שעליהן מפקיעתן מחיוב קרבן יחיד, וע"כ כל שעשה אחר שחזרו בהן דאינו בכלל הציבור, וכמש"כ רש"י שם דאינו מצטרף עם רוב הציבור לפי שלאחר שנודע להן עשה זה, ה"ה חייב בקרבן יחיד.

אך הרמב"ם לטעמי' אזיל דהא דציבור פטורין מקרבן יחיד, אי"ז משום תורת ציבור שעליהן, אלא הוא משום שתלו בבי"ד, וכיון שנתחייבו בי"ד על הוראתן ומתכפרין בזה כל התולין בהן, ע"כ אינם חייבין בקרבן יחיד, - וע"כ אף יחיד שעשה על פיהן אחר שחזרו בהן פטור, אף דאינו מכלל הציבור, כיון דעשה ע"פ הוראת בי"ד שנתחייבו עלי' בי"ד, וזהו מש"א דטעמא דר"ש הוא משום דכל הוראה שיצאה ברוב ציבור "יחיד" העושה אותה פטור, וכנ"ל.

וכ"ה מבו' בד' הראב"ד בהשגות שם, שכתב ע"ד הרמב"ם, ז"ל, דוקא שעשה אחר שחטאו רוב הקהל על פיהם "שכבר נתחייבו בי"ד", אבל אם עשה עד שלא חטאו רוב הקהל מביא חטאת יחיד, שהרי פסק למעלה יחיד שעשה בהוראת בי"ד חייב וכו', עכ"ל, והיינו דהא דמיפטר זה שעשה על פיהם אחר שחזרו בהן, אף דהו"ל כיחיד שעשה בהוראת בי"ד, שהרי אינו מצטרף לציבור, דמה"ט אם עשה עד שלא חטאו רוב הקהל מביא חטאת יחיד, ואינו מצטרף עמהם להביא פר, הוא משום שכבר נתחייבו בי"ד על הוראה זו, וכל שנתחייבו בי"ד על הוראה זו, מיפטר כל התולה בהן, וזה כמש"נ.

יב] וצריך להוסיף בזה, דאף שנתבאר בדעת הרמב"ם דהא דהתולה בבי"ד כשנתחייבו בי"ד על הוראתם פטור, הוא משום דה"ה מתכפר בקרבן הבי"ד, מ"מ גם התולה בהן אחר שהביאו כפרתן פטור, דגם הוא מתכפר בקרבן הבי"ד, וכמש"כ כן הראשונים בשבת דצ"ג. בשם הר"מ ב"ר יוסף.

והיינו דהאמנם אם עיקר הבאת הקרבן היא לחובת הציבור, ומכח זה הם מתכפרים, הרי מסתברא מילתא דל"מ הקרבן לכפר על מי שעדיין לא חטא ואין הבאת הקרבן עליו, אך כיון דבלא"ה עיקר הבאת הקרבן היא לחובת בי"ד, והציבור מתכפרים בגררת הבי"ד, ע"כ שפיר י"ל דגם מי שחטא אח"כ מתכפר בקרבן זה, ודו"ק.

יג] ועד"ז נראה גם במש"כ הרמב"ם בפי"ד משגגות ה"ד, דבי"ד שהורו בשגגה ושכחו עצמו של חטא שהורו בו וכו' הם פטורין והעושים על פיהם חייבין בפני עצמן, עכ"ל, וכ"כ המאירי לקמן ד"ה..

ונראה דכ"ז הוא להרמב"ם לטעמי', דהא דציבור מיפטרי מקרבן יחיד, הוא משום דתלו בבי"ד, והגם דיחיד שעשה בהוראת בי"ד חייב, מ"מ כל שנתחייבו בי"ד על הוראתן, כל התולה בהן פטור, וכנ"ל, וע"כ כ"ז הוא היכא שנתחייבו בי"ד על הוראתן, אך כל שלא ידעו בי"ד מה הורו ולא נתחייבו על הוראתן, חייב כל התולה בהן בקרבן יחיד, ככל יחיד העושה בהוראת בי"ד דחייב.

אך לדעת רש"י ודעימי' דהא דציבור מיפטרי מקרבן יחיד, הוא משום דכל דתורת ציבור עליהן ל"ה בכלל נפש, ואינם חייבין בקרבן יחיד, הרי ודאי דגם אם לא שכחו בי"ד וכו' ולא נתחייבו בי"ד על הוראתם, מ"מ אין העושים על פיהם חייבין בקרבן, וכ"ה משמעות ד' רש"י לקמן שם, - וזה כמש"נ לעיל סק"ו מד' תוס' הרא"ש דאף דאין הבי"ד חייבין באשם תלוי, מ"מ אין חייבין כל א' מן הציבור באשם תלוי, וה"נ הכא דכוותה.

**ה**

יד] ולפ"ז נראה פשוט, דבזה הוא שנחלקו רש"י והרמ"ה עם הרמב"ם בהפלוגתא דנתחלף לו חלב בשומן, אם אתיא כמ"ד דיחיד שעשה בהוראת בי"ד פטור, או אתיא אף כמ"ד דיחיד שעשה בהוראת בי"ד חייב, ובגונא דעשו רוב ציבור ע"פ בי"ד, - דרש"י והרמ"ה לטעמייהו דס"ל דהא דציבור מיפטרי מקרבן יחיד, למ"ד דיחיד שעשה בהוראת בי"ד חייב, הוא משום דתורת ציבור שעליהן פוטרתן מקרבן יחיד, דומיא דמשיח דפטור מקרבן יחיד, וע"כ אף אם עשו רוב ציבור ע"פ בי"ד, מ"מ זה שנתחלף לו חלב בשומן ואכלו חייב, דכיון דחזינן דאינו משלים לרוב ציבור, והרי דאינו בכלל הציבור, אינו פטור מקרבן יחיד.

אך הרמב"ם לטעמי' דס"ל דהא דציבור מיפטרי מקרבן יחיד, הוא משום דכל שנתחייבו בי"ד על הוראתם, כל התולה בהן פטור, וע"כ אף דזה שנתחלף לו חלב בשומן אינו מכלל הציבור, מ"מ כיון דחשיב כתולה בבי"ד, ה"ה פטור, כל שעשו רוב הציבור ע"פ בי"ד ונתחייבו בי"ד על הוראתן, - וזה כמש"א לקמן ד"ג: דכל הוראה שיצאה ברוב ציבור "יחיד" העושה אותה פטור, והרי דאף דהוי יחיד ואינו מכלל הציבור, מ"מ כל שתלה בהוראת בי"ד שנתחייבו עלי' בי"ד קרבן, ה"ה פטור.

טו] ונמצא דפלוגתת רש"י והרמב"ם בדינא דנתחלף לו חלב בשומן אם אתיא אף כמ"ד דיחיד שעשה בהוראת בי"ד חייב, ופלוגתייהו בדינא דעשה לאחר שחזרו בי"ד אם אתיא אף כמ"ד דיחיד שעשה בהוראת בי"ד חייב, חדא פלוגתא היא, - דלדעת רש"י כל שאינו משלים לרוב ציבור ואינו מכלל הציבור, הרי דאף היכא שעשו רוב ציבור ע"פ בי"ד ונתחייבו בי"ד על הוראתן, מ"מ זה שאינו מכלל הציבור, לא מיפטר מקרבן יחיד, ומשום דס"ל דכל הא דציבור מיפטרי מקרבן יחיד, הוא משום תורת ציבור שעליהן, ודעת הרמב"ם דכל שנתחייבו בי"ד על הוראתן מיפטר כל התולה בהן, אף אם אינו מכלל הציבור, וכמש"נ.

**ו**

טז] ואכתי צ"ע בזה בדעת הר"ח, דהנה בפי' ר"ח לקמן ד"ז. נד' בד"ח: כתב, ז"ל, ציבור בפר ואין מביאין אשם תלוי וכו', וה"ה אם הורו ונסתפק לקהל אי עשו אם לא לא מייתי קרבן צבור תלוי וכו', אבל כל א' מביא אשם תלוי, עכ"ל.

והנה כבר נת' לעיל סק"ו מד' תוס' הרא"ש לקמן ד"ח: דס"ל דבכה"ג אין מביא כל א' אשם תלוי, דכיון שעשו ע"פ הוראת בי"ד, יש עליהן תורת ציבור, וציבור אינם חייבין בקרבן יחיד, - אך מד' הר"ח דס"ל דכל א' מביא אשם תלוי, מבו' דס"ל דהא דציבור אין חייבין בקרבן יחיד, אי"ז משום דכל דתורת ציבור עליהן לי"ב לחיובא דקרבן יחיד, אלא הוא רק משום שנתחייבו בפר העלם דבר, וע"כ כל שלא נודע שחטאו ולא נתחייבו בפר, מביא כל א' אשם תלוי.

ולפ"ז תיקשי במה שפירש הר"ח בסוגיין דפלוגתא דנתחלף לו חלב בשומן אתיא כמ"ד דיחיד שעשה בהוראת בי"ד פטור, ולא ניח"ל לפרשה כד' הרמב"ם דאתיא אף כמ"ד דחייב, וכגון שעשו רוב ציבור ע"פ הבי"ד, ומלבדם הי' אחד שנתחלף לו חלב בשומן ואכלו,[[8]](#footnote-9) ולדעתו אין לישב כמש"נ בדעת רש"י והרמ"ה דהוא משום דאינו מצטרף לרוב ציבור ואין עליו תורת ציבור, שהרי ס"ל דפטורא דציבור מקרבן יחיד אי"ז משום תורת ציבור שעליהן, וכנ"ל.

**ז**

יז] ונראה דהרמב"ם והר"ח לטעמייהו אזלי בזה, דהנה בפי' ר"ח לקמן ד"ד: כתב בהא דתנן דשוגגין ועשו מזידין פטורין, ז"ל, פטורין מלהביא "פר" דמזיד לאו בר קרבן הוא, עכ"ל.

וכבר נת' ב? ללמוד מד' הר"ח, דעיקר חיובא דפר הוא על חטא הציבור, וע"כ כל שעשו הציבור מזידין לי"ב לחיוב קרבן, כיון דמזיד לאו בר קרבן הוא, - וזה שלא כד' הרמב"ם שכתב דהא דבכה"ג הן פטורין, הוא משום דלא עשו הקהל מפני הוראתן שהטעתם, ואזיל לטעמי' דס"ל דעיקר חיובא דפר הוא על שגגת ההוראה, וע"כ כל ששגגו בי"ד בהוראתן ועשו הקהל ע"פ הוראתן מזידין, הי' לנו לחייבם בפר, וכל הא דמיפטרי הוא רק משום שלא עשו מפני הוראת בי"ד.

יח] והנה לדעת הרמב"ם דחיובא דפר הוא חיובא דבי"ד על שגגת ההוראה, הרי בע"כ דהא דמהני זה לפטור את הציבור מקרבן יחיד, הוא משום שתלו בבי"ד, וכלישנא דהרמב"ם, - והיינו דהגם דאין עיקר הבאת הפר על חטא הציבור, מ"מ כיון שתלו הציבור בבי"ד, ה"ה מתכפרים בהפר דבי"ד, וכמש"נ לעיל סק"ט ללמוד מהא דכתיב בקרא ונסלח לכל עדת בני ישראל ולגר הגר בתוכם, וע"כ הן פטורין מקרבן יחיד.

אך לדעת הר"ח דחיובא דפר הוא על חטא הציבור, הרי הא דמיפטרי הציבור מקרבן יחיד אי"ז משום דתלו בבי"ד, אלא הוא משום דנתחייבו על חטאם בקרבן ציבור, ודין חטאם הוא להביא עליו קרבן ציבור ולא להביא עליו קרבן יחיד, וע"כ ס"ל דכל שלא נודע אם עשו ע"פ הוראת הבי"ד ולא נתחייבו בקרבן ציבור, ה"ה חייבין בקרבן יחיד.

יט] ולפ"ז נראה, דבזה הוא שנחלקו הרמב"ם והר"ח בהפלוגתא דנתחלף לו חלב בשומן אם אתיא אף כמ"ד דיחיד שעשה בהוראת בי"ד חייב, ובגונא דעשו רוב ציבור ע"פ בי"ד, - דהרמב"ם לטעמי' דהא דציבור מיפטרי מקרבן יחיד הוא משום דתלו בבי"ד, וע"כ הם נגררים אחר בי"ד ומתכפרים בפר, ע"כ אף דזה שנתחלף לו חלב בשומן אינו מצטרף לציבור, מ"מ למ"ד דחשיב כתולה בבי"ד, ה"ה נגרר אחר בי"ד ומתכפר בפר.

אך הר"ח לטעמי' דהא דציבור מיפטרי מקרבן יחיד, הוא משום דדין חטאם הוא להביא עליו קרבן ציבור, הרי דאף אם זה שנתחלף לו חלב בשומן חשיב כתולה בבי"ד, מ"מ כיון דאינו משלים לרוב ציבור ואינו מכלל הציבור המתחייבים בפר, ה"ה חייב בקרבן יחיד, ודו"ק.

**ח**

כ] והנה לקמן ד"ג. אמרינן, פשיטא מרובין ונתמעטו היינו פלוגתא דר"ש ורבנן, מועטין ונתרבו מאי, מי פליגי ר"ש ורבנן וכו' או לא, ובפירש"י שם פירש דהגמ' שם אתיא כמ"ד דיחיד שעשה בהוראת בי"ד פטור.

והנה עיקר מה שהוצרך רש"י לזה, הוא לפ"מ שפירש דהא דאיבע"ל במועטין ונתרבו, ולא פשיט"ל דדמי לפלוגתא דר"ש ורבנן, הוא משום דהתם נשתנה מחיוב לחיוב, והכא נשתנה מפטור לחיוב, וא"כ בע"כ דאתיא כמ"ד דיחיד שעשה בהוראת בי"ד פטור, דלמ"ד דחייב, הרי גם הכא נשתנה מחיוב לחיוב.

והנה אמנם התוס' שם נחלקו ע"ד רש"י, וכ"ה גם בתוס' הרא"ש בשם הרמ"ה, ולפ"ז אין להוכיח מזה דהסוגיא אתיא כמ"ד דיחיד שעשה בהוראת בי"ד פטור.

אך לכאו' אכתי מוכח דהסוגיא אתיא כמ"ד דיחיד שעשה בהוראת בי"ד פטור, מתרי טעמי, חדא, מהא דמסיק דכיון דר"ש חטאה וידיעה בעי, לא פליגי ר"ש ורבנן במועטין ונתרבו, ולכאו' הרי אכתי פליגי אם מביאין כשבה ושעירה, דלרבנן דאזלי בתר חטא, ה"ה חייבין בכשבה ושעירה כדין יחידים, ולר"ש דבעי נמי ידיעה בחיוב, אינם חייבין בכשבה ושעירה, וכאשר כ"ה להדיא בתוס' הרא"ש שם, אך עיי"ש שכתב דהא דלא אמרינן בגמ' לזה, הוא משום דנידון הסוגיא הוא לגבי חיובא דפר, וגם משום דר"ש גופי' ס"ל דיחיד שעשה בהוראת בי"ד פטור, ולפ"ז אינו מוכח דכל הסוגיא אתיא כמ"ד דיחיד שעשה בהוראת בי"ד פטור - ועוד מוכח כן, מהא דלא מיבע"ל במרובין ונתמעטו אם אזיל ר"ש בתר ידיעה לחייבן בקרבן יחיד, עי' קר"א שעמד ע"ז.

כא] אמנם נראה דלדעת הרמב"ם שפיר אתיא הסוגיא אף כמ"ד דיחיד שעשה בהוראת בי"ד חייב, וע"כ פסק כן הרמב"ם, עי' שער יוסף שעמד בזה, אי אמרינן דאם אתיא הסוגיא כמ"ד דיחיד שעשה בהוראת בי"ד פטור, יש לפסוק כן, - והיינו משום דלדעתו כל הא דציבור שעשו ע"פ בי"ד מיפטרי מקרבן יחיד, הוא משום דנתחייבו בי"ד על הוראתם, וע"כ ודאי דמועטין ונתרבו חייבין בקרבן יחיד, אף לדעת ר"ש דבעי חטאה וידיעה בחיוב, דכיון דאין בי"ד חייבין על הוראתן, משום דבעינן חטאה וידיעה בחיוב, ממילא דלא מיפטרי הציבור מקרבן יחיד, וכבר כתבו כעי"ז בס' שער יוסף ריש ד"ה ותו דאעיקרא דמילתא, ובקר"א, - ועד"ז הוא גם במרובין ונתמעטו, דלדעת ר"ש דבכה"ג אין בי"ד חייבין על הוראתם, ודאי דכל א' חייב בקרבן יחיד.

ועיקר הדין מפורש כן בד' הר"ח שם, ז"ל, ותסברא אימר דשמעי' ליה לר"ש וכו', הלכך לדברי הכל מועטין ונתרבו אין מביאין פר, ומאי הוא "מייתי כל חד מנייהו כשבה או שעירה" דקי"ל כרבנן דאמרי אין בית דין מביאין עליהן בהוראה הא הן חייבין, עכ"ל, ונ' להדיא בדבריו, דמש"כ דמביאין כשבה או שעירה, הוא אף לדעת ר"ש דבעי חטאה וידיעה בחיוב, ולמש"נ לעיל סקט"ז נראה דאזיל הר"ח לטעמי', דס"ל דכל הא דציבור מיפטרי מקרבן יחיד, הוא רק משום דנתחייבו בקרבן ציבור, וע"כ כיון דמודה ר"ש דמועטין ונתרבו אין חייבין בקרבן ציבור, משום דבעינן חטאה וידיעה בחיוב, ה"ה חייבין בקרבן יחיד.

והתוס' הרא"ש שכתב דמועטין ונתרבו אינם חייבין בקרבן יחיד למ"ד דבעי ידיעה וחטאה בחיוב, אזיל לטעמי' דס"ל דהא דציבור מיפטרי מקרבן יחיד, אי"ז שייך למה שנתחייבו בי"ד בפר, אלא הוא דין בפנ"ע, דכל דתורת ציבור עליהן ל"ה בכלל נפש, ואינם חייבין בקרבן יחיד, וע"כ ס"ל דלמ"ד דבעי חטאה וידיעה בחיוב, הרי דכל דבשעת ידיעה הוו מרובין ויש עליהן תורת ציבור, אינם חייבין בקרבן יחיד, וזה נכון לאמיתה של תורה בעזה"י.

**ט**

כב] הנה בפשוטו כל מש"נ בטעם פטורא דהציבור מקרבן יחיד, הוא רק לפ"מ דקי"ל דיחיד שעשו בהוראת בי"ד חייב, אך למ"ד דיחיד שעשה בהוראת בי"ד פטור, הרי דמה"ט מיפטרי גם הציבור שעשו ע"פ בי"ד מקרבן יחיד, ואין מקור דאיכא דין בפנ"ע בציבור דמיפטרי מקרבן יחיד, משום דתורת ציבור עליהן, או משום שתלו בבי"ד שנתחייבו פר על הוראתן.

אמנם נראה דיש להוכיח דגם למ"ד דיחיד שעשה בהוראת בי"ד פטור, איכא דין בפנ"ע בציבור שעשו ע"פ בי"ד דפטורין מקרבן יחיד, דהנה התוס' לעיל במתניתין כתבו, ז"ל, בין שעשו ועשה עמהן, צ"ע אם בי"ד עצמן חייבין להביא כשבה או שעירה, דנהי דפר אין מביאין אא"כ רוב צבור עשו על פיהן מ"מ קרבן יחיד לייתו, או שמא פטורים לגמרי, עכ"ל, ובפשוטו ספיקם הוא בגונא שעשו בי"ד עצמם, דעל בבא זו העמידו התוס' את דבריהם, ונסתפקו התוס' אם חייבין בי"ד עצמם להביא קרבן יחיד על חטאם, ולי"ב לדינא דיחיד שעשה בהוראת בי"ד פטור, כיון שלא עשו בהוראת אחרים, או דבי"ד עצמם ג"כ מיפטרי מדינא דיחיד שעשה בהוראת בי"ד פטור.[[9]](#footnote-10)

והנה לפ"מ שדנו התוס' דבבי"ד עצמם שעשו ליכא לפטורא דיחיד שעשה בהוראת בי"ד, תיקשי דמ"ט כשעשו רוב הציבור על פיהם אין בי"ד מביאין קרבן יחיד, דודאי כ"ה משמעות הדברים, דכשעשו רוב הציבור סגי להו בפר, ואין בי"ד מביאין קרבן יחיד על מה שעשו הן עצמן, - ובע"כ מזה, דאף למ"ד דיחיד שעשה בהוראת בי"ד פטור, איכא דין בפנ"ע בציבור שעשו ע"פ בי"ד דמיפטרי מקרבן יחיד, וע"כ הוא דכל שעשו רוב הציבור ע"פ בי"ד, אין בי"ד עצמן מביאין קרבן יחיד.

? עוד צ"ע בזה בד' הרמב"ם שם שכתב, ז"ל, וכן אם לא ידע שטעו ונתכוון לאכול שומן וחלב ואכל חלב הקיבה שהתירוהו והוא לא ידע שהוא חלב קיבה, ה"ז חייב מפני שאכילתו מפני שגגתו לא מפני ההוראה, ואינו מצטרף למנין השוגגים על פיהם שנאמר לכל העם בשגגה, עד שתהי' שגגה אחת לכל, עכ"ל, וכבר הק' הגרע"א שם, דמאי איצטריך לאשמועינן דאינו מצטרף, הרי כיון דכבר פסק דאינו נגרר כ"ש דאינו משלים, דבזה גם רב מודה, וביותר דנקט הלימוד מקרא עד שתהי' שגגה לכל א', דזה אמרינן לרב, אבל לר' יוחנן הא בלא"ה כיון דלא מיקרי תלה בבי"ד, ממילא אין שייכות לצירוף להשלים, עכ"ד.

? צריך להוסיף, דהנה המקד"ד הוכיח דהציבור מתכפרין, ממש"א בגמ' דאין לחוש לפשיעה כיון דאית להו כפרה, וי"ל דרק לר"ש דגם הציבור מביאין וגם בי"ד מביאין, בע"כ דהוי חובת הציבור ויש להן כפרה, - ונראה דאף דהוי חובת בי"ד, מ"מ מכח זה מתכפרין גם הציבור, וכדכתיב בקרא ונסלח לכל עדת ישראל ולגר הגר בתוכם כי לכל העם בשגגה, אך באמת בהני קראי נראה להדיא דעיקר הכפרה הוא על בני ישראל שחטאו בשגגה, ואולי חלוק בזה דין שעירי ע"ז מדין פר העלם דבר, וזה רחוק, -

?להוסיף ד' הגר"ח בגדר הפטור, וד' החזו"א בגדר הפטור, ומש"נ הוא דרך אחרת.

1. ואמנם באמת נראה דלדעת רש"י קי"ל דיחיד שעשה בהוראת בי"ד פטור, דמלבד דלפ"מ שפירש לסוגיא דילן ולסוגיא דלקמן ד"ג. כמ"ד דיחיד שעשה בהוראת בי"ד פטור, מסתבר דהכי קי"ל, גם נראה כן להדיא ממה שפירש כן לאיבעיא דר' ירמי' בזבחים די"ב:, עיי"ש, והיינו דאמנם בסוגיין י"ל דקאי אמתניתין דהכא דס"ל דיחיד שעשה בהוראת בי"ד פטור, אך באיבעיא דר' ירמי' בזבחים רחוק לומר דאתיא דלא כהלכתא, - ומצאתי בס' קרית מלך רב שבת פ"א הט"ו שהביא מהרמ"ה במכילתין דקי"ל כמ"ד דיחיד שעשה בהוראת בי"ד פטור, ולמד לזה מהא דכולהו אמוראי בסוגיין שו"ט אליבא דהאי סברא, והקרית מלך רב כתב דלפ"ד הרמב"ם אי"ז ראי', שהרי נפ"מ בפלוגתייהו היכא דהורו ועשו רוב ציבור ויחיד א' נתכוון לאכול שומן ואכל חלב, עכ"ד, אך הרמ"ה ס"ל כדעת רש"י דכל הפלוגתא בזה היא רק למ"ד דיחיד שעשה בהוראת בי"ד פטור, וכמש"נ הטעם בזה בדברינו. [↑](#footnote-ref-2)
2. והחיד"א בס' שער יוסף שם דן לפרש בד' הרמ"ה, דמש"כ דמיפטרי מקרבן עולה ויורד, היינו דאין בי"ד מביאין, אך אה"נ דכל יחיד בפנ"ע חייב בקרבן עולה ויורד, עיי"ש, - וצ"ע היאך זה מתישב בל' הרמ"ה שהביא הרא"ש שכתב להדיא דלא מחייבי "כל חד מינייהו" קרבן עולה ויורד, וכ"ה בל' הרא"ש שכתב על דבריו דלא נהירא לי מה שפירש וכו' שאין מביאין "כל א' קרבן עולה ויורד". [↑](#footnote-ref-3)
3. וצריך להוסיף בזה, דהנה מבו' בד' הרמ"ה דאם היו הציבור חייבין בקרבן עולה ויורד, הי' כל א' מביא קרבן עולה ויורד, ובפשוטו צ"ב, דהניחא אם באנו לחייבם בתורת יחידים, יש לחייב כל א' וא' בקרבן עולה ויורד, אך כיון שבאנו לחייבם בתורת ציבור, וזהו דילפינן מקרא דציבור אין חייבין בקרבן עולה ויורד, לכאו' הי' בדין שיביאו כולם יחד קרבן עולה ויורד, דומיא דפר העלם דבר דמביאין כולן יחד פר.

   אך נראה פשוט דבאמת ב' ענינים הם, דהא דבציבור מביאין כולן יחד פר, ואין כל א' מביא פר, אי"ז משום דבחטא דציבור אין לחייבם אלא בקרבן א', אלא הוי זה דין בפנ"ע שנתחדש בפרשת פר העלם דבר, דכתיב בי' והביאו הקהל, ומזה נלמד דמביאין כולן יחד פר, - וע"כ בקרבן עולה ויורד, דלא כתיב בקרא והביאו הקהל, הרי דאף אם הוי זה חטא דציבור, מביא כל א' מן הציבור קרבן עולה ויורד, - ובאמת דעד"ז חזינן לדעת ר"ש דכל שבט ושבט מביא פר, והרי בגמ' מיבע"ל לדעתו אם שבט א' שחטא מביא פר, ולהצד דאינו מביא, הרי נמצא דאין תורת ציבור אלא על כל ישראל, ואפ"ה לא סגי להו בפר א', אלא כל שבט מביא פר, והיינו משום דהגם דתורת ציבור שעליהן היא על כל ישראל יחד, מ"מ דינא דחטא הציבור הוא דכל קהל מביא פר, ודו"ק. [↑](#footnote-ref-4)
4. והנה בתוס' הרא"ש לקמן ד"ה. כתב, ז"ל, שאם הורו בי"ד שחלב הקיבה מותר ואכלו הצבור חלב ואינם יודעים אם הי' חלב הקיבה או חלב אחר, יראה שהצבור מביאין כל א' מהם אשם תלוי, כי ספק חלב הקיבה כספק שומן הוא להם כיון שהתירוהו ב"ד, עכ"ל, ובחזו"א סימן ? כתב דד' הרא"ש קיימי כמ"ד דיחיד שעשה בהוראת בי"ד פטור, ?, - אך אחר שזכינו לד' הרא"ש לקמן ד"ח: ? שפיר קיימי ד' הרא"ש בד"ה. גם לפ"מ דקי"ל דיחיד שעשה בהוראת בי"ד חייב, וז"פ. [↑](#footnote-ref-5)
5. אמנם הנה הרמב"ם בהלכותיו לא הביא כלל להך דינא דאין הציבור מביאין אשם ואין מביאין קרבן עולה ויורד, ורק כשהביא לחיובא דפר העלם דבר כתב דהוא כשהורו על דבר שחייבין על שגגתו חטאת קבועה, ומבו' מזה, דהוא מילתא דפשיטא דאין הבי"ד מביאין אשם ואין מביאין קרבן עולה ויורד, ול"ב קרא לזה, דאם בעינן קרא לזה, ודאי הי' להרמב"ם להשמיענו לדין זה.

   ונראה פשוט דהרמב"ם לטעמי' אזיל, שנת' ב? בדעתו דחיובא דפר העלם דבר הוי חיובא דבי"ד על שגגת ההוראה, וכיון דבפרשה זו דפר העלם דבר איירי רק בדבר שחייבין על שגגתו חטאת, הרי דרק בחטאים אלו הוא שנתחדש חיוב על שגגת ההוראה, אך בשאר חטאים דאינם בכלל הך קרא, לא נתחדש בהן כלל חיוב על שגגת ההוראה, ומהיכ"ת דיתחייבו בי"ד באשם ובקרבן עולה ויורד, - והיינו דרק לדעת רש"י דחיובא דפר העלם דבר הוי חיובא דהציבור על חטאם, הרי די"ל דאף דחיוב פר הוא רק בדבר שחייבין על שגגתו חטאת, ונתמעטו מזה חטאים שחייבין עליהן קרבן עולה ויורד או אשם, מ"מ י"ל דיתחייבו הציבור ע"ז בקרבן עולה ויורד ובאשם, כ"ה דהיחיד מתחייב בכך, ובעינן קרא למעוטינהו, ודו"ק. [↑](#footnote-ref-6)
6. והנה בפירש"י לקמן ד"ח: כתב, ז"ל, מנה"מ דציבור לא מחייבי שום קרבן בעולם אלא במקום חטאת קבועה, עכ"ל, ועיי"ש ברש"ש דמשמעות דבריו דאף אין כל א' וא' מביא קרבן עולה ויורד, וכתב דל"ד הוא, - ולמש"נ באו ד' רש"י בדקדוק, דלדעתו בכה"ג אף אין כל א' מביא קרבן עולה ויורד, וכד' הרמ"ה, - אך בעיקר הדקדוק מד' רש"י יש לפקפק, דבפשוטו מש"כ רש"י דלא מיחייבי שום קרבן, היינו על הציבור יחד, דדלא מיחייבי לא בפר ולא בקרבן עולה ויורד, ואין כונתו כלל על חיובא דכל א' בפנ"ע. [↑](#footnote-ref-7)
7. ובפשוטו י"ל בזה, דלדעת ר"ש דמביאין פר לכל שבט ופר לבי"ד, בע"כ דהפרים שמביאין הציבור הוי לחובתם, וה"ה מתכפרין בזה, שהרי בי"ד מביאין פר בפנ"ע, וז"פ. [↑](#footnote-ref-8)
8. ויש להוסיף, דבד' הר"ח קשיא כן טפי, שהרי איהו ס"ל דקי"ל דיחיד שעשה בהוראת בי"ד חייב, וא"כ אם הי' מקום לפרש לסוגיין כהלכתא, ודאי הי' לו לפרש כן, - ועוד, דגם אי לא ניח"ל לפרש כן לסוגיין, דלא משמע מסתימת הדברים דאיירי בכה"ג, מ"מ מ"ט כתב דליכא נפ"מ להלכה בפלוגתייהו, הרי נפ"מ בזה בכה"ג שעשו רוב ציבור ע"פ בי"ד וכו'. [↑](#footnote-ref-9)
9. וצ"ע דמ"ט לא הוכיחו התוס' לזה מהא דתנן דאם ידע א' מהן שטעו וכו' והלך ועשה על פיהן וכו' ה"ז חייב מפני שלא תלה בבי"ד, ומ' דאם הסכים להוראה ועשה ה"ה פטור, ושו"ר באג"מ קדשים סו"ס כ"ד שעמד בזה, עיי"ש מש"כ לישב. [↑](#footnote-ref-10)