כלים פ_ח מי_א
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_ק

**כלים פ"ח מי"א**

א] **האשה שנטף חלב מדדי' ונפל לאויר התנור התנור טמא שהמשקה מטמא לרצון ושלא לרצון,** דעת רבא בכריתות די"ג. דהיינו דכל החלב שנטף מן האשה חשיב משקה אף שיצא שלא לרצון, וטעמו משום דמקום חלב מעין הוא, ועי' תוס' שם ובשבת דקמ"ד. מה שפירשו בזה, אך דעת ר' יוחנן שם דהא דתנן דהחלב מטמא שלא לרצון, היינו רק בשיצא בסתמא, משום דדעתי' דתינוק קרובה לגבי חלב, אך אם אמר לא ניחא לי טהור, ומבו' בסוגיא שם, דמה"ט כל החלב שנטף מדדי' חשוב אוכל, ופירשו התוס' בשבת דהוא משום דהוי כאומר לא ניחא לי, דודאי לא ניח"ל בי' כיון שהולך לאיבוד, ואך הטיפה המלוכלכת שע"ג הדד חשיבא כמשקה, והכי מסקינן התם, ובפי' הר"ש מכת"י ובתוס' שבת דקמ"ד. כתבו לפ"ז, דאותה הטיפה המלוכלכת היא שמטמאת את התנור דמשקה מטמא כלי.

ובטעמא דמילתא דהחלב שנטף מדדי' חשיב אוכל, פירש הר"ש דהוא משום דסתמו מיוחד למאכל התינוק, וכ"ה בתוס' חולין דפ"ז:, וזה לפ"מ שאמרו בכריתות שם דתינוק היונק חלב חשיב החלב כאוכל, ופירשו התוס' בשבת דקמ"ד. דהוא משום שזהו מאכלו של תינוק, וזהו שפירש הר"ש דמה"ט חשיב כל החלב היוצא כאוכל, משום דסתמו הוא מיוחד למאכל התינוק.

וצ"ב שהרי בגמ' אמרו דלא חשיב החלב כאוכל, אלא בדאמר לא ניחא לי, אך אם יצא בסתמא חשיב משקה משום דדעתי' דתינוק קרובה לגבי חלב, והרי דאדרבה חלב העומד למאכל התינוק חשיב כמשקה, ורק חלב שאינו עומד לאכילת התינוק הוא דחשיב כאוכל.

אך ביאור ד' הר"ש, דהנה הך דינא דאם אמר לא ניחא לי חשיב כאוכל, צ"ב, דהגם דכה"ג לא חשיב כמשקה כיון שלא יצא לרצון, מ"מ מ"ט חשיב כאוכל, וע"ז הוא שפירש הר"ש דהוא משום דמעיקרא הוי החלב אוכל שהוא מיוחד למאכל התינוק, וע"כ הגם דאם יצא לתוך הכלי לרצון חשיב כמשקה, מ"מ כל שיצא שלא לרצון דלא חשיב כמשקה, אכתי יש עליו תורת אוכל.

ב] והא דהמשקה היוצא בסתמא חשיב כמשקה, משום דדעתי' של תינוק קרובה לגבי חלב, הגם דחלב שיונק התינוק חשוב כאוכל משום שזהו מאכלו של תינוק, וא"כ היאך מהני הא דהחלב היוצא עומד לאכילת התינוק, לחשבו כמשקה, פשוט דהוא משום דהגם דאכילת התינוק חשיבא כאכילה ולא כשתי', וע"כ החלב שיונק התינוק חשיב כאוכל, מ"מ החלב שנתכנס בכלי שהוא בצורת משקה, מהני גם הרצון לאכילת התינוק לחשבו כמשקה, שהרי בהא דמשקין שיצאו לרצון חשיבי למשקין, ל"ב שיהא הרצון לצורך שתי', וכמבו' בכ"ד דגם רצון לצורך אחר מהני.

ג] התוס' בשבת דקמ"ד. הקשו, דבסוגיא דהתם מפרשינן דהא דתנן בסלי זיתים וענבים דאין מטמאין שלא לרצון, היינו בדאמר לא ניחא לי, ודומיא דהכי הוא הא דתנן דחלב האשה מטמא שלא לרצון, שהרי במתני' שלהי מכשירין אמרינן דזיתים וענבים יוכיחו לדין חלב, והרי דחלב האשה מטמא אף בדאמר לא ניחא לי, וגם לאיבע"א בשבת שם דהא דסלי זיתים וענבים אין מטמאין שלא לרצון, הוא משום דלאיבוד קיימי, ודומיא דהכי אית לן למימר בחלב האשה דאזיל לאיבוד וא"כ היינו באומר לא ניח"ל ואפ"ה חשיב משקה, וזה דלא כמסקנת הסוגיא בכריתות דלא חשיב החלב כמשקה אלא בשיצא סתמא, אבל אם אמר לא ניח"ל טהור, ועוד הקשו, שהרי הא דחלב מטמא שלא לרצון, תנן התם דהוא משום דדם מגפתה טמא, והיינו משום דחשיב כדם מגפתו דדם נעכר ונעשה חלב, וא"כ גם אמר לא ניח"ל נמי יהא טמא.

וקו' בתרייתא, היא רק לפי' התוס' שם, דהא דאמרו רבנן בשלהי מכשירין דטימא חלב האשה שלא לרצון שדם מגפתה טמא, היינו דטומאת חלב האשה הוא משום דדם נעכר ונעשה חלב, וכן פירש"י בשבת שם, אך דעת התוס' בנדה די"ט: והר"ש בשלהי מכשירין, דטומאת החלב אי"ז משום דדם נעכר, ומש"א רבנן דטימא חלב האשה שלא לרצון שדם מגפתה טמא, היינו דכ"ה דמצינו דדם מגפתה מכשיר שלא לרצון ה"נ חלב האשה מכשיר שלא לרצון, והר"ש הוסיף דהוא משום דיש לנו להשוות משקין היוצאין מן האשה, אך גם לדבריהם קשיא, דכיון דמדמו רבנן חלב האשה לדם מגפתה, הרי דכ"ה דדם מגפתה טמא אף שהוא הולך לאיבוד, וכמבו' בסיפא דמתניתין דהדם שיצא מן האשה חשיב משקה אף שהוא הולך לאיבוד, ה"נ חלב האשה טמא אף שהוא הולך לאיבוד.

ד] הרמב"ם בפיהמ"ש פירש, ז"ל, ויתבאר בתחילת מכשירין שמשקין טמאין מטמאין לרצון ושלא לרצון, כלומר שאין אנו מצריכין שיגעו בדבר שהם מטמאין אותו בכוונה וברצון כמו ההכשר, וע"כ אם היתה אשה נדה וכו' ונטף חלב מדדי' לתנור, אע"פ שהי' זה בלא כוונה בלא ספק, הרי התנור נטמא בהיות משקין טמאין בתוכו, עכ"ל, ומ' דמפרש הרמב"ם דזהו דתנן שהמשקה מטמא לרצון ושלא לרצון, דהיינו דמשקה טמא מטמא אחרים שלא לרצון, וכ"ה בל' הרמב"ם פ"י מטו"א ה"ה שהבאנו להלן אות ה', וצ"ב דזה דלא כסוגיא דכריתות די"ג. דהא דתנן דהמשקה מטמא שלא לרצון, היינו דיש על החלב תורת משקה אף שיצא שלא לרצון, ומסקינן דהיינו רק בסתמא, ומשום דדעתי' דתינוק קרובה לגבי חלב, גם צ"ב דמאי ס"ד דמשקה טמא לא יטמא שלא לרצון דומיא דאינו מכשיר שלא לרצון, דמ"ש מכל דבר טמא שמטמא אחרים אף שלא לרצון, ועי' מי"ט ומשנ"א, וצ"ע בזה, ועי' עוד בשטמ"ק בהשמטות בכריתות שם אות י"ד ואות ט"ו דמבו' דמפרש למתניתין דהכא ולסוגיית הגמ' שם בע"א, וצ"ב.

ה] והנה הרמב"ם בפ"י מטו"א ה"ד כתב, ז"ל, אבל חלב האשה בין שיצא לרצון בין שיצא שלא לרצון סתמו משקה ומתטמא או מכשיר מפני שהוא ראוי לתינוק, עכ"ל, וזה כסוגיא דכריתות, דרק חלב שיצא בסתמא חשיב משקה מפני שהוא ראוי לתינוק.

אמנם בהל' ה' שם כתב, ז"ל, המשקין שיוצאין מאותן הטמאין שאותן המשקין אבות טומאה מטמאים בלא הכשר שהטומאה וההכשר באין כאחת, ואלו הן וכו' וחלב של אשה וכו' היוצאין מהן מטמאין כמשקין טמאין שמטמאין בלא כוונה, שמשקין טמאין מטמאין לרצון ושלא לרצון, לפיכך נדה או זבה שנטף חלב מדדי' לאויר התנור נטמא התנור וכל מה שבתוכו, עכ"ל, ומשמעות דבריו, דהגם דחלב לא חשיב משקה אלא בשיצא סתמא מפני שהוא ראוי לתינוק, וכמש"כ בה"ד, מ"מ חלב היוצא מן הטמא אף אם הוא הולך לאיבוד, הוי כמשקין היוצאין ממנו דטמאין, וע"כ כל החלב מטמא את התנור, וכן מ' גם מד' הרמב"ם בפיהמ"ש, וצ"ע דזה דלא כסוגיא דכריתות דכל החלב אינו נטמא אלא משום דהוכשר בטיפה המלוכלכת שע"ג הדד, ועי' קר"א שבת דקמ"ד. שעמד בזה, ועי' גם בס' שושנים לדוד ומי"ט שכתבו דהרמב"ם לא פסק כסוגיא דכריתות.

ו] בעיקר הא דפריך התם במאי איתכשר ומשני בטיפה המלוכלכת שע"ג הדד, צ"ע דהרי במתניתין לא תנן אלא דהתנור טמא, וטומאת התנור היא משום דהטיפה המלוכלכת חשיבא משקה ומטמאה את התנור, ולא מצינו כלל דכל החלב הוכשר בטיפה המלוכלכת ונטמא, ומאי פריך במאי איתכשר, והנה בפי' הר"ש מכת"י פירש לסוגיית הגמ' שם, דמעיקרא ס"ד דהחלב הוי אוכל, ואפ"ה הוא מטמא את התנור, והו"מ למיפרך דאין אוכל מטמא כלי, וע"ז פריך דבמאי איתכשר, ולפ"ז נ' דבאמת כד משני בטיפה המלוכלכת שע"ג הדד, והיא דמטמאה את התנור, תו ל"ב דשאר החלב הוכשר בטיפה זו, אלא דהאמת נקט דכל החלב הוכשר, ועי' עוד בחזו"א מכשירין סימן ו' סק"א דנראה שפירש בזה, דאם ל"ה טיפה זו מכשרת ומטמאה את שאר החלב, היתה בטלה ברוב.

ז] בנדה דנ"ה: תניא דדמעת עינו ודם מגפתו וחלב האשה של טמאים מטמאין טומאת משקין ברביעית, והתוס' בחולין דפ"ז: הקשו דהרי משקין טמאים מטמאין אחרים בכ"ש, ותירצו דהתם מיירי כשיצאו ממנו דרך שפופרת שלא נגעו בו אחר שיצאו, ואין טומאתן אלא מדרבנן, ולא גזרו שיטמאו אחרים אלא ברביעית, עוד תירצו דמן התורה אין עליהן כלל תורת משקין, וקראי דילפי' מינייהו דחשיבי משקין אסמכתא בעלמא נינהו, וע"כ לא גזרו אלא ברביעית.

והק' התוס' שם לפי' בתרא, מהא דתנן הכא דהתנור טמא, ומפרשי' בסוגיא דכריתות שהוא מכח הטיפה המלוכלכת דהיא חשיבא משקה, והרי דחלב מטמא אף שאין בו רביעית, ותירצו דתרומה וקדשים מטמו בפחות מרביעית ודוקא לחולין הוא דבעי רביעית, וכ"כ הר"ש בשלהי מכשירין.

והר"ש שם כתב כן גם לדעת רש"י דאין משקין מטמאין אחרים בפחות מרביעית, דהא דהכא מטמאה הטיפה את התנור, הוא לענין תרומה וקדשים, עכ"ד, אך בזה י"ל עוד כמש"נ לעיל מ"ד, דהגם דאין משקין טמאין מטמאין אחרים בפחות מרביעית, מ"מ הן מטמאין כלים בכ"ש מגזירת משקה זב וזבה דמטמאין בכ"ש, או דמשקה שבתוך הכלי חשוב אגב הכלי ומטמא אף בשאין בו רביעית.

ח] **היתה גורפתו והכה הקוץ ויצא ממנה דם או שנכוית ונתנה אצבעה לתוך פי' נטמאה,** דעת הר"ש והרא"ש דהך בבא היא דומיא דרישא שהאשה טמאה, וכל שיצא ממנה דם או רוק דחשיב משקה ומשקין היוצאין מן הטמא כמשקין שנגעו בו, ה"ז מטמא את התנור, וכ"ה בהשגות הראב"ד פט"ו מטו"א ה"ח, ומ' בדבריו, דהא דהרוק נטמא הוא אף בשלא נכוית וכו', והא דאין התנור טמא רק בשנכוית וכו', הוא משום דע"י שנתנה אצבעה בפי' יוצא הרוק על אצבעה, וכשתתן אצבעה בתנור ה"ז מטמא את התנור.

ט] אך הרמב"ם בפיהמ"ש פירש דהך בבא איירי באשה טהורה ותנור טמא, ואם היתה גורפתו ויצא ממנה דם נטמא הדם באויר התנור הטמא, וכשתמצוץ אותו דם ה"ה מטמא את התרומה שבפי', וכן אם נתנה ידה באויר התנור נטמאת ידה מן התנור, וכשנתנה אצבעה לתוך פי' ה"ז מטמא את הרוק שבפי', והרוק מטמא את התרומה, וכ"כ בפט"ו מטו"א ה"ח, והא דנקט לה בתרומה, הנה בבבא דנכוית וכו' י"ל דהרמב"ם לטעמי' דאין משקין הבאין מחמת ידים מטמאין אלא אוכלי תרומה בלבד, (אך צ"ע בד' הרמב"ם בהלכות דבפשוטו לא ס"ל כן, עמש"נ לעיל מ"י אות ה'), אך בבבא דיצא ממנה דם דהדם מטמא את האוכלין, צ"ע דמ"ט מוקי לה הרמב"ם בתרומה, ועי' מי"ט שעמד בזה וכתב דהוא משום דהני משקין אינם משקין אלא מדרבנן ואינם מטמאין בפחות מרביעית אלא תרומה וקדשים, וכמש"כ התוס' והר"ש שהבאנו לעיל אות ז', אך צ"ע, שהרי הרמב"ם לא הביא בהלכותיו להך דינא דמשקין אלו אין מטמאין אלא ברביעית, ונ' מזה דמפרש להך ברייתא כמש"כ התוס' בפסחים די"ד. בשם ריב"א והראב"ד פ"א ממטמאי מו"מ, דהא דתני דמטמאין ברביעית הוא לענין פסול גוי' דשיעורו ברביעית, ומזה נ' כמש"כ במשנ"ח שהבאנו לעיל מ"י אות ה', דהא דנקט לה בתרומה הוא משום דבחולין ליכא נפ"מ כ"כ, עיי"ש, וכתב שם דהא דהרוק נטמא, הוא משום שרצונה להוציא המשקה מפי' ולעוקרו במציצת אצבע, ובחזו"א סימן י' סקכ"א פירש דהוא משום דאין הרוק טמא בלא היפך, וע"כ רק אם נתנה אצבעה לתוך פי' להקל הכאב, חשיב כהי' פונדיון בתוך פיו דאם לצמאו טמא.

י] ובחי' הגר"א כתב דכולה מתניתין איירי בין באשה טמאה ותנור טהור, ובין באשה טהורה ותנור טמא, לכן סתם האשה כו' טמא לומר דקאי אלמעלה אשניהם, וכן בסיפא היתה גורפתו כו', עכ"ד.