מראי_מקומות_יחוד_כב_ה-ו
קטגוריות: ש_ס / ל קידושין / הלכות יחוד - הרב יהושע ננקינסקי

**יחוד כב ה, ו**

**ס"ה**

★ עד שתהא אשתו של אחד מהם שם.

סיבת היתר **א.** לב"י האשה ובעלה הם השומרים [יש כאן ב' שומרים].

**ב.** לבית שמואל האשה שמורה [מבעלה] ואשה שמורה שומרת [עי' גר"א].

**ג.** במהרש"ל [הובא בפרישה] האיש [הפרוץ] שמור ואיש שמור שומר.

★איש אחד עם נשים הרבה.

הטעם דדעתן קלות, ברש"י שכולם יתפתו.

וע"ע במאירי שהכוונה **שהאשה** תפתה את השניה.

ובריטב"א דעתן קלות הכוונה שיחפו.

★הרמ"א "אשה אחת עם שני כשרים".

דאחד בוש מחבירו.

ועיין ב"שער יוסף" [ד] דכ"ז שיש שנים בבת אחת, אבל כשיש אחד ואח"כ יכנס אחר אפי' כשר בזה חוששים, דהיינו שני כשרים בושים ולא מתחיל כלל העבירה, משא"כ אחד שהתחיל בעבירה לא מהני אחר, ולדבריו כל ההיתר של "פתח פתוח לרה"ר" דיש חשש שיכנסו שנים, אבל אם יכנס אחד לא מהני.

★"וסתם אנשים כשרים".

וצ"ב דבגמ' מבואר **תלמידי חכמים**, ועיין בשו"ת הרשב"א [תקפ"ז] דת"ח לאפוקי ע"ה.

ועיין בחכ"א [קכו-ה] "אשה אחת מתייחדת עם שני אנשים **שאינם חשודים בדבר איסור** דמסתמא הם כשרים", משמע דכל חשוד לאיסור [אפי' איסור אחר שאינו של עריות] לא מהני, ונידון כפרוץ.

וז"ל החזו"א [קובץ אגרות קנט] "המתגדלים על דעות כפרניות ואינם בדרכי הציבור הישראלי הם בכלל מוחזקים בפריצות עריות".

★"בענין כשר ופרוץ".

המהרש"ל [יש"ש כא] מתיר, דהכשר **מתבייש** מהפרוץ, [אפי' שחששנו מהכשר לחוד].

ועיין במקנה דפליג ואסר, וכן בהגהות הרד"ל וכן ב"שב יעקב" [אבה"ז סט] הובא בפת"ש, דאסר אפי' שני כשרים וגוי בדרך מטעם הנ"ל, דהיינו שמא ילך אחד לנקביו ונמצא יחוד של כשר ופרוץ [גוי].

ויש דהוכיחו ממעשה דאביי [סוכה נב] דאזיל בתריהו, ואותו איש הוה פרוץ דנכשל ביחוד, וא"כ אביי איך אזיל בתריהו, ע"כ דכשר ופרוץ מהני.

וי"ל דאביי היה רחוק בצורה שלא מיוחד אתם, רק בתור שומר מהני.

ואולי אחר היה עם אביי, וא"כ הוה שני כשרים.

ואכתי יל"ע דהרי בדרך בעינן ג', וא"כ גם אי נימא דמהני מדין כשר ופרוץ אכתי הוה דרך ויש חשש שילך לנקביו ואביי יתיחד עם האחר, וכן אי אחר הוה בהדיהו קשה כנ"ל.

ורק אי נימא שאביי לא מוגדר מיוחד ביחד עמם שפיר דמי.

ושני כשרים ופרוץ ודאי מהני, דהפרוץ בוש מהכשרים.

★"אבל בשדה בעינן ג'".

ובעיר דלא חששו שילך לנקביו י"ל דבעיר לא הולך רחוק, וא"כ תמיד יחשוש שיחזור **מיד**, ועדיף מיוצא ונכנס, דנמצא כאן ממש, ואיה"נ אם יוצא למרחק מה תלוי ביוצא ונכנס אי מהני ביחוד.

★נתחדש כאן דאסור שמא ילך לנקביו ולא חשיב כהתחדשות, דהרי ביחוד לא חששו במקום פתוח שמא יסגור את הדלת, וכן כל פעם לא חששו שמא השומר יצא, ורק כאן דזה דבר טבעי ומצוי לא חשיב כהתחדשות.

★דין דרך נפק"מ רק לרי"ף דשני כשרים מהני, בזה התחדש דבדרך צריך ג', משא"כ לרמב"ם אין נפק"מ דבין כך שני כשרים לא מהני.

ויל"ע דגם לרמב"ם יש נפק"מ:

**א.** גבי קטנה דאינה מוסרת עצמה דבדרך לא מהני ויצטרכו שתי קטנות.

**ב.** גבי שתי צרות שבדרך יאסר בב' צרות.

**ג.** וכן גבי אשה שמורה שמהני לרמב"ם [סעיף ה] יל"ע אי בדרך לא מהני, ואי שמורה מצד אשתו עמו י"ל דגם בדרך מהני דירא מאשתו גם בכה"ג, ועוד דכשתצטרך לנקביה תדאג שבעלה לא יתייחד [פנ"י].

ואי שמורה מחמת בעלה בעיר יל"ע אי שייך ד"ז בדרך [דאינו בעיר].

**ד.** גבי אח ואחות דשרי לעוד אשה להתיחד אתם דהאחות שמורה ושומרת, א"כ בדרך לא מהני.

**ה.** ועוד נפק"מ גבי איש שמור שומר יל"ע אי בדרך מהני, כגון איש ואמו ועוד איש אתם דבעיר מהני דהבן שמור שומר.

★בלילה אפי' בעיר צריך שלושה.

עיין בדרישה דמיירי דאינם ישנים רק חששו שמא ירדם וישן, עיש"ה, ונתקשה מהמנהג.

וי"ל ביאור אחר בראב"ד, דגם החשש שמא ילך לנקביו אינו מופקע משמירה, דיכול לחזור, ויש כאן **קצת** שמירה, וזה נאמר בגמ' דלא מהני, אבל בשלושה דמהני למרות ששייך ששניהם ילכו לנקביהם, בכ"ז **בשניים מהני מקצת שמירה** [דהיינו שיש לו פעמיים מקצת שמירה יפחד מעשיית העבירה], וא"כ י"ל דזה הראב"ד דימה דאחד ישן יש כאן מקצת שמירה ולא מהני ולא פוחד, אבל כשיש **שנים אפי' ישנים** יש לו פחד, וכנ"ל.

★יל"ע אי לילה, כוונתו שינה [לילה זה ביטוי לשינה דנורמל לא ישנים ביום] וא"כ שומר **ישן ביום** גם לא מהני.

או כל חומרת הראב"ד זה **בשנת לילה**, דאז ישן חזר ולא מפחד משומר ישן, משא"כ ישן ביום י"ל דמהני דשנתו כשינת ארעי ומפחד מכזה שומר ישן.

ואי נימא הכי יל"ע בשומר שישן ביום את שנת הלילה.

מעשה בשני בחורים שעשו 'משמר' ואח"כ ביום הלכו לישון בבית האחד והיתה שם אמו [אלמנה] ואחותו. וניעורים כה"ג אין יחוד, א. דשני כשרים. ב. וגם לרמב"ם אחד שמור מאמו ואחותו, ושומר ששמור שומר, אבל הכא הם הלכו לישון וא"כ להנ"ל לא מהני [דישן שנת לילה ביום].

והציעו דינעלו את עצמם בחדר וגם אי נימא דלא מהני מה שהאיש נועל את עצמו דלא חשיב כלום שיכול לפתוח ברצונו, א"כ י"ל דהמפתח יהיה אצל האח שישן ויל"ע אי חששו עד כדי כך שיוצא ממנו את המפתח תוך כדי שנתו.

★"אם אין עסקיו עם הנשים".

וברש"י דהם מחפות עליו, יל"ע אי דוקא נשים שמתעסק עמם או זה דין כללי שכולן יחפו עליו.

ואי הטעם דגס בהם ויש יותר יצה"ר, י"ל גם בנשים שלא התעסק יאסר, דעצם הדבר שעיסוקו עם נשים אין לו מחסום בושה וכדו'.

ויל"ע אי בעי עסקיו עם כל הג' נשים, ולכאורה תלוי בהנ"ל.

★עי' חכ"א שאסר להתיחד ג' נשים שגס בהם [דימה לעסקיו].

ויל"ע איך מותר להתיחד עם אמו וחברתה במקרה שלבו גס בהן.

★עי' ברשב"א בתשובה דג' נשים שרי **שמתבישות זו מזו.**

ולרש"י הטעם דאינו בועל את כולן ויש כאן אחת שמורה ושומרת, או דבכה"ג מתיראת שמא אחת תספר.

★יל"ע בג' נשים פרוצות אי שרי.

ולרשב"א י"ל דלא מהני, משא"כ לרש"י יל"ע.

★יל"ע מה הגדרת עסקיו עם הנשים.

ועיין כס"מ [מלכים פ"א-ו] דכובס וספר אינם בכלל עסקיו עם הנשים, [דלא כרש"י] עי"ש.

וברש"י דחשיב ספר עסקיו עם הנשים, דהנשים צריכות לו בשביל בניהם, יל"ע אי כל דבר כה"ג כגון מוכר בגדי ילדים או רק עיסוק ביפוי הגוף וכדו'.

וכן גבי מנקר ריחיים אולי דוקא משום דזה מלאכת נשים שמשועבדת לבעלה, אבל מוכר כלי בית וכדו' למרות שבד"כ נשים קונות י"ל דשרי.

**ס"ו**

★"אנשים הרבה עם נשים הרבה".

מקור הדין של הרבה והרבה עיין במ"מ נלמד מדין חתן דמתיחד בין האנשים והיא בין הנשים [ולסוברים דלא דוקא שתי שמירות אלא שמירה אחת של אנשים או של נשים ליכא להוכיח].

וכל ההוכחה לראב"ד דסובר דבעי שמירת אנשים ושמירת נשים, והיינו דבין האנשים ובין הנשים וקשיא ליה איך מותר להתיחד הרי אסור בפרוצים וע"כ דהרבה והרבה שרי.

ואי ס"ל דהוא תרי ותרי מלבד החתן וכלה א"כ בעי' ג' וג'.

ואי' ס"ל דהוא אחד ואחד מלבד החתן והכלה, א"כ בעי' בסה"כ תרי ותרי.

וכל זה רק אי לית לן כשרים כדעת הרמב"ם, אבל לס"ל דגם כיום איכא כשרים כדעת הרי"ף והרא"ש, א"כ אין שום הוכחה די"ל דהתם אין יחוד מפני דהוי כשרים.

וכן עיין בראב"ד [בעה"נ] דדחה דהתם העדים שמורים מאשתו ע"י בעלה והם שומרים אותו דגם באיש נאמר הכלל של שמור שומר.

וע"ע בח"מ.

וע"ע בגר"א דמקורו מהגמ' [פא.] "במתניתא תנא איפכא".

ולכאורה כוונתו מזה דשרי אנשים בפנים [ולא דחייש שמא יצא דא"כ ר"כ לא היה אוסר, ע"כ דאין חשש שיצא ובכ"ז שרי] ע"כ ביחס לחיצון הוה כהרבה והרבה, ויל"ע.

[ומדברי ר"כ דשרי באנשים בפנים א"א להוכיח מזה שמותר כרגע די"ל דשני חדרים עדיין אין כאן יחוד].

★עי' ח"מ גבי **פרוץ** אי מהני "הרבה והרבה".

וד"ז תלוי בהבנת היתר של "הרבה והרבה" אי משום דמירתת וכשומר דמי, וא"כ בפרוץ י"ל דלא מהני.

ואי משום דלא חשיב יחוד כלל, דכמו ברה"ר אפי' כולם פרוצים שרי דאין כאן יחוד ה"נ הרבה והרבה חשיב כה"ג], א"כ גם בפרוץ לישתרי.

ואי לא מהני בפרוץ ע"כ דכל ההיתר נאמר לרמב"ם **רק בסתם אנשים** דחשיבי כפריצי, אבל בפרוץ ממש לא מהני.

וע"ע בפתחי תשובה.

ויל"ע גבי עסקיו עם הנשים, וכן גבי "לבו גס בה".

★מצינו מחלוקת מה חשיב רבים האם תרי ותרי [ב"ח וט"ז].

או "שלושה ושלושה" [בית שמואל].

ועיין עוד בחכ"א [קכו-ג] דתרי ותרי אסור, ושני **אנשים וג' נשים שרי.**

★יל"ע אי בדרך בעי יותר, דהיינו לסובר דהרבה הוה תרי ותרי, בדרך יצטרכו ג' וג', וכן למ"ד ג' יצטרכו ד'.

ואולי כל מה שהצריכו בדרך יותר זה כשיש יחוד רק **יחוד עם שמירה** דבעיר מהני, בזה חששנו בדרך מחמת שיצטרך לנקביו ולכן צריך עוד אחד.

משא"כ "הרבה והרבה" אולי אין כאן יחוד כלל, וא"כ לא אכפ"ת שאולי יצטרך לנקביו דהוי כהתחדשות, וביחוד לא חיישינן להתחדשות. [וכשיצטרך לנקביו ידאגו שלא יהיה יחוד, או שיתפזרו או שילכו ביחד].

★פנימי וחיצון.

לרש"י כ"א במקומו ונאסר שמא יצא ואז יווצר יחוד, רק המחלוקת בגמ' מתי יש חשש.

ואולי כל החשש שמא יתיחד הוא דגם קודם שפריש חשיב כיחוד, דפנימי וחיצון יש איזשהוא קשר ביניהם, ולכן חיישינן שימצא פתרונות בשביל העבירה.

וע"ע בחזו"א [לד-ד] ועיקר הטעם דחשיבי כחדר אחד וממילא הוי "הרבה והרבה" עיש"ה, ונמצא דכל היתר ר"כ רק כשיש בחוץ **שני אנשים.**

וע"ע בט"ז [ה] דפנימי וחיצון מיירי שהולך **לקבוע ביתו,** ולכן חששו שמא יבוא לידי עבירה כשלא יהיו רבים.

★במעשה דרב ביבי יל"ע היכן היה היחוד [שהסולם היה קיים] הרי זה כפנימי וחיצון, או דס"ל דאנשים בפנים ונשים בחוץ יש בזה יחוד, וגם למתניתא דתני איפכא י"ל דהכא גרע דהרי הוה אחד ואחד.

ומצד האיש יש לחוש, והתם לא חיישינן שמתירא מאחר, ומצד האשה כל הטעם דשרי בנשים מבחוץ דגם אם אשה תפרוש לפנימי שרי דאשה אחת מתיחדת עם שני אנשים [כדברי רש"י], וא"כ בחד וחד אסור, ודלא כטעם שכתב רש"י דלא חששו דהאשה תכנס [ולכאורה כוונתו דיחוד נאסר מצד האיש שיוזם ולא מצד האשה], דמטעם זה גם בחד וחד נאסר מצד האשה.

והא דמהני נטילת הסולם דאין חשש מצד האשה שתכנס מבחוץ לפנימי [כר"כ], וי"ל דהתם לא חששנו דירגישו בה, משא"כ הכא בחד ליכא למימר הכי.

ואולי הכא הסולם היה ביד אחר.

ואולי לכ"ע לא חששו דהם כעת לא ביחוד [אחר נטילת הסולם], ועדיף אפי' מדלת נעולה, דכאן הבאת הסולם י"ל דהוה כפריצת קיר דודאי לא נאסר ביחוד דהוה כעשיה מחודשת, משא"כ פנימי וחיצון מוגדרים ביחוד.

ולרמב"ם דכ"ז דלא פריש שרי א"כ יל"ע במעשה דרב ביבי.

★עיין בריטב"א "דנשים מבחוץ מותר דהוי כפתח פתוח לרה"ר" ולדינא קי"ל דאסור.

דהיינו בסוגין המתיר אינו מצד **דמתירא** שיכנס כאן אחר [כעין יוצא ונכנס] אלא אין כאן פחד שיכנסו, או דאין דרך להכנס, או דמיירי באינם יכולים לצאת, וז"ל החזו"א [במכתב] "וכן אנשים מבפנים ונשים מבחוץ דאסור איירי באופן שאין חשש שיכנסו שחבריו חולים או שמורים".

וכל ההיתר מדין **פתח פתוח**, דחסר בהרגשת היחוד כל זמן שפתוח.

[וגרע ממקום שומם דאין אנשים וחשיב יחוד כגון במדבר אפי' בלי הגדרת מקום סגור, משא"כ בזמן שיש אנשים מסביב הגדרת יחוד היא **מקום סגור**].

וע"ע ברע"א [ק] בדברי "הבית מאיר" דפ"פ אינו מצד שמירה שמא יכנס אחר [אלא מצד שבני רה"ר יראו], ומיירי בדלת פתוחה.

וא"כ ר"כ שאסר מיירי בדלת **סגורה** **ולא נעולה**, ושפיר אין כאן פתח פתוח.

ומ"ד דפליג ושרי ס"ל דפ"פ הוא מצד חשש כניסה וה"נ יש חשש כניסה.

וע"ע בינ"א [יח] דס"ל "דסגור ולא נעול" חשיב כפ"פ.

ולכן מוקי לסוגין **בדלת נעולה** [בין הפנימי לחיצון] ועיש"ה בביאור המחלוקת.

וע"ע בחיד"א "שער יוסף" [ד] שביאר ג' טעמים אמאי לא הוי כפ"פ עיש"ה.

וע"ע שו"ת "בנין ציון" [קלח].

★ויל"ע מדין "יוצא ונכנס" האם מהני ביחוד.

עיין שו"ת מבי"ט [ח"א רפז].

שו"ת "דובב מישרים" [ח"א ה].

שו"ת מהרי"ל דיסקין [קו"א רו].

★יל"ע בשתי דירות ובאחת יש איש ובאחת יש אשה, ויש חדר מדרגות משותף אי חשיב יחוד כה"ג [והבנין נעול ואין פתח לרה"ר].

★ופירשה **אשה** לבין האנשיםאו **איש אחד** לבין הנשים**.**

יל"ע לסוברים דתרי ותרי אינם חשובים הרבה רק בג' וג' א"כ ה"ה שני אנשים או שתי נשים שפירשו יאסר.

**ס"ז**

★"עסקיו עם הנשים".

לר"ח נאסר גם אשתו עמו, ועיין בט"ז דחשש לדבריו.

וע"ע ביש"ש [כח] דנקט כר"ת.

★יל"ע פ"פ אי מהני בעסקיו עם הנשים דאולי אין כאן יחוד כלל.