=יג - בדין חוט שנפסק ונשתייר כדי עניבה בצד אחד
קטגוריות: ש_ס / מ מנחות / מנחות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / ציצית מהדוב

**סימן יג**

**בדין חוט שנפסק ונשתייר כדי עניבה בצד אחד**

**א**

א] **מנחות ל"ח ב',** אלא אמר רבא לא נצרכא אלא לגרדומין וכו', דאמרי בני ר' חייא גרדומי תכלת כשרין וכו', וכמה שיעור גרדוחמין וכו' כדי לענבן.

**והנה** בהא דבעינן שישתייר בחוטין שנפסקו כדי עניבה, כתב הטור בסימן י"ב, ז"ל, ואם לא נשאר כדי עניבה אפילו בחוט אחד שנפסק כולו פסול, הלכך כיון שכל אחד כפול לב' אם נפסקו ב' ראשין פסול שמא נפסק חוט אחד, אבל אם לא נפסק אלא ראש אחד כשר, עכ"ל, וכ"כ השו"ע שם ס"א, וכן נקטו כל הפוסקים.

ב] **וצ"ע** בזה מד' הראשונים בכ"ד, חדא, דהנה בסוגיין אמר רבא ש"מ צריך לקשור על כל חוליא וחוליא, דאי ס"ד לא צריך, הא דאמרי בני ר"ח גרדומי תכלת כשרין וכו' כיון דאישתרי לה עילאי אישתרי לי' כולי', - והתוס' ועוד מקמאי כתבו בשם פירש"י, וליתא בפירש"י שלפנינו, אך כ"ה לגירסת השטמ"ק, דלית לי' לרבא הא דפרשינן לעיל דבעינן גרדום שיעור עניבה, - ופירשו התוס' ודעימייהו דהוא משום דס"ל דבעינן שישתייר כדי עניבה מן הענף, ואם נשתייר כדי עניבה מן הענף אין הקשר ניתר.

**והנה** אי נימא דכל דנשתייר ראש אחד שלם, מהני אף אם נפסק הראש השני מעיקרו, הרי דלפ"ז הא דאמרי בני ר"ח דצריך שישאר כדי עניבה, איירי בשנפסק הראש השני לגמרי, דאל"כ הרי ל"ה בעי' שישאר בראש זה כדי עניבה, וא"כ הרי שפיר מייתי רבא מינה דצריך לקשור על כל חוליא וחוליא, דאל"כ הרי יפסק הקשר ע"י הראש השני שנפסק לגמרי, והרגיש בזה החזו"א בסימן ג' סק"ג.

**ובע"כ** מד' רש"י ודעימי', דאף כשנשתייר ראש אחד שלם בעינן שישתייר כדי עניבה בהראש השני, ואם נפסק אף ראש אחד ולא נשתייר בו כדי עניבה פסול, וכיון דנשתייר בב' הראשין כדי עניבה, אין הקשר ניתר, וע"כ מהא דמייתי רבא מינה דצריך לקשור על כל חוליא וחוליא, בע"כ דס"ל דא"צ שישתייר כדי עניבה.[[1]](#footnote-2)

ג] **עוד** מצינו כן בד' הסמ"ג בסימן ל"א, ז"ל, אם נפסקו ב' חוטין כשרה ג' פסולה, כי שמא כל אחד שנפסק חוט אחר הוא ואין כאן ב' חוטין שלמים, ומה שאנו קוראין גרדומין זהו שאינן ארוכין י"ב אצבעות, אבל אם גרדם שאין בו כדי עניבה אפי' "פתיל אחד" פסול, עכ"ל, והובאו דבריו בארחות חיים בהל' ציצית אות י"ט (לגירסת הכת"י) ובכל בו בסימן כ"ב, ולהדיא שאף שלא נפסק אלא פתיל אחד וצידו השני שלם, מ"מ בעינן שישתייר בו כדי עניבה,[[2]](#footnote-3) ושו"ר שכבר עמד בזה הגרח"פ בתשו' לב חיים סי' פ"ז.

ד] **וכ"ה** גם בד' הבעה"ע בהל' ציצית סוף שער א', ז"ל, ואם אשתייר מיני' ד' חוטין שלמים וד' אחריני איגרדום ואשתייר כדי לענבן וכו' כשרה, ואם נפסק חוט אחד משמונה חוטין מעיקר הטלית פסולה, עכ"ל, לגירסת כי"ר וכי"נ, ולהדיא בדבריו דבכל הד' חוטין דאיגרדום בעינן שישתייר כדי עניבה, וכל שנפסק חוט אחד "משמונה" החוטין מעיקרו, אף שצידו השני שלם, פסול.[[3]](#footnote-4)

**ב**

ה] **ונראה** דיש ללמוד כן גם מד' הרא"ש,[[4]](#footnote-5) דהנה בתשו' הרא"ש בכלל ב' סימן ט', ז"ל, ולכן הי' אומר ר"ת וכו', אם נפסקו ג' חוטין מן הח', שמא כל הג' חוטין הן מן הד' שנכפלין ולא נשתייר כ"א חוט אחד שלם ופסול, אבל אם נפסק חוט אחד או ב' כשר, ואף אם נפסקו כולן ונשתייר בששה מהן כדי עניבה והשנים נפסקו לגמרי כשר, עכ"ל, ושם סימן י"ב כתב, ז"ל, הלכך מן הח' חוטין אם נפסקו ג' חוטין פסול הציצית דשמא לא נשאר אלא חוט אחד שלם, ואנן ב' חוטין שלמים בעינן, ואם נשאר בחוט כדי עניבה כשר, עכ"ל.

**והנה** כבר עמד הב"י בסימן י"ב דד' הרא"ש שם הם שיטה חדשה בדעת ר"ת, ואי"ז כמו שהביא הרא"ש בפסקיו דעת ר"ת, והוא דהיכא שנשתייר בחוטין כדי עניבה, הרי דאף אם נפסקו כולן כשר, ודינא דר"ת דלא מכשרינן רק בשנשתיירו ב' חוטין, היינו כשלא נשתייר בהחוטין הנפסקין כדי עניבה, שבזה אם נשתיירו ב' חוטין שיש בהן כדי עניבה שפיר דמי, ואם נפסקו ג' חוטין ואין בהן כדי עניבה פסול.[[5]](#footnote-6)

ו] **והנה** הב"י שם תמה ע"ד הרא"ש שהכשיר כשנפסקו ב' חוטין לגמרי, דהרי יש לנו לחוש שמא הוו ב' ראשין של חוט אחד, והו"ל נפסק חוט אחד מעיקרו ופסול.

**ולכאו'** נראה די"ל בישוב ד' הרא"ש, דהנה הרא"ש שם כתב, ז"ל, והלל"מ שהתכלת אינו מעכב את הלבן והי' מספיק לנו בב' חוטין לבן, אלא שאנו נותנין עוד ב' חוטין זכר לתכלת, עכ"ל, - ולפ"ז יש מקום לומר, דכיון דלדידן דלית לן תכלת סגי בב' חוטי לבן, לא איכפת לן כלל שיהא נפסק חוט אחד מן הד' מעיקרו, שהרי סגי לן בב' חוטין,[[6]](#footnote-7) ואף שאנו נותנין ב' חוטין זכר לתכלת, י"ל שלא נהגו כן לעיכובא, או דבזה ודאי יש להכשיר כל שבתחילתו הי' בו ד' חוטין.

**ונמצא** לפ"ז דד' הרא"ש שם הם כהדעה השני' שהביא בפסקיו בשם י"מ, דהיכא דנשתייר כדי עניבה מכשרינן אף בכל החוטין, והיכא דלא נשתייר כדי עניבה אין מכשירין אפי' בחוט אחד, וזהו דמכשיר הרא"ש שם בתשובה היכא דנשתייר כדי עניבה אף בשנפסקו כל החוטין.[[7]](#footnote-8)

ז] **והנה** איך שיהי' הביאור בד' הרא"ש, הרי דמש"כ שם דכל שנפסקו ג' חוטין ואין בהן כדי עניבה פסול, דשמא הן מג' חוטין, היינו משום דבכה"ג אין לנו אפי' ב' חוטין כשרין, כיון דג' מן החוטין נפסקו מעיקרן ופסולין.

**והנה** אי נימא דכל שנפסק ראש אחד לגמרי ונשתייר כדי עניבה בצידו השני כשר, הרי שפיר יש להכשיר כשנפסקו ג' חוטין מן הח' ואין בהן כדי עניבה, אף דיש לחוש שהן מג' חוטין נפרדים, דאדרבה אם הן מג' חוטין חשיב דנשתייר בכולן כדי עניבה, מכח הא דנשתייר בראשן השני כדי עניבה, - ובע"כ מד' הרא"ש דכל שנפסק ראש אחד מעיקרו, אף דנשתייר ראשו השני שלם, הו"ל כנפסק חוט אחד מעיקרו דפסול, וע"כ כל שנפסקו ג' חוטין מעיקרן, ויש לנו לחוש דהוו ג' חוטין נפרדים, נמצא דאין לנו אלא חוט אחד כשר, וע"כ הוא דפסול.

ח] **וכ"ה** גם משמעות ד' הרא"ש בפסקיו בסימן ז', ז"ל, הלכך אפי' אם איגרדום ח' חוטין ונשתייר בהן כדי עניבה כשר, ואם יש אפי' בחוט אחד פחות מכדי עניבה פסול, עכ"ל, והנה מש"כ מתחילה ח' חוטין היינו ח' ראשין, ומשמע דגם מש"כ חוט אחד היינו ראש אחד, והרי דכל שנפסק ראש אחד ואין בו כדי עניבה פסול.[[8]](#footnote-9)

**וכ"נ** גם ממש"כ הרא"ש שם לעיל מינה, ז"ל, אם נפסקו ב' מן הח' ונשאר בהם כדי עניבה כשר, עכ"ל, ומשמע דבעינן שישתייר בב' חוטין אלו עצמן כדי עניבה, ול"מ מה שנשתייר החוט בצידו השני שלם,[[9]](#footnote-10) ואמנם י"ל דיש לחוש דב' חוטין אלו הם מחוט אחד, וע"כ בעינן שישתייר באחד מהן כדי עניבה, אך בד' הרא"ש משמע דבעינן שישתייר בשניהם כדי עניבה.[[10]](#footnote-11)

**ג**

ט] **עוד** יש להוכיח כן, דהנה בסוגיין איבעיא להו אם בעינן כדי לענבן כולהו בהדדי או כל חד וחד לחודי', והב"י בסי' י"ב כתב, דהא דקאמר דבעי' כדי לענבן כולהו בהדדי, קאי על החוטין המגורדמים, כלומר שהחוטין המגורדמים יכולים ליענב יחד, ואין מקום להצריך שישאר בגרדומין כדי לענוב את החוטין השלמים, וכ"כ השו"ע שם ס"א.

**והנה** לפ"ז הדין נותן, דלמש"כ הטור דל"ב שישתייר כדי עניבה בכל ראש וראש, וסגי שנשתייר כדי עניבה בצד אחד, הרי דאף כשנפסקו כל החוטין דבעינן שישתייר כדי עניבה בד' ראשין, אין להצריך אלא שיהא בהחוט כדי לענוב ד' חוטין, ול"ב שיהא בו כדי לענוב ח' חוטין, - דכיון דהא דבעינן כדי לענוב כולהו קאי רק על החוטין המגורדמים, דכיון שכולן נפסקו בעי' שישאר בכולהו כדי עניבת כולן, מסתברא מילתא דאין לנו לשער אלא באותן הראשין דבעינן שישתייר בהן כדי עניבה.

**אך** הנה הבעה"ע בהל' ציצית שער א' ח"ד כתב לגירסת כי"ר, ז"ל, כדי לעונבן כולהו בהדי הדדי, בעינן דלשתייר מכל חד וחד כדי עניבה "דכולהו ח' חוטין", עכ"ל, ולהדיא בדבריו דבעינן שיהא בו כדי לענוב לכל הח' חוטין, וכ"ה גם בהמשך דבריו שם, ז"ל, דאפי' לא נשתייר בה אלא כדי לכרוך בו ח' שערות כפולות כשרה, עכ"ל.

**ונראה** מזה כמש"נ, דדעת הבעה"ע דבעינן שישתייר בכל אחד מן הראשין כדי עניבה, ולא סגי במה שנשתייר כדי עניבה בצד אחד, וע"כ הוא דבעינן שישתייר בחוט הנפסק כדי לענוב כל הח' חוטין, וכבר הרגיש בכעי"ז הלבו"ש בריש סימן י"ב, עיי"ש.

י] **אמנם** באמת אין להוכיח מזה, דהנה דעת הבעה"ע שם בסו"ד כדעת ר"ת, דהכשירא דגרדומין הוא רק כשנשתיירו ד' חוטין שלמים, וד' אחרים איגרדום ונשתייר בהן כדי עניבה, - ולפ"ז הרי דממש"כ דבעינן שיהא בהחוט הנפסק כדי לענוב ח' חוטין, אף שלא נפסקו אלא ד' חוטין, דאי נפסקו ח' הרי כלל לי"ב הכשירא דגרדומין,[[11]](#footnote-12) מוכח דאף בשנפסק חוט אחד בעי' שיהא בו כדי לכרוך ח', ודלא כמש"כ הב"י דסגי במה שיש בו כדי לענוב את החוטין המגורדמין.

**ולפ"ז** הרי אין להוכיח מד' הבעה"ע אלו דבעינן שישתייר בכל אחד מן הראשין כדי עניבה, דאף אי נימא דסגי במה שנשתייר כדי עניבה בצד אחד, מ"מ כיון דבלא"ה הא דבעינן כדי לענוב לכולהו אינו תלוי כלל במנין החוטין הנפסקין, שפיר י"ל דשיעור כדי עניבה הוא כדי לענוב ח' חוטין, שבזה הוא דחשיבי הגרדומין.

יא] **אך** העירוני דאכתי יש להוכיח כן מד' המרדכי, דהנה הב"י שם הביא מש"כ המרדכי בסימן תתקל"ט דהא דבעינן כדי לענבן כולהו בהדדי, היינו ד' חוטין לפיר"ת דאיגרדום דוקא מין אחד כשר, ולפירוש ר"י דאיגרדום כולהו כשר ר"ל לענוב כל הח' חוטין, והב"י שם פירש לדבריו דהיינו, משום דל"ב שישתייר רק כדי עניבת החוטין המגורדמים, וזהו דתלי לה המרדכי בפלוגתת ר"ת ור"י.

**והנה** הרי כתב המרדכי דלדעת ר"ת בעינן שישתייר כדי לענוב ד' חוטין ולדעת ר"י בעינן שישתייר כדי לענוב ח' חוטין, - ואי נימא דל"ב שישאר כדי עניבה בכל אחד מן הראשין, וסגי במה שנשתייר כדי עניבה בצד אחד, הרי הדין נותן דלדעת ר"ת סגי שנשתייר בחוט שנפסק כדי עניבת ב' חוטין, ולדעת ר"י סגי שנשתייר כדי עניבת ד' חוטין,[[12]](#footnote-13) וכמש"נ דסגי במה שנשתייר כדי עניבת החוטין דבעינן בהו כדי עניבה.

**וממש"כ** המרדכי דלדעת ר"ת בעינן שישתייר כדי עניבת ד' חוטין ולדעת ר"י בעינן שישתייר כדי עניבת ח' חוטין, נראה דפליג ע"ד הטור וס"ל דבעינן שישתייר כדי עניבה בכל אחד מן הראשין, וע"כ הוא דלדעת ר"ת דמכשרינן כשנשתייר כדי עניבה בד' ראשין, בעינן שיהא בכל חוט כדי עניבת ד' ראשין, ולדעת ר"י דמכשרינן בנשתייר כדי עניבה בח' ראשין, בעי' שיהא בכל חוט כדי עניבת ח' ראשין, וצ"ע.[[13]](#footnote-14)

**ד**

יב] **ובפשוטו** נראה לפרש בטעם הפוסלין בזה, דהנה נתבאר בסימן י"ב דפליגי רבוותא בהא דבעינן שתהא עשיית כל ב' חוטין מחוט אחד שנכפל, אם היינו דבאמת חשבינן לי' כחוט אחד, ואך דע"י שכופלין אותו הוא עולה למנין כב' חוטין, או דחשבינן לי' כב' חוטין גמורים, וליכא שייכות כלל בין ראש אחד לחבירו, אלא דהוא דין בפנ"ע בצורת עשיית הציצית, דהוא ע"י חוטין שכופלין אותן.

**ולדעת** הסוברים דחשבינן לי' כב' חוטין גמורים, וליכא שייכות כלל בין ראש אחד לחבירו, הרי ודאי דכל שנפסק ראש אחד ולא נשתייר בו כדי עניבה, ל"מ מידי מה דנשתייר בראש השני כדי עניבה.

יג] **ויש** להוסיף, דהנה נתבאר בסימן י' דדעת הבעה"ע והארחות חיים דלהכשירא דגרדומין, ל"ב שישתיירו ב' חוטין שלמים, אלא סגי במה שנשתיירו ד' ראשין שלמים, אף אם הן מחוטין נפרדים.

**ונראה** דלדעתם פשיטא דבעינן שישתייר בראשין שנפסקו כדי עניבה, ול"מ מידי מה דנשתייר בצד השני כדי עניבה, - והגע עצמך, דהרי בגונא דנשתיירו ד' ראשין מד' חוטין נפרדים ונפסקו ד' הראשין שמצידם השני, ודאי דיש להצריך שישתייר בהן עצמן כדי עניבה, ול"מ מה שנשתייר בצידם השני, שהרי מה שנשתייר בצידם השני, מתקיים בזה הא דבעינן שישתיירו ד' חוטין שלמים, והדין נותן דאינו מועיל גם להא דבעינן שישתייר כדי עניבה בהחוטין שנפסקו, וא"כ ה"נ בגונא שנשתיירו ד' ראשין מב' חוטין, ונפסקו ב' החוטין האחרים, בעינן שישתייר בכל ראש כדי עניבה, ול"מ הא דנשתייר כדי עניבה מצד אחד.[[14]](#footnote-15)

**ומש"כ** הטור דסגי במה שנשתייר כדי עניבה מצד אחד, הוא רק למש"כ שם כדעת התוס' והרא"ש דלדעת ר"ת בעינן שישתיירו ב' חוטין שלמים, והרי דאין דנים על כל ראש בפנ"ע, אלא דנים על החוטין השלמים יחד, וע"כ הוא די"ל דסגי במה שנשתייר כדי עניבה מצד אחד.

**ה**

יד] **אמנם** הנה בד' הרא"ש מבו' דאף דס"ל דלדעת ר"ת בעינן שישתיירו ב' חוטין שלמים, ודנים על החוטין השלמים יחד,[[15]](#footnote-16) מ"מ בעינן שישתייר כדי עניבה בכל ראש, ולא סגי במה דנשתייר כדי עניבה מצד אחד.

**ונראה** דהטעם בזה הוא, משום דל"מ דינא דגרדומין אלא על דין השיעור דאורך החוט, אך על הא דבעינן שיהא החוט כפול ויהיו לו ב' ראשין, כדי שיהיו ח' חוטין, ל"מ דינא דגרדומין כלל, ובעינן שישתייר החוט כפול, - וע"כ בעינן שישתייר בכל ראש כדי עניבה, דעי"ז הוא דאיכא הכשר דגרדומין על כל ראש, וחשיב דאכתי החוט כפול.

טו] **ויש** להוסיף, דהנה לעיל ל"ה ב' אמרו דשאני גרדומי רצועות דפסולין מגרדומי ציצית דכשרין, ובפי' הר"י מלוניל כתב דטעמא דגרדומי ציצית כשרין, הוא משום דתשמישי מצוה נינהו, ואיכא משום זה קלי ואנוהו, וכיון שהי' מתחילה כהוגן תו לא מיפסיל, - ולכאו' מכוון דבריו הוא, דעיקר דין השיעור דחוטי הציצית הוא משום זה קלי ואנוהו, וע"כ כל שהי' מתחילה כהוגן תו אינו נפסל.

**ולפ"ז** נראה והעירוני לזה, דע"כ ל"מ דינא דגרדומין אלא על דין השיעור דאורך החוט, דהוא משום זה קלי ואנוהו, אך הא דבעינן שיהא החוט כפול ויהיו לו ב' ראשין, הרי אי"ז משום זה קלי ואנוהו, אלא הוא מעיקר דין הציצית, דבעינן שיהיו ח' ראשין, וע"כ אין להכשיר מדין גרדומין, אלא היכא שנשתייר בכל חוט ב' ראשין, ומכח זה יש להצריך שישתייר בכל חוט כדי עניבה.

טז] **ובדעת** הטור דס"ל דסגי במה שנשתייר מצד אחד כדי עניבה, י"ל דמודה ליסוד הדברים, ואך דס"ל דהא דבעינן שישתייר כדי עניבה, לאו היינו דעיקר ההכשר דגרדומין הוא רק מכח דנשתייר כדי עניבה, דלפ"ז ודאי דיש להצריך שישתייר בכל ראש כדי עניבה, וכנ"ל, אלא היינו דדינא הוא דנפסק חוט אחד מעיקרו פסול, וע"ז ל"מ דינא דגרדומין, - וע"כ הוא דסגי במה שנשתייר כדי עניבה מצד אחד, דכל שנשתייר כדי עניבה מצד אחד, אי"ז בכלל נפסק החוט מעיקרו, וע"כ שפיר יש בזה לדינא דגרדומין.

**ו**

יז] **עוד** יש להעיר בזה, דהנה בד' הטור מבו' דהא דמהני שנשתייר כדי עניבה בראש השני, הוא גם לדעת רש"י דבעינן שישתייר כדי עניבה מן הענף, וכ"ה בד' השו"ע והפוסקים שם.

**ולכאו'** יש מקום לדון בזה, דהנה הרי הא דבעינן שישתייר כדי עניבה מן הענף, כתב המרדכי בסימן תתק"מ בשם הר"ש דהוא משום דקי"ל כרב דבעינן גדיל ופתיל, וכ"כ הגר"א בסימן י"ב ס"ג, והקוב"ש בח"ב סו"ס כ"ד כתב לפרש דהיינו דל"מ דינא דגרדומין אלא כלפי חיסרון שיעור, אך כל שלא נשתייר מן הענף ובאנו לפסלו משום דבעינן גדיל ופתיל, ל"מ ע"ז הכשירא דגרדומין.

**ולפ"ז** הרי דכיון דהא דבעינן גדיל ופתיל הוא בב' הראשין, הרי דכל שנפסק החוט מצד אחד ולא נשתייר בו פתיל, אין להכשיר בזה מדינא דגרדומין, ול"מ מידי מה שנשתייר החוט שלם בצידו השני.[[16]](#footnote-17)

יח] **והנה** אמנם יש מקום לדחוק, דמש"כ הטור דאף לדעת רש"י סגי במה שנשתייר כדי עניבה בראש השני, הוא בגונא שנשתייר בצד זה כ"ש מן הענף, ומתקיים בזה דינא דגדיל ופתיל, ואך דאתינן עלה מדינא דנפסק החוט מעיקרו ולא נשתייר בו כדי עניבה, וע"ז שפיר מהני הא דנשתייר בראש השני.

**אך** הנה לפ"ז הדין נותן, דכל שנפסק כל הענף מצד אחד פסול, ול"מ ע"ז דינא דגרדומין, ואי"ז במשמעות ד' הטור, - וגדולה מזו כתב הביאוה"ל בסימן י"ב ס"ג, דאף לדעת רש"י יש להכשיר כשנפסק חוט אחד במקום הגדיל, כיון דיש בזה גם בפתיל בראש השני של אותו חוט עצמו, וכ"כ החזו"א בסימן ג' סקי"ג, וצ"ע בזה.

1. ואמנם י"ל, דכ"ז הוא לרש"י לטעמי' דבעינן שישתייר כדי עניבה מן הענף, דלדידי' בעינן שישתייר כדי עניבה מכל צד, ועמש"נ בזה בענף ו', אך בד' הטור והפוסקים מבו' דאף לדעת רש"י סגי שישתייר כדי עניבה מן הענף בצד אחד, וכמש"נ שם. [↑](#footnote-ref-2)
2. ואין לדחוק ולומר דמש"כ פתיל אחד היינו מב' צדדיו, דמלבד דאי"ז במשמעות הלשון, הרי מש"כ הסמ"ק לעיל מינה נפסקו ב' חוטין וג' חוטין היינו ב' ראשין וג' ראשין, וא"כ ודאי שאף מש"כ פתיל אחד כונתו על ראש אחד. [↑](#footnote-ref-3)
3. והיינו שהרי לדעת הטור דסגי שישתייר כדי עניבה באחד מן הראשין, הרי דהא דנפסק חוט אחד מעיקרו פסול, דהיינו שלא נשתייר בו כדי עניבה, (כמבו' בד' התוס' בסוגיין בסוד"ה אלא, וכ"כ הרא"ש בסימן ז'), היינו כשנפסק ב' ראשי החוט ולא נשתייר באחד מהן כדי עניבה, אך הבעה"ע כתב להדיא דאף כשנפסק אחד משמונה החוטין מעיקרו פסול, ול"ב שייפסקו ב' ראשי החוט מעיקרן, אך י"ל דהבעה"ע מפרש להא דנפסק החוט מעיקרו, דהוא דין בפנ"ע, ועמש"נ במ"מ לקמן שם בדעת הרי"ד והריא"ז, - וכ"נ ממש"כ דד' אחריני איגרדום ואשתייר כדי לענבן, ומשמע דבעינן שישתייר בכל הד' דאיגרדום כדי עניבה. [↑](#footnote-ref-4)
4. וצ"ע רב לפ"ז במה שנטה הטור מד' אביו הרא"ש, והכשיר אף בשנפסק ראש אחד ואין בו כדי עניבה, מכח הא שבראשו השני יש כדי עניבה. [↑](#footnote-ref-5)
5. וזה דלא כמש"כ הרא"ש בפסקיו דדעת ר"ת דאף בשנשארו בחוטין הנפסקין כדי עניבה אין להכשיר רק בב' חוטין ולא בג' חוטין, והיכא שלא נשתייר בהן כדי עניבה יש לפסול אף בחוט אחד. [↑](#footnote-ref-6)
6. אך אי"ז מתישב היטב, דבד' הרא"ש מבו' דהא דמכשרינן כשנפסקו ב' חוטין, הוא נלמד ממה שאמרו בסוגיין דאי איגרדם תכלת וקאי לבן וכו' לית לן בה, - ואי נימא דלפ"מ דקי"ל כרבנן דהתכלת והלבן אין מעכבין זא"ז, אין להכשיר כשנפסק חוט אחד מעיקרו, וכמש"כ הרא"ש בפסקיו, וכל הא דמכשרינן בכה"ג, הוא משום דלדידן דאין לנו אלא לבן סגי בב' חוטין, הרי אי"ז ענין למה שאמרו בגמ' לדעת רבי דאי איגרדם תכלת וקאי לבן לית לן בה. [↑](#footnote-ref-7)
7. והא דמכשיר שם הרא"ש בשנפסקו ב' חוטין לגמרי, אשר זה הוא דלא כמש"כ בפסקיו דאף כשנפסק חוט אחד ולא נשתייר בו כדי עניבה פסול, הוא משום דדעתו שם דלדידן דאין לנו אלא לבן סגי בב' חוטין, וע"כ שפיר יש לנו להכשיר אף בשנפסקו ב' חוטין לגמרי, שהרי סגי בב' החוטין הנשארים, ואף שאנו נותנין ב' חוטין זכר לתכלת אי"ז לעיכובא, או דסגי לזה במה שהי' ד' חוטין בתחילתו, וכמש"נ לעיל. [↑](#footnote-ref-8)
8. אמנם הנה הב"י בסימן י"ב כתב ללמוד מד' הרא"ש כד' הטור, וזה ממש"כ הרא"ש דלרבנן וכו' אם נפסק חוט אחד מעיקרו פסול, דכיון שנפסק ממקום חיבורו בכנף לא נשתיירו אלא ג' חוטין, ע"כ, הרי בהדיא דבנפסק חוט מעיקרו לא פסלי' אלא מפני שלא נשתייר אלא ג' חוטין, הא אם נשתייר קצת מהחוט הרביעי דהיינו ראש אחד ממנו או קצתו כשר, והוא שיהא השיור כדי עניבה, - אך אי נימא בדעת הרא"ש דכל שנפסק ראש אחד מעיקרו פסול ול"מ מה שנשתייר כדי עניבה בהראש השני, צ"ל דמש"כ הרא"ש דהפסול הוא משום שלא נשתייר אלא ג' חוטין, היינו משום דכל שחוט אחד נפסק לגמרי מצדו האחד, נפסל חוט זה לגמרי, דהכשר ד' חוטי הציצית הוא בשכל חוט מהן הוא כפול, וכל שנפסק חוט אחד מהן ובטלה כפילותו, נפסל חוט זה, ונמצא שלא נשתיירו אלא ג' חוטין. [↑](#footnote-ref-9)
9. ואמנם גם ל' הטור בסימן י"ב הוא דאם נפסקו ב' ראשין כשר אם יש בהן כדי עניבה, אף דדעתו דסגי במה שנשתייר כדי עניבה בצד השני, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-10)
10. והב"י בסימן י"ב כתב דמש"כ הרא"ש בסימן ז' דהא דנפסק מעיקרו פסול ל"ד מעיקרו אלא כל שלא נשאר בו כדי עניבה נפסק מעיקרו קרי לי', עכצ"ל דהיינו כשנפסקו ב' ראשי החוט ולא נשתייר באחד מהן כדי עניבה וכו', - אך אי נימא בד' הרא"ש דכל שנפסק ראש אחד לגמרי ל"מ מה שנשתייר בראשו השני כדי עניבה, מתפרש ל' הרא"ש כפשוטו. [↑](#footnote-ref-11)
11. וזה דלא כמש"כ המרדכי בסימן תתקל"ט כתב דלדעת ר"ת סגי במה שיש בחוט הנפסק כדי לענוב ד' חוטין. [↑](#footnote-ref-12)
12. וכבר עמד החזו"א בסימן ג' סקי"ד סוד"ה והנה בכעי"ז ע"ד הב"י דסגי במה שיש בו כדי לענוב את החוטין המגורדמים, שהרי לעולם מצרכינן כדי עניבת ד' או ח', בזמן שהנשאר סגי בב' או ד', ועי' גם בדבריו שם לעיל מינה (ד"ה כ' ב"י). [↑](#footnote-ref-13)
13. אמנם הנה החזו"א בסימן ג' סקי"ד כתב לפרש לד' המרדכי דלעולם אף כשנפסק חוט אחד בעינן שיהא בו כדי לענוב ד' חוטין לר"ת וח' חוטין לר"י, והיינו דהא דבעינן שיהא כדי לענוב כל החוטין, אי"ז מכח הא דדין הציצית הוא בח' חוטין, אלא כ"ה השיעור ששיערו חכמים לחשיבות הגרדומין, וכיון שלא נתפרש בגמ' להצד דכדי לענוב כולהו, כמה חוטין בעינן שיהא בו כדי לענוב, הרי דלדעת ר"ת דהגמ' שם איירי רק באיגרדום ד' חוטין, הרי דכיון שאמרו בסתמא כדי לענוב כולהו בהדדי, ה"ז מתפרש לענוב ד' חוטין, ולדעת ר"י דאיירי הגמ' שם באיגרדום ח' חוטין, הרי דמתפרש סתימת ד' הגמ' דבעי' שיהא בו כדי לענוב ח' חוטין, ולפ"ז אין להוכיח מדבריו לנידו"ד. [↑](#footnote-ref-14)
14. עוד יש להוסיף, דהנה נתבאר בסימן י"א סק"ח בדעת היראים, דמהני לעשות ד' חוטין שחציין לבן וחציין תכלת, והנה הרי בכה"ג שעשה כן ונפסק כל הלבן ונשתייר תכלת לבדו, הרי ודאי דלא יועיל דנשתייר כדי עניבה בצד השני, שהרי בחוטי הלבן לא נשתייר כדי עניבה, וה"נ בכל גוונא ל"מ דנשתייר כדי עניבה בצד השני, והרי מהא דמהני לעשות ד' חוטין שחציין לבן וחציין תכלת, נלמד דדנים על כל ראש בפנ"ע, וע"כ ודאי דבעינן שישתייר בכל ראש כדי עניבה. [↑](#footnote-ref-15)
15. וכ"נ גם ממש"כ הרא"ש דאם נפסק חוט אחד מעיקרו פסול, משום דלא נשתיירו אלא ג' חוטין, ונתבאר לעיל סק"ח בהערה, דאף דלא נפסק חוט זה אלא מצד אחד, מ"מ חשיב דלא נשתייר אלא ג' חוטין, והיינו משום דב' ראשי החוט נידונים יחד, וכל שנפסק מצד אחד, נפסל חוט זה לגמרי. [↑](#footnote-ref-16)
16. ועד"ז יש להעיר במש"כ החזו"א החזו"א בסימן ג' סק"ח סוד"ה תוד"ה דלפי' ר"י דכל שנפסקו ב' חוטין ונשתיירו ב' שלמים כשר, מודה רש"י דאין נפ"מ אם נפסקו ב' כל ענפיהם או נפסקו למעלה כל הכנף, כיון דעיקר ההכשר הוא בב' השלימין הנשארין, - ולכאו' יש מקום לדון בזה, דלמשמעות ד' התוס' ודעימייהו בסוגיין דהא דמכשרינן כשנשתייר מין אחד שלם, הוא משום דמועיל השלם לחבירו, וה"ז מועיל להכשיר אף את המין שנפסק, אי"ז מועיל אלא כשפסולו הוא משום חיסרון שיעור, אך כל שפסולו הוא משום דליכא ענף, לי"ב להכשירא דגרדומין, וע"כ לא יועיל אלא אם נשתייר כ"ש מן הענף, ודמי למש"כ התוס' והרא"ש דהא דמכשרינן כשנפסקו ב' חוטין היינו כשנשתייר מהן כ"ש, והיינו משום דאם לא נשתייר מהן כלום ל"ש בזה כלל הכשירא דגרדומין, (ונתבאר בסימן ח'), ועד"ז הוא לדעת רש"י כשלא נשתייר כלום מן הענף. [↑](#footnote-ref-17)