18. בדין עירוי
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב מאיר קאופמן / שהיה חזרה הטמנה מרחצאות בישול / שיעורים

פ' מטו"מ

**סימן י"ח**

**בדין עירוי**

**א] שיטת הרמב"ן**

**ב] שיטת הרשב"ם**

**ג] דעת ר"ת**

**ד] בדין עירוי שנזחל על גבי קרקע**

מבואר במשנה שאסור לתת תבלין לתוך כלי ראשון אבל בכלי שני מותר ודנו הראשונים האם עירוי זה כמו כלי ראשון ואסור או כמו כלי שני ומותר

**שיטת הרמב"ן**

א]והנה הרמב"ן בע"ז הביא מהירושלמי דאין לך בישול גמור אלא אם האור מהלך תחתיו דהינו שבישול דאוריתא זה רק אם האור מהלך תחתיו והנה עדין יתכן שמדרבנן כיון שכלי ראשון מבשל ה"ה עירוי וכן ביאר הפר"ח סימן ס"ח בכוונת הירושלמי אמנם הרמב"ן נקט שמסקנת הירושלמי שעירוי מותר אמנם גם לדעתו נראה שאין זה ענין למה דנקט שרק על גבי האש מבשל אלא שכך למד בכוונת הירושלמי ועיין פר"ח סימן ס"ח שהאריך בכוונת הירושלמי לביאור זה והנה צ"ב למה אין בישול אלא על גבי האש והיה מקום לומר דזה סברא לענין בישול דדרך בישול זה רק על האש אמנם לכאורא זה לא יתכן דהרי הרמב"ן שם בא להוכיח מזה שזה לא עוזר לענין הגעלה עוד קשה שהרי בקוליס האיספנין ובביצה בצד המיחם מפורש שחיב חטאת ובפשוטו זה מצד בישול וכמבואר ברש"י והרמב"ם אמנם וודאי כוונתו שכמו דבשר הגמ' אומרת שאין איסור אלא על האש ה"ה שאר דברים מדאוריתא אין איסור אלא על האש אמנם יש דברים שקלים להתבשל ובזה אפילו בכלי שני זה מתבשל

והנה הר"ן כתב שהבבלי חולק על הירושלמי ועיין אגלי טל דהקשה דמנ"ל דהדין כלי ראשון ונידון הגמ' במלח ובשר שור זה לא מדרבנן ולכאורא צ"ל דאם כל הנידון מדרבנן לא מסתבר לחלק בין מלח ובשר לשאר דברים ורק אם לא היה כאן גזירה דרבנן אלא שכל הנידון הוא מדאוריתא א"ש שדנים כל דבר האם הוא מתבשל או לא אמנם העירוני דיתכן שכונתו שהגמ' לעיל שאומרת בביצה בצד המיחם שבישול חיב חטאת אם נימא שזה לא קלי הבישול א"כ זה מקור שיש בישול בכלי ראשון

והנה בפשוטו הכרעת הראשונים שזה דאוריתא וכן הוא ברשב"א מ: וכן מוכח מכל דברי ר"ת שדן שזה יעזור לענין הגעלה ומדיוק לשון הגמ' בזבחים שלומדת מהלשון אשר תבושל וכן מחלה שזה נידון של בישול דאוריתא שפוטר מחלה וכן מוכח מהרשב"א שדן שיהיה גזירת הפשר בכל מים מועטים בכלי ראשון וכן באמבטי שביארו הראשונים שאסור להפשיר מצד גזירת הפשר ואם הכל איסור דרבנן וודאי שזה חידוש גדול שיהיה גזירת הפשר

**שיטת הרשב"ם**

ב]עיין תוס' שהביאו בשם רשב"ם שדייק מלשון המשנה שרק לכלי ראשון אסור לתת אבל לערות מכלי ראשון מותר ועוד כתב להוכיח שמותר מהא דקי"ל תתאה גבר ועיין תוס' בזבחים שהביאו בשם ר"ת להקשות דהרי רב ס"ל עילאה גבר וא"כ מה יעשה אם המשנה אמנם באמת לשון תוס' שהביא ראיה שהרי תתאה גבר ומשמע שסברתו גם ללא זה ולכאורא הכונה כמבואר בעדר"י בב"ב הובא בנימוק"י שם ובר"ן ריש פרק במה טומנין דס"ל דעצם זה שהוא יצא מהדפנות המחממות זה עצמו סיבה שמאבד את המעלה של כלי ראשון וממילא זה סברא להתיר גם לרב וא"ש דיוקו מהמשנה ובזה א"ש שרק הוכיח מהדין תתאה גבר דהינו שיש כאן עוד סיבה להתיר וכמו שלשמואל כך הוא דיוק המשנה ה"ה לרב ואין להקשות דהגמ' בפסחים מעמידה הנידון של רב ושמואל לענין בישול ששם מדובר בטיפה שהיתה על האש והיא וודאי נשארה כלי ראשון וכמו שביארו בחזו"א ובאגלי טל סקל"ב

עוד שמעתי לדון שכוונתו על דרך החוות דעת צ"ב כ"ז שבדבר שהוא כלי ראשון אין את הכלל של תתאה גבר ולפ"ז כוונתו שאם כשזה יוצא מהכלי חשיב עדין כלי ראשון א"כ לא יעזור שתתאה גבר שהרי ביחס לכל כלי ראשון לא אומרים תתאה גבר אלא בהכרח שזה לא כלי ראשון וא"ש לשון התוס' שזה רק ראיה אמנם לשון התוס' דהא קי"ל משמע שהראיה מזה שכך ההלכה ולא שזה טענה גם ביחס לרב וצ"ע

והנה צ"ע דהרי הגמ' אומרת שבשר חם שנפל לתוך חלב צונן נאסר כדי קליפה חזינן שכדי קליפה זה מבשל ונאמרו בזה כמה ביאורים הש"ך בספרו הארוך מש"ך כתב שלענין בליעה הוא מודה אלא שקשה שהרי התיר למלוג התרנגולת וכתב שזה לא יכול להבליע ולהפליט כאחד ועין יד יהודה שתמה על זה וכי המים נביאים שכבר עשו דבר אחד ולא יכולים לעשות עוד דבר ובחזו"א כתב לדון שדבר שזה לא בדרגת בישול יכול לצאת על ידי מלח אמנם עיין טור סימן ס"ח שכתב שרשב"ם התיר גם במקום שזה נמלג אם איסור חלב ובהכרח כש"ך אמנם עיין לשון הטור סימן ק"ה שי"א שכלי שני ועירוי אינו מפליט ומשמע שזה גם לגבי בליעות לא עוזר ואולי רק הדבר החם בעצמו בולע אבל הוא לא מבליע בדבר אחר וכן הוא ביד יהודה סימן ק"ה סק"י אמנם צ"ע מהגמ' בזבחים שעירה לתוכן רותח צריך מריקה ושטיפה וצ"ע

**דעת ר"ת**

ג]עיין תוס' שהביאו מר"ת שעירוי מבשל וראיותיו א. מהירושלמי לגבי לערות על תבלין ונקט שהלכה כר' יונה שם ב.מהגמ' של שפיכת מים על קמח שזה חשיב מבושל ופטור מחלה ג.מהגמ' בזבחים שאם עירו רותח בכלי זה נאסר ובביאור ראיתו או שנקט שבישול תלוי בבליעה או שלשון הדרשה מהפסוק אשר תבושל ד. מהא דהוכיח מגמ' שאפשר להגעיל על ידי עירוי ועיין רמב"ן והגהות אשר"י והמרדכי שהביאו מר"ת שזה אוסר בכולו והקשו שהרי בגמ' מבואר שתתאה גבר וזה רק אוסר כדי קליפה ותירצו ששם זה נפסק הקילוח אבל כאן שזה לא נפסק הקילוח זה אוסר בכולו דהינו שכאן לא עוזר תתאה גבר ולכאורא זה על דרך החוות דעת שכלי ראשון לא שיך לתתאה ועילאה אמנם תוס' הביאו מר"ת שבאמת נקט שזה רק אוסר כדי קליפה ומצד דתתאה גבר ובכל אופן מבואר בגמ' שזה מבשל כדי קליפה דהינו שנקט שבאמת בעירוי חשיב כלי ראשון אלא שגם כה"ג יש הכלל של תתאה גבר וממילא זה רק מבשל כדי קליפה ובפשוטו לרב זה יבשל בכולו [וכן הוא מפורש בתוס' ע"ז ע"ד: שלרב זה עוזר לענין הגעלה להפליט הכל] והנה בפשוטו גם לביאור זה נשאר שהסוגיא בפסחים מדברת בנפסק הקילוח ובכל אופן מבואר שזה אוסר כדי קליפה ובהכרח שס"ל שאין חילוק בין נפסק הקילוח ללא נפסק הקילוח אלא תמיד מבשל כדי קליפה ולרב מבשל בכולו וגם לשמואל אם זה יהיה תתאה זה יבשל בכולו וכן נקט היד יהודה סימן צ"א סקי"ב והוכיח כן מהראשונים וכן מפורש בתוס' בזבחים שגם אם אוסר כולו אבל בנפסק הקילוח מבשל כ"ק

אמנם עיין רמ"א סימן ס"ח ס"י שכתב לענין מליגת העוף שאם זה עירוי שנפסק הקילוח זה לא אוסר ועיין ש"ך סימן ק"ה סק"ה שהקשה שהרי מפורש בגמ' שחם לתוך צונן קולף ולכן ביאר שס"ל לרמ"א שנפסק הקילוח אין לזה כח לבשל אבל יש לזה כח להבליע ורק אין לזה כח להבליע ולהפליט כאחד ולכן בתרנגולת זה מותר וציין לתוס' בזבחים וכן הוא בגר"א בסימן ס"ח וצ"ל שס"ל שהסברא לחלק בין נפסק ללא נפסק זה לא רק בשביל לאסור בכולו אלא גם כדי שזה יבשל כדי קליפה

והנה כתב המג"א סקמ"ה שאסור למשוח שמן על גבי דבר גוש כיון שזה מבשלו דהינו שנקט שדבר גוש זה מבשל ועיין אגלי טל סקל"ב שהקשה שהרי דבר גוש אפילו אם זה לא כלי שני אבל זה לכל הפחות זה עירוי שנפסק הקילוח שאין לו כח לבשל אמנם עיין חוו"ד צ"ב סקכ"ז שחידש שכה"ג שאין לזה דפנות שמחממות זה עדין כלי ראשון אלא שבזה אין המעלה שתתאה גבר מבשל כדי קליפה ולכן אם זה נופל לתוך חלב זה לא מבשל או במערה על התרנגולת אבל אם זה יהיה תתאה זה מבשל אמנם עדין צ"ע דהמג"א הרי כתב שגם חתיכת גוש שנופל על רוטב זה מבשל ושם הרי הרוטב זה תתאה ובאמת דהבינת אדם והבית מאיר שי"ח והפמ"ג סימן ס"ח מכח זה חלקו על המג"א וכתבו שוודאי שזה כמו עירוי שנפסק הקילוח שקי"ל שזה לא מבשל כלל

ובחזו"א יור"ד ס"ט סק"ה כתב לבאר שדבר שהוא עצמו היה על האש זה וודאי שגם בעבר מקום דינו עדין ככלי ראשון ומאידך דבר לח שהיה בקדירה זה וודאי שדנים שהוא עצמו לא היה על האש אלא אם הקדירה ולכן ביצא מהקדירה דינו ככלי שני וגם לרב זה לא מבשל אמנם בדבר גוש יש לדון שאין לו כל קשר לדפנות וחשיב כאילו הוא עצמו היה על האש ולכן גם אם יצא מהקדירה יש לו עדין דין כלי ראשון ומבשל כדי קליפה ולכן חתיכת בשר שנפל לתוך חלב זה אוסר כדי קליפה מצד שהיה כאן בישול אמנם באמת לאחר שזה הונח בכלי שני חשיב כלי שני וכבר אינו מבשל ולפ"ז בעירוי שנפסק הקילוח של דבר לח אין זה מפליט ומבליע כלל ובאמת שדעת ר"ת שאין לחלק בין בישול לעירוי שהרי הוכיח יסודו מהירושלמי וכן הרי הוכיח מהגמ' של כדי קליפה שזה מבשל ולא העמיד שזה רק בבליעות ובפשוטו ס"ל שאין לחלק בין בליעות לבישול ובהכרח או כיד יהודה לעיל או כחזו"א וצ"ע בכל זה

והנה תוס' בפסחים ע"ו. הביאו דבנפל בשר חם לתוך חלב צונן דעת ר"י שנאסר כדי קליפה בחלב וצריך שישים כנגדו ודעת ר"ת שהחלב מותר וצ"ב דעת ר"ת והיה מקום לומר שזה סברא על החלב שהוא דבר שמתערב ולא שיך בו כדי קליפה אבל לענין הבשר עצמו זה מעיקר הדין וכן הוא בחידושי חת"ס שם אמנם הרמ"א צ"א ס"ד התיר גם הכדי קליפה בבשר אם זה נימוח ועיין מג"א סימן תס"ז סקל"ג שכתב שהדין עירוי זה חומרא בעלמא ולכן רק אם אפשר זה אוסר אבל אם אי אפשר לבררו זה לא אוסר ועיין פמ"ג סימן ס"ח וסימן ק"ה סק"ה ובעוד כמה דוכתי שנקט שזה רק סברא בעירוי שנפסק הקילוח שכה"ג אין זה אלא חומרא בעלמא אמנם החזו"א סימן ט' סק"ז ביאר שזה פחות מכדי קליפה ויש תמיד שיעור ביטול כנגדו וצ"ע שזה ממעט משיעור חלה ומשמע שזה דבר ניכר

והנה לענין הלכה מבואר סימן ס"ח שמחמירים כר"ת אמנם הפמ"ג כתב שזה בתורת ספק אבל חוששים גם לדעת רשב"ם ולכאורא כן מבואר גם במ"ב סימן תנ"א סקקי"ד שכתב ששולחנת שהניחו עליהם דבר גוש לא מועיל להגעילם בערוי וצ"ע שהרי תתאה גבר וגם אם זה בלע זה רק כדי קליפה ולמה שלא יועיל עירוי אמנם לנ"ל א"ש דחוששים לרשב"ם שעירוי אפילו בלא נפסק הקילוח זה כלי שני משא"כ שולחן שמניחם עליו דבר גוש שזה כמו כלי ראשון

**בדין עירוי שנזחל על גבי קרקע**

ד]עיין תרוה"ד סימן קפ"א שכתב לענין קדירה שעומדת על האש ונופל ממנה חלב וזה הולך לקדירה שיש בה בשר וכתב שחשיב עירוי מכלי ראשון בלא נפסק הקילוח שזה אוסר והוכיח דבר זה מרש"י מ: שביאר לענין חמי טבריה שהאמבטי חשיב כלי ראשון כיון שמגיע אליה ישר מהמקום שהוא כלי ראשון ועיין פמ"ג צ"ה ש"ד י"ח שהקשה מה יעשו אם גמ' זו הראשונים שעירוי שנפסק הקילוח לא אוסר וביותר דהרי קי"ל שזה רק אוסר כדי קליפה והרי כאן הכד עצמו זה כדי קליפה ובתרוה"ד משמע שס"ל כר"ת בתחילה שעירוי מבשל בכולו וע"ש שכתב שהיה מקום לומר שדוקא כאן שזה מחובר לדבר שעומד על האש חמיר וחשיב כדבר שעומד על האש ולכן העירוי שלא נפסק יכול לאסור בכולו ולפ"ז דאיכא חומרא מיוחדת בנזחל מדבר שעומד על האש כתב בשי"ח א"א ל"ג לחדש שגם אם אחרי זה זה יתנתק מהקדירה יחשב עדין כלי ראשון [ובטעמא דקרא הובא שהחזו"א החמיר בזה אמנם בכל הפוסקים ביור"ד מפורש לא כך וכן חזינן מהראשונים שדנו על מצקת] אמנם הביא דברמ"א מפורש שזה אוסר רק כדי קליפה אפילו בנזחל מדבר שעומד על האש

וראיתי לבאר שבאמת עיקר הסברא שזה מחובר לאש וכה"ג גם רשב"ם מודה שחשיב כלי ראשון אמנם הרי רשב"ם חלק מעוד טעם שתתאה גבר ולפ"ז בגונא דהרמ"א שהקדירה התתאה לכן זה לא אוסר רק כדי קליפה אבל כאן שהמים זה התתאה כה"ג זה יאסור בכולו [ולפ"ז גם נסבור כדלקמן שעירוי אין בו כח בישול יותר מכ"ק אבל כאן שהוא מחובר לאש זה עדיף]

ובעיקר הדבר העירו דהראשונים כולם דנו בעביד גדנפא שזה עירוי ותלוי בר"ת והרי שם מדובר בקדירה שעומדת על האש וחזינן שגם כה"ג זה לא אוסר בכולו ותוס' שהקשו מזה על רשב"ם משמע דהבינו דלרשב"ם גם כה"ג זה לא כלי ראשון וכן משמע דלר"ת אין שום חומרא בדבר שמחובר לדבר שעומד על האש דאל"כ אין להוכיח מכאן לכל עירוי אמנם יתכן שזה באמת הישוב לרשב"ם

**האם עירוי ללא תתאה גבר יש לו כח בישול יותר מכדי קליפה**

ה]עיין תוס' שכתבו דהא דמבואר בגמ' שמועיל מה שכשם שבלע בניצוצות כך זה פולט בניצוצות ומבואר שאם היה בליעה גמורה זה לא עוזר מצד שעירוי רק עוזר לענין כדי קליפה ועיין רעק"א שהקשה הרי כאן שהתתאה גם חם א"כ אין כאן תתאה גבר ולמה שזה לא יבשל בכולו והנה היה מקום לומר שהדין שזה מבשל כדי קליפה זה לא רק מצד תתאה גבר אלא שהרי שיטת רשב"ם שזה בכלל לא כלי ראשון א"כ גם לר"ת זה רק ביחס לבישול כ"ק אבל לענין יותר מזה וודאי שאין לו כח ולפ"ז גם אם העירוי יהיה תתאה כגון שזה יקלח מתחת לקדירה זה לא יבשל יותר מכדי קליפה ובזה א"ש התוס' ועיין שו"ע סימן ק"ה דמובא שיטת הרשב"א שכלי שני מבליע רק כדי קליפה ועיין ביאור הגר"א דמקורו מהא דחם על צונן שתתאה גבר זה מבשל כדי קליפה וצ"ע עד כמה שכלי שני מבליע א"כ במקום שהוא תתאה למה שלא יבליע בכולו ומשמע קצת שעירוי אין כוחו יותר מכ"ק ולכן כ"ש זה לא עדיף וצ"ע אמנם אין זה במשמעות ר"ת כלל אלא שרק מצד תתאה גבר כתב שזה מבשל רק כ"ק [אמנם עיין פמ"ג צ"ב ש"ד סקל"ה שנקט שעירוי שלא נפסק הקילוח גם אם הוא תתאה אינו מבשל אלא כדי קליפה ועיין קצשו"ע להגר"י פויפר זצ"ל הלכות בשר וחלב ס"ד פ"ב ס"ו ובהערה שהביא עוד כמה אחרונים כך ועיין בדי השולחן צ"ב ס"ז בביאורים ד"ה שרי מה שהביא על זה אמנם פשטות דברי ר"ת שאם זה תתתאה זה אוסר בכולו]

ועיין קה"י שכתב לישב שבעירוי אפילו שזה מבשל אבל זה לא מספיק לבשל בכולו אלא רק כדי קליפה דהרי זה מיד הולך וצ"ע שר"ת כתב מפורש שכל החיסרון רק מצד שתתאה גבר והרי בתחילה כתב שזה מבשל בכולו ועיין תוס' ע"ז ע"ד: ד"ה דרש מפורש שלרב זה מועיל בתור הגעלה בכולו

ועיין חזו"א בהערות על פסחים מ: שכתב לחדש שעילאה אין בכוחו לחמם התחתון יותר מחום כדי קליפה כי תתאה גבר ואם נבוא לדון אבל שזה יועיל מצד שגם התתאה חם בזה כתב לחדש שלענין הגעלה לא עוזר על ידי חום שלו עצמו והנה לפ"ז לשון הגמ' אדמיקר ליה בלע דמשמע שללא זה זה היה מבשל בכולו וצ"ל שכוונת הגמ' שכיון שתתאה גבר א"כ אין לו כל לבשל כל כי הוא מצטנן ועל זה עוזר אדמיקר אבל מה שזה לא מבשל בכולו זה מצד שלעילאה אין כח להשפיע על תתאה ונפק"מ שבהגעלה לא יועיל כה"ג

]בעיקר נידון הראשונים שעירוי זה כמו כלי ראשון וזה מבשל כדי קליפה צ"ע אבל סתם דבר לוקח זמן עד שמתבשל ויתכן שזה רק מבשל קצת וזה אסור מדין חצי שיעור באיכות אמנם אין זה מוסכם שיש כזה איסור והיה מקום לומר שרק בתבלין שזה מאוד דק זה מתבשל מהר ועיין שער הציון לענין עלי תה שעירו עליהם שדן שזה לא התבשל אלא כדי קליפה כמאכל ב"ד ומשמע שזה וודאי התבשל וצ"ע מנ"ל ובאגלי טל רצה לומר שבאמת בחתיכה אין איסור לערות מצד שזה מבשל כ"ק כיון שזה רק מצד אחד ומבואר שזה וודאי מתבשל ועיין מנחת ברוך שכתב שמנ"ל שהתבשל ולכן נקט לאסור עירוי אחרי עירוי דאולי זה לא גמר להתבשל מהעירוי הראשון וצ"ע בכל זה