מראה מקומות שהיה חזרה הטמנה בישול מרחצאות
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב מאיר קאופמן / שהיה חזרה הטמנה מרחצאות בישול

**רוב הדברים ראיתי באחרונים או מחברי זמנינו וברט בכתבי הגר"ר שמולאביץ שליט"א ורק ליקטתי הדברים**

**ל"ו:**

א]**בקש ובגבבא:** עיין בר"ן שזה מטעם שאין בזה בגחלת אמנם עיין ברמב"ם פ"ג דביאר שאין שם גחלים בוערות ומסיח דעתו מהתבשיל ועיין לקמן ל"ח: דבתנור אסור ובטעם הדבר עיין ברמב"ם הנ"ל שכיון שחומה רב לא מסיח דעתו ובהשגות הרמ"ך פ"ג ה"ה שאגב חמימות התנור הגחלים בוערות ובבעל המאור ביאר דיש גחלים קטנות עוממות דבתנור זה אסור ועיין ביאור הלכה רנ"ג ס"א מה שדן האם מותר בזמן שהם בוערות ועיין ברמב"ם בפיה"מ דנקט דב"ש חולקים גם לענין קש וגבבא אמנם הצל"ח דיק מרש"י בגמ' ל"ז: ול"ח. שס"ל שנחלקו רק על גרופה וקטומה ובפשוטו האפשרות לחלק תלוי בטעמים לעיל

ב]**גרופה וקטומה:** בטעם שזה עוזר עיין רמב"ם פ"ג כי הסיח דעתו מהתבשיל ובלשונות הראשונים דהסיח דעתו מחיתוי אש ובהשגות הרמ"ך מובא הטעם מצד שעשה היכר ועיין בעל המאור שביאר גרופה לצד השני של התנור והסכים עמו הר"ן ושאר הראשונים חלקו עליו עיין בדבריהם

ג]בטעם איסור חזרה באינה גו"ק במקום שמותר שהיה, דעת הרשב"א ור"ן וריטב"א מ: ובעוד דוכתי שזה מצד שזה מחזי כמבשל וצ"ב מה עוזר על זה גו"ק אמנם בבעל המאור ובשיטה לר"ן בגמ' וכן ברא"ש מ: מבואר שזה מצד חשש חיתוי ובטעם איסור נתינה בתחילה בגו"ק משמע שגם דעת הבעל המאור מצד מחזי כמבשל אמנם המ"א והט"ז והחזו"א נקטו שזה גם מצד חשש חיתוי וברש"י מבואר בטעם ב"ש שזה מצד מחזי כמבשל ועיין מהר"ם שאין מזה ראיה לב"ה

ד]**ב"ש אומרים חמין אבל לא תבשיל:** בטעם ב"ש עיין רש"י, ועיין רשב"א ובשיטה לר"ן שזה מצד שגם בגו"ק שייך חיתוי אמנם בחידושי הר"ן וכן משמע ברשב"א ל"ז. ד"ה רבי יהודה שזה מצד אטו אינה גו"ק

ה]**תוד"ה חמין ותבשיל:** עיין בדבריהם דנקטו דגם מצטמק ורע לו אסור חזרה באינה גו"ק וכן דעת הרמב"ן ל"ז. אמנם עיין ריטב"א ל"ז: ד"ה כללא דמילתא דהביא מהרא"ה שמותר וכן הוא בשיטה לר"ן ל"ח. ד"ה אמר רב ששת וצ"ע ראית תוס'

ו]**בא"ד:** נקטו דלב"ש חמין מותר אפילו בלא בישלו כל צרכם אמנם עיין רשב"א שחלק על זה וכן דייק מרש"י

ז]**בענין חזרה מער"ש:** עיין ר"ן שחלק על זה ובטעם התוס' דאסרו בר"ת בספר הישר סימן רל"ה מבואר שזה מצד שיש כאן שמא יחתה וברא"ש מבואר שזה גזירה אטו שבת ודעת תוס' לקמן מ"ח.ד"ה זתים וכן הוא בהגהות מרדכי בפרקין הובא בב"י סוף סימן רנ"ג שזה גם להשים לכתחילה בגו"ק אמנם הרא"ש סוף סימן ב' נקט שאין איסור בגו"ק וצ"ב מחלוקתם ועיין ברא"ש שחידש עוד שכל האיסור בהוספת חימום ולא בבישול והמ"א הביא ראשונים שחלקו שתמיד אסור ובמג"א מובא דקדירא חיתה מותר ובהגהות מרדכי פ. הובא בב"י סוף סימן רנ"ז מבואר לאיסור

ח]בטעם ההיתר דמאכל ב"ד עיין שיטה לר"ן כ: דהביא שני טעמים או כי כבר לא איכפת לו כלל הבישול וכן מבואר ברא"ש פרק במה טומנין סימן ב' שפירות חים חשיב תמיד כמאכל בן דורסאי ועין ריטב"א נ"א. לענין חימום מים עוד ביאר כי זה כבר וודאי יתבשל ולפ"ז בדבר שלא יתבשל יהיה אסור

**ל"ז.**

א]ברש"י מבואר שלענין שהיה יש מקום לחלק בין תוכה לעל גבה והראשונים נקטו שזה רק סברא לחלק בחזרה ובטעם החילוק ברמב"ן ר"ן וריטב"א ביארו מצד מחזי כמבשל ובתוס' שבת סימן רנ"ג סקכ"ו ביאר מצד שבזמן החזרה בתוכו יש יותר חשש חיתוי

ב]בדעת ר"י ור"מ, עיין תוס' שנקטו שבאינה גו"ק אסור הכל אמנם הרמב"ן ל"ז: ד"ה ופירוש וכן ברשב"א כאן נקטו לא כך ע"ש

ג]בספק הגמ' לענין סמיכה עיין תוס' שביארו הספק גם לענין חזרה ועיין רי"ף שהוכיח מכאן שקי"ל דלא כחנניה ועיין רא"ש שהאריך בביאור ראיתו בשם רבינו יונה ומה שהביא לדחות הראיה מהבעל המאור

ד]בביאור הראיה משני כירות הרמב"ן במלחמות נקט שזה ראיה גם על חזרה כי כתוב מחזירין וכן הוא בריטב"א, וברשב"א נקט שזה רק ראיה בדרך דמיון וצ"ב למה זה לא ראיה על חזרה עוד מבואר ברשב"א ור"ן שאפשר לפשוט משהיה על חזרה ובריטב"א נקט שאי אפשר לפשוט ולענין הלכה משמעות הרמב"ם שאסור להחזיר ובריטב"א ובשיטה לר"ן מבואר שמותר

ה]עיין בבה"ל רנ"ג ס"א ד"ה מותר לסמוך דהביא מהדגול מרבבה והבית מאיר שמותר לסמוך אפילו לכתחילה בשבת וע"ש השיטות ועיין שיטה לר"ן מ: בשם הרא"ה שאסור ובריטב"א ל"ח: ד"ה ואסיקנא מבואר שמותר

ו]**תוד"ה ת"ש :**בענין סמיכה אצל האש האם אפשר ללמוד מסוגין ובעיקר הדין סמיכה מול המדורה עיין רשב"א ורא"ש מ:

ז]**קטמה ונתלבתה או הובערה:** עיין תוס' ורמב"ן האם זה קטימה גמורה ועיין בחידושי הר"ן באריכות שזה וודאי שאסור להשהות לאחר שהובער ורק אם התחיל קודם יכול להשאיר [וה"ה להחזיר]

**ל"ז:**

א]בביאור השיטות בסוגיא עיין ברי"ף וברא"ש באריכות ובבעל המאור חידש שתבשיל ששיך בו מצטמק ויפה לו כל שלא נתבשל כל צרכו וודאי אסור ובנתבשל כל צרכו תלוי במנהג ורק במצטמק ורע לו מותר אפילו בלא נתבשל כל צרכו ועיין רמב"ן שהאריך לחלוק על זה ועיין רשב"א שהביא מרב האי גאון לדון שלא נתבשל כל צרכו מותר יותר מנתבשל כל צרכו וע"ש מה שביאר לפ"ז סוגין

ב]עיין רא"ש מה שהביא מרבינו יונה ועיין רעק"א תחילת רנ"ג שדיק מדבריו שבלא נתבשל כמאכל בן דורסאי אסור אפילו בגו"ק אמנם בראשונים בסוגין מבואר לא כך וע"ש מה שכתב לדון לדברי הרשב"א י"ח: שיהיה חשש מגיס בלא נתבשל כמאכל ב"ד באינה גו"ק

ג] **דכיון דמסוכן:** עיין ריטב"א ושיטה לר"ן שהכונה שזה על ידי עכו"ם לצורך חולה וצ"ע למה זה לא איסור של הישראל שהוא משהה בשבת וצ"ל שכיון שהגוי משהה וזה מותר, אם יצטרך לחתות יוכל לומר לו לחתות ולענין חזרה על ידי עכו"ם האם יש היתר שבות דשבות הבה"ל סו"ס רנ"ג נקט להתיר והחזו"א ל"ז כ"א נקט שזה איסור של הבעלים ולא שיך היתר זה ובפשוטו זה תלוי אם טעם האיסור מצד מחזי כמבשל או שמא יחתה

**ל"ח.**

א]**מבשל דקא עביד מעשה:** עיין רש"ש שדן בהניח מלכתחילה אדעתא להשהות שכה"ג חשיב עביד מעשה

ב]מבואר בגמ' דצריך גזירה מיוחדת לענין שוכח ועיין בהשגות הראב"ד פ"ג ה"ט ובהגהות מרדכי שכל זה נצרך לר"מ שלא גוזרים שוגג אטו מזיד אבל לר"י דבמבשל בשבת אסור גם בשוגג כמבואר ברי"ף באריכות אין צורך לגזירה זו ובגר"א ריש סימן שי"ח הוכיח מכאן שהלכה כר"מ עוד כתב שם לדון דבאיסור דרבנן גם ר"י מודה שלא גוזרים שוגג אטו מזיד וכאן זה איסור דרבנן ועיין רשב"א ד"ה למחר

ג]**הא לכתחילה הא בדיעבד:** עיין תוס' דכל אחד צריך את תירוץ השני ועיין מהר"ם דביאר דהגמ' דנה על הקושיא מתבשיל ולא על הקושיא מחמין אמנם עיין ברמב"ן כאן וברשב"א לעיל ל"ז. ד"ה ר"י דנקט דכל מחלוקת ר"מ ור"י לעיל זה בלא בשיל כל צרכו אבל בבשיל כל צרכו גם באינה גרו,ק יתכן שמותר ע"ש

ד]**עבר ושהה מאי:** צ"ב הרי הגמ' כבר הכריע לעיל שאסור ונאמרו בזה כמה שיטות בראשונים עיין תוס' דהספק אליבא דר"י האם גם בשוגג הוא אסר ובתוס"ר מבואר שגם על זה כתבו התוס' שזה קודם גזירה וכן הוא במהרש"א דהינו שאין כאן שני ביאורים ועיין רעק"א מה שתמה א"כ למה לא ביארו הספק גם להלכה בלא נתבשל כמאכל בן דורסאי אמנם הגר"א סימן רנ"ג והחזו"א ל"ז כ"ג נקטו שיש כאן שני תירוצים והביאור הראשון הוא כהרי"ף וכדלקמן ועיין רי"ף ורמב"ם שמדובר בשוגג ובמבושל כל צרכו האם בזה ר' יהודה אוסר דבזה אין הגזירה של שוכח וברא"ש הביא לבאר שהנידון האם האיסור רק לו או גם לבני ביתו [ובהגהות מרדכי נקט שהאיסור של משרבו הרמאין זה רק לו ולא לבני ביתו] עוד הביא לבאר שמדובר שמונח רק לחימום ולא ממשיך להצטמק ובר"ן הביא בשם הראב"ד דכאן מדובר שחשב שמותר ובזה אין את הגזירה של שוכח

ה]עיין תוס' דבפשוטו הספק של הגמ' עבר ושהה זה דלא כהילכתא אמנם לרי"ף שהלכה כרבנן א"ש והבעל המאור ביאר לשיטתו שבמצטמק ויפה לו קודם גמר בישול אסור גם להלכה א"כ על זה ספק הגמ' ועיין רשב"א שביאר שהספק לאלו שקרובים לרב ושמואל ע"ש

**ל"ח:**

א]**גמ' מחזירין אפילו בשבת:** עיין ביאור רש"י שהכוונה אפילו בבוקר ועיין בתוס' שביארו שעיקר מחלוקתם בער"ש והוכיחו מזה לב"ה ועיין בר"ן מה שדחה בזה ועיין ברמב"ן מה שביאר מספר התרומה שהחידוש שלא רק ביה"ש מותר להחזיר ועיין ר"ן שהביא עוד לבאר על פי הירושלמי שגם אם הוריד מער"ש והחזיר בשבת

ב]עיין תוס' ל"ו: ד"ה חמין וברמב"ן לעיל ל"ז: ד"ה חמין ובר"ן דהוכיחו מכאן דאסור להחזיר מצטמק ורע לו באינה גרופה וקטומה אמנם בריטב"א לעיל ל"ז: הביא מהרא"ה וכן השיטה לר"ן שמותר ועיין בשיטה לר"ן כאן מה שכתב לישב

ג]עיין סוגית הגמ' בתנאי חזרה ולענין הלכה דעת הרא"ש להחמיר וכן עוד ראשונים אמנם בשיטה לר"ן ותוס' לקמן מ"ח.הביאו דעות שקי"ל להקל ועיין בה"ל מה שכתב בזה ודעת הרמב"ם דבהניחן על קרקע תמיד אסור ובעודן בידו תמיד מותר ע"ש

ד]עיין ר"ן דהביא מהירושלמי שכל מה שצריך תנאי חזרה זה רק בהוריד מערב שבת ומחזיר בשבת אבל במוריד בשבת ומחזיר בשבת לא צריך תנאי חזרה שיודעים שזה היה על האש ועיין ד"מ סק"ח שנקט שזה גם סברא על חזרה בתוכו אמנם המ"א סקל"ה חלק על זה ובגר"ז נקט שגם פינה ממיחם למיחם מותר אם זה היה בשבת לר"ן

ה]בפשוטו בנטל מער"ש ומחזיר בשבת אם תנאי חזרה וודאי מותר כמבואר בירושלמי לביאור הר"ן אמנם החזו"א ל"ז-ח' י"ב נקט שכה"ג כוונת הירושלמי לאסור לגמרי לראשונים שחולקים על הר"ן

ו] **פינה ממיחם למיחם מהו:** עיין תוס"ר ובר"ן שהנידון האם זה כמו הניחן על גבי קרקע שיש כאן התחלה חדשה ועיין תוס"ר וכן המ"א רנ"ז סקי"א שבזה ישבו את קושית התוס' מה זה שונה מהטמנה דכאן הרי נתינה בתחילה אסור אמנם מתוס' והראשונים שהקשו נראה שהבינו שאין כאן סברא שזה נתינה בתחילה אלא שזה סברא שכה"ג יאסר להחזיר מצד שמא יחתה [או מצד מחזי כמבשל] וצ"ע בזה, ובעיקר קושית תוס' עיין בתו"י לקמן נ"א.

ז]עיין ר"ן שבחידושיו שהביא דלשיטת רש"י ששהיה באינה גרו"ק זה מצד הטמנה א"כ בהכרח שפינה ממיחם למיחם מדובר שמחזיר למיחם הקודם דאל"כ הרי מבואר בגמ' לגבי הטמנה שמותר בפינה ממיחם למיחם וצ"ע א"כ בכל הניחם על גבי קרקע שיעביר כלי ויהיה אפשר להחזיר ועיין בפירושו על הרי"ף שהביא כזה ביאור ומשמע שזה גם לא לרש"י ועיין שער הציון שמכח דברי הר"ן אפשר להקל בפינה ממיחם למיחם דהרי לפירושו כה"ג שלא מחזיר לכלי הראשון מותר אמנם בפשוטו אם יחזיר לכלי אחר שעל האש יהיה אסור והגרשז"א נקט כה"ג להתיר

ח]עיין בשיטה לר"ן מ: דלהעביר ממיחם למיחם אחר שעל האש תלוי בספק הגמ' ובב"י רנ"ג ס"ד הביא מהרשב"א להתיר והרי הרשב"א פסק להחמיר בספיקות הגמ' וצ"ל שכאן שהמיחם השני על האש אין ספק שכל הנידון כי מניח בכלי חדש שלא היה על האש או כי הדפנות הקרות מצננות וכנ"ל מתוס'

ט]עיין מג"א סקל"ו וכן בב"ח שם שחידש שאם זה נצטנן לא עוזר תנאי חזרה דחשיב תמיד כנתינה בתחילה אמנם זה דלא כב"י והגר"א שם ועיין בריטב"א בסוגין וכן מ: דנקט כמ"א, ובמ"א מבואר שס"ל שזה גם בנטל בשבת לר"ן שלא צריך תנאי חזרה, ובריטב"א משמע שלמד דבר זה מהתנאי של פינה ממיחם למיחם ולפ"ז יתכן שכה"ג מותר

י]עיין בגליון הגרעק"א השלם על השו"ע הובא בבה"ל סימן רנ"ג ס"ב דדן בהוריד חברו הקדירה שלא מדעתו האם הוי אין אדם אוסר דבר שאינו שלו ונקט שבהניח על גבי קרקע המצב אסור וודאי נאסר אמנם בעודן בידו שתלוי בדעתו להחזיר דן שזה תלי במחלוקת ראשונים בגדר אין אדם אוסר דבר שאינו שלו ועיין אבי עזרי מה שהקשה שכאן רק הדעתו להחזיר בצורה חיובית יוצר שיחשב שלא בטל ההנחה הראשונה ובדעת הגרעק"א חזינן לא כך

י"א]הא דבתנור אסור קש עיין רמב"ם דיש מה לחתות וכאן אין ראיה שהסיח דעתו מהתבשיל כי חומו רב ובכס"מ ה"ה הביא מהרמ"ך שכיון שחומו רב זה בוער כל הזמן ובבעל המאור כתב שתמיד זה כמו גחלים עוממות וכאן שחומו רב חישינן שיחתה אותם ולדעת רש"י שקש וגבבה זה כמו אינו מוסיף הבל כאן שחומו רב זה כמו מוסיף הבל

י"ב]הא דאסור גרוף בתנור הבעל המאור נקט שזה רק כי גרף לצד ולא כי גרף החוצה והראשונים חלקו שכיון שחומו רב זה דומה לכירה של גרו"ק או על דרך הרמב"ם דתמיד נשאר קצת ניצוצות ויבוא לחתות

י"ג]**סבר אביי למימר וכו':**עיין תוס' שאביי ס"ל שכופח שקש וגבבה ככיריים בהכרח גפת ועצים זה באינו גרוף וקטום אבל תנור וודאי שזה אפילו בגרוף וקטום אמנם עיין רמב"ן שהביא מהלך שגם תנור זה דוקא באינו גרו"ק ובפשוטו זהו דעת הרמ"ך בהשגותיו על הר"מ שמועיל גרו"ק בתנור ע"ש

י"ד]עיין רי"ף שהוכיח מסוגין שקי"ל כרבנן ותמהו הראשונים הרי אפשר להסביר להחזיר כמו במשנה האחרונה ועיין ראשי יוסף ועוד אחרונים דדעתו כשיטות שהביא הבעל המאור פ"ק דתנור חנניה מודה לרבנן ולכן הוקשה מה אביי אומר שאם זה לא גוף גם כירה אסור דנפק"מ לשהות לחנניה

**י"ח:**

א]**לא תמלא אשה וכו' וכן לא ימלא נחתום וכו':**עיין רש"י ותוס' וברשב"א דביארו דדברים אלו לוקח הרבה זמן להתבשל ולכן יש בזה איסור כי יש חשש חיתוי דהינו שאין בזה ההיתר דקדירא חיתא כיון שגם למתי שרוצה צריך חיתוי ובטור ס' רנ"ז ובריטב"א הוסיפו דבמים יחתה לקראת סוף השבת שאז זה יצטנן וכן הוא בתוס' אמנם ברמב"ם מבואר דאדרבא דברים אלו מתבשלים מאוד מהר וממילא לא שיך בהם היתר דקדירא חיתא כי זה יהיה ראוי לצורך הלילה וברשב"א הביא מרב האי גאון שהחיסרון כי זה לא התחיל להתחמם וכל ההיתר אם זה התחיל להתחמם ע"ש

ב]בפשוטו מבואר מדברי הראשונים שביארו בנחתום שלולי שצריך למוצאי שבת יש בזה היתר דקדירא חיתא ודלא כרמב"ם שזה דבר שמתבשל מהר וכן מבואר בפשוטו בתוס' ל"ט: ד"ה ממעשה ועיין רעק"א סימן רנ"ג ס"א אמנם עיין חזו"א ל"ו ג' דביאר דמדובר בהרבה מים שזה לא ראוי לצורך הלילה ובאמת יתכן שכה"ג גם הרמב"ם מודה וע"ש וכן הוא ברשב"א ל"ח. ע"ש

ג]עיין רשב"א דהביא רב האי גאון דרק בהוחם מער"ש יש היתר דקדירא חיתא והוא חלק עליו דלא צריך שהוחם ועיין שער הציון רנ"ג י"ב שכתב שמשמע ברשב"א דמודה לרב האי גאון שגם בהוחם הוי קדירא חיתא ועיין חזו"א ל"ז כ"ב שכתב שכל זה קודם שנהיה יד סולדת דאז זה וודאי התבשל כבר קצת וצ"ע א"כ מה דנו הראשונים שיהיה קדירא חיתא בצלי שמונח על האש הרי מיד התחיל קצת להתבשל ומשמע שלא כל דבר חשיב התחלה

ד]**וניחוש שמא יגיס בה:** עיין רש"י שיעבור איסור בישול ומקורו מהגמ' בביצה ל"ד. ויש בזה כמה נידונים

א.עיין ריטב"א שזה רק כשזה על האש אמנם ברשב"א מבואר שגם אם זה לא על האש ועיין ברשב"א שהאיסור מצד קירוב הבישול ועיין רעק"א סימן שי"ח שהביא מהריטב"א שבועות י"ז שכל מהירות הבישול הוי בישול אמנם בלשון הרמב"ם פ"ט ה"ד מבואר שהרי זה מצרכי הבישול ועיין לח"מ ומשמע שיש בזה השבחת הבישול ולכן חייבים על זה

ב.עיין רמב"ן ורשב"א שדנו האם זה רק בפעולה הראשונה של ההגסה או עד שנתבשל כמאכל בן דורסאי ומבואר שאחרי שהתבשל וודאי אין בזה הגסה [ועיין בזה ברמב"ן] וכן הוא ברא"ש פ"ג סי"א אמנם עיין ב"י סוף סימן רנ"ג [ד] שהביא כל בו שהמגיס לאחר שנתבשל יש חיוב דאוריתא ועיין שעה"צ סימן שי"ח ס"ק קמ"ח שהקשה מה זה עדיף מנותנו על האש ועיין חזו"א ל"ז ט"ו דביאר שיש בזה ענין מחודש דהינו שיש בזה השבחה מסוימת שנעשה גם במבושל

ג.עיין רמב"ם פ"ג הי"א דאסור להכניס מגריפה בקדירה שעל גבי האש מצד מגיס ועיין מ"מ שזה רק בלא נתבשל עדיין והחזו"א ל"ז ט"ו כתב שסתימת הרמב"ם משמע שזה גם במבושל וכדעת הכל בו והנה החזו"א נקט שאם אין איסור דאוריתא אין איסור דרבנן אמנם במ"מ מבואר שיש איסור דרבנן להגיס וכן בריטב"א בסוגין ובפשוטו מצד שזה מחזי כמבשל

ה]עיין רשב"א שדן למה תמיד מבואר בגמ' שמא יחתה ולא שמא יגיס עוד דן למה בגרו"ק אין חשש מגיס ועיין רמ"ך ה"י ובגליון רעק"א רנ"ג א'

ה,ב]תוד"ה גזירה :עיין חידושי הגרעק"א

ו]**קדירא חיתא:** מבואר בגמ' דבקדירה חיתא אין איסור שהיה ובטעם הדבר רש"י ביאר כי כיון שזה לא ראוי עד מחר הוא לא מחתה ועיין בלשון הטור ור"ת בספר הישר וכן הוא בבה"ל סוף סימן רנ"ד דהכונה שגם על ידי חיתוי זה לא ראוי לאכילת הלילה אמנם ברמב"ם ה"ח הלשון כי הסיח דעתו מתבשיל זה ויש מקום לדון לפ"ז שכל שלא התכונן לחתות ממילא הסיח דעתו

ז]עיין ב"י סימן רנ"ג דדייק מהטור שכל שרוצה לאכול התבשיל למחרת אין בזה חשש חיתוי ובפשוטו הוא בכלל היתר דקדירא חיתא והובא ברמ"א רנ"ז ס"א וצ"ע א"כ מהו ההיתר המיוחד של קדירא חיתא ועיין חזו"א ל"ז כ"ב ד"ה בבה"ל דמשמע דביאר דרוצה לאוכלו כשיהיה ראוי ובזה בקדירא חיתא שלא תהיה מוכנה על הרוב אלא למחר ואין לו סיבה לחתות לא גזרו ע"ש והנה בטעם החולקים על שיטה זו המ"א רנ"ד כ' כתב מצד שחוששים שימלך וירצה את זה לאכול בלילה וכן הוא בבה"ל רנ"ג ס"א ד"ה להשהותו וכן הוא באו"ז הלכות ער"ש סימן ח' אמנם החזו"א שם כתב מצד שלא פלוג

ח]עיין בבה"ל סימן רנ"ג ס"א ד"ה מסיח דנקט דקדירא חיתא שמתכונן לאוכלה בלילה כשתהיה מוכנה יש בזה איסור ובחזו"א ל"ז כ"ב צידד שלא פלוג רבנן וכיון שעל פי רוב חיתא זה לצורך מחר ממילא לא גזרו

ט]**אי שדא ביה גרמא חייא:** עיין רמב"ם בפיה"מ ריש פ"ג שה"ה אם נתן ירק ועיין ב"י סימן רנ"ג דביאר שיש לו היכר שלא יבוא לחתות אמנם הפוסקים סתמו שצריך דוקא בשר שלא יתבשל לסעודת הלילה

י]עיין סוגית הגמ' לענין קשי ליה זיקא ושיטת רש"י ללשון השני שגדי מותר בסגור כיון שלא מגלי כי קשה לו הרוח וברחא מותר בטוח בטיט וזה היתר כללי תמיד ולענין ברחא ותנור סגור נחלקו והתוס' נקטו שדברי רב אשי גם במקום שאין שום חשש נזק בפתיחת התנור ולכן הקשו מפת ומסוגיא דלקמן והכריעו להלכה דלא כרב אשי אמנם הבעל המאור והרשב"א כתבו שגם לשיטה זו עיקר טעם רב אשי כי הרוח קצת מזיק ולכן לא קשה מפת וגדי שלם ששם הרוח לא מזיק ולפ"ז אין ראיה לא לפסוק כרב אשי ועיין בה"ל רנ"ד ס"א שהביא הרבה ראשונים שסקו כר"א

אמנם עיין רמב"ם הי"ג שיש לו שיטה אחרת דגדי הטעם שמותר כי החיתוי יגרום שזה יחרך ולכן גם אם זה באויר מותר עוד כתב שברחא ושריק שמותר מצד שכה"ג הרוח מזיק ולפ"ז מבואר דבעלמא לא עוזר היתר דטח בטיט והשו"ע העתיק כהרמב"ם והרמ"א העתיק כשאר ראשונים ועיין בה"ל רנ"ד א' שסיכם השיטות ע"ש

**י"ט:**

א]אין צולין וכו': בגמ' מובא על זה את חנניה ובפשוטו שרבנן חולקים וכן נקט הבעל המאור פרק כירה על הרי"ף שהעתיק המשנה כצורתה אפילו שפסק כרבנן אבל הרמב"ן כתב שכאן שזה יכול להיחרך לכו"ע השיעור כחנניה וע"ש במלחמות שביאר שמה שהגמ' מביאה את חנניה לומר שמה שהוא סובר תמיד רבנן ס"ל בצלי ומה שהגמ' מביאה ממאכל עכו"ם שהלשון עד שיצולו הכוונה שליש בישול כמו שם שרואים שזה משמעות הלשון אמנם עיין רא"ש תחילת פ' כירה מה שהביא מרבינו יונה לדחות דהמשנה מדובר בגרו"ק ע"ש

ב]**אין נותנין וכו':** עיין גמ' לקמן דמזה מוכח שהלכה כחנניה ועיין רמב"ן שכל זה לדעתו שכך הלכה אבל לאמוראים שהלכה כרבנן צ"ל שתנור אין חשש שיחתה כי זה ישרף וכו"ע מודים לדין המשנה

**עבר ושהה**

א]עיין בהשגות הראב"ד פ"ג ה"י שנקט דלר"י שמעשה שבת אסור בשוגג לא צריך להגיע לרבו שוכחים לענין הבישול אבל לענין מצטמק ורע לו כן צריך להגיע לזה וכן מבואר מהמג"א שנקט שלר"י לא צריך לדין שוכחים אמנם במצטמק ויפה לו התיר דהינו שבזה אין לאסור מצד מעשה שבת רגיל וצ"ב החילוק

ב]עיין הגהות אשר"י דכתב וז"ל וצ"ע אם החזיר בשוגג אם מותר באכילה או לא דדילמא דוקא שוכח קדירה ובשלה שנתקן המאכל בשבת באיסור אבל בחזרה כבר היה ראוי לאכילה ואינו נהנה כל כך ואע"ג דאם נכרי עשה לצורך הישראל מותר כה"ג שאין הישראל נהנה ממנו כל כך מכל מקום כשהישראל עצמו עושה איסור אפשר דקנסוה רבנן עכ"ל וצ"ב ספיקו ועיין חזו"א ל"ז כ"ד שביאר בתחילתו שנסתפק לענין מצטמק ורע לו דאולי לענין חזרה אסור אמנם כתב דמדברי הרמ"א ס"א והמ"א שם מבואר שנקטו שהספק לענין מצטמק ויפה לו ולפ"ז לכאורא כוונתו דאולי רק בנתבשל בפחות ממאכל ב"ד לבישול גמור אסור אבל בחזרה שזה רק מצטמק ויפה לו מותר וצ"ל כוונתו שכיון שקי"ל כחנניה א"כ אין ראיה דהגזירה של שוגג היה יותר מאשר על עצם הבישול

והנה בפשוטו לראשונים כולם שביארו שספק הגמ' לר' יהודה על שוגג במצטמק ויפה לו ונקטינן לקולא א"כ ה"ה בחזרה אמנם הרמ"א פסק דבחזרה זה תמיד אסור ועיין במ"ב ביאר כי עביד מעשה ועיין ביאור הגר"א דביאר כי חזרה אסור כמו שהיה בלא נתבשל כלל ועיין מ"א שכתב שאפשר להקל לאחרים כיון שבהמרדכי נסתפק שעל זה אין הגזירה של שכח ובחזו"א סוף סקכ"ד חלק על זה כיון שהגר"א הכריע מלשון הגמ' דלא כמרדכי וצ"ב עוד דהרי המ"א כתב שכל דברי המרדכי רק למה דפוסקים כר"מ אבל אנן קי"ל כר"י וי"ל

ג]בהא דמבואר בהגהות אשר"י הנ"ל דבאמירה לעכו"ם מותר לפ"ז הכוונה גם במקום שזה מצטמק ויפה לו ועיין חזו"א סקכ"ו כיון שלגבי הישראל זה כמו בלי מעשה והוי כשהיה שבשוגג מותר ולפ"ז אם יגיד לו מפורש דהוי מזיד יהיה אסור וכן הוא בבה"ל בשם הלבוש אמנם כל זה לשיטתו דזה איסורא דישראל אבל בפשוטו הוי איסורא דעכו"ם וממילא צריך לדון בגדרי אמירה לעכו"ם אם זה סיבה להקל ועיין מ"א שביאר שזה כמו סימן רע"ו דגוי שהדליק עוד נר אין איסור להשתמש בזה דאין זה הנאה גמורה ולפ"ז מבואר שהיתר זה הוא רק באמירה לעכו"ם ולא באיסור מעשה שבת דישראל דהרי מצטמק ויפה לו מבואר בסוגין דאסור וכן הוכיח במנחת שלמה סימן ה' ע"ש ועיין ביאור הגר"א שכתב שעכו"ם לענין מעשה שבת זה כמו ישראל בשוגג בדאוריתא וצ"ב כוונתו הרי זה וודאי שאמירה לעכו"ם באיסור דרבנן אסור לישראל להנות כמבואר שער הציון רנ"ג סקצ"ו אפילו שאם ישראל יעשה בשוגג מותר לר"מ או לר"י באיסור דרבנן וצ"ע

ד]עיין סימן רנ"ז ס"א דלענין הטמנה הביא השו"ע מהרמב"ן דאסור אפילו שוגג במצטמק ויפה לו והוכיח דבר זה מהמשנה שם וצ"ב למה זה חמור משהיה הרי זה בלי מעשה בשבת ועיין מ"א דפה החמירו יותר ועיין רמ"א דהביא מתירים רק במצטמק ויפה לו[ומקורו מהמרדכי שהעמיד המשנה של חמי טבריא במזיד] והביא עוד שיטה שכל האיסור זה כמו שהיה דהינו שטת רשב"ם וא"כ כל שאין איסור בשהיה אין איסור בחזרה ובביאור השיטה הראשונה בפשוטו שמדמה לענין קנס שהיה לחזרה ולכן גם אם אסור הטמנה כגדרי חזרה אבל לענין קנס אין כאן קנס ועיין מ"א שם ובבה"ל מה שתמה בזה ודבריו צ"ב ועיין שם בביאור הגר"א ביאור חדש ע"ש

ה]עיין רנ"ז ס"א דמבואר לענין הטמנה דהיה קר ונתחמם זה נאסר ובפשוטו זה כמו מצטמק ויפה לו אמנם עיין רמ"א ס"ה שאם אי אפשר לאוכלו קר זה אסור גם בעכו"ם שזה מעשה שבת גמור ואם ההטמנה רק שמרה על חום אפילו שבלי זה זה היה מתקרר מותר ועיין חזו"א סקכ"ז מה שדן בכל זה

ו]עיין רמ"א ס"ה דהביא שו"ת הרשב"א דנתחמם על ידי עכו"ם ולא היה אפשר לאוכלו אלא חם [דהיינו דאין הדרך לאוכלו אלא חם] דאסור לאוכלו אפילו אם זה נתקרר אחרי זה ובפשוטו הוא כללא בכל מעשה שבת שכיון שזה נאסר הוי חפצא דאיסורא ולכן גם עד כמה שלא נהנה מהאיסור אסור ועיין תהילה לדוד וכן בחזו"א סקכ"ז שנקטו שה"ה בישראל שעשה איסור דרבנן שזה כמו עכו"ם שעשה איסור דאוריתא והנה לשון הרשב"א כיון שעשה במזיד אמנם בחזו"א ד"ה היה נקט שבישראל זה גם אם עשה שוגג וצ"ע ועיין בה"ל שהביא מהפמ"ג שאם העכו"ם עשה רק איסור חזרה אין איסור בנצטנן וכוונתו דלשון הרשב"א מפורש אם העכו"ם עשה איסור דאוריתא ובחזו"א חלק על זה ובפשוטו זה לשיטתו דזה איסורא דישראל

ובעיקר הדבר דמבואר מדברי הרשב"א דזה נהיה איסור בחפצא ולא שכל האיסור להנות מהשבת שעשה כן מבואר בפשוטו מדבריו שהובא במ"א סימן שי"ח שאסור גם בליעות של מעשה שבת ועיין מנחת שלמה סימן ה' שהאריך שזה רק באיסור אכילה דמעשה שבת אמנם עיין יש"ש פ"ק דחולין דזה גם נאסר להאכיל לכלבו ומבואר שנקט שדברי הרשב"א גם לענין הנאה אמנם מבואר בדבריו שזה רק בקנס של שבת ולא בקנס של לעולם וכן הוא בתהילה לדוד ועיין ארחות שבת ח"ג פכ"ה הערה קי"ד שהביא בשם הגר"ח דדיק מלשון הרמב"ם פ"ו הכ"ג שכתב שאסור להינות מאותה המלאכה לעולם שכל האיסור רק אם נהנה מהמלאכה ולפ"ז בליעות יהיו מותרות ובפשוטו ה"ה נצטנן

ז]מבואר מהרשב"א הנ"ל דכיון דהעכו"ם עשה איסור בזה שהדליק האש חשיב שהישראל נהנה מאיסור דאוריתא של העכו"ם וצ"ע הרי היום הישראל לא נהנה מהמלאכה עצמה אלא מהיצירה של המלאכה ועיין סימן תק"ב בט"ז שנקט שהמוליד אש ביו"ט אסור לבשל בה ואם בישל התבשיל נאסר והאחרונים חלקו על זה וכן משמע מלשון הבה"ל שזה וודאי לא סיבה לאסור ועיין אורחות שבת ח"ג פכ"ה הערה נ"ד שהביא הדיעות בזה

ח]עיין חזו"א סקכ"ז ד"ה דינים דאם השהה או החזיר שזה נאסר הוי מוקצה ועדיף להוריד ולא לעבור איסור שהיה או חזרה מאשר מוקצה וצ"ע אחרי שזה נאסר אין חשש שיחתה ועוד דלכאורא זה ראוי לבהמה דלגביו אין כאן שום הנאה

**בס"ד**

**סוגית מעשה שבת [עיין בסוגית בישול בסופם עוד בסוגיא זו]**

**א. ב"ק ע"א. ב.כתובות ל"ד. ג. חולין ט"ו. ד. גיטין נ"ג: נ"ד. רי"ף בסוגין - טשו"ע סימן שי"ח ס"א וביאור הגר"א ובה"ל שם**

**ב.ביצה י"ז: לענין עבר ובישל ללא ערובי תבשילים ושו"ע סימן תרכ"ז ס"ג ובבה"ל שם**

**ג.עירובין מ"א: - תוס' וראשונים [רמב"ן רשב"א ריטב"א ורמב"ם פ"ו הכ"ג לענין מעשה שבת שלא קרה שינוי בגוף הדבר ועיין שו"ע סימן ת"ה ובמ"א שם ובנשמת אדם כלל ט' ]**

**נידונים כללים**

א]עיין סוגית הגמ' במחלוקת ר"מ ור"י ובגמ' בגיטין מבואר שטעם ר' יהודה כי גוזר שוגג אטו מזיד וברש"י בחולין ביארו אחרת ועיין במהרש"א שם שזה מחלוקת הסוגיות ועיין רש"י בכתובות שביאר שכל דברי ר' יהודה לענין עצמו אבל לענין אחרים הוא מודה לר"מ ולענין הלכה הרי"ף פסק כר"י והרא"ש בחולין הביא בשם תוס' שפסקו כר"מ ועיין ב"י סימן שי"ח שהביא מספר התרומה דבאי אפשר לאכלו ללא המלאכה ר"מ מודה שאסור ובביאור הגר"א סימן שי"ח נקט שלענין דרבנן וודאי קי"ל שלא גוזרים שוגג אטו מזיד ועיין בבה"ל שדן לענין מזיד האם זה אסור לעולם אמנם עיין חזו"א ל"ז סקכ"ד שהוכיח מהרמב"ן שדרבנן שזה לא שם בפני עצמו דנין כדאוריתא, ועיין רש"י ורמב"ן שצריך כדי שיעשו ועיין רא"ש שחלק על זה

ב]עיין גמ' ביצה י"ז שהגמ' דנה מתי שאפה ללא עירובי תבשילין האם זה נאסר והגמ' מוכיחה מטבילת כלים ומעשר והגמ' עונה שמדובר שיש לו פירות אחרים וחוזרת ושואלת ממבשל בשבת ועונה איסורא דשבת שאני ועיין רש"י שהכונה שכאן זה איסור דרבנן ועיין בה"ל תקכ"ז סכ"ג שהכוונה שביש לו פירות אחרים אסור ועיין ב"י סימן תק"ג שהביא משו"ת הרשב"א שביאר שהכוונה דביו"ט אין איסור מעשה שבת ועיין בה"ל שם שהוכיח מהרמב"ם שאסר מפורש מעשה יו"ט וזה דלא כביאור זה ובהכרח כרש"י אמנם צ"ע דלענין טבילת כלים שאסר ביו"ט לא כתב שזה ביש לו כלים אחרים ועיין נשמת אדם כלל ט' שביאר שכוונת הרמב"ם שאיסור מיו"ט לשבת שלא שיך ביו"ט ושבת על זה אין מעשה שבת ועיין ט"ז ס' תק"ב דפשיטא ליה שיש איסור מעשה יו"ט לענין מוליד אש ביו"ט

ג]עיין גמ' בעירובין מ"א: דמבואר שפירות שיצאו חוץ לתחום וחזרו מותרין והקשו הראשונים הרי היה כאן איסור הוצאה והריטב"א הביא בשם רבינו יונה שכיון שלא קרה שינוי בעצם הדבר אין בזה איסור מעשה שבת אמנם ברמב"ן שם וברשב"א בעבודת הקודש ביארו טעמים אחרים אבל פשיטא להו דבהעברה יש מעשה שבת והרמב"ם כתב על שוגג שמותר כי לא היה שינוי בגופו ועיין נשמת אדם כלל ט' שביאר שס"ל את סברת רבינו יונה על שוגג ולא על מזיד וכן פסק הבה"ל סימן שי"ח

ד]עיין מרדכי בסוגין דאם עכו"ם הוציא הקדירה ועל ידי זה נבערו הגחלים יש לאסור התבשיל מצד מעשה שבת וזה דלא כרבינו יונה דהרי התבשיל לא נעשה שום שינוי ויש כאן חידוש שהמלאכה לא נעשה כלל בתבשיל אלא שכדי להגיע לתבשיל היה צריך לעבור איסור

ה]עיין ט"ז סימן תק"ב דבמוליד אש ביו"ט שעבר איסור אסור לבשל באש ואם בישל התבשיל נאסר ובספר מו"ק ונהר שלום ומאמר מרדכי חלקו על זה וכתבו דכה"ג לא הוי מעשה שבת שזה רק תולדה של מעשה שבת ועיין רמ"א ס"ה שהביא שו"ת הרשב"א שעכו"ם שיצר אש וחימם בה התבשיל אסור אמנם יתכן שביצר לצורך מסוים חמיר ועיין מנחת שלמה שהאריך בזה

ו]עיין בה"ל ריש סימן שי"ט דהביא מהפמ"ג דדן דבעושה בורר בשבת הדבר אסור אפילו שיכל לעשות המלאכה בהיתר וע"ש עוד כמה פירטי דינים

ז]עיין מ"ב סימן שי"ח שהביא מסוגיא דבב"ק שאין איסור הנאה במעשה שבת וצ"ע דהרי המטביל כלים אסור וכן הנוטע אסור ובפשוטו צ"ל שלאו דוקא אכילה אלא הכונה שכל דבר נאסר למה שעיקר הנאתו אמנם עין מנחת שלמה סימן ה' שהאריך שיש איסור אכילה ובזה כתב המ"ב שאין בזה איסור הנאה ויש עוד איסור הנאה בדבר שנעשה בשבילו ע"ש שהאריך אמנם צ"ע מתוס' שבת ל"ט: וע"ש בפני יהושע מהמגיני שלמה

ח]עיין משנה בתרומות שהנוטע בשבת שוגג יעקר ועיין בה"ל שימן שי"ח שאפילו ששוגג אסור רק בשבת כאן שכל ההנאה היא תמיד אחרי שבת זה אסור גם לאחר שבת ועיין במפרשי המשנה עוד ביאורים

ט]עיין שו"ע שי"ח ס"ט שאם שם מלח בתבשיל על האש והיה מלח גם קודם יש כאן ההיתר דזה וזה גורם ועיין ט"ז שחלק על זה ועיין מנחת שלמה סימן ה' ענף א' שהאריך מתי אומרים דהוי זה וזה גורם ומתי לא

י]בענין מומר האם יש לזה חומרא דגוי דצריך בכדי שיעשו עיין פמ"ג שכ"ה א"א סקכ"ב שתלה את זה בטעמים דאם זה מצד שלא יהנה ממלאכת שבת ורק מעשה דישראל לא שכיל א"כ כאן זה שכיח אבל אם מצד שיאמר לו כאן הרי אסור לישראל לומר לו כי יש בזה לפני עוור

י"א]עיין בפמ"ג הנ"ל שדן עוד שמומר שעושה לצורך ישראל חשיב כמזיד שאסור לישראל עולמית ועיין קה"י חלקים ח"ב שהאריך במפעל מחלל שבת האם מותר להשתמש אם המוצרים

**עיין מנחת שלמה סימן ה' וארחות השבת פרק כ"ה שהאריכו בפרטי דיני מעשה שבת**

**סוגית הטמנה**

**ל"ד.**

א]גירסת רש"י שהטמנה בדבר המוסיף הבל אסור שמא יטמין ברמץ ולפ"ז מבואר שרמץ זה מוסיף הבל והטמנה בדבר שאינו מוסיף הבל זה שמא ירתיח דהינו שחוששים שכיון שמתעסק בתועלת התבשיל יבוא להרתיח הקדירה ומבואר ברש"י שיעבור על איסור מבשל ועיין רא"ש פ"ג סי"א שזה מצד שס"ל שיש בישול אחר בישול בלח וע"ש ס"י שאפשר לבאר את הגמ' שהחיסרון מצד מבעיר שהוא מחתה בגחלים וצ"ב למה רש"י לא ביאר כך ועיין רי"ף שהקשה על גירסת רש"י שאדם וודאי לא יבוא להרתיח אש בשבת

אמנם הרי"ף גרס מפני מה אמרו אין טומנים בדבר המוסיף הבל ואפילו מבעוד יום גזירה שמא ירתיח ובדבר שאינו מסיף הבל אסור שמא יטמין ברמץ ויבוא לחתות ולפ"ז מבואר שרמץ חשיב אינו מוסיף הבל והנה בביאור כוונת הגמ' שמא ירתיח לגירסא זו מצאנו שני ביאורים בראשנים הרמב"ן בחידושיו וכן בהשגות הראב"ד פ"ג ביארו שהכונה שכיון שהוא עושה פעולה שהקדירה תהיה רותחת ממילא יש חשש שאם לא תרתח הוא ירתיח אותה והכונה על ידי חיתוי בגחלים אמנם הרמב"ן במלחמות וכן הוא ברמב"ם בפ"ג ובפירוש המשניות ריש פ"ד שהכונה שאולי ימצא שהקדירה יותר מדאי רותחת ויפתח הכיסוי ויחזור ויטמין משחשיכה ויעבור על האיסור הטמנה בדבר המוסיף הבל וכן חשיב תמיד הטמנה חדשה ולא המשך המצב הקודם והגמ' שואלת אי הכי בין השמשות נמי והרמב"ם ביאר שהכונה שיהיה אסור להטמין בבין השמשות בדבר המוסיף הבל ופשיטא לגמ' שמותר והגמ' עונה סתם קדירות רותחות והכוונה או שכבר רתחו ונחו מרתיחתן או שהוא וודאי דואג מערב שבת שזה ינוח מרתיחתו ואין חשש שזה יחזור וירתח ויצטרך לפתוח ההטמנה אמנם הרמב"ן והראב"ד כתבו שזה דחק לומר דבין השמשות יהיה מותר מה שאסור בשבת לכן ביארו שכוונת הגמ' שיאסר גם בדבר שאין מוסיף הבל בין השמשות כיון שחיכה להטמין עד עכשיו סימן שרוצה ברותח והגמ' עונה שסתם קדירות רותחות והכוונה לרמב"ם שוודאי נחו מרתיחתן ולרמב"ן שאין חשש שיצטרך לחתות

והנה לגירסא הנ"ל לא נתבאר בגמ' כלל למה אסור להטמין משחשיכה ורק על מבעוד יום חיפסה הגמ' טעם אלא שיתכן שטעם הגמ' שייך גם על משחשיכה אמנם עיין רמב"ם בחיבורו דמשמע שעל משחשיכה לא צריכים להגיע לטעם זה ועיין בפיה"מ פ"ד דביאר שכיון שזה מוסיף לבשל זה עצמו סיבה לאסור ולכאורא הכונה מצד מחזי כמבשל ועיין בתרגום מחדש שהביאו מכל הכת"י [של מהדורא בתרא של הרמב"ם] שהרמב"ם שם הביא עוד פירוש שהגירסא מפני מה אסור להטמין בדבר המוסיף הבל משחשיכה הרי זה כמו בישול בחמה שאין בזה איסור והגמ' עונה שמא ירתיח והכוונה שכמו שמותר להוסיף בישול בכזו צורה כך אפשר להוסיף על האש והוסיף הרמב"ם שלפ"ז קושית הגמ' שיאסר בין השמשות בדבר שאין מוסיף הבל שמא יטמין ברמץ וירתיח והגמ' עונה שסתם קדירות בין השמשות רותחות ולא שיך חשש זה וצ"ב למה לגירסא זו דנידון הגמ' היה על שבת מבאר הר"מ שהקושיא באינו מוסיף הבל ולמה לגירסא הקודמת אין לבאר כך

והנה הגמ' לקמן נ"א. אומרת שאם העביר לכלי שני מותר להטמין שאם הוא מקרר הוא וודאי לא יבוא להרתיח ועיין לחם משנה שתמה דלרמב"ם שהחשש שמא יטמין ברמץ ומציאות זו היא סיבה לחיתוי א"כ כיון שכאן למעשה מטמין שייך חשש זה וצ"ל שאם רואים שלא מקפיד כל כך על החום הוא לא יבוא לטעות להטמין ברמץ

ב]**רש"י ד"ה משחשיכה:** עיין מהר"ם רעק"א ורש"ש בביאור כוונתו

**ג]רש"י ד"ה גזירה:** עיין רש"י שביאר שגזרו גם במבושלת על דיגרוף ויקטום צ"ע דהרי שיטת רש"י שקי"ל כחנניה ואם ס"ל שהטמנה זה יותר גרוע א"כ מה הביא משהיה לרבנן ומשמע קצת שכונתו שכמו שלרבנן אסור בשהיה לדידן לא גזרו על שהיה אבל גזרו על הטמנה ולפ"ז מבואר דעתו דלא כרבינו שמואל לקמן מ"ז: בתוס' ועיין ראשי יוסף ריש פרק ב"ט שתמה על דברי רש"י כאן

**מ"ז:**

ד]**תוד"ה במה טומנין:** שיטת תוס' ורוב הראשונים שההיתרים שנאמרו בשהיה לא נאמרו בהטמנה והטמנה יותר חמור ובטעם הדבר עיין תוס' כאן שביארו מצד שהטמנה זה דבר מגולה והחיתוי לא כל כך עוזר ממילא יש פחות חשש משא"כ בדבר מוטמן שהחיתוי יותר עוזר יש בו יותר חשש שיחתה וברא"ש וברשב"א הביאו עוד טעם ששהיה זה על פי רוב לצורך הלילה ומסתמא זה ישאר חם ואין צורך כל כך בחיתוי משא"כ הטמנה זה לצורך היום ובזה יש לו יותר חשש שיתקרר ויש יותר סיבה שיחתה ועיין מ"ב סימן רנ"ז שהוסיף שגם אם מטמין לצורך הלילה לא פלוג רבנן ועיין ריטב"א וכן הוא בספר התרומה דביארו דההבדל דאם מטמין מראה שאיכפת לו מהחום וכה"ג יותר חוששים שיבוא לחתות משא"כ בשהיה שזה פתוח מלמעלה מראה שלא איכפת לו כך כך מחום האוכל ולכן לא חוששים ועיין ר"ת בספר הישר [סימן רל"ה הובא בקובץ תחילת פ' כירה] דמשמע שביאר טעם אחר דשהיה יש בכחה יותר לחמם ולבשל וכן יש פחות חשש שיחתה משא"כ בהטמנה שאין בכחה כל כך לחמם ולבשל ולכן יותר חוששים שיבוא לחתות

ה]עיין רש"י ריש פרק כירה שכתב שגרופה וקטומה מועיל דעל ידי זה הוא נהיה כדבר שאינו מוסיף הבל והנה בביאור כוונת רש"י לכאורא מצאנו שני ביאורים בראשונים דברמב"ן והר"ן ריש פרק כירה משמע שנקטו שזה וודאי דלרש"י איכא שני תקנות נפרדות א. הטמנה ב. שהיה אלא שרש"י למד שבשהיה יש מקרה שזה מונח על הגחלים שזה גם הטמנה ובהכרח שהדין גרופה וקטומה עוזר גם לענין הטמנה והרמב"ן דן שבאמת לענין חזרה זה לא יעזור דזה יחשב כמטמין בשבת אמנם כתב דברש"י מבואר שזה כמו חזרה להטמנה שמותר וע"ש שנקט שזה וודאי דהיתר דחנניה בבשיל כמאב"ד לא יעזור לענין הטמנה באינה גרופה וקטומה ולפ"ז הקשה איך הגמ' מעמידה המשנה להחזיר הרי לרש"י משמע שמדובר גם בהטמנה ובשהיה זה וודאי אסור ועיין חידושי הר"ן דהמשנה לא דיברה מפורש על שהיה דשם באמת רק בשהיה מותר אבל בהטמנה אסור

אמנם עיין ריטב"א ל"ד.ול"ו: דכתב דרש"י ס"ל כרבינו שמואל דכל מה שמותר בשהיה מותר בהטמנה וכן ביאר השלטי גבורים ריש פ' כירה בשיטת רש"י שכל היתרי שהיה יש בהטמנה ובפשוטו הכוונה שרש"י למד שלא היה שני תקנות אלא היה תקנה אחת של הטמנה ובזה חילקו בין מוסיף הבל לאינו מוסיף הבל וכל שהיה אפילו שזה לא מציאות של הטמנה אבל רבנן החשיבו את זה כמעשה הטמנה שגם בזה יש הבדל בין מוסיף הבל לאין מוסיף הבל והנה באמת לשון רש"י במשנה שביאר שקטימה עוזר כי זה אינו מוסיף הבל משמע שזה כל דין המשנה ולא שרש"י אמר טעם ביחס להטמנה ויש טעם אחר ביחס לשהיה וכן עיין רש"י כ. שביאר שכל המציאות של קטימה שלא יוסיף הבל בשבת ומשמע שזה יסוד כל האיסור וכן רש"י לח: לענין חזרה ביאר שהנידון האם זה כמטמין לכתחילה ומשמע שכל איסור חזרה ושהיה זה בגדרי הטמנה ועיין עוד בדבריו ל"ד:

והנה הגמ' ל"ז. דנה שתוכה אסור ורש"י ביאר שהכוונה שהיה מצד שזה מטמין ממש ברמץ וצ"ע הרי גם רמץ לחנניה מותר להטמין בנתבשל כמאכל בן דורסאי עד כמה שזה אותם גדרים ועיין הגהות ראמ"ה שביאר שזה עצמו הגמ' דנה שאולי בהטמנה באינו גרוף וקטום יש חומרא על שהיה שאסור אפילו בנתבשל כמאכל בן דורסאי [ולפ"ז יתכן דמיושב הקושיא על רש"י לעיל אות ג' שכונתו שרבנן ס"ל כן בשהיה אבל אנן ס"ל כן בהטמנה שלענין זה הוא יותר חמור] ויש שדנו שהטמנה ממש ברמץ זה יותר חמור וכל דברי רש"י על דברים שאסורים אטו רמץ שבזה גדר הדין שהטמנה כמו שהיה אבל הטמנה ברמץ שזה עיקר הגזירה בזה וודאי שהוא יותר חמור וצ"ע

ו]עיין ב"י סוף סימן רנ"ג הובא ברמ"א רנ"ז א' שלשיטות שכל שהיה לצורך מחר זה בגדר ההיתר דקדירא חיתא ה"ה בהטמנה אם יש בו את ההיתרים של שהיה ע"ש עוד דנו האחרונים האם ההיתר דטח בטיט עוזר לענין הטמנה

ז]עיין מ"ב סימן רנ"ז סקמ"ז דהביא לדון האם מועיל טח בטיט לענין הטמנה דדעת המהרש"ל שלא מועיל שכיון דהחמירו שגוזרים אטו רמץ שאר דברים ה"ה שגם בטח בטיט אסור אמנם ע"ש דהביא מהאו"ז להתיר אמנם יש לדון דדעת האו"ז כרש"י שכל התרי שהיה יש גם בהטמנה אמנם לדידן שזה יותר חמור יתכן שגם כאן זה סיבה יותר להחמיר ועיין שו"ת הרמ"א סימן ק"ב דדעתו להקל בזה אמנם לענין הטמנה בשבת יתכן שוודאי אסור וכמבואר בחזו"א שנסתפק שגם טוח בטיט לענין חזרה שכיון שעושה מעשה בשבת זה יותר חמור

**קופה שטמן בה והטמנה במקצת**

**ז. בביאור האיסור דקופה שטמן בה – עיין תוד"ה דזיתים, רמב"ן[ע"ש שני ביאורים] ורשב"א [ע"ש בטעם האיסור ועיין ריטב"א שביאר בדרך אחרת וכן הוא ברבינו ירוחם ובב"י] ובחידושי הר"ן**

**ח. עיין ראשונים ריש פ' כירה שהביאו את לשון ר"ח במציאות של שהיה ועיין רשב"א בסוגין ובאור זרוע הלכות ער"ש סימן ח' ועיין רמב"ן ריטב"א וחידושי הר"ן בסוגין ונחלקו בכוונת הר"ח הב"י סימן רנ"ג והד"מ סק"ג ועיין טור סימן רנ"ז ס"ה ובב"ח במקומות אלו ועיין שו"ע רנ"ג ס"א וברמ"א ובביאור הגר"א שם ועיין רנ"ז ס"ח ועיין בית מאיר סימן רנ"ג וחזו"א ל"ז סקי"ט ועיין רשב"א מ"א. בביאור הירושלמי בסוגיא דמוליאר הגרוף**

**ט. בענין הטמנה במקצת ומכוסה למעלה – רנ"ג ס"ח בבה"ל ד"ה נוגעים**

**י. מהו שיעור הטמנה בכולו – עיין ר"ת בספר הישר סימן רל"ה ועיין רשב"א ור"ן ריש במה טומנין ועיין מג"א רנ"ט בתחילת כללי שהיה והטמנה ועיין פמ"ג רנ"ג א"א סקי"ז ובסימן רנ"ט מ"ז סק"ג, גר"ז רנ"ג ס"י ובקו"א רנ"ז סק"ג [וחזר בו במהדו"ב בד"ה והנכון] חיי אדם כלל ב' ס"י וכלל כ' סכ"ב ועיין מ"ב רנ"ז סקמ"ג בסופו**

**י"א. בענין להניח דבר על קדירה האם הוי הטמנה במקצת – טור סימן רנ"ח ב"י שם ועיין פמ"ג ובמחצית השקל שם בשם התו"ש ועיין גר"ז במהדורא בתרא סימן רנ"ט ד"ה ומיהו בלא וחזו"א ל"ז י"ח ועיין תהלה לדוד רנ"ז ט' ורנ"ח סק"א**

**י"ב. הנחת מאכל על גבי גחלים – מבואר בגמ' י"ט. שמותר ועייין תוס' ל"ז. ד"ה אא"ב ובשפ"א שם ועיין או"ז הלכות ער"ש ובחזו"א ל"ז י"ט שביאר כוונתו ועיין פמ"ג רנ"ד א"א סקי"ב ועיין גר"ז במהדו"ב ד"ה והנה לרשב"א**

**י"ג.הטמנה במקצת בדבר שאינו מוסיף הבל – טור סימן רנ"ח ובט"ז שם ועיין בית מאיר סימן רנ"ג ובחזו"א ל"ז סקי"ט בסופו ד"ה כתב במ"ב ועיין מ"ב רנ"ג סקס"ט בסופו וברנ"ח סק"ב [והאריך בזה הגר"ז בקו"א רנ"ז סק"ב הובא בתהילה לדוד רנ"ז ט' ובמהדורא בתרא ד"ה והנכון בדעת הרשב"א] ובמאמר מרדכי סימן רנ"ח [אמנם מראית הרשב"א מוכח כחזו"א ועיין ר"ן כ"ג: מדפי הרי"ף ד"ה דת"ר מה שהביא מהירושלמי]**

**י"ד.בענין הטמנת כלי במים – עיין גמ' מ: במעשה דרבי ועיין מ"ב רנ"ח סק"ב בשם האחרונים ועיין חזו"א ל"ז ל"ב ד"ה ובמ"ב [ועיין ר"ן ל"ט] ובבית מאיר סימן רנ"ג**

**ט"ו.הטמנה בתנור – עיין תוס' שיש הפסק אויר אינו הטמנה וכן בטור רנ"ז ס"ה ועין מרדכי הובא בב"י סוף סימן רנ"ז שהביא עוד היתר דדבר שאינו מטלטל אין בו הטמנה ועיין שער הציון רנ"ז מ"ג [ובגר"ז רנ"ז ס"י במוסגר ובקו"א שם סק"ב] ועיין מג"א סקי"ג ובתהלה לדוד סק"ו לענין אינו מוסיף הבל**

**ט"ז. דבר שחומו מתמעט – עיין תוס' בשם רבינו ברוך ועיין מ"ב סקמ"ג לענין הלכה וחזו"א ל"ז י"ט בסופו ב"י רנ"ח ובבה"ל שם**

**בענין הטמנה במקצת יש עוד דברים בהמשך הסוגיות ובסוגיא דמעשה דאנשי טבריה שילמדו בהמשך אי"ה**

א]מבואר בבריתא שקופה שטמן בה שנמצאת על גבי גפת שהיא מוסיפה הבל זה אסור אבל על גבי שושמין זה מותר והנה בטעם האיסור מצאנו לכאורא כמה שיטות בראשונים א. הרמב"ן כתב בביאור ראשון שמדובר דוקא שהקדירה נוגעת בגפת ומבואר בלשונו שמצד שזה נוגע בגפת זה לא סיבה לאסור ורק כיון שזה מוטמן בהכל בדבר שאינו מוסיף הבל כה"ג זה נאסר מצד המקום שזה מוסיף הבל ב.עוד כתב לבאר שבאמת גם אם הקופה נוגעת בגפת חשיב כמו שזה מוטמן בגפת וביאר שזה מוטמן בדבר שאינו מוסיף הבל בכולו ובדבר המוסיף הבל בצד אחד זה סיבה לאסור ג.עיין רשב"א שהביא לבאר מרבינו יונה שמדובר אפילו אם הקופה עומדת באויר ולא נמצאת על הגפת ובכל אופן זה אסור ובטעם הדבר הריטב"א וכן ברבינו ירוחם מבואר שזה מצד שכה"ג זה הופך את הבגדים שלמעלה לדבר המוסיף הבל וכן הוא בב"י ובשאר אחרונים אמנם ברשב"א מבואר שכל מה ששהיה יותר קל מהטמנה כי לא כל כך מקפיד על החום אבל פה שמראה שהוא מקפיד שהרי מטמין ממילא זה נאסר ככל הטמנה ובפשוטו הכונה שזה אסור מצד השהיה שעל הגפת ד. עיין תוס' שכתבו שהסיבה שזה אסור מצד גזירה שמא יטמין במה שלמטה וכל זה אם זה דבר ששיך להטמין בו ולא אם זה דבר שלא שיך להטמין בו

והנה עיין רשב"א שכתב שהטמנה במקצת שמה הטמנה והוכיח דבר זה מדברי רבינו חננאל לעיל דהעמיד המשנה של כירה שאין הקדירה נוגע בגחלים וכן עיין או"ז הלכות ערב שבת שהוכיח כן מר"ח וחלק עליו ב. עוד כתב להוכיח מלשון המשנה שמגלה הכיסוי ומשמע שאין שם הטמנה ובכל אופן זה אסור וכתב שאין לומר שאם זה רק לא מוטמן מלמעלה זה אחרת דאם כן נתת דבריך לשיעורין וחז"ל לא כתבו שיעור ועיין חידושי הר"ן שדחה ראיתו שמדובר שזה היה מוטמן לגמרי רק שהיה ידית שיכל דרך שם להוריד המכסה ועיין פמ"ג רנ"ג י"ז מה שיישב ובר"ת בספר הישר מבואר שאם מוטמן ברובו זה גם אסור ולפ"ז א"ש

והנה לרשב"א היה ברור שהטמנה במקצת אסור ולפ"ז כתב שלביאור הרמב"ן שהקופה נוגעת בגחלים צ"ל שלא צריך שהקדירה מוטמנת בקופה אלא שהמשנה באה לחדש שהקופה זה לא הפסק וכתב שזה דוחק אמנם הנה בביאור הראשון של הרמב"ן מפורש שהקדירה עצמה נוגעת ובכל אופן כל האיסור רק מצד שזה גם מוטמן מלמעלה וכן הוא בלשון הרמב"ן וא"כ וודאי מבואר שהטמנה במקצת לא הוי הטמנה ועיין חידושי הר"ן דגם לביאור השני זה כך ורק לכן זה אסור אבל ללא זה אין כאן איסור ובפשוטו אדרבא גם מזה מוכח שהטמנה במקצת לא שמה הטמנה וכן הוא פשטות לשון הרמב"ן וכן מבואר בחידושי הר"ן והחזו"א לא ראה כל זה [אמנם החזו"א דן מסברא שרק בגפת שזה לא מעלה כל כך הבל א"כ כל שזה מגולה מלמעלה אין כאן שום השפעה גדולה על הקדירה ולכן זה לא נאסר וזה לא ראיה למתי שזה מוטמן בגחלים ע"ש בד"ה ודעת הרמב"ן]

ב]והנה עיין תוס' שדנו בתחילה איך אנו משאירים בכירה וטומנים מלמעלה מה זה שונה מקופה על גבי הגפת ותירצו שכל הסיבה גזירה שמא יטמין למטה וכאן זה לא שייך דזה דבר שאי אפשר להטמין בו דהינו דבתחילה הבינו שכה"ג זה אסור מעיקר הדין דחשיב הטמנה בדבר המוסיף הבל כיון שחלק מוסיף הבל ותירצו שכה"ג זה לא הטמנה מעיקר הדין רק גזירה דרבנן דפה לא שייך והנה צ"ב למה לא ביארו שכה"ג אסור מצד הטמנה במקצת של הגפת משא"כ אצלינו שהקרקע זה לא בכלל הטמנה ולכאורא משמע שגם קרקע זה בכלל הטמנה ולכן אם יש כאן איסור מעיקר הדין גם כאן צריכים לאסור ולפ"ז לכאורא מוכח מהא דלמסקנתם לא אסרו רק מצד גזירה חזינן שהטמנה במקצת זה לא הטמנה אמנם עיין חזו"א שנקט שתוס' ס"ל שמדובר שהקופה לא נוגעת בגחלים וכדעת רבינו יונה ולפ"ז יתכן שמצד הקרקע וודאי שאין זה צורה של הטמנה ע"ש

והנה לשון רבינו חננאל שמדובר שהקדירה לא נוגעת בגחלים ובפשוטו מבואר שהטמנה במקצת שמה הטמנה וכן דייק מזה הרשב"א וכן הוא שיטת הב"י אמנם צ"ב דהרמב"ן הרי ס"ל שלא שמה הטמנה ובכל אופן העתיק הר"ח ובפשוטו צ"ל כמו שביאר הב"ח שמדובר שזה מוטמן בבגדים מלמעלה וכן הוא בריטב"א בסוגין וכה"ג כתב רבינו יונה שמותר רק אם זה לא נוגע בגחלים אבל אם זה נוגע בגחלים זה אסור מצד הדין של קופה שטמן בה וכן הוא לשון הרא"ש שהעתיק את ר"ח ועיין היטב ברמב"ן ל"ח: שכן משמעות הדברים שסתם הנחה של הקדירה היא מוטמנת

והנה הד"מ כתב שמהטור בסימן רנ"ז מבואר שהטמנה במקצת לא שמה הטמנה ועיין חזו"א שתמה דהרי שם מדובר שזה לא נוגע בגחלים אמנם בפשוטו צ"ל דהד"מ נקט כפשטות הראשונים שהקופה מונחת על הגפת או על הגחלים ומבואר שאין איסור אלא אם זה מוטמן מלמעלה אבל ללא זה אין איסור עוד יתכן שנקט שמונח על קרקע הכירה זה גם נחשב הטמנה במקצת וכן בפשוטו מוכח דהרי השו"ע העתיק שגם אם לא נוגע בגחלים אסור במה שהוא מוטמן בבגדים והרמ"א לא השיג על זה

והנה עיין בה"ל שהביא מהא"ר שדן שאפילו שאם מונח על הגחלים זה לא סיבה לאיסור אבל אם זה מוקף מכל צד אפילו שזה לא נוגע בו כה"ג ההטמנה שלמטה הוי הטמנה במקצת ולפ"ז אפשר לבאר שזה גם כוונת ר"ח שכיון שהכל בתוך התנור א"כ בזה כתב שרק כיון שזה לא נוגע בגחלים זה מותר והנה הא"ר צידד כן בדעת הרמ"א וזה פלא דכל דיוקו דהרמ"א מהטור מהא דכה"ג הרא"ש התיר ומבואר שנקט שזה נוגע בגחלים והכירה סגורה בכל אופן נקט שזה מותר דהטמנה במקצת זה לא הטמנה

והנה עיקר הנידון האם הטמנה במקצת שמיה הטמנה אפשר לבאר בשני אופנים או שכל גזירת הטמנה רק אם זה מוטמן בכולו או שזה סברא מיוחדת שכיון ששליט בה אוירא זה מפקיע משם הטמנה ומדברי הא"ר מבואר שרק מצד השליט בה אוירא זה חיסרון והיה מקום לומר שזה גם הביאור ברמב"ן שאם מוטמן בדבר שאין מוסיף הבל ובחלק זה מוטמן בדבר המוסיף הבל שזה גם אסור ודו"ק בזה

ג]והנה עיין תוס' שביארו שיסוד החילוק בין שהיה להטמנה כיון ששהיה הוא מקפיד על חומו כיון שזה מוטמן בכולו וכן על ידי חיתוי מעט זה מועיל לו ועיין ביאור הגר"א רנ"ג ס"א שכתב להוכיח מזה דרק הטמנה בכולו הוי הטמנה ולא בחלק ועיין חזו"א במכתב בסוף הספר שדחה שזה טעם האיסור אבל כיון שגדר הגזירה היה הטמנה וזה נחשב הטמנה לכן זה אסור וההנ לפי הגר"א לכאורא זה רק סברא על מוסיף הבל אבל לא על הטמנה בשבת באינו מוסיף הבל

ד]והנה בתוס' מבואר שדנו במניח בתנור ומכסה בגפת האם זה נאסר וצ"ע דתיפו"ל שיש כאן הטמנה במקצת כיון שזה מונח על קרקע חמה וגם ללא ההטמנה שלמעלה זה סיבה לאסור ובפשוטו מבואר שבמקום ישר זה וודאי שבו עצמו לא שיך לדון מצד הטמנה וכן מבואר בחזו"א סקי"ט ד"ה ודעת וז"ל שאין על הקרקע שם הטמנה וכן בסקי"ח והנה הטור סימן רנ"ח כתב שאסור להניח קר על גבי חם בשבת ומבואר דבערב שבת מותר והקשה הב"י הרי זה מוסיף הבל וכתב שכיון שהקדירה מתקררת מצד עצמה חשיב אינו מוסיף הבל ומשמעות דבריו שבשבת זה אסור כה"ג מצד שאסור גם באינו מוסיף הבל והקשה החזו"א סקי"ח הרי א"כ גם בחם צריך להיות אסור ומפורש שם להיתר והנה הפמ"ג ומחצית השקל ביארו שכונת הב"י להקשות כנ"ל שגם ללא בגדים זה יאסר מצד הטמנה במקצת ולפ"ז קשה שבשבת זה גם יאסר וכבר הקשה כן במאמר מרדכי ועיין גר"ז שחידש שבדבר שאינו מוסיף הבל וודאי שכל ההטמנה זה מה שלמעלה אמנם עיין מחצה"ש שהביא בשם התו"ש שהב"י נקט שזה מכוסה בבגדים מלמעלה ולכן הוקשה לו שיאסר מצד שזה נותן חום בבגדים ותירץ שכאן מצד זה אין סיבה לאסור ולפ"ז אין להקשות שיאסר מצד אין מוסיף הבל דהרי אין איסור להטמין את הצונן

ועיין בית מאיר סימן רנ"ג שכתב שכל הראשונים שהטמנה במקצת זה רק אם יש קצת גחלים שמסובבים הכירה אבל ללא זה אין לזה שם הטמנה לכו"ע אמנם העירוני דברשב"א מ"א. לענין מוליאר מפורש שאם יש גחלים בצידו הוי הטמנה במקצת וזה אסור אמנם ע"ש שכתב לחדש שאם יש את דופן הכירה שמפסיק לכן לא הוי הטמנה

ועיין תהלה לדוד רנ"ז סק"ט ורנ"ח סק"א שהביא מהרשב"א עצמו שמותר לתת על גבי קדירה שנתונה על האש וכתב שצ"ל שזה גרע מהפסק אויר כיון שיש כאן קדירה שמפסיקה וכל הרשב"א שמוסיף הבל על ידי דבר אחר אסור זה מתי שיש הבל ישר על הקדירה מהגפת ולא כאן שיש הפסק הקדירה ולכאורא לביאור הרשב"א שהאיסור מצד שהיה זה מסתבר אבל לביאור הב"י שזה הופך למוסיף הבל צ"ע הסברא בזה ועין לקמן לענין הטמנה במה שמונח על התנור

ועיין בטור מה שהביא בהטמנה שעשה הרא"ש וכתב שהיה מניח דף על הכירה יותר גבוה מהקדירה ועל זה היה מניח בגדים וכה"ג שההטמנה רחוקה מהקדירה זה לא הטמנה ועיין ב"י שדן האם צריך שהנסר לא יגע בקדירה מלמעלה או שיכול ליגוע רק שיותר נוח כה"ג וכן דיק מרבינו ירוחם וצ"ע מה זה עוזר הרי הכל ביחד כמטמין הקדירה ועיין לשון הב"י שכיון שאין הוא דבר שמוסיף הבל גם מצד החום שמתחתיו ממילא יש כאן הפסקה בין ההטמנה לקדירה וצ"ע מה זה שונה מבגדים אמנם לכאורא כל זה שייך הב"י לשיטתו שהגדר שהבגדים שלמעלה נהיים מוסיף הבל אבל לביאור הרשב"א שזה מראה שהוא מקפיד וממילא זה נאסר מצד שהיה לכאורא גם כה"ג היה צריך להיות כך וצ"ע

ה]עיין תוס' שדנו שכשעושים מבנה מיוחד לצורך הקדירה זה עצמו נחשב הטמנה בדבר המוסיף הבל דמקום זה יש בו הרבה הבל וזה מחמם התבשיל וכתבו לישב בשני אופנים או שכיון שזה מתמעט והולך חשיב שאינו מוסיף הבל והרא"ש לא הביא קולא זו כלל אמנם עיין מג"א שהביאו והמ"ב סימן רנ"ז ס"ח הביאו וכתב שאין למחות ביד מי שסומך על זה והנה הב"י סימן רנ"ח ביאר שלהניח על קדירה זה לא הטמנה בדבר המוסיף הבל כי זה מתקרר ועיין בה"ל דהביא מהמאמר מרדכי שהקשה הרי השו"ע לא פסק היתר זה בתנור וכתב שצ"ל שחום התנור שהוא גדול זה יותר חמור והנה בפשוטו לפ"ז בגרף הגחלים לצידו אבל זה בתוך התנור זה יהיה אסור ועיין תהלה לדוד רנ"ז סק"ז שדיק מהראשונים שגם כה"ג מותר לרבינו ברוך וצ"ע הטעם

עוד כתבו התוס' שכיון שיש אויר שמפסיק בין הקדירה לדופני התנור אין זה הטמנה ולשון הרא"ש שיש הרבה אויר אמנם עיין גר"ז סעיף י שכתב אפילו כל שהוא אויר אמנם לפ"ז אם יעשה מבנה בדיוק בגודל הקדירה זה יהיה אסור וכן הוא בשער הציון אמנם עיין מרדכי הובא בב"י סוף סימן רנ"ז וכן האריך הגר"ז בקו"א ג' כן הביא המג"א דעיקר ההיתר דדבר שאינו מטלטל אלא מבנה בקרקע אין זה דומיא דרמץ ולפ"ז גם באופן דהמ"ב מותר והנה בלשון הרא"ש מבואר שזה רק סברא במוסיף הבל שזה לא דומיא דרמץ ומשמע שבאינו מוסיף הבל זה כן אסור ועיין מג"א סקי"ג דמפורש כן בדבריו ועמד על זה התהלה לדוד סק"ו ע"ש

והנה הטור הביא שהרא"ש עשה כך שהיה הפסק אויר ועל זה נתן בגדים וכתב שגם על זה יש לפקפק מדין קופה שטמן בה ולכאורא כונתו דהבין שזה היה נוגע באש מלמטה וכה"ג יש מקום לאסור גם אם מלמעלה זה לא מוטמן ולכאורא זה על דרך האליהו רבא כי זה שומר על החום וכה"ג חשיב הטמנה מלמטה וצ"ע

והנה המ"ב כתב לדון במניח על גבי התנור ומטמין בבגדים שיש להקל ועיין חזו"א שהקשה שכאן גם לרבינו ברוך אסור כיון שיש גחלים בתנור ורק לראשונים שבהפסק אויר יש להקל ואנן לא קי"ל כן ועיין אבני נזר חו"מ סימן ק"ו [ובאגלי טל החדש נדפס סימן קפ"ה] שנקט שוודאי שזה אסור אמנם עיין תהלה לדוד סק"ט שכתב שכל דברי הרשב"א בהפסק אויר ולא בהפסק קדירה או גג התנור [וצ"ל דקופה שאני שזה נחשב כהטמנת הקדירה וכחלק מהקדירה וכן מדויק בלשון הרשב"א ועיקר הסברא מבוארת ברשב"א מ"א. בביאור בירושלמי דמוליאר הגרוף ע"ש [ודברי הרשב"א הנ"ל היו בהעלם רבותינו האחרונים]

ו]עיין או"ז הלכות ערב שבת סימן ח' שהוכיח שהטמנה במקצת זה לא הטמנה מהא דמותר לתת חררה על גבי גחלים [וע"ש שכתב לדון שזה רק בתנור אמנם דחה שהרי תנור אסור גם גרוף א"כ זה כמו גחלים ומבואר שנקט ששיך הטמנה על גבי דבר ישר] והנה הוא הוכיח מלשון רש"י שזה ממש על גבי גחלים ומבואר שנקט שגם לרש"י שמותר גו"ק בהטמנה אבל אסור מבושל כמאכל בן דורסאי וכדעת הרמב"ן ועיין פמ"ג רנ"ד א"א י"ב שנקט שאוכל עצמו אין זה הטמנה ורק בקדירה שזה טמון בדופני הקדירה והוי כקופה שטמן בה וכוונתו לא שזה מוסיף הבל אלא שרק כה"ג שיש מה שישמור החום של ההטמנה זה מעשה הטמנה ועל דרך סברת הא"ר לעיל ועיין גר"ז במהדו"ב ד"ה אבל אין לומר שדן שאין זה דרך הטמנה באוכל לבד שחלק על זה וע"ש ד"ה הנה לרשב"א שרק כאן כי זה ישרף לכן אין חשש [אמנם עיין תוס' ל"ז.שדימו הטמנת חררה להטמנת קדירה שנוגעת בגחלים ולפ"ז מוכרח בדעתם שהטמנה במקצת מותר כמבואר בשפת אמת שם] וע"ש שהביא מלשון רש"י עירובין ע"ז שמותר באוכל עצמו מוטמן וכתב שזה לשיטתו דבמבושל אין איסור

ז]הנה בדעת הראשונים שהטמנה במקצת לא שמה הטמנה יש לדון האם צריך שיהיה מוטמן ממש בכולו או שמספיק ברובו וברשב"א נקט שאם לא הוי הטמנה אפילו מגולה רק מלמעלה זה לא מוטמן לכן הוכיח מהדין שאם מגולה מלמעלה זה אסור ועיין ר"ן שדחה שזה לא מגולה מלמעלה אלא יש רק ידית להרים המכסה ומשמע שגם אם לא מכוסה מלמעלה והכל מכוסה חשיב הטמנה במקצת שמותר אמנם ר"ת בספר הישר כתב שאם רובו מוטמן זה אסור ויתכן דסברת החולקים שכיון דשליט אוירא חסר בכל ההטמנה ולא שאין לזה שם מוטמן שלכן זה תלוי בדיני רוב ועיין בפמ"ג רנ"ג א"א י"ז שנקט להיתר וכן בגר"ז רנ"ג ס"י [אמנם במהדורא בתרא חזר בו] אמנם בסימן רנ"ט במ"ז ד"ה הטמנה למחבר נקט לאיסור ועיין חיי אדם כלל כ' הובא במ"ב רנ"ז סקמ"ג שנקט גם שאם רובו מוטמן אסור ועיין ט"ז רנ"ג י"ד שנקט שמותר אמנם שם דיבר על אינו מוסיף הבל ועיין מג"א רנ"ט בכללי הטמנה דמשמע להיתר

ח]עיין בגמ' שבת מ: דמותר לקחת פך שמן וליתנו בתוך מים בכלי שני וקשה למה אין כאן חיסרון של הטמנה בדבר שאין מוסיף הבל ועיין מ"ב סק"ב דהביא מהאחרונים שמדובר שזה לא מוטמן כולו ובשער הציון הביא מהא"ר שכיון שזה כלי שני אין בזה איסור מטמין את הצונן שיתחמם אמנם צ"ע לשיטות שהטמנה במקצת אסור ועיין חזו"א שכתב שאין הטמנה בתוך אוכל שבקדירה אלא שצ"ע הרי מבואר בגמ' שאסור שמים יעברו בחמי טבריה מצד הטמנה וכתב ששם זה מצד שזה בקרקע גרע וצ"ע הרי לענין אמבטי הגמ' מ: דנה להיתר ורק מצד בישול אסור ווכאן זה בקרקע ולמה שלא יאסר מצד הטמנה וצ"ל שאמבטי זה כלי אמנם עיין רשב"א ל"ט: שהביא מרבינו יונה מפורש שאסור להטמין כלי בתוך אמבטי [וצ"ע מהגמ'] עוד הקשו עליו דהר"ן ל"ט. הביא את רש"י שמעשה דאנשי טבריה המים היו נשפכים לתוך החמי טבריה עצמם וכתב שלפ"ז אסור לתת מים בתוך קדירה שיש בה אוכל רותח ומבואר שלא ס"ל כסברת החז"א רק חלק שם שכה"ג שזה מתערב זה לא הטמנה אמנם אם זה בכלי משמע שזה כן יהיה הטמנה ועיין בית מאיר סימן רנ"ג שכתב שמגמ' זו קשה על השיטות שהטמנה במקצת אסור

ט]בהא דמבואר בגמ' דשושמין מותר להניח עליה גפת לרמב"ן הכוונה אפילו אם זה מונח ממש על זה אמנם לרשב"א אין לנו מקור אלא באינו מונח עליו אבל במונח עליו הוי הטמנה גמורה וצ"ע על המ"ב סקט"ו שנקט להיתר הרי קי"ל לעיקר הדין כרשב"א

**נ"א. - מ"ח. - מ"ט.**

**נ"א. משנה – סוף הפרק**

**מ"ח. רבה ור"ז – הדר**

**מ"ט. בזמן שהם לחים – גמ'**

**א.הטמנת צונן – עיין רש"י ורמב"ם ובראשונים טושו"ע רנ"ז ס"ד**

**ב.פינה ממיחם למיחם – עיין רש"י הטעם וברמב"ם ועיין ר"ן מה שביאר במחלוקתם ועיין חזו"א ל"ז סקל"ב ד"ה נ"א. [וכן הוא במהר"י אבוהב על הטור ועיין מג"א סקי"ד לענין העביר בחזרה כלי ראשון ועיין פמ"ג מ"ז ה' לענין פינה לכלי ראשון אחר, טושו"ע רנ"ז ס"ה**

**[ג.פינה ממיחם וכו' בסתירה מכאן לחזרה – עיין תוס' בסוגין ולעין ל"ח: ובר"ן לעיל ל"ח: ובחידושי הר"ן שם מה שדן בדעת רש"י]**

**ד.אם בא להוסיף רשב"ג וכו' – עיין תוס' וברא"ש כאן ומה שהביא בשם רבינו יונה ועיין טושו"ע רנ"ז ס"ד וע"ש לענין הוריד מערב שבת ורוצה להחזיר בשבת ועיין רא"ש במשנה ובסוגין לענין הוריד ואין דעתו להטמין חזרה האם מותר לחזור ולהטמין ועיין גר"ז רנ"ז ס"ח ובתהלה לדוד סק"ד [ועיין א"ר רנ"ט ס"ב סק"ט לענין הניח על גבי קרקע ועיין בזה ברא"ש ריש פרקין לישב הדין הניח על גבי קרקע כי זה הטמנה ומותר]**

**ה. מ"ט. במשנה כיסהו ונתגלה – עיין רש"י מ"ט: ורמב"ם בפיה"מ ועיין שו"ע רנ"ט ס"ג ובגליון רעק"א שם ועיין רש"ש נ:**

**ו. עיין חזו"א סוף סימן ל"ז לענין הטמנה בתרמוס**

**ז. מיחם על גבי מיחם – עיין סוגין ולעיל מ"ח. רבה ור"ז וכו' ועיין תוס' שם וברשב"א ד"ה התם ובדף מ: ד"ה מביא אדם ובר"ן על הרי"ף כ"ב. ד"ה ומקשו הכא וי"ט.ד"ה ת"ר בסופו ועיין טור סימן רנ"ח ובביאור כוונתו בב"י ועיין שו"ע ועיין שני ביאורים בביאור הגר"א והט"ז שם ועיין מג"א ובמחצית השקל והפמ"ג ועיין היטב במ"ב שהביא שם שיטות האחרונים בביאור דעת השו"ע ועיין שי"ח ס"ו ובדעת השו"ע עיין רנ"ג ס"ה ובמ"ב שם סקפ"ח ועיין חזו"א ל"ז סקט"ז י"ח ובמכתבים שבסימן קנ"ו ובעיקר דינא דרבינו יונה מצינו שני ביאורים א.ביאור הגר"א רנ"ז ס"ו ב. חזו"א במקומות הנ"ל ועין היטב בלשונות הראשונים**

**ח.בענין להוסיף אוכל להטמנה - עיין מ"ב שי"ח סקנ"א ובשער הציון ובסימן רנ"ג סקפ"ח ובחזו"א סקי"ז**

**ט.גמ' מ"ט. בזמן שהם לחין עד יתיב ר' יוחנן - טושו"ע רנ"ז ס"א - ס"ג**

**נ"א. מ"ח.**

א]**כיסהו ונתגלה מותר לכסותו:** עיין תוס' שבגילהו על מנת לכסותו בשבת אסור לכסותו דזה כמו תחילת הטמנה אמנם אם זה נפל לבד מותר להחזיר [ואין להוכיח מכאן לחזרה דכאן הרי גם בהניח על גבי קרקע מותר] ובב"י הביא הרבה ראשונים וכן נפסק בשו"ע שגם אם נתגלה לבד אסור לחזור ולהטמין בשבת דזה כמו בתחילה ועיין רא"ש שרק אם הוריד על מנת לא להחזיר אסור להחזיר בשבת אבל אם היה דעתו להחזיר אין בזה איסור ומשמעות לשונו דבשבת עצמה אפילו אם לא היה דעתו להחזיר מותר להחזיר וכן הוא בלשון הגר"ז רנ"ז ס"ח ועיין תהלה לדוד שהעיר בזה וצ"ע ובשו"ע פסק שאם נתגלה בערב שבת אסור להחזיר

ב]**מותר להטמין את הצונן:** שיטת רש"י שהכונה כדי שישאר קר אבל אם עושה כדי לשמור על חומו או כדי שיתחמם אסור אמנם שיטת הרמב"ם וכל הראשונים שאפילו אם מטרתו שיתחם קצת או שישמור על חומו כל ששמו צונן אין איסור ועיין לקמן דפינה ממיחם למיחם מותר מצד שהשתא אקורי קא מקיר לה ארתוחי מיבעיא ועיין ר"ן דלשיטת רש"י יש כאן סברא שאפילו שעושה לשמור על החום אבל כיון שהראה שלא מקפיד על החום אין חשש שיחתה אמנם כתב שבדברי הרמב"ם מבואר שהכונה שזה נחשב כמו צונן ולכן מותר ועיין חזו"א סימן ל"ז. בסופו ד"ה נ"א. שכתב שגם לראשונים שמותר להטמין צונן אפילו במטרה לחמם בכל אופן סיבת ההיתר לא כי זה נחשב קר אלא כיון שהראה שלא מקפיד דכן הוא לשון הגמ' וכן הוא בפירוש מהר"י אבוהב על הטור ועיין מג"א שגם אם החזיר לכלי הראשון מותר כיון שצינן על ידי שזה עבר לכלי שני ועיין פמ"ג מש"ז סק"ה שכתב שגם אם העביר ישר לכלי ראשון אחר מותר ולכאורא כל זה ניחא לרש"י אמנם לרמב"ם שהגדר שזה צונן היה מקום לומר שזה רק בדבר שנהיה כלי שני וצ"ע

והנה המג"א סקי"ד כתב שה"ה אם האוכל הצטנן חשיב צונן ואין בזה איסור ועיין פמ"ג שהכונה שזה הצטנן לפחות מיד סולדת ובשער הציון אות כ"ט רצה לתלות במחלוקת המחבר והרמ"א לענין בישול אחר בישול בלח ובחזו"א ל"ז סקל"א חלק עליו

ג]**פינה ממיחם למיחם:** והנה בעיקר מה שהגמ' אומרת שפינה ממיחם למיחם מותר הקשו הראשונים דלעיל לענין חזרה מבואר בגמ' שזה סיבה לאסור והנה בתוס"ר שם ובתירוץ אחד בר"ן תירצו שכאן גדר ההיתר שזה צונן משא"כ בחזרה אדרבא צונן זה יותר סיבה לאסור ויש שתירצו דשם גדר החיסרון שזה כמו הניחו על גבי קרקע וכאן זה לא שייך ועיין תוס' לעיל ל"ז: שכתבו דבשהיה כמה שזה יותר קר זה סיבה יותר שיחתה משא"כ בהטמנה כי חיתוי מועט לא מועיל וצ"ע הרי זה גזירה שמא ירתיח ולא שמא יחתה עוד תירצו שהטמנה זה לצורך מחר משא"כ שהיה וצ"ע הרי כאן זה מצד שמא ירתיח שימצא שזה קר אמנם משמע קצת מתוס' שהעמידו נידון הגמ' בדבר המוסיף הבל וכן משמע קצת בקושיתם אחר זה דמשמע בגמ' דמדובר דמטמין בלילה דהינו שזה הטמנה בשבת באינו מוסיף הבל וצ"ל שס"ל כרבינו שמואל שמותר להטמין במוסיף הבל בדבר מבושל וכן ס"ל שמותר להחזיר וכן הוא בפסקי הריא"ז בסוגין

ובעיקר קושית התוס' עיין חידושי הר"ן לעיל שהעמיד בעיקר הקושיא לשיטת רש"י שהטמנה ושהיה זה אותו דבר א"כ כמו שעוזר פינה ממיחם למיחם לענין שהטמנה זה גם יעזור לענין שהיה ע"ש וע"ש תירוץ אחד ששם מדובר שהחזיר למיחם הראשון וכאן שמטמין במיחם הקודם ובפשוטו כוונתו דבהטמנה אם יטמין במיחם הראשון יהיה אסור וזה דלא כדביאר המג"א אמנם יתכן כוונתו רק שזה סברא לחלק לגבי שהיה אבל לגבי הטמנה תמיד מותר וכדהארכנו בסוגיא שם

ד]**אם בא להוסיף רשב"ג:** עיין תוס' דביארו דלת"ק מותר רק להחזיר ולהוסיף ולרשב"ג מותר גם להחליף אמנם שאר הראשונים פליגי וכתבו דרשב"ג מבאר את ת"ק ואין כאן מחלוקת ועיין רא"ש ובב"י וקרבן נתנאל

ה]**מ"ט. כיסהו ונתגלה וכו':** מבואר שאם ההטמנה נפלה לא יכול לטמין ובטעם הדבר ברש"י וברא"ש ביארו מצד שזה מוקצה ומבואר שללא איסור מוקצה מותר לסדר ההטמנה ולחזור ולהטמין אמנם הרמב"ם בפיה"מ ביאר שעד כמה שנתבטלה כל ההטמנה אסור ועיין רעק"א סימן רנ"ט שהקשה הרי גם אם גילהו מותר לכסותו ואפילו להחליף ההטמנה ועיין רש"ש נ: שכתב שלא הותר רק להחליף הכיסוי אבל לא עיקר ההטמנה אמנם בפשוטו אינו כן וכמו שמתר להחזיר מכירה לכירה ה"ה כאן אמנם בפשוטו הסברא ברמב"ם שאם התבטל ההטמנה חשיב תמיד הטמנה חדשה ורק אם מקום ההטמנה קיים יכול גם להטמין במקום אחר

**מיחם על גבי מיחם**

ו]**מניחים מיחם וכו':** עיין גמ' לעיל מ"ח. דרבה אסר להניח כד מים על קומקום ור"ז שאלו מה זה שונה ממיחם על גבי מיחם והגמ' עונה התם אוקמי קא מוקים הכא אולודי קא מוליד ועיין תוס' ושאר ראשונים שהקשו ממ"נ אם זה מגיע ליד סולדת א"כ יש כאן בישול בתולדות האור ואם זה לא מגיע ליד סולדת א"כ הרי מותר להניח נגד המדורה ולמה רבה אסר וביארו תוס' שמדובר שהוא הניח להפשיר אמנם זה היה מצב שאם זה היה נשאר זה היה מתבשל ור"ז התיר ורבה אמר לו שיש כאן גזירה שמא ישאיר ויעבור על איסור בישול ועיין רא"ש שביאר כן ועיין רשב"א ור"ן שהביאו ביאור זה והנה צ"ב מה ר"ז הוכיח ממיחם על גבי מיחם הרי גם שם אם זה יכול להגיע ליד סולדת אסור מאותו טעם שכאן אסור ועיין חזו"א ל"ז ט"ז שביאר שר' זירא הבין שהטעם שאוסר מצד שחשיב שהיה ולכן שאלו מה זה שונה משם שכה"ג לא חשיב שהיה ורבה ענה לו שאסר מטעם אחר מצד שמא זה יתבשל והנה צ"ב לשון הגמ' ועיין רשב"א מ: בד"ה והנכון שביאר שאוקמי הכונה שאין אפשרות אלא להעמיד החום משא"כ כאן שזה מוליד חום יש אפשרות לבשל דבר זה והנה לשון הבריתא ולא כדי שיחמו אלא כדי שיהו משומרים והנה לראשונים שאין בישול אחר בישול בלח עיין חזו"א שצ"ל שהכונה שאם זה לא מבושל אסור רק כדי לשמור ולא לחמם אבל אם זה מבושל מותר גם לבשל ואם יש בישול אחר בישול בלח הכונה שרק אם זה חם לשמור החום או אם קר וישאר פושר אבל לא להרתיח וע"ש שדן שהעמדת החום זה רק גרם בישול והוכיח מהאחרונים שחשיב בישול

ועיין רמב"ן שביאר שהגמ' דנה שחימום על ידי ההבל זה לא תולדות האור ורבה חידש שזה גם תולדות האור ע"ש

וברשב"א מ"ח. ומ: וכן בר"ן הביאו בשם רבינו יונה שהעמיד את שני הסוגיות בהטמנה דהינו שרצה להטמין הקומקום בבגדים מעל המיחם והסיבה להתיר מצד להטמין את הצונן שמותר ורבה חידש שכל מה שמותר להעמידו באותו מצב אבל לחממו אסור דהינו להפיג צינה שזה נשאר קר מותר אבל לחממו אסור ובפשוטו הכוונה אפילו אם זה לא נהיה יד סולדת ובשער הציון רנ"ח נסתפק שזה רק אם נהיה יד סולדת ובחזו"א סקי"ח פשיטא ליה שאסור כל שזה מתחמם והנה קשה מה הראיה ממיחם על גבי מיחם אמנם מבואר ברשב"א שגרס גם שם להטמין וצ"ע איך מותר הרי אסור להטמין את הצונן ועיין מ"ב שי"ח סקנ"א ובשער הציון שכתב שדבר קדירה מוטמנת אם נתגלתה אגב שמכסה יכול להוסיף עוד דבר ועיין חזו"א סקי"ז שתמה על זה מה סברא בזה ובפשוטו מהראשונים שביארו שההיתר של ר"ז היה מצד להטמין את הצונן ולא מצד שזה אגב מבואר דלא כסברא זו והנה עיין מ"ב סימן רנ"ג סקפ"ח דבעצמו כתב שם לאיסור וצ"ל שכאן רק התיר אם זה נתגלה וצריך לכסותו אגב זה יכול להוסיף דבר אבל לא לגלותו כדי להוסיף ולפ"ז יתכן שגם לא קשה המראשונים ובחזו"א סימן קנ"ו בהשמטות כתב דצ"ל דמדובר שאין חיסרון של הטמנה כגון שזה היה כבר מוטמן ורוצה לחזור ולהטמין אלא שצ"ב מה ר"ז הוכיח ממיחם על גבי מיחם אם מותר שכבר היה מוטמן וצ"ל שהבין שהסיבה דזה כמו מוסיף הבל ור"ז דחה לו כי יש כאן הוספת חום

והנה בעיקר האיסור המבואר כאן עיין חזו"א סוף סקי"ז ובסקל"ב דביאר שזה אסור מצד האיסור של דבר שאינו מוסיף הבל אלא שאין כאן ההיתר להטמין את הצונן אמנם בביאור הגר"א רנ"ז ס"ו הביא מכאן מקור שאסור להטמין את הצונן בדבר המוסיף הבל ומבואר שזה אסור מדין דבר המוסיף הבל ועיין בבה"ל שם שביאר שבערב שבת וודאי מותר אלא שיש כאן סברא שלענין שבת זה כמו מוסיף הבל [ועיין גר"ז במהדורא בתרא ד"ה והא דהתיר ובד"ה והנכון שנסתפק בזה] והנה בלשונות הראשונים בדף מ"ח. הלשון שזה כמו מוסיף הבל ובדף מ: הלשון שהרי אסור להטמין את הצונן ויש לדון נפק"מ בכל זה בכיסהו ונתגלה האם מותר לכסות וכן לרש"י שמותר להטמין מבושל כמאכל בן דורסאי וכן בשאר דברים שמצאנו שחלוק מוסיף הבל מאין מוסיף הבל

והנה לענין הלכה הגר"ז סימן רנ"ח סק"א נקט שלא קי"ל כר"י אמנם הגר"א ביאר שזה כוונת השו"ע סימן רנ"ח וכן נקט המ"ב לדינא וכן הוא מפורש בשו"ע רנ"ג ס"ה ועיין חזו"א סקי"ח שלית מאן דפליג על רבינו יונה וצ"ל כוונתו שגם מי שלא ביאר שזה הכונה בגמ' מודה לדין זה וכן משמע בחידושי הר"ן שלא הביא כלל את ביאור רבינו יונה בסוגיא בכל אופן כתב בדף מ: כדין פשוט את דינו של רבינו יונה

והנה דעת רש"י שאין גזירת הפשר וכן לדעתו הרי אין היתר להטמין צונן כדי לחמם ולפ"ז צ"ע איך יבאר סוגין ועיין רמב"ם שהעתיק שלא מניחים צונן על גבי מיחם ועיין מ"מ שזה מצד שמא יתבשל וצ"ע שבכנגד המדורה משמע שלא ס"ל גזירת הפשר ובפשוטו משמע שיש כאן גזירה מיוחדת להניח על מיחם כדי לקבל חום ואולי זה דוקא כשזה על האש וכן ברבינו ירוחם מבואר שהביא דעה שזה גזירה מיוחדת לחמם בדבר שמונח עלה אש

ז]עיין טור סימן רנ"ח שכתב שמותר להניח בערב שבת קדירה צוננת על קדירה חמה ואין זה הטמנה בדבר המוסיף הבל ובפשוטו מדובר לא באופן של הטמנה וצ"ב הטעם ועיין ב"י שזה מצד שאין הקדירה מוסיפה הבל מחמת עצמה אלא מחמת דבר אחר ומצטננת כל הזמן ועיין פמ"ג וגר"ז ובית מאיר שביארו שהוקשה לו לשיטתו שהטמנה במקצת אסורה למה שזה לא יהיה הטמנה ולכן תירץ כנ"ל ועיין ט"ז שלדידן שהטמנה במקצת לא הוי הטמנה לא קשה כלל ועיין בה"ל שהקשה הרי שיטת הטור לפסוק שקטום יש איסור הטמנה אפילו שזה מצטנן ויותר קשה הרי גם בתנור גרוף השו"ע החמיר וכן הטור ולא העתיקו ההיתר של רבינו ברוך ותירץ שכאן זה חום יותר קטן ובזה וודאי חשיב אין מוסיף הבל ועיין חזו"א סקי"ח בתחילתו שנקט שכוונת הטור שאין זה מעשה הטמנה [ולא ביאר הטעם] וכן ביאר הגר"ז דדבר שטוח אין זה דומה לרמץ ואין בזה הטמנה והנה מבואר בטור שבשבת זה אסור ועיין פמ"ג דעד כמה שזה מגולה צ"ל שזה מצד שזה יכול להגיע ליד סולדת ויהיה כאן בישול והנה עיין מאמר מרדכי שהקשה על הב"י שא"כ בשבת זה יאסר מצד שאסור אפילו באין מוסיף הבל והרי מפורש שמותר להניח מיחם על גבי מיחם [והגר"ז חידש שבאינו מוסיף הבל זה תלוי בלמטה] ב. שאם יש אש מתחת זה צריך להאסר דאז זה יחשב מוסיף הבל והשו"ע הרי פסק בסימן רנ"ג ושי"ח שמותר להניח על קדירה מלאה שנמצאת על האש ולכאורא יש מקום לדון שאם יש אש ההנחה מתיחסת לאש ולא שיש כאן מטרה לקבל חום מהקדירה

ובמ"ב הביא מהגר"א וכן במחצית השקל מהתו"ש שמדובר שהיה מוטמן בבגדים מלמעלה ורק לכן הוקשה לב"י שזה מוסיף הבל וכתב שזה מתמעט ועיין מ"ב שלפ"ז התיר גם להטמין בשבת מצד שמותר להטמין את הצונן ורק אם זה על האש זה נאסר מצד דין רבינו יונה או אם זה קר מצד אלודי קא מוליד ובחזו"א יצא לדון דכה"ג דנים הכל כקדירה אחת ולכן מערב שבת זה לא סיבה לאסור משא"כ בשבת שיש כאן תוספת על הקדירה הראשונה חישב שיש כאן הטמנה באין מוסיף הבל וע"ש

**סוגיא דמעשה דאנשי טבריה**

**ל"ח:**

**[את תוס' ד"ה מעשה כדאי ללמוד לאחר הסוגיא]**

**א.רש"י ד"ה אם בשבת - עיין פנ"י מה שהקשה על רש"י ועיין ב"י סימן שכ"ו ס"ג דמבואר דלא כפני יהושע**

**ב.תוד"ה מעשה – במציאות של הסילון עיין תוס"ר ובר"ן ד"ה גרסינן בגמ' וכבר נחלקו בזה הבעל המאור ובמלחמות ועיין שיטה לר"ן קמ"ו: ד"ה ליגזור ועיין בית מאיר שכ"ו ס"ג ד"ה כתב המג"א [ובמהדורא בתרא לגר"ז ד"ה על כן צריך לומר]**

**ג. בא"ד בפירוש ר"י והא דלשיטתו אין איסור מצד בישול – עיין פנ"י ונראה לר"י מה שתמה בזה ועיין חידושי הר"ן במשנה ועיין גר"ז במהדורא בתרא בסופו ד"ה והנה ברמב"ן שכתב כר"ן הנ"ל ועיין בית מאיר סימן שכ"ו ס"ג הובא בבה"ל שנקט דלא כפני יהושע וכן הוא בלשון התוס"ר ל"ח: ד"ה ממעשה [וכן ברשב"א ל"ח: ד"ה ויש לדחות] ועיין שם בביאור הלכה מה שדייק מתוס'**

**ד.רבה אמר שמא יטמין – האם זה גם בערב שבת מצאנו כמה שיטות א. רא"ש ובתוספותיו ב.עיין רמב"ן ורשב"א ור"ן[והא דאין חיסרון של חול שהוא מוסיף הבל עיין שיטה לר"ן ובחידושי הר"ן] ג.עיין ריטב"א וכן הוא בספר התרומה סימן רל"א ד"ה פרק אין טומנין בסופו ד.עיין תוס' ד"ה אלא ובדגול מרבבה סימן שי"ח ועיין תוס"ר בסוגין דמשמע דלא כדבריו [וכבר נחלקו המהרש"א והמהרש"ל בסוגין בכונת דבריהם]**

**ה. רש"י ד"ה שמא יטמין - עיין רש"ש**

**ו. תוד"ה שמא יטמין – עיין חידושי רעק"א**

**ז. רב יוסף אמר וכו' – הא דלא ס"ל שיאסר מצד הטמנה מצד מוסיף הבל – עין תוס' ד"ה אלא ועיין רשב"א בשם רבינו יונה ועיין חידושי הר"ן שזה רק סברא לר' יוסי. והא דלא נאסר מצד אין מוסיף הבל – עיין תוס' ובתוס"ר ועיין חידושי הר"ן ובריטב"א שזה מצד היתר צונן**

**ח. תוד"ה ואין מגלגלין – עיין רא"ש ובתוספותיו מה שנחלק על תוס' ועיין מג"א שי"ח סק"י ובנו"כ שם**

**ט. תוד"ה אלא - עיין מהר"ם [ועיין מהרש"ל ומהרש"א בתוד"ה מפני]**

**י. אמר רב חסדא בטלה הטמנה – עיין רשב"א שהאריך למה הוי ראיה גם לרבנן ועיין תוס' לעיל ד"ה מעשה**

**י,ב. האם לר"ח יש איסור גם מצד בישול – עיין תוס' ל"ח: וברשב"א כאן ועיין גר"ז שכ"ו ס"ג ועיין בה"ל שם**

**י"א. עולא אמר הלכה כאנשי טבריה – בביאור שיטתו עיין רמב"ן ורשב"א ועיין רמב"ן במלחמות י"ח. [ובחידושי הר"ן ובריטב"א] [לקראת סוף העמוד] ועיין היטב בדבריהם למה אין כאן איסור מצד הטמנה ולמה אין כאן איסור מצד בישול**

**י"ב. תוד"ה ממעשה – בענין קדירא חיתא עיין חידושי רעק"א**

**י"ג. עיין מ: לענין כד שמן במים והקשו האחרונים למה לא הוי הטמנה כסוגין – ועיין מ"ב סימן רנ"ח ובבית מאיר סימן רנ"ג ועיין חזו"א סקל"ב ועיין ר"ן ד"ה ומדאמר רבה ומקורו ברשב"א בשם רבינו יונה דמבואר דלא כחזו"א ועיין עוד בר"ן ד"ה גרסינן בגמ' ועין מהדורא בתרא לגר"ז בסופו ד"ה הלכך מחורתא**

**י"ד. טושו"ע סימן שכ"ו ס"ג - שי"ח ס"ג ובמ"ב ובבה"ל שם**

**[ט"ו. לענין הטמנה באיסור עיין ד"מ רנ"ז מהמרדכי ובטושו"ע שם חזו"א ל"ז סקכ"ה ועיין א"ר שם לענין האם סוגין זה גם בשוגג ועיין חידושי הר"ן בסוגין]**

**ל"ח:**

א]**רש"י ד"ה אם בשבת:** עיין לקמן אות ט'

ב]**תוד"ה מעשה:** עיין לקמן אות ט'

ג]**רבה אמר שמא יטמין ברמץ:** עיין רש"י, ועיין רש"ש דכתב דמבואר ברש"י שאין האיסור מצד דין הטמנה אלא גם לרב יוסף מצד הדין הטמנה הרגיל אין כאן סיבה לאסור כמו לרבה רק יש כאן גזירה שיחשבו שטעם היתר הבישול כי אין איסור לבשל דרך הטמנה ויתלו שזה טעם ההיתר ולכן יתירו גם בתולדות חמה משא"כ בהנחה על סודרין לא שיך טעם זה

ד]**רבה אמר גזירה שמא יטמין ברמץ:** הקשו הראשונים א"כ למה דוקא בשבת אסור הרי גם בערב שבת צריך להיות אסור ועיין רא"ש שכתב דבאמת לרבה אסור גם בערב שבת וברמב"ן ורשב"א ור"ן תירצו שכיון שבלילה זה מתקרר א"כ בערב שבת לא שייך לאסור מצד הטמנה בדבר המוסיף הבל ובשיטה לר"ן משמע שגם אם הביצה תתחמם מכח החול אבל זה לא חום חזק שזה סיבה שישאר לאחר שהשמש תלך ובר"ן קצת משמע שבאמת כה"ג אסור והנה צ"ב הרי למחרת זה יתחמם ואז יהיה מוסיף הבל ומשמע מכאן כמו שכתב הבה"ל סימן שכ"ו ס"ג שצריך מעשה הטמנה וכל שמצד המעשה אין זה מעשה הטמנה מה שיש כאן מצב של דבר מוטמן בדבר המוסיף הבל זה לא סיבה לאסור והוא חידוש גדול וכבר עמד על זה במנחת יצחק ח"ד סימן מ"ד סקט"ז [ולפ"ז אם עשה כבר מעשה הטמנה באיסור אין דין להוריד דהאיסור זה המעשה ועיין ברמב"ן במלחמות בחד תירוצא דאנשי טבריה התירו כי המים באים מאליהם אמנם מבואר שרבנן חולקים ועיין ראשונים שהוכיחו מאנשי טבריה שאסור צונן במוסיף הבל וצ"ע הרי זה התחמם עד יד סולדת ומשמע שדנים לפי זמן ההטמנה אמנם במלמות מבואר שזה רק הופשר וצ"ע בזה] ועיין תוס' ד"ה אלא ובדגול מרבבה סימן שי"ח שלמד שלדבריהם שכל מה שרב יוסף חולק זה בשבת אבל בערב שבת לכו"ע זה אסור מצד מטמין בדבר המוסיף הבל וכן נקטו המהרש"א ומהר"ם בתוס' ד"ה מפני ע,ש אמנם במהרש"ל מבואר לא כך אמנם התוס"ר גם כתב כתוס' ובכל אופן נקט שרק לרבה אסור מערב שבת וצ"ע ועיין ריטב"א וכן הוא בספר התרומה סימן רל"א ד"ה פרק ב"ט בסופו דכתבו שכיון שכאן זה לא חום מחמת עצמו אלא מחמת דבר אחר כה"ג כל המחלוקת האם זה מוסיף הבל לענין שבת אבל לענין ערב שבת זה וודאי לא נחשב מוסיף הבל [ועיין ספר התרומה דמכאן מקורו שתנרו שחומו מתמעט חשיב אינו מוסיף הבל לענין ערב שבת]

ה]**תוד"ה שמא יטמין ברמץ:** כתבו שבסודרין זה לא דומה לרמץ ולכאורא הכוונה כי זה דבר שטוח וקשה תיפו"ל שזה הטמנה במקצת והרי מבואר בתוס' לקמן לענין חול אפילו שזה דומה לרמץ שמותר להניח על גבי חול וצ"ל שהבינו שהכונה ולא יפקיענה בסודרין ור"י מתיר זה אפילו אם מכסה אותו מכל הצדדים וכן הוא בשיטה לר"ן ועיין רעק"א שהקשה א"כ למה זה לא דומה דמה זה שונה מחמי טבריה ולכאורא יש לדון שכאן שזה גוש אחד אין זה דומה לרמץ [ועיין גר"ז במהדורא בתרא ד"ה ומיהו בלא]

ו]**רב יוסף אמר שמא יזיז עפר ממקומו:** בפשוטו מבואר מדברי ר' יוסף שאין כאן איסור מצד הטמנה והקשו כל הראשונים למה שזה לא יאסר מצד הטמנה בדבר המוסיף הבל ועיין רשב"א שהביא לבאר בשם רב האי גאון שכוונת הגמ' א"ב עפר תיחוח שמצד הטמנה אין איסור כי זה לא דומה לרמץ ולפ"ז אדרבא לכו"ע יש איסור מצד הטמנה רק נפק"מ שאם הטעם מצד שמזיז עפר אז גם בעפר תיחוח אסור אמנם עיין רשב"א שתמה על זה דהרי וודאי שמים זה פחות דומה לרמץ מאשר עפר ומבואר בגמ' שגוזרים בזה וא"כ ה"ה עפר תיחוח

ועיין תוד"ה אלא שכתבו שבדבר לא מבושל כלל לא שייך בשבת שמא יטמין ברמץ דהרי יודע שאסור לבשל וכן לא שייך שמא ירתיח שכל הטעות יתכן לדבר מבושל ולא לדבר לא מבושל ולפ"ז אם יהיה ביצה מבושלת וודאי יאסר להטמין בחול ואבק דרכים בשבת או בערב שבת מצד האיסור הטמנה הרגיל והנה לפי סברת תוס' הנ"ל בערב שבת וודאי יהיה אסור להטמין בחול כיון שעכשיו זה כמו רמץ ומיושב קושית הראשונים למה הגמ' לא אמרה נפק"מ בין ר' יוסף לרבה לענין ערב שבת דזה אסור לכו"ע וכן נקט בדגול מרבבה סימן שי"ח אמנם בתוס"ר כאן מפורש לא כך וצ"ע ועיין לעיל

ועיין רשב"א וריטב"א שהביאו מרבינו יונה שאין כאן איסור הטמנה בדבר המוסיף הבל כיון שאין הוא מוסיף מצד עצמו אלא מצד החמה ואין זה דומה לרמץ וכן עיין תוס"ר שהביא תירוץ זה ובחידושי הר"ן כתב סברא זו רק לר' יוסי שלא גוזר תולדות חמה אטו תולדות האור ה"ה לענין הטמנה הוא מחלק אבל לרבנן שגוזרים חמה אטו תולדות האור ה"ה שזה יאסר מצד הטמנה וצ"ב אלא שעדין קשה שיאסר מצד אינו מוסיף הבל ובזה התוס"ר כתב כתוס' ובר"ן והריטב"א כתבו דהרי מותר להטמין את הצונן [וצ"ע הרי במקום שזה מחמם רבינו יונה נקט שאסור ולכאורא מתוס' מבואר כרבינו יונה אמנם יתכן שבמקום שזה נהיה יד סולדת זה וודאי אסור דדנים על שם סופו] וברשב"א לא הקשה כן כלל וצ"ע

ז]**תוד"ה ואין מגלגלין:** מבואר בדבריהם דפשוט להם דמצד הטמנה אם לא מטמין בחול אלא מניח על גבי עפר אין בזה איסור הטמנה ולכאורא מוכח מזה שהטמנה במקצת לא שמיה הטמנה אמנם עיין רא"ש שכתב דמבואר בסוגין שמצד שיזיז עפר זה גם מלמעלה וכן הוא בתוס"ר ותמהו האחרונים הרי זה רק לרב יוסף והרי קי"ל כרבה ועיין מג"א שי"ח סק"י ובפשוטו צ"ל שכונת הרא"ש להוכיח שאין חילוק וגם לענין הטמנה אין חילוק וא"כ דבר זה נפק"מ לדינא לענין מערב שבת חשיב הטמנה ולפ"ז מבואר דעתו שהטמנה במקצת שמיה הטמנה אמנם האחרונים הבינו דכונתו רק לר' יוסף וצ"ע ועין קרבן נתנאל מה דהביא מההמרש"ל סימן ס"א

ח]**ארישא קאי:** מבואר בגמ' דבמעשה דאנשי טבריה לפי רב יוסף זה הולך על הרישא ומבואר שזה אסור מצד הדין שזה נתבשל בשבת ולא מצד הטמנה דאל"כ מה ראיה למתניתין

והנה אם נימא שזה אסור מצד הדין לרבנן שזה מתבשל בשבת עיין תוס' במשנה דבתחילה הביאו את הביאור כרש"י שהמים נשפכים לתוך החמין ולפ"ז לא נעשה שום מעשה איסור בשבת ובכל אופן זה אסור גזירה שמא יעשה את זה בשבת ועיין גר"ז במהדורא בתרא ד"ה והנה ברמב"ן במלחמות שביאר שזה כמו כל פירות הנושרים שהמלאכה נעשתה מאליה שזה אסור שמא יעשה כך בשבת עוד הביאו לבאר שמדובר שעשו מעשה בשבת אלא שדחו את זה דא"כ מה הגמ' מוכיחה מזה שבטלה הטמנה בשבת ועיין תוס"ר שביאר כרש"י דהינו שגם עירוב מים חשיב מעשה הטמנה וכן הוא בבעל המאור אמנם עיין ר"ן וכן הרמב"ן במלחמות השיג על הבעל המאור שכה"ג אין זה מעשה הטמנה ולכן ביארו שמדובר שהיה צינור שעבר תוך המים והיה מתחמם ואחרי זה נשפך לעוקא שהיה ליד וממילא א"ש שיש כאן הטמנה גמורה

ועיין מהר"ם דהקשה לתוס' שכל הסיבה שאין הטמנה כי זה בשבת אבל בערב שבת ודאי יש לאסור משום הטמנה א"כ איך רבנן הוכיחו נגד ר' יוסי הרי מדובר בערב שבת ואז יש לאסור מצד הטמנה וע"ש שכתב שבהכרח שמדובר בשבת עצמה אמנם צ"ע דעיין תוס"ר שדיק מלשון המשנה כחמין שהוחמו בשבת שמדובר כאן שזה הוחם בערב שבת ולכאורא יש לישב דבמים אין הטמנה כלל כמבואר ברמב"ן לעולא וה"ה זה סברת ר' יוסף עוד יש לישב כמבואר ברשב"א שלשון רבנן כחמין שהוחמו בשבת דהינו שהביאו דמיון ממקרה זה שאסור ואז סיבת האיסור רק מחמת דין בישול

ט]**אמר רב חסדא וכו':** ועיין תוס' ל"ח: שהקשו על רש"י איך הגמ' מוכיחה שיש כאן איסור הטמנה אולי זה אסור מצד שנעשה כאן מעשה בישול בשבת במים ולכן זה אסור וכמו לרב יוסף והנה למציאות המבוארת ברש"י אין לומר שזה נכנס בערב שבת דא"כ כה"ג לא שייך לדון מצד הטמנה ומצד בישול דהכל נעשה בערב שבת וכן נקט בב"י סימן שכ"ו והנה רש"י במשנה ביאר שמדובר על המים שהגיעו בשבת ועיין פנ"י שהקשה הרי הגמ' אומרת בטלה הטמנה מבעוד יום וכתב שכל דברי רש"י רק לצד שהאיסור מצד בישול אבל אם מצד הטמנה מדובר גם בהגיע מערב שבת ודבריו צ"ע דזה וודאי דבמציאות של רש"י שזה התערב קודם שבת אין כאן מציאות של הטמנה בשבת וכמו שהבאינו מהב"י והנה צ"ע לרש"י מה הגמ' אומרת בטלה הטמנה מבעוד יום וצ"ל שכיון שעשה את המעשה מבעוד יום אפילו שהמים הגיעו לשבת יש כאן ראיה לאיסור הטמנה בערב שבת שעיקר החידוש שההתעסקות נעשה מערב שבת [ולכאורא מבואר מזה שהאיסור הוא מעשה ההטמנה ולא המצב ואולי זה עצמו ראית הגמ' שהאיסור המצב ולא המעשה דכאן אין כאן מעשה הטמנה ודו"ק וצ"ע] ובקושית התוס' מה הגמ' מוכיחה הרי אולי האיסור מצד בישול ויתכן שרשי ס"ל שלשיטות שהמשנה מצד הטמנה באמת אין לאסור מצד בישול וכמו שדעת עולא כמואר בחידושי הר"ן וברמב"ן במלחמות שכיון שזה ממילא לכן אין סיבה לאסור

והנה לתוס' שמדובר שצינור שעובר תוך חמי טבריה ניחא שאין לאסור מצד בישול רק מצד הטמנה ובפשוטו צ"ל שזה הגיע שם קודם שבת ועיין פנ"י וראשי יוסף דהקשו ממ"נ אם זה התחמם בערב שבת א"כ גם מצד הטמנה זה לא צריך להיאסר כמבואר ברמב"ן שכל שזה עומד בחמימותו אין כאן סיבת איסור ואם זה התחמם בשבת א"כ הדרא קושיא לדוכתא שיאסר מצד שזה מתבשל בשבת אמנם עיין חידושי הר"ן שכתב שבתור שהתבשל בשבת אין לאסור דהוי כמו קדירא חיתא ולפ"ז יתכן שזה התחמם בשבת ובכל אופן אין לאסור אלא מצד הטמנה וכן ביאר הגר"ז במהדורא בתרא בד"ה והנה ברמב"ן במלחמות, וברשב"א הביא לישב דכיון שזה רק תולדות חמה שאסור אגב אור כה"ג אין איסור להשהות ובהכרח שזה אסור מצד הטמנה ולכאורא לולי דבריהם היה מקום לומר שכאן זה כמו קש וגבבא דלא שיך חשש חיתוי ואין איסור שהיה וכבר הקשה כן הגרעק"א בגליון לסימן שי"ח

והנה מבדברי הפנ"י והגר"ז מבואר דפשיטא להו דאם הטמין בערב שבת וזה התחמם קודם שבת והשאירו בשבת אין בזה איסור דמעשה שבת דהטמנה אמנם עיין בבה"ל סימן שכ"ו ס"ג דהביא מהבית מאיר שכה"ג זה אסור והסברא שכיון שעצם ההטמנה היתה באיסור דהרי הטמין על דעת להשאיר בשבת לכן עצם מה שהתחמם זה באיסור ובאמת אם יוציאו קודם שבת ויחזירו זה יהיה מותר ועיין תוס"ר ד"ה מעשה דמשמע שזה הוחם מערב שבת ובכל אופן זה אסור

ועיין רשב"א בסוגין דהאריך בקושית תוס' דמה ראיה דר"ח שאסור הטמנה הרי אולי זה אסור מצד מעשה שבת וכתב בתחילה לישב דהרי מדובר שזה הגיע מערב שבת והתחמם כבר וכה"ג יש כאן רק שהיה על תולדות חמה שגם לרבנן לא מצאנו לאסור רק בתולדות האור ובפרט לחנניה ומבואר מפורש כבית מאיר שכה"ג יש כאן איסור מצד הטמנה אפילו שזה התחמם לפני שבת עוד כתב לישב דבתולדות חמה לכו"ע לא אסרו שהיה אפילו בלא נתבשל כלל ובהכרח שהאיסור מצד הטמנה והנה לולי דבריו היה מקום לומר שכאן לא שיך כלל איסור שהיה כיון שאין כאן איפה לחתות וכמו בקש וגבבא וכבר הקשה רעק"א סימן שי"ח דממבואר ברשב"א דבתולדות האור אסור להטמין והרי לא שיך כאן חיתוי ועיין בה"ל שם

והנה צ"ע מה קושית הראשונים אולי לרבנן זה לא אסור מצד הטמנה אבל יש להוכיח מר' יוסי שיש לאסור מצד הטמנה ובזה רבנן לא חלקו ואולי כיון שמסברא זה לא כך אלא מהמעשה שנעשה כאן א"כ לרבנן שאין ראיה יתכן שהדין לא כך

עוד היה מקום לומר דלפי מי שמבאר שהמשנה מצד הטמנה א"כ יתכן שלרבנן גם כן אין לאסור אלא מצד הטמנה כיון שלא נעשה כאן שום מעשה מלאכה בשבת והניחא אם יש כאן איסור שהיה א"כ יש סיבה וודאית לאסור אבל אם אין האיסור אלא מצד שנתבשל בשבת הרי עד כמה שאין זה הביאור במשנה אולי אין כזה איסור כלל והרי בדעת עולא שפסק כאנשי טבריה כתבו הרמב"ן והר"ן שיתכן שזה אפילו לרבנן ומצד שלא אסרו בעשה המעשה מערב שבת אמנם מדברי הראשונים חזינן לא כך אמנם עיין גר"ז שכ"ו ס,ג דנקט דבאופן דרש"י שהמים מתערבים אין לאסור לא מצד בישול ולא מצד הטמנה וכן משמע בבה"ל שם ומבואר שנקטו שאם המשנה מצד הטמנה אין איסור מצד בישול ולכאורא זה דלא כראשונים

והנה עיין בבית מאיר שכתב שאם זה לא צנור אטום מה שמגיע בשבת זה אסור מצד הטמנה והבה"ל דן שכיון שאין כאן שום מעשה מצידו שזה רק גרמא אין זה סיבה לאסור ודייק כן מתוס' שכתבו שהיה מוקף מחיצות מכל צד דהינו שזה נשאר אותו מים ולא שכל הזמן הגיעו מים חדשים והנה לרש"י בהכרח זה לא כך דהרי כתב שמתערב כל הזמן מים והרי ביאר במשנה מפורש שאסור המים שמגיעים בשבת וכבר הבאינו מהב"י שבהכרח הוא כך ולא שיך לבאר על מה שנתערב מערב שבת ולנ"ל אין גם ראיה מתוס' שכוונתם לישב שלמה אין כאן איסור מצד שזה נתבשל בשבת מצד שזה הגיע קודם שבת ולר"ן הוי קדירא חייתא ולבית מאיר אפילו אם התחמם קודם שבת וכמו שהבאינו מהרשב"א [ובאמת צ"ע הבה"ל שדן להתיר ולמה שזה לא יאסר מצד המלאכה שנעשית כאן ואולי כוונתו למקרה שזה לא נהיה יד סולדת]

י]והנה מבואר בגמ' לר' יוסף דאין לאסור בחמי טבריה מצד הטמנה דהרי הוכיחו מכאן לדין המשנה וצ"ב בטעם הדבר ובאמת הרי עולא גם ס"ל שאין כאן הטמנה והלכה כאנשי טבריה ובפשוטו ס"ל כר' יוסף וברמב"ן בחידושי ובמלחמות מבואר שכיון שזה רק תולדות חמה אין זה דומה לרמץ ולכן אין כאן איסור הטמנה ובר"ן מבואר שזה רק סברא לר"י ולא לרבנן אמנם לפ"ז הרי"ף לא היה צריך להעתיק הדברים אמנם הרשב"א כתב שהרי"ף העתיק מצד שנפק"מ שיש איסור הטמנה במים ומבואר שנקט שגם לרבנן יש מקום לומר שאין כאן איסור מצד הטמנה עוד כתב הרמב"ן במלחמות לדון שכיון שזה ממילא אין כאן איסור הטמנה ומבואר שהטמנה אין האיסור המצב אלא המעשה הטמנה [אמנם הרי קי"ל כר"ח ויתכן מצד שזה גם נחשב מעשה וצ"ע] עוד כתב שזה כמו הטמנה במים וכוונתו דמבואר בגמ' מ: שמותר דאין זה מעשה הטמנה וא"כ יש סברא מיוחדת שכאן זה כן מעשה הטמנה ויתכן שעולא ס"ל לא כך וצ"ע הסברא ואולי כחזו"א שאין הטמנה באוכל ע"ש סקל"ב

ובעיקר דברי עולא עיין רמב"ן שיתכן שזה רק בערב שבת דהינו שתולדות חמה אין זה מוסיף הבל ויתכן שזה גם בשבת וע"ש שכתב עוד סברא שלא שיך כאן חיתוי וצ"ב כוונתו ואולי כוונתו שזה לא דומה לרמץ

י"א]עיין רשב"א ור"ן שהביאו בשם רבינו יונה שכיון שקי"ל הלכה כחכמים דאנשי טבריה א"כ אסור להטמין באמבטי של חמי טבריה וצ"ע דהרי מפורש בדף מ: שאין איסור רק מצד בישול אבל אם שמן אין בישול מותר להטמין פח שמן באמבטי של חמי טבריה ובכל אופן בכלי שני שאין בישול מפורש בגמ' שמותר אפילו אם שמן יש בו משום בישול וצ"ע למה שלא יאסר מצד הטמנה ועיין סימן רנ"ח דהאחרונים ביארו דמדובר בהטמנה במקצת אמנם לשיטות שהטמנה במקצת אסור עיין חזו"א סקל"ב דביאר שהטמנה באוכל אין לזה שם הטמנה ורק בחמי טבריה שזה היה בקרקע והנה הר"ן הרי כתב דלרש"י אסור להוסיף מים חמים לקדירה רותחת ומבואר דלא כדבריו וכן בראשונים הנ"ל מפורש לאיסור אמנם צ"ע מה יעשו אם הגמ' לקמן ועיין גר"ז במהדורא בתרא בסופו ד"ה הלכך דבכלי שני חשיב אין מוסיף הבל כיון שזה לא יכול להגיע לידי בישול וכסברת הא"ר דהובא בשער הציון סימן רנ"ח ובכלי ראשון בדבר שאין בו שם בישול גם אין איסור הטמנה דהוי חוכא ואיטלולא דמותר לבשל ואסור להטמין ע"ש שהאריך וצ"ע ועיין רמב"ן במלחמות שכתב שהצד להתיר באנשי טבריה שזה כמו מעשה דרבי ומבואר שנקט שבאמבטי של חמי טבריה מותר מה שכאן אסור ויתכן שזה על דרכו של החזו"א וכן הוא בלשון הריטב"א דטעם עולא דמים במים אין בו משום הטמנה

והנה בעיקר סברת החזו"א שאוכל באוכל אין זה הטמנה יתכן שבדבר שאין מוסיף הבל שיסוד האיסור שמירת החום א"כ זה לא שיך כה"ג דאין כאן מצב של שמירת החום משא"כ בדבר המוסיף הבל שאסור מצד שמחמם שיך לדון שיש כאן איסור ולפ"ז יש לדחוק דהר"ן מדב על האש ואין איסור חזרה לשיטתו דאין תנאי חזרה בשבת ודוחק וכן לענין סברת רש"י שגם תערובת יש איסור הטמנה יתכן שזה רק במוסיף הבל מצד שיש כאן מעשה חימום שזה יסוד האיסור משא"כ באין מוסיף הבל ובזה מיושב הקושיא מהגמ' קמ"ו. שמותר לתת דג בתוך מים חמים אמנם מהמג"א סימן רנ"ג ס"ד מבואר לא כך

י"ב]**תוד"ה ממעשה:** עיין בדבריהם שביארו שהחידוש שגם קדירא חיתא אסור להטמין עיין חידושי רעק"א שמזה מוכח שלענין שהיה מים יש לזה דין של קדירא חיתא אמנם לדעת רשב"ם שקדירא חיתא מותר בהטמנה בהכרח צ"ל שמים לא חשיב קדירא חיתא ולכאורא היה מקום לדחות דמדובר גם במקרה שזה התחיל קצת להתחמם בערב שבת

י"ג] **בדין הטמנה בשוגג:** עיין הגהות מרדכי ריש פ' כירה ע"ח. טור ב' הובא בדרכי משה סימן רנ"ז דעבר והטמין בשוגג מותר כמו בשהיה ומעשה דאנשי טבריה זה היה מזיד אמנם ע"ש דהביא חולקים דגם בשוגג זה אסור דהינו שנחלקו האם אנשי טבריה זה היה שוגג או מזיד ועיין חידושי הר"ן דגם בתחילה הם ידעו שאסור רק שלא שמעו לחכמים ורק לאחר שאמרו להם שזה נאסר לכן שמעו לחכמים ועיין א"ר סימן רנ"ז בא"ר שנקט שכוונת הראשונים לאסור רק במזיד אמנם המ"ב הביא דהאחרונים נקטו בדעת השו"ע שאסור גם בשוגג והנה לענין שהיה הרי קי"ל דבשוגג מותר ורק בחזרה אסור ובפשוטו ההבדל שזה אם מעשה וזה בלי מעשה ולכאורא לפ"ז כאן צריך להתיר ואם נימא שכאן האיסור זה מעשה ההטמנה ולא המצב א"ש ועיין לעיל דבפשוטו מוכח כן מהראשונים של ביצה שאין זה אסור אפילו שבבוקר זה יהפך למוסיף הבל

והנה הראשונים נ"א. הוכיחו שאסור הטמנה אפילו בצונן בדבר המוסיף הבל ממעשה דאנשי טבריה והנה בפשוטו מדובר שזה נהיה יד סולדת וכמו למ"ד שהגמ' מוכיחה לענין איסור בישול וצ"ע א"כ מה הראיה אולי זה אסור מצד סופו שזה יהיה רותח ואז יש כאן הטמנה על חם ובפשוטו מוכח כנ"ל שכל האיסור זה מעשה ההטמנה ועכשיו הרי זה קר אמנם תוס' שפשיטא להו שבביצה צריך לאסור מצד הטמנה בדבר שאין מוסיף הבל ואין כאן ההיתר של להטמין את הצונן בהכרח שזה מצד מתי שזה יתחמם ויהיה יד סולדת ומבואר לכאורא שהאיסור המצב ואולי כה"ג חשיב מעשה הטמנה כיון שמכח זה יהיה כאן שמירת חום של יד סולדת והרי בדבר שאינו מוסיף הבל שזה שמא ירתיח לכאורא וודאי שהאיסור זה המעשה הטמנה ועיין קובץ תשובות לגריש"א ח"ג סמ"ב דפשיטא ליה שאחד שהטמין ועבר איסור שלא צריך להוריד ההטמנה בין במוסיף הבל ובין באינו מוסיף הבל

י"ד]עיין רשב"א בתוך דבריו דדן דאין איסור שהיה על חמי טבריה כיון שזה תולדות חמה בנתבשל כמאכל בן דורסאי ומבואר שבתולדות האור וודאי אסור ועיין רעק"א שהקשה מה זה שונה מקש וגבבא שאין איסור כי אי אפשר לחתות וא"כ גם כאן אי אפשר לחתות ויש שלמדו מהרשב"א לענין פלטה חשמלית דאמרינן לא פלוג ואסור שהיה וצ"ע

**סוגיא דמרחצאות**

**ל"ט:**

א]**תוד"ה אלא:** הקשו דמסיפא היה יכול לדקדק דהרי אסור לרחוץ בחמין שהוחמו בערב יו"ט וא"כ אם מדובר ברחיצת גופו הרי גם בחמין שהוחמו מערב יו"ט אסור ובפשוטו כל זה תוס' לשיטתם שיו"ט אסור כשבת אמנם לשיטת הרי"ף דס"ל דמותר לרחוץ בחמין שהוחמו מערב יו"ט אין מקום לקושית התוס' והנה שיטת הרשב"א לקמן מ. דגם לתוס' אבל מותר אבר אבר ואין זה חמור כמו שבת ועיין רעק"א שהקשה דלפ"ז אין מקום לקושית התוס' דהיה אפשר לבאר הסיפא דמדובר ביחס לאבר אבר דבהוחמו בעיו"ט מותר וביו"ט אסור וכן הוא בריטב"א מ. אמנם עיין תוס"ר דכתב דהרי כאן מדובר במרחץ וכה"ג וודאי אסור אפילו לרי"ף ע"ש והנה הב"י סימן תקי"א הביא מהארחות חיים דבמרחץ אסור אפילו פניו ידיו ורגליו ולכאורא מהתוס"ר הנ"ל מוכח לא כך שכתב שחמי טבריה זה מרחץ ומבואר בגמ' שרק לב"ש אסור רחיצת פניו יו"ר אבל לב"ה מותר וצ"ע

ב]**בא"ד: ומיהו קשה לרשב"א:** בפשוטו קושיתם דאם הכוונה רחיצה א"כ משמע שפניו ידיו ורגליו מותר והרי מפורש שגם שתיה אסור דהינו שזה איסור הנאה ועייין רמב"ן שכתב שוודאי שהכל אסור רק קושית הגמ' שמשמע שגם כל גופו נאסר רק מצד שזה הוחם בשבת הרי גם בהוחם מערב שבת זה אסור וצ"ב כוונת התוס' ועיין מהרש"א ומהר"ם דביארו דכוונת תוס' דכיון שאסור אפילו בשתיה א"כ בהכרח כוונת המשנה שאסור גם פניו ידיו ורגלו וא"כ דומיא דהכי כתוב בסיפא שאסור ביו"ט וזה כב"ש אלא שצ"ע א"כ למה למסקנא ניחא דהרי ולב"ה מותר פניו"ר והמהרש"ל והמלא הרועים ביארו שכיון דהמשנה מדובר בשיטוף לא שיך בזה פני יו"ר ובמהר"ם ביאר שלמסקנא שמותר להשתטף בערב שבת א"כ המשנה אמרה ברחיצה לדיק שבהוחמו בערב שבת מותר להשתטף בחמין ועין מהרש"א

ג]בעיקר קושית התוס' שאם אסור בשתיה אסור כל הנאה עיין פנ"י שהביא מהמגיני שלמה שכיון שמעשה שבת אסור מצד קדש א"כ זה רק איסור אכילה ולא איסור הנאה אמנם מדברי כל הראשונים כאן מבואר שמעשה שבת אסורים בהנאה ועיין מנחת שלמה ח"א סימן ה' ענף ג' שהאריך בזה אמנם אם נימא שיש איסור מיוחד של אכילה כמו שהאריך המנחת שלמה שם א"כ באמת צ"ע איך אפשר ללמוד ק"ו וזו קושיא עצומה וצ"ע

ד]**לימא תנן סתמא כב"ש:** עיין בה"ל סימן תקי"א ס"ב ד"ה להחם דכתב דבחימם לצורך רחיצת כל גופו שעשה איסור זה לא נאסר מרחיצת פניו ידיו ורגליו וכתב שזה מוכח מקושית הגמ' לימא תנן סתמא כב"ש וצ"ב כוונתו ולכאורא כוונתו דהרי בעושה לשתיה מותר ליו"ר ובהכרח דכאן מדובר בעושה לרחיצה ובכל אופן מבואר שלשתיה מותר וכה"ג אסור לרחיצה כיון שעשה באיסור ועין הגהות הגרמ"ה שכתב שיתכן שלאחר גזירה גם בעשו לצורך שתיה אסור לצורך רחיצת פניו ידיו ורגליו והמשנה זה קודם גזירה ע"ש והיה מקום להוכיח דינו מלשון המשנה דמשמע דמדובר דגם בהחים רק לרחיצת כל גופו בכל אופן מותר לשתיה אלא שא"כ הראיה גם למסקנא ובעיקר הדבר צ"ע הסברא ואולי כיון שעצם המלאכה מותרת ורק מצד הכוונה זה אסור כה"ג אין מעשה שבת או יש לדון כיון שיכל להשיג דבר זה ללא איסור אמנם בפשוטו בהלכות מעשה שבת וודאי שזה אסור וכן הוא בפמ"ג לענין בורר שזה אוסר אפילו שיכל להוציא אוכל מתוך פסולת וכן כל חזרה הרי יכל להניח על קדירה מליאה וצ"ע

ה]**תוד"ה אלא:** ונראה לר"י שיכול לחמם אפילו יותר עיין מהר"ם דהוקשה להם דלשון המשנה אלא א"כ ראוים לשתיה הרי העיקר שעושה לצורך שתיה ולכן חידשו שאם עושה לצורך שתיה מותר גם להוסיף דריבוי בשיעורים מותר ביו"ט ובעיקר ראית תוס' עיין תוס"ר שדחה ששם זה לצורך מצוה הותר ריבוי באמירה לעכו"ם אמנם כתב שזה מוכח מהדין של ממלא נחתום קיתון מים וכתב לדחות ששם זה כדי שהתבשיל יצא יותר יפה

ו]**בא"ד והיינו טעמא וכו':** עיין מהר"ם דהקשה דמה הוצרכו לזה תיפו"ל שהרי גם בהוחמו בערב יו"ט ס"ל לתוס' שאסור לרחוץ בחמין וכתב שכאן הרי זה קודם גזירה וא"כ בחמין שהוחמו מערב שבת מותר ובכל אופן חידשו תוס' שבחמין שהוחמו ביו"ט אסור ורק להוסיף לצורך יו"ר מותר ולא לצורך כל גופו

ז]**ד"ה וב"ה מתירין:** מבואר בתוס' שאסור לרחוץ לצורך כל גופו עיין שו"ת רעק"א תשובה י"ז דהקשה שכיון שמחמם גם לרגליו א"כ יוכל להוסיף לכל גופו וכמו שכתבו תו' לב"ש ועיין חידושי בית מאיר לביצה כ"א וכן בשפת אמת שם שכתבו שהכונה שאסור אם עושה בשני כלים ורבנן גזרו שאסור לרחוץ גם כה"ג מצד גזירת הבלנים שמא יעשה בכלי אחד ועיין שער הציון סימן תקי"א סקי"ח ובגר"ז תקי"א

עוד הקשה רעק"א למה שלא יועיל הואיל שחזי לשתיה או לפניו ידיו ורגליו ובחזון יחזקאל בסוגין תירץ שהואיל רק עוזר אם עושה לצורך אוכל נפש רק שזה לא לצורך יו"ט אבל אם זה כלל לא לצורך דבר השוה לכל נפש אין גם אוהיל אמנם עיין תוס"ר כאן שמשמע שבאמת יש בזה הואיל וצ"ל שבאמת זה רק אסור מדרבנן כמו כל הואיל

ח]הנה בתוס' מבואר שאסור להחם מים לרחיצת כל גופו מדאוריתא ועיין ר"ן שלפ"ז אסור לרחוץ ביו"ט גם בחמין שהוחמו בעיו"ט כמו בשבת אמנם עיין רשב"א שכתב שאבר אבר מותר שכיון שמותר פניו ורגליו א"כ הותר אבר אחד בזה מונח היתר על כל שאר אברים כל אחד בנפרד וזה נאסר רק מדרבנן ולכן כתב שבהוחמו בעיו"ט מותר כה"ג [ועיין בה"ל סימן תקי"א שהאריך בזה האם שאר ראשונים מסכימים לרשב"א שגם בדאוריתא מותר שאר איברים אבר אבר] אמנם הרמב"ן כתב שמדאורייתא גם לצורך כל גופו מותר ורק אסרו מצד שמא יעשה איסור של הדחת קרקע או סחיטה ועיין רשב"א שתמה על זה א"כ שגם בחמי טבריה שיהיה אסור ואולי זה רק סברא להעמיד את הגזירה שיש בשבת ולא סתם לתקן גזירה חדשה והנה בפשוטו לטעם הרמב"ן אין זה איסור אלא על הרחיצה אבל לא על החימום אמנם מהא דמבואר במשנה שנאסר הטמנה בהכרח שמדרבנן החשיבו דבר זה כדבר שאינו שוה לכל נפש וכן הוא בשער הציון סימן תקי"א שגם לענין מצטער שמותר לרחוץ אסור לחמם גם לדעת הרמב"ם

ט]**רש"י ד"ה בכלי:** מבואר ברש"י שסיבת האיסור מצד שיתירו לערב צונן בחמין ועיין נוב"י תנינא סימן כ"ד שדן שלפ"ז בנשים שטובלות בליל שבת ששואבין פסולים זה לא שייך ע"ש אמנם עיין פנ"י שהקשה הרי אסור מצד הבלנים שעושים באיסור וביאר שרש"י רק כתב להו"א שבקרקע מותר והרי הבלנים זה בקרקע ובהכרח דהגמ' עכשיו סברא שהאיסור לא מצד גזירת הבלנים אבל למסקנא באמת זה אסור מצד הבלנים ע"ש

י]**תוד"ה והא מעשה:** ביארו שהכונה דאם לר"מ אסור בשבת וודאי שגם בערב שבת אסור צ"ע הרי מה שאסור בשבת זה לא מצד איסור מרחצאות אלא מצד הדין מעשה שבת הרגיל ובזה אין סיבה לגזור ערב שבת אטו שבת כמו כל מעשה שבת ורק מה שנאסר מצד גזירת מרחצאות ובזה בקרקע לא גזרו ועיין ריטב"א שהעמיד הקושיא כך דבשבת אסור מצד מעשה שבת וצ"ע וכן עיין תו"י שבהמשיכו להתחמם בשבת זה גם נחשב הוחמו בשבת וגם על זה צ"ע מה הגמ' שואלת מאנשי טבריה דשם האיסור מצד מעשה שבת משא"כ הם דיברו מצד גזירת מרחצאות ובפשוטו משמע מכל זה כמו שביאר כאן המלא הרועים שמשמעות המשנה דיש איסור רחיצה בהוחמו בשבת גם ללא שזה מעשה שבת וזה מצד גזירת מרחצאות ועל זה הקשו הראשונים ועיין רמב"ן ועוד ראשונים שביארו שקושית הגמ' על מה ששאלו על המשנה שהרי רחיצה אסור גם בערב שבת והעמידו כר"ש ולמה לא העמידו את זה בקרקע שזה אחרת אמנם התוס' נקטו שלענין רחיצה אין סברא להקל בקרקע רק לענין שיטוף

**מ.**

י"א]**ואצ"ל חמין שהוחמו ביו"ט:** משמע דבעיו"ט מותר ועיין רשב"א ורמב"ן שהכוונה אבר אבר ומהרי"ף הביאו שמותר אפילו כל גופו ועיין רשב"א שביאר דאבר אבר מותר מדאוריתא שלכן לא גזרו מערב יו"ט מצד שכיון שאבר אחד מותר ממילא מותר גם כל אבר בנפרד דהינו שגדר הדין שנתחדש לא שפעולה זו שיש בה צורך מותרת אלא היום כבר חל היתר של רחיצה לצורך אבר אחד והנה מבואר דביו"ט זה אסור גם לתוס' וצ"ע האם יש כאן רק איסור מצד גזירת מרחצאות או שזה אסור מצד הלכות בישול ונפק"מ לחמם לצורך מצטער דמותר גזירת מרחצאות או להטמין מערב יו"ט לצורך זה ועיין בה"ל סימן תקי"א דהאריך דיש ראשונים דמשמע שזה היתר רק בפניו ידיו ורגליו שזה דבר השוה לכל נפש וצ"ע דגם לרשב"א זה כך אלא שמכח זה התיר הכל ולא מצאנו בשאר ראשונים שחלקו על זה ועיין לעיל בביאור דעת הרי"ף

והנה עיין סד"ט סימן קצ"ז שיצא להקל לחמם מים על ידי עכו"ם כיון שלדעת הר"ן מצות עונה זה בכלל שוה לכל נפש וצ"ע אבל שיאסר מצד גזירת מרחצאות וביאר רעק"א תשובה י"ז דמה שמותר להחם לצורך דבר זה לא היה על זה גזירת מרחצאות ולפ"ז בהכרח לענין כל גופו אבר אבר שנאסר גם החימום אם לא שנאמר דפה זה יותר גרוע שמא יעשה לצורך כל גופו וצ"ע ועיין בית מאיר ביור"ד שגם האריך שכאן שזה כדי למנוע טבילה בצונן זה בגדר שוה לכל נפש וממילא וודאי מותר להחם לזה חמין ואין על זה גזירת מרחצאות וכתב שלדעת הרמב"ם שיסוד האיסור ביו"ט מצד גזירת מרחצאות צ"ע אם שיך קולא זו ולכאורא יסוד ספיקו מה גדר האיסור לרמב"ם האם עשו כאן איסור מלאכה ולכן אסור לרחוץ וממילא כאן שאין האיסור מלאכה מותר או שיש כאן גזירה על הרחיצה אבל במקרה זה וודאי אסור אמנם גם לתוס' הרי אבר אבר שמצד דיני מלאכה מותר וכאן אסור חזינן שהיה גזירה על הרחיצה וצ"ל שגם שם הגדר שאסרו המלאכה וממילא יש גזירת מרחצאות וכנ"ל

י"ב]לשמואל דמותר פניו ידיו ורגליו עיין ב"י דזה ה"ה שאר אברים ובפשוטו העיקר שזה לא רוב גופו וכן הוא במג"א בשם הכנה"ג

י"ג]**מרחץ שפקקו נקביו:** צ"ע למה צריך לפקוק וברשב"א משמע בשם רבינו יונה שזה סברא ביחס להיתר להזיע שזה רק אם פקוק נקביו אבל אם לא אסור להכנס להזיע דשמא יבוא לרחוץ בהם אמנם בר"ן ביאר שיש כאן שמא יבוא לחתות וכה"ג זה יאסר למוצאי שבת וכן נפסק בשו"ע סימן שכ"ו וצ"ע כיון שזה כבר הוחם בערב שבת א"כ זה רק שומר על החום והרי כתב הרמב"ן שאין כאן מעשה שבת ואולי כאן זה מוסיף דרגת חום וצ"ע

י"ד]**ויוצא ומשתטף בבית החיצון:** דעת תוס' וכן הרשב"א בשם רבינו יונה שזה רק בצוננים וביארו שלא צריך מחופין שלא חוששים שיגידו שרחצו בחמים אמנם דעת הרי"ף שמותר אפילו בחמין כיון שהוחמו בעיו"ט וכן משמעות רש"י והנה כתב רש"י שהחידוש שלא חוששים שזה הוחם מחום המרחץ ומבואר שזה סיבה לאסור דהינו אפילו שזה לא הוחם באיסור בכל אופן זה גרע מהוחם מערב יו"ט דהינו שגם חימום דממילא ללא מעשה האדם יש בו חומרא דהוחם ביו"ט ואפילו שחימום בצורה זו אין איסור גם לצורך רחיצת כל גופו אמנם הגרעק"א על המג"א נקט שכה"ג אין לזה חומר הוחם בשבת ע"ש וצ"ע ועיין ריטב"א שהחידוש שאפילו שזה קצת הוחם מחום המרחץ זה לא סיבה לאסור

ט"ו]**והתירו חמי טבריה:** עיין רי"ף קמ"ז שלהזיע בחמי טבריה אסור אמנם הראשונים חלקו שכיון שטעם האיסור להזיע שמא יתרחץ והרי כאן מותר גם להתרחץ וא"כ אין סיבה לאסור

ט"ז]**ובלבד שלא ישתטף בצונן ויתחמם כנגד המדורה:** עיין תוס' שדומה לרוחץ במים חמים בפשוטו מבואר שגם במים פושרים יש גזירת רחיצה ועיין נוב"י תנינא כ"ד שכתב שכאן זה איסור מיוחד כיון שמתחמם כנגד המדורה זה נראה כרוחץ בחמין ממש ומבואר בדבריו שנקט שפושרים מותר גם באיסור רחיצה במים שהוחמו בשבת אמנם עיין חמד משה דנקט דפושרים בערב שבת מותר ובשבת אסור בכל גופו שיש כאן גזירה שמא ירתיח לגמרי משא"כ בערב שבת שיש כאן שני גזירות לא חששו ועיין לשון הרשב"א והרמב"ן שזה מצד שאסור לרחוץ במים פושרין בשבת ועיין בית מאיר כאן וביור"ד סימן קצ"ז שהוכיח מזה שגם פושרים אסור וכן נקט הגרעק"א תשובה י"ז ועייין תהלה לדוד שהביא מהגר"ז שגם נקט שבערב שבת אסור רק חמין ומותר פושרים דהרי כל צונן זה פושר קצת אמנם לענין הוחמו בשבת נקט שגם פושרים אסור

והנה ברא"ש מבואר שגם פניו ידיו ורגליו אסור ועיין ב"י או שזה מצד גזירת הפשר וכן עיין בריטב"א ורשב"א כזה צד או שזה מצד גזירת מרחצאות ועיין מג"א שלמד מזה שבמים שהוחמו בשבת יש איסור אפילו רק פניו ידיו ורגלו אפילו אם לא הוחמו באיסור ועיין בר"ן שבאמת כתב שזה כמים שהוחמו בשבת והנה הרמב"ם כתב שזה אסור מצד רחיצת כל גופו והגר"א למד שלדעתו אין חומרא בהוחם בשבת יותר מערב שבת אלא אם זה באיסור אבל אם זה בהיתר זה כמו הוחמו בערב שבת שרק כל גופו אסור אמנם המג"א נקט שרק כאן שזה לא רחיצה גמורה אבל בחימום מים כנגד המדורה אפילו אם רק הפשיר אסור פניו ידיו ורגליו

והנה המג"א הוכיח יסודו מחמשה מקומות א.קל"ד: וכוונתו דמבואר בגמ' דמותר רחוץ תינוק בין כל גופו בין מקום המילה בין לפני המילה ובין לאחר המילה בין שהוחמו בשבת בין שהוחמו קודם שבת וקשה קודם המילה איך משכחת ליה שהוחמו בשבת ובהכרח בהפשר ומבואר שגם כה"ג יש בזה איסור של אבר אחד אמנם הראשונים שם ביארו שנעשה באיסור או על ידי עכו"ם ולא כתבו אופן זה ועיין רשב"א שלענין הוחמו בשבת כתב שטעם האיסור מצד קנס ומבואר שאין אופן של הוחמו בהיתר שזה כמו ערב שבת ב.מהמרדכי שלענין לרחוץ מול המדורה כי מפשיר מים שעליו ומבואר שגם דבר זה אסור ושם מדובר על ידיו לבד ג.מהרא"ש הנ"ל וכבר הבאינו מהב"י שביארו אחרת ד.מהגמ' שאסור להניח כלי על בטנו וצ"ע הרי זה מסתמא לא ירחוץ כל גופו אלא רק מיעוט ובהכרח שגם זה אסור אפילו שזה הוחם בהיתר כגון על ידי הפשר אמנם הב"י כתב שחוששים שזה יפול על רוב גופו והמג"א נקט שזה דוחק ובבה"ל דן ששיטת רש"י שרק פניו ידיו ורגליו הותר ולא שאר אברים ה. מהא דגבי יו"ט אפילו בחמין שהוחמו לצורך שתיה אסור לרחוץ כל גופו וכונתו לדעת הרמב"ם שמה שהוחם מערב שבת מותר אמנם כאן חזינן רק שלענין יו"ט עצמו אין את הקולא שאין בשבת אבל לא מצאנו שיש כאן גזירה חדשה יותר מה שאסור בערב שבת

והנה מבואר במג"א דאמת המים שהולכת לתוך חמי טבריה למאי דקי"ל דלא כרש"י שאין בזה הטמנה מותר להשתמש במים אלו וכתב רעק"א דמשמע שזה מותר לכל שימוש וקשה הרי שיאסר מצד הוחמו בשבת לדעת המג"א שגם בהוחמו בהיתר איכא לגזירה זו וכתב שבמקום שזה נעשה ללא מעשה אין גזירה זו אמנם הגר"ז כתב בס"ג שכיון שזה הוחם בחמי טבריה כמו שלא גזרו על חמי טבריה כך לא גזרו על מים שנתערבבו בחמי טבריה ובדעת רעק"א יתכן שרק לענין הוחמו בשבת החמיר בזה ולא לענין ערב שבת

עוד הקשה הגרעק"א בחידושיו מ: דמבואר בגמ' דמותר לערב צונן בחמין ולהתרחץ בהם והרי זה חמין שהוחמו בשבת בהיתר וכה"ג אסור פניו ידיו ורגליו ועיין תהלה לדוד שרצה לחדש שכה"ג אין זה מחמם המים אלא שיש כאן תערובת של המים חמים אם הקרים ובאגלי טל אופה סקס"ו כתב שכאן שהמטרה לקרר המים אין זה בגדר חימום עוד כתב לדון שבכלי שני שלא יכול להגיע לבישול גמור לעלם לא היה הגזירה ונפק"מ בין הטעמים במים שנכנסים לדוד שמש שלא רותח ואין חשש ישתחמם ליד סולדת האם מותר לרחוץ במים כין שנתערבו שם מים קרים

י"ז]הקרבן נתנאל חידש שלצורך טבילת מצוה מותר לטבול במקוה חמה ואין גזירת מרחצאות וכן הביא הסד"ט סימן קצ"ז סק"ט משו"ת דברי יוסף וע"ש שמקור הדברים מהא דמבואר בשו"ע דלצורך מילה מותר לרחוץ בחמים כל גוף התינוק אמנם יש ראשונים שכתבו שזה סברא מיוחדת במילה עיין ר"ן ורשב"א אמנם במ"מ הלשון כי זה לצורך מצוה וצ"ע ששם מבואר שגם בהוחמו באיסור מותר וכי באמת בכל דבר מצוה אין איסור להשתמש לדבר מצוה והאריך בזה התהלה לדוד ועיין נוב"י שאין להוכיח מהא דחיממו לכה"ג ביוה"כ דשם אין שבות במקדש וגם אולי זה קודם גזירה ועיין נוב"י שכתב לדון שהרי יש איסור תיקון והגמ' אומרת שמותר מחמת שנראה כמיקר וכאן זה לא שיך דהרי אסור לצורך מיקר וכתב שכיון שכבר לא גזרו מצד התיקון זה כבר היתר לתמיד עוד יש לדון שבמקום שללא זה יטבול בקר א"כ אין צורך המצוה אלא הצורך כדי שלא יצטער עוד יש שדנו שכאן זה לא רחיצת תענוג ואין לזה שם רחיצה עוד כתב הדברי יוסף לדון שכיון שאם תטבול במים קרים היא תצטער והרי הרמב"ם התיר מצטער לרחוץ במים חמים לכן גם כאן מותר ובמ"ב לא הקיל אלא אם זה פושרים וצורך מצוה ביחד שיש כאן שני צדדים להקל

י"ח]עיין רעק"א סימן ש"ז שהביא מהרמב"ם פ"ו ה"י שמותר לומר לעכו"ם להביא חמים לרחוץ המצטער וכתב שמכאן מוכח שמותר לרחוץ גופו במים חמים כשהוא מצטער ועיין תהלה לדוד שכ"ו סק"א שדן שאולי כוונת הרמב"ם על רחיצת פניו ידיו ורגליו והביא מהרד"ך לא כך וצ"ע האם זה מותר גם בחמין שהוחמו בשבת באיסור ובהיתר

י"ט]עיין ב"י סימן תקי"א דהביא מהמרדכי דמותר לרחוץ תינוק מצד שהינו רביתיה והרי אפילו ביוה"כ התירו לרחוץ קטן והנה לענן שבת וודאי אסור וכדחזינן בגמ' קל"ד שרק דנו להתיר לצורך מילה אבל ללא זה אסור וכן הוא במ"ב סימן תקט"ז סק"א וכתב המג"א סימן תקי"א שכל הסברא להקל ביו"ט יותר משבת זה רק לרמב"ם שבחמין שהוחמו בערב יו"ט מותר לרחוץ ביו"ט חזינן שזה איסור יותר קל אבל לתוס' אין מקור שהאיסור יותר קל אמנם המ"ב הביא שהאחרונים חלקו עליו וצ"ע דעת המג"א דהרי לענין האיסור רחיצה בהוחמו ביו"ט לא מצאנו שיו"ט יותר קל וכל הולא לענין הוחמו בערב יו"ט וצ"ע

כ]עיין סד"ט סימן קצ"ז סק"ט שהביא מהחכם צבי שדן שבין השמשות אפשר לטבול במקוה חמה כיון שלא גזרו על שבות בין השמשות וגם אם קיבל שבת שכיון שזה איסור קל דהינו שזה לא שבות וכמבואר ברי"ף כה"ג לא גזרו בין השמשות והנה יש כאן חידוש שהרי יש כאן ממ"נ דאם זה יום הרי אסור לטבול ביום ואם זה לילה הרי איכא לגזירת מרחצאות וצ"ל שס"ל שבתורת וודאי לא גזרו על בין השמשות וזה לא בגדר ספק וצ"ע

**גזירת הפשר**

**גמ' מ: ת"ר מביא אדם קיתון מים – מ"א. וא"ר זירא**

**א. בהיתר מים כנגד המדורה האם מדובר ביכול להגיע לבישול – תוס' מ"ח. רמב"ן ורשב"א באריכות בסוגין רא"ש בסוגין ,ספר התרומה סימן רל"ב .רמב"ם פכ"ב ה"ד ובמ"מ שם[ועיין פ"ד ה"ו] [בגדר גזירת הפשר עיין אגרות משה סימן צ"ג ד"ה ומה שכתבת]**

**ב. בביאור דעת רש"י עיין ספר התרומה סימן רל"א ד"ה תנן ובריטב"א בסוגין ועיין רשב"א שהאריך בביאור גירסתו בסוגין [ועיין חידושי הר"ן בישוב קושית הרשב"א]**

**ג. בגזירת הפשר בחמי טבריה – עיין רעק"א בגליון השו"ע סימן שי"ח**

**ד. בהא דלא הוי אינו מתכוין – אגלי טל אופה סק"מ ועיין מג"א סקל"ז [ובגר"ז של"ו סי"ז]**

**ה.בהא דשמן אין בו בישול – רשב"א בד"ה כללא דמילתא ובמ"מ פ"ט ה"ג**

**[ה. בהא דבסמיכה ליכא גזירת שהיה וחזרה – עיין תו"י לעיל ל"ז: ועיין רא"ש בסוגין ובמה דהביא מהירושלמי ועיין רשב"א מה שביאר בזה**

**ו. ועיין רמב"ן שהתיר על גבי המדורה וברשב"א חלק עליו ועיין מאירי שכתב שכל דבריו רק בגרו"ק]**

**טושו"ע שי"ח סי"ד סי"ז**

**מ:**

**גזירת הפשר**

א]**מביא אדם וכו' כדי שתפיג צינתן:** בפשוטו שיטת רש"י שגם אם מינח במקום שיכול להגיע לידי יד סולדת אבל כיון שמתכונן להוריד לפני זה אין בזה איסור וכמו שהאריך בזה הרשב"א והנה הגמ' מביאה את מעשה דרבי ורש"י מבאר שהגירסא ש"מ הפשרו זהו בישולו והמקור מהא דבכלי ראשון אסור להפשיר וזה כשיטתו דאין גזירה מצד הפשר והקשה הרשב"א אם גם הפשר זה בישול למה בכלי שני מותר הרי כלי שני וודאי שזה לא גרע מהפשר וע"ש שתירץ שרק בחמי טבריה שזה רק בישול מדרבנן א"כ אסרו במקום שיש בישול בכל דבר ולא בדבר שיש בישול רק בקלי הבישול והנה לפ"ז צ"ע איך לגמ' היה צד לומר שחמי טבריה זה בישול דאוריתא ועיין רשב"א שהקשה שמה הגמ' מדיקת שהפשרו בישולו אדרבא שתגיד שהפשרו אין זה בישולו ורק שגזרו גם בחמי טבריה כעין דאוריתא עכ"ד וצ"ע כוונתו דעד כמה שרש"י לא ס"ל שיש גזירה מצד שמא ישאיר עד שזה יתבשל א"כ למה שכאן בכלי ראשון לא יכול להשאיר עד שזה יפשיר

ובספר התרומה סימן קל"א וכן בריטב"א בסוגין כתבו שכל הדין ששמן הפשרו זהו בישולו הוא רק מדרבנן וזה רק במקום הראוי לבישול ועיין ריטב"א שא"כ רש"י גם ס"ל גזירת הפשר וזה כתוס' וכן ביאר במהר"ם אלא שא"כ צ"ע למה מים מותר ולכאורא משמע בכוונת רש"י שבמקום שראוי לבישול חידשו חז"ל שהתכונה של הפשר שמן הוא כמעשה בישול משא"כ במים שזה לא שייך וצ"ע

והנה הגמ' לעיל אומרת שאחד שמן ואחד מים יד סולדת בו אסור והקשה הרשב"א דלרש"י מה שהגמ' אומרת ש"מ מרבי זה דלא כשמואל ועיין חידושי הר"ן שכתב לישב דאמבטי שחומה רב רק שם הפשרו זהו בישולו

והנה קשה לרש"י איך יבאר הדין של כוזא אגבא דקומקמא מ"ח. דלא יכול לבאר כרבינו יונה דהרי ס"ל שאסור להטמין את הצונן ועיין פסקי רי"ד דכאן שזה הרבה זמן יכול לשכוח וברבינו ירוחם כתב שמדובר על גבי האש וזה יותר חמור ועדין צ"ע בדעת הרמב"ם

ב]ועיין רשב"א שהאריך מהירושלמי שיש גזירה דרבנן שאסור להניח במקום שזה יכול להגיע לידי בישול וכל ההיתר להפיג צינה זה במקום שלא יכול להגיע לידי בישול ובשמן אם אין בו משום בישול מותר אפילו קרוב ואם יש בהפשר בישול אסור אפילו רחוק וע"ש שנקט כגירסת הגאונים שממעשה דרבי רואים ששמן הפשרו לא זהו בישולו ולכן מותר בכלי שני והא דבכלי ראשון אסור זה מצד שמא ישאיר עד שיתבשל וע"ש שהוכיח עוד כגירסתו מהא דאסור לתת מים מועטין בכלי ראשון והרי שיהיה מותר להפשיר כמו מים מרובין אלא בהכרח שכה"ג אין היתר

והנה שיטת התוס' לקמן מ"ח. שיש גיזרת הפשר אמנם התוס' לא הביאו ראיה מסוגין שכתוב שהפשרו לא זהו בישולו א"כ בהכרח שגרסו כרש"י והקשה רעק"א בשו"ע סימן שי"ח דמה הראיה של הגמ' ששמן הפשרו זהו בישולו אולי בכלי ראשון אסור מצד גזירת הפשר וכתב דבהכרח צ"ל שס"ל לגמ' דבחמי טבריה שזה רק בישול דרבנן אין את גזירת הפשר ובהכרח שסיבת האיסור כי יש כאן בישול וע"ש שכתב שלפ"ז מצאנו מחלוקת רשב"א ותוס' האם במקום שהבישול דרבנן יש גזירת הפשר [ויש מקום לדון במקום שהיד סולדת יגיע אחרי שבת שזה רק איסור בישול דרבנן שגם תלוי בנ"ל וצ"ע] והנה עיין תו"י שכתבו לדון שכאן המים לא היו יד סולדת ולפ"ז א"ש שכאן לא שייך גזירת הפשר כלל וא"ש הכרח הגמ' ששמן הפשרו זהו בישולו עוד אפשר לישב על פי החידושי הר"ן דבאמבטי גם הפשר בכלי ראשון חשיב בישול ולפ"ז אפשר לגרוס הפשרו לא זהו בישולו ובכל אופן תוס' לא יכול להביא ראיה לגירסתם מהא דבכלי ראשון אסור דיש איסור שמא ישאיר עד שזה יהיה יד סולדת עוד יתכן שכיון שזה מאד חם חשש שמיד זה נהיה יד סולדת

ג]עיין ספר התרומה סימן רל"ב שכתב לדייק את לשון הבריתא שמותר לתת מים להפיג צינה שבאמת יש דרגא של הפשר ויש דרגא של הפגת צינה והפשר באמת אסור שמא ישאיר עד בישול אבל הפגת צינה מותר כי אין חשש שיטעה וישאיר עד שזה יתבשל ודבריו צ"ע כמו שהקשה פנ"י א"כ למה שמן ר"י אומר שמותר להפשיר הרי יש כאן חשש שישאיר עד שיתבשל וע"ש שיתכן שבשמן לא שיך הגזירה כי ניכר בו הבישול וצ"ב ויתכן ששם הבישול הוא רק דרבנן גם למ"ד יש בו משום בישול ובזה לא גזרו ובעיקר הדקדוק למה בשמן הלשון להפשיר ומים הלשון להפיג צינה עיין ריטב"א שביאר דבמים עיקר המטרה לחמם ודרגא פחות קוראים לזה הפגת צינה משא"כ שמן המטרה לבשל ודרגא פחות אומרים להפשיר ע"ש

ד]והנה הלשון בראשונים שטעם האיסור שמא יניח עד שיתבשל וצ"ע הרי זה דבר שאינו מתכוין כיון שהוא התכונן להוריד וגם אם ישאיר לכאורא מצד המעשה שלו אין כאן מעשה איסור ועיין אגלי טל אופה סקמ"ה שהקשה כן ותירץ שהוי פסיק רישא דהינו דכיון דאם ישאיר זה יתבשל וודאי אפילו שהוא חושב להוריד חשיב פסיק רישא ולפ"ז על ידי עכו"ם יהיה מותר כיון שחשיב אינו מתכוין וכן הביא השערי תשובה סוף סימן רנ"ג מהבית אפרים אמנם עיין מג"א סקל"ז לענין עופרת דוודאי לא רוצה שחשיב אינו מתכוין ומבואר שרק כאן שמעונין בבישול רק שיש איסור חשיב מתכוין ולכן אסור וכן עיין מגילת ספר דהביא מהגר"ז של"ו סי"ז דנותן אוכל לבהמה במים אין בזה חשש זורע מצד שהוא רוצה שיגמרו הכל וגם אם ישאר זה אינו מתכוין אמנם לכאורא זה וודאי בגדר מלאכה שאינה צריכה לגופה ועיין שו"ת אגרות משה או"ח סימן צ"ג ד"ה ומה שכתבת שכתב שנתחדש בראשונים שעצם ההנחה במקום שיכול להביא הדבר לבישול שזה עצמו חשיב מעשה בישול מדרבנן כיון שעשה מעשה שבכוחו לבשל ע"ש ואין זה במשמעות לשונות הראשונים וכן זה דלא כמג"א הנ"ל [אמנם הרשב"א והתוס"ר שהביאו מהירולמי שהכונה בדין להתרחץ ולהיות מול המדורה שזה אסור מצד שזה מקום שיכול להגיע ליד סולדת והרי בפשוטו אדם לא ישאר כי הוא יכווה וי"ל]

ה]בהא דמבואר בגמ' ששמן אין בו משום בישול עיין מ"מ פ"ט ה"ג שכתב שזה המקור של הרמב"ם שיש דברים שאין בהם משום בישול אמנם עיין רשב"א בסוגין בד"ה כללא דמילתא שדימה דבר זה למלח ובשר שלא מתבשל בכלי ראשון ומשמע שוודאי שיש בזה בישול רק שמכזה חום ליד המדורה שזה רק יגיע לשיעור יד סולדת זה לא סיבה לבישול ובעיקר דברי הרמב"ם עיין רע"א רנ"ד שנקט שלפי זה פירות חיים אין בזה בישול דאוריתא אמנם עיין שער הציון שי"ח ס"ק קי"ד שנקט שהוא איסור דאוריתא וכן הוא באור זרוע סימן ס"ב ולענין יין האם יש בו בישול עיין רשב"א שהביא תוספתא שיש בו בישול ועיין או"ז סוף סימן ס"ב שדן בזה והסיק שיש בו משום בישול

ו]והנה מבואר בגמ' דמותר להניח כנגדה מדורה מים להפשיר או שמן למ"ד שאין בו משום בישול מותר אפילו להניח עד שזה נהיה יד סולדת והראשונים דנו למה אין בזה איסור חזרה ומצאנו בזה כמה ביאורים בראשונים

א.התוס' ישנים ל"ז: ביאר ששמן כיון שלא שיך בו בישול הוא לא בכלל האיסור ומים מדובר שמניח במקום שלא יכול להגיע ליד סולדת וממילא כה"ג אין זה בכלל גזירת חזרה עכ"ד וצ"ב למה בשמן אין איסור הרי רוצה את החימום וכן זה וודאי בגדר מצטמק ויפה לו והנה אם האיסור מצד מחזי כמבשל א"ש דבדבר שלא שיך בישול יתכן שלא גזרו אבל אם האיסור מצד שמא יחתה א"כ מה סברא לחלק ומשמע לכאורא שגדר האיסור מה שזה משתבח ומדרבנן הוי כבישול ולא דהוי סתם גזירה של שמא יחתה עיין מה שכתבנו בסוף סוגיא דעבר ושהה וכן נקט הגר"ז רנ"ג קו"א סק"י והנה בפשוטו התו"י שכתב לענין חזרה בער"ש דמדין חזרה בשבת אפשר ללמוד לערב שבת משמע שזה מצד שמא יחתה דאל"כ וודאי שאין ללמוד מאיסור חזרה בשבת שיש בזה מחזי כמבשל לחזרה בערב שבת שלא שיך מחזי כמבשל וצ"ע

ב.הרשב"א ריטב"א ור"ן כתבו שכיון שזה מקום שלא רגילים לבשל לא שיך לאסור מצד מחזי כמבשל ולכן כל שאין איסור מצד בישול אין כאן מקום לאסור והנה לא נתבאר בדבריהם למה אין איסור מצד שהיה לכל הפחות לרבנן שמצטמק ויפה לו אסור ושמן הרי זה מגיע ליד סולדת והוי מצטמק ויפה לו והרי הם התירו בדבר שאין בו משום בישול ולא כתבו דלרי"ף זה אסור מצד שהחימום זה כמו מצטמק ויפה לו ויהיה אסור ובהכרח צ"ל כנ"ל כמבואר במג"א סימן שי"ח דבהנחה במקום שאין דרך בישול שם אין בזה שמא יחתה

ד. הרמב"ן כתב דלהניח דבר לצורך הפשר וקודם שזה יהיה יד סולדת יורידנו אין בזה איסור אפילו על גבי האש אמנם הרמב"ן לא כתב שזה כל הסברא בסוגין דהרי בשמן זה לא שיך דשם זה הרי נהיה יד סולדת ובפשוטו וודאי מודה לסברא שכנגד האש זה לא דרך בישול אלא שהוסיף מסברא שאם מוריד קודם שזה נהיה יד סולדת אין בזה איסור כלל [ועיין סימן א' מה שכתבנו בזה] ועיין מאירי שכתב שכל היתר הרמב"ן על גבי כירה רק בגרוף וקטום ובפשוטו מצד שבאינו גרו"ק יש חשש חיתוי ומבואר מדבריו כנ"ל שאין דברי הרמב"ן בתור ביאור סוגין דהרי מדורה זה כמו אינו גרו"ק

ד.הרא"ש כתב שצריך להרחיק שעל ידי זה יש לו היכר ויתכן שזה כל ההיתר בסוגין אמנם כל זה לגירסא שהקשה מכירה גרו"ק אמנם אם נימא כמבואר בתוס"ר שהקושיא מאינה גרו"ק יתכן שלגבי גרו"ק שזה מצד מחזי כמבשל וודאי מודה שההיתר כי אין זה מקום שאין רגילים לבשל או כסברת התו"י שלא שייך כאן בישול בשמן ובמים מצד סברת הרמב"ן שכיון שמוריד קודם שזה יתבשל וכל דבריו ביחס לחשש שמא יחתה באינה גרו"ק

ועיין חזו"א שיצא לדון דלמסקנת הרא"ש דהביא הירושלמי דבדבר שיש בו בישול יש חשש שמא ישאיר עד שיתבשל ובהכרח מדובר שמניח במקום שלא יכול להגיע ליד סולדת א"כ אין כאן מקור כלל לחידוש שעוזר שמרחיק מהאש להיכר דפה ההיתר שבמקום שלא יגיע ליד סולדת זה לא נחשב שמניח אצל האש

והנה בגמ' לעיל ל"ז. מבואר דמותר להשהות ליד הכירה ועיין תוס' ור"ן שכתבו שאין ללמוד מכאן שמותר להניח סמוך למדורה דכאן מפסיק דפני כירה וצ"ב הנידון הרי מפורש בסוגין דמותר להניח כנגד המדורה אמנם לנ"ל יש כמה אפשריות לדחות הראיה מסוגין כמבואר בתו"י וברא"ש הנ"ל ודו"ק

]**תדע וכו' מעשה בתלמידו דר"מ:** עיין ראשונים דהחידוש במעשה דר"מ שלא רק אמר לו איך לעשות אלא אמר לו אל תעשה כך שזה לשון הוראה שזה אסור

]**הא דאית ליה גדודי וכו':** עיין רש"י שהנידון האם עקר את רגליו וההבדל אם יש גדודי שאז זה כמו כלי ואין בזה הגזירה שמא יעשה חבית של שיטין אמנם עיין רי"ף שביאר שהכונה עקר שהמים נעקרים חוץ לבריכה וזה נראה כנהר שאסור לשוט משא"כ אם המים לא נעקרים כי יש גידודי אין זה דומה לנהר ועיין רמב"ן במלחמות שלא ניחא ליה בביאור רש"י כיון שלא שיך לשוט ללא לעקור את רגליו

**בישול אחר בישול**

**בישול בנתבשל כמאכל בן דורסאי**

**משנה קמ"ה: - ואמר רב ספרא**

**א.בגמ' כגון תרנגולתא וכו' – בביאור הכוונה עיין רש"י ותוס"ר,ועיין עוד ביאור ברבינו ניסים גאון ובר"ח ועייין כס"מ פ"ט ה"ג מה שהביא מהרמ"ך**

**ב.בדין דבר שנתבשל כמאכל בן דורסאי האם אסור גמר בישולו – רמב"ם פ"ט ה"ג תוס' ל"ט. חידושי הר"ן שם וברשב"א שם רא"ש פ' כירה סימן י' ועיין ב"י שי"ח ס"ד ועיין ט"ז סק"ג ועיין בה"ל שי"ח ס"ד ד"ה אפילו בעודו ועיין אגלי טל מלאכת אופה סק"י שהאריך לחלק בין נתינה בתחילה לחזרה, שו"ע שי"ח ס"ד רנ"ג ס"ב [ועייין רשב"א מ: ד"ה כללא דמילתא]**

**ג. האם במים יש בישול לאחר יד סולדת – שיטה לר"ן ל"ז: ד"ה עקר**

**ד.האם הוספה שלא גומרת הבישול אסור – ט"ז סק"ט י"א ובפמ"ג שם ובמ"ב סק"נ בשם האחרונים ובשער הציון שם**

**ה..כל שבא בחמין וכו' בדין שריה אחרי שריה – עיין ב"י שי"ח ד' ב' ובמג"א סקי"ד ובמחצית השקל והפמ"ג שם ועיין מ"ב סק"נ ושער הציון ס"ג**

**ו. בדין אין בישול אחר בישול – עיין שער הציון סקמ"ו מה שהביא מהא"ר**

**ז.בדחית הרא"ש על הגמ' י"ח: במגיס שסממנים שאני – שו"ת חת"ס סימן ע"ד**

**בדין בישול אחר בישול בלח**

**ז.רא"ש סימן י"א רשב"א ל"ט. חידושי הר"ן שבת ל"ט. תוס' שם ועיין ב"י שי"ח ס"ד שהאריך בהבאת השיטות ועיין שם שיטת רבינו ירוחם [ובביאור דבריו עיין חזו"א ל"ז י"ג ד"ה ס"ד] ועיין בה"ל ס"ד שו"ע ס"ד ס"ו רנ"ג ס"ב ס"ד ועיין ביאור הגר"א שי"ח סט"ו ורנ"ג ס"ה**

**ח. בדין דבר שבכלי שני – עיין ב"י סוף סימן רנ"ג מהנימוק"י ובשו"ע רנ"ג ס"ד ועיין אגלי טל אות י"א סק"ח ובחזו"א ל"ז י"ג ועיין בה"ל ס"ד**

**ט. בהכרעת הרמ"א שרק בנצטנן לגמרי – עיין שי"ח סט"ו ורנ"ג ס"ה ובביאור שיטתו עיין פמ"ג שי"ח א"א ל"ט חזו"א ל"ז י"ג שזה דרבנן ועיין מג"א רנ"ג סקל"ז שנקט שזה דאוריתא ועיין אגלי טל סקי"ד ובהשמטה שם מה שביאר בזה [ועיין מג"א סקל"ב האם ראוי להחמיר כשו"ע ובמ"ב שם]**

**י. מהו שיעור לא נצטנן – גר"ז ס"ט חזו"א ל"ז י"ג**

**י"א. בדין נתינה של דבר יבש שימס – שי"ח סט"ז ובט"ז ובמג"א סק"מ מ"א ועיין ביאור הפמ"ג וביאור הלבושי שרד ובמ"ב שם [ועיין מנחת שלמה תנינא ס"כ סק"ג]**

**י"ב. בדין לח שנצטנן וחזר ונתחמם קצת – רעק"א סוף סימן רנ"ג**

**י"ג. בדין מעשה שבת בלח שנצטנן – מ"ב רנ"ג סקצ"ה ובאחרונים שם**

**י"ד. בדין אמירה לעכו"ם בזה – בה"ל רנ"ג ס"ה ד"ה להחם**

**בדין בישול לאחר מאכל בן דורסאי**

**קמ"ו:**

א]**כל שבא בחמין בערב שבת וכו':** ובגמ' כגון תרנגולתא דר' אבא ומצאנו בזה ג' ביאורים בראשונים רש"י מבאר שהכונה שזה מבושל והוא שורה אותה הרבה זמן עד שזה נימוח וצ"ב למה הגמ' ביארה בכה"ג ועיין תוס"ר דביאר דהוקשה לגמ' שכיון שזה מבושל א"כ מה החידוש שמותר לשרות את זה בחמין ולכן הגמ' ביארה שהחידוש כה"ג אפילו שזה מתקן את זה בכל אופן זה מותר ובר"ח וברי"ף והרא"ש ביארו שהכונה תרנגולת מאוד מלוחה וכדי לאוכלה שורים אותה במים חמים ואז אפשר לאוכלה ורבינו ניסים גאון ובפיה"מ ביארו שזה תרנגולת מבושלת שרוצים לחממה ושורים אותה במים

והנה מבואר בגמ' במנחות נ"ו דדבר שנתבשל כמאכל בן דורסאי חשיב בישול להתחיב עליו ודנו הראשונים האם כל שזה כבר התבשל כמאכל ב"ד אין בזה איסור בישול או שיש בזה איסור בישול ועיין רמב"ם פ"ט ה"ג דמבואר שיש בזה משום בישול וכתב הרמ"ך שזה מצד ביאור הרי"ף אבל אפשר לבאר אחרת דהינו שנקט שלביאור הרי"ף שזה תרנגולת מיוחדת שרק אז על ידי השריה זה מתבשל לגמרי אבל סתם דבר על ידי שריה אינו מתבשל אלא כמאכל בן דורסאי

והנה בעיקר הנידון הנ"ל עיין רא"ש פרק כירה סימן י' וכן ברשב"א ל"ט. וכן בדף י"ח: שנקטו שאם זה מבושל כמאכל בן דורסאי אין בזה איסור כלל ובלשון הרשב"א מבואר שדימה דבר זה להא דאין בו משום בישולי עכו"ם דהינו שחשיב מבושל וממילא זה הכלל שאין בישול אחר בישול וכן הוא ברמב"ן שם אמנם עיין תוס' ל"ט. שכתבו על המשנה שזה נתבשל לגמרי ובפשוטו לדעת המחמירים זה דאוריתא וכן נקט הב"י סימן שי"ח ס"ד אמנם עיין חידושי הר"ן בסוגין שכתב לדיק מהא דהגמ' העמידה רק בתרנגולתא דר' אבא משמע שצריך שזה יהיה מבושל לגמרי וכתב שזה מדרבנן שזה נראה כמבשל וזה כמו חזרה על גבי האש ועיין ט"ז שי"ח סק"ג שגם נקט בדעת הטור שזה רק אסור מדרבנן והנה בדעת תוס' עיין בה"ל ס"ד שהקשה שסתרו דבריהם דהרי בדף ל"ו: ביארו המשנה שמחזירים בנתבשל כמאכל ב"ד ומבואר שאין בזה בישול ועיין אגלי טל מלאכת אופה סק"י שהביא חבל ראשונים שכתבו בדין המשנה שזה רק בנתבשל כל צרכו ובכל אופן לענין חזרה הסתפקו במבושל כמאכל ב"ד וע"ש שכתב שכולהו ס"ל שרק מדרבנן זה אסור ולכן לענין חזרה שזה המשך המצב הקודם אין בזה איסור מדאוריתא ועיין מאירי ריש פ' כירה שכתב שבגרופה וקטומה אין בכח זה לבשל דבר שמבושל כבר כמאכל בן דורסאי וגם בזה א"ש כל הראשונים שהתירו להחזיר וצ"ע ועיין בה"ל ס"ד ובעיקר דעת רש"י עיין רא"ש שדיק מדבריו ל"ד: שיש בזה בישול ועיין רש"י י"ח: ד"ה גיגית ובהגהות הגראמ"ה שם

ועיין רשב"א מ: ד"ה מכלל הדברים דכתב שלהניח על קדירה מלאה שעל האש מותר בנתבשל כל צרכו ומשמע שכה"ג בלא נתבשל אלא כמאכל בן דורסאי אסור דכה"ג זה יותר מחזי כמבשל וצ"ע

והנה הגמ' ל"ז: אומרת אמר ר' יוחנן כירה שהוחמה בגפת ועצים וכו' עקר לא יחזיר עד שיגרוף או עד שיתן את האפר ובפשוטו מבואר שלאחר שנתבשל כמאכל ב"ד אפשר להחזיר

ועיין אגלי טל סקמ"ח אות ז' ט' שהביא מהתו"י ל"ז: שנראה שנקט שמדרבנן יש בישול אחר בישול בכל דבר ולכן אסור להניח נגד המדורה במקום שזה יכול להגיע ליד סולדת וכן דיק מהרא"ה שכתב שעכו"ם שבישל כל צרכו והישראל הוסיף מצטמק ויפה לו שזה מתיר ומבואר שיש לזה תורת בישול וקשה מהדין ששורין אותו בחמין בשבת וע"ש סק"ח שביאר שבישול בכלי ראשון אין זה דרך בישול רגיל ובדרבנן לא גזרו ובהגהות מרדכי הובא בב"ח כתב שהמשנה מדובר דוקא שורין בכלי שני אבל בכלי ראשון באמת אסור ולפ"ז א"ש

ב]עיין ט"ז שי"ח סק"ט י"א שכתב לחדש דבדבר שמבושל כמאכל בן דורסאי אין איסור להניחו על גבי קומקום רותח ובביאור כוונתו עין מ"ב סק"נ שביאר שבמציאות זה רק שומר על חומו ולא מבשלו וכן ביאר בגר"ז סי"ד אמנם הפמ"ג ביאר שזה מוסיף בבישולו אבל אין איסור בכה"ג אלא אם מבשלו לגמרי ולא אם מוסיף קצת ועיין פמ"ג שביאר שזה לשיטתו שכל דין בישול זה הוא מדרבנן ועיין מ"ב שהביא חבל אחרונים שחלקו על חידושו של הט"ז

והנה הגמ' נ"א. אומרת שמניחים מיחם על גבי מיחם לא שיחמו אלא שישמר חומו ועיין פמ"ג שם שכתב דאיך מדובר אם זה מבושל א"כ גם שיחמו מותר ואם זה לא מבושל א"כ גם אם זה לשמור חום אסור כי זה גורם להתבשל והט"ז הוכיח את דינו הנ"ל ועיין פמ"ג שלשיטות שיש בישול אחר בישול בלח א"ש ובחזו"א ל"ז ט"ז העמיד בלא מבושל והכונה לשמור חום של פחות מיד סודלת ודוחק

והנה דעת רעק"א סוף סימן רנ"ג וכן דעת המנחת כהן דדעת הרמב"ם דפירות כיון שהם נאכלים חים אין בהם דין בישול ובשער הציון הוכיח מהראשונים וכן האריך באגלי טל סקי"ט להוכיח שיש בזה משום בישול ולכאורא אם חיבים אפילו על גמר הבישול אחרי מאכל בן דורסאי למה שכאן זה יהיה אחרת וצ"ל ששם זה עדין מחוסר תיקון אבל כאן אין זה מחוסר תיקון כלל אמנם צ"ע לראשונים דפוטרים למה מבשל פירות חים חיבים הרי וודאי שזה יותר ראוי מאשר בשר שמבושל כמאכל בן דורסאי ומשמע דמה שנעשה בו מלאכה זה עצמו סיבה לפטור וצ"ע

ג]**כל שבא בחמין וכו':** לשון רש"י שנתבשל אמנם הרמב"ם כתב פכ"ב ה"ח שכל ששרו אותו בחמין בערב שבת ועיין ב"י שי"ח ד' ב' שביאר שמשמע שכיון שרק שורה אותו במים אין איסור אפילו אם לא נתבשל לגמרי וצ"ל שאין כח בשריה להוסיף בישול וכן נראה שהבין המג"א סקי"ד ובמחצית השקל שם אמנם הפמ"ג בא"א שם נקט שכוונת הרמב"ם במקרה שזה מתבשל בשריה לגמרי אבל אם לא זה אסור דתמיד השריה מוסיפה בישול ועיין מ"ב סקל"ט ושער הציון סקס"ג שנקט להחמיר בזה

ד]**בדין גמר בישול במים:** הנה מבואר בגמ' שמים שהגיעו לידי יד סולדת הוי בישול והנה דרך אנשים לצורך שתיה להרתיח המים ולפ"ז היה מקום לומר שכלך שזה לא העלה רתיחה זה כמו נתבשל כמאכל בן דורסאי שיש בזה בישול וכן הוא בשיטה לר"ן ל"ז: ד"ה עקר אמנם עין ב"י דאפילו דיש בישול אחר בישול בלח אבל אם זה עדין יד סולדת אין בזה חומרא מה שמרתיחו ועיין שביתת השבת בפתיחה אות י"ח שכה"ג וודאי שאין בישול אחר בישול בלח והביאור שכאן כל מה שיש עוד בישול מצד החימום ובזה יד סולדת זה גדר מבושל לגמרי

**בדין בישול אחר בישול בלח**

ה]מבואר במשנה שאין בישול אחר בישול ועיין ביאור הגר"א רנ"ג ס"ב שהוכיח כן מכל דין חזרה אמנם עיין רא"ש סי"א שהביא מרש"י ל"ד. שאסור הטמנה שמא ירתיח ויעבור על בישול ולכן חידש שבלח יש בישול אחר בישול וע"ש שאם נחלוק על רש"י אסור מצד מבעיר ועיין ריטב"א ל"ט. דביאר דזה מצד מחזי כמבשל וזה רק על האש דהינו שגזרו שמא יעמיד על האש ויעבור על איסור חזרה ועיין ביאור הגר"א שי"ח סט"ו ורנ"ג ס"ה ועיין ב"י שי"ח ס"ד שהאריך בזה דדעת הרא"ש והטור להחמיר בזה אמנם הוכיח מהרשב"א והר"ן והרמב"ם שס"ל שאין בישול אחר בישול אפילו בלח וע"ש דהביא מרבינו ירוחם בשם רבינו יונה דרק במצטמק ויפה לו יש בישול אחר בישול בלח אבל במצטמק ורע לו אין בישול אחר בישול אפילו בלח וצ"ב הסברא בזה ועיין פמ"ג רנ"ג מ"ז י"ג שביאר שהבישול זה מה שמצטמק וברע לו אין הוא נהנה מהמלאכה ואין זה מאכת מחשבת וצ"ע א"כ מה הצירוף שזה דבר בלח שנצטנן ולא ביד סולדת ולא בדבר יבש והחזו"א ל"ז י"ג ד"ה ס"ד ביאר דבדבר לח ההבדל בין חם לקר חשיב שינוי צורה ואם יש בו שבת גדול הוא בכלל בישול וצ"ב ובפרט דדעת רבינו יונה שבנתבשל כמאכל בן דורסאי אין בישול אפילו שזה משביח והשו"ע ס"ד פסק שיש בישול אחר בישול בלח וכן ברנ"ג ס"ג אמנם בשי"ח ס"ו הביא את רבינו ירוחם

והנה הרמ"א שי"ח סט"ו ורנ"ג ס"ה כתב לחלק בין אם נצטנן לגמרי שאז יש בישול אחר בישול לבין אם לא נצטנן לגמרי והנה בביאור הרמ"א החזו"א ל"ז י"ג נקט שהכונה שקי"ל כמתירים רק שיש מנהג שיהיה קצת חם שיהיה ניכר שפעם זה התבשל וכן הוא בפמ"ג שי"ח א"א ל"ט אמנם במג"א רנ"ג ל"ז שנקט שהוא מדאוריתא וכן משמע בשער הציון רנ"ז סקכ"ט ע"ש ועיין בה"ל ס"ד ד"ה יש בו ועיין אגלי טל סקי"ד בהשמטה ב' שכתב שכיון שזה היה מבושל וזה שירים מהמצב הקודם בזה כל שזה עדין קצת חם שנאכל על ידי הדחק לא פקע מזה שם בישול

והנה בטעם שיש בישול אחר בישול בלח עיין חזו"א ל"ז י"ג שביאר שכאן החימום זה הבישול וכן ביאר ס"נ סק"ט ולכן כל שזה נצטנן בטל כל הבישול ועיין אגלי טל שדימה דבר זה למתכת שוודאי שגם אם התיכו וזה נתקשה וחזר והותך שזה אסור כיון שלא קיים הבישול הקודם כלל [והמנח"ח במוסך השבת נסתפק בזה] ועיין לשון הרמב"ם שלענין מים כתב שהמחמם את המים דמשמע קצת שחימום המים זה בישולו ועיין פמ"ג ריש סימן רנ"ד שהקשה שבשומן אפילו שזה דבר לח אבל כיון שיש בו גם התיקון של הבישול וזה הרי עדין קים א"כ למה יש בזה בישול אחר בישול ולכאורא מוכרח מזה שבלח יש שני סוגי בישול ולא עוזר מה שנשאר לו הבישול של התיקון כיון שהבישול של החימם נסתלק לגמרי והנה בלשון הרמב"ם מבואר שבישול של מים השיעור לרחוץ אבר קטן ועיין ספר הליקוטים שהביא מהפר"ח שסתם מחמם מים זה כדי לרחוץ ומשמע שמטרה זו היא גם סיבה לבישול ולכאורא כה"ג כל הבישול זה החימום ועיין שביתה השבת בהקדמה סקי"ח שהקשה א"כ למה לא חייב על פחות מיד סולדת דהרי סתם רחיצה זה לא במים שהיד סולדת בהם וכן צ"ע למה בכלי שני אם זה ידיע ליד סולדת אין כאן חימום למטרת רחיצה וצ"ע וע"ש בבאר רחובות סק"כ שכתב שיתכן שבמים גם הרמב"ם מודה שיש בישול אחר בישול דכל דברי הרמב"ם בדבר שהחיוב על הבישול אבל פה החיוב על החימום

ומהו נצטנן לגמרי הגר"ז שי"ח ס"ט נקט שצריך שזה נאכל מחמת חמימותו וכן העתיק באגלי טל אמנם בחזו"א ל"ז י"ג משמע שכל שניכר בו עדין חימומו ויתכן שזה תלוי לשיטתם האם זה רק ממנהגא או שזה מעיקר הדין

והנה לענין מעשה שבת עיין מ"ב רנ"ג סקצ"ד שנקט שאפשר להקל שאין בישול אחר בישול ולענין אמירה לעכו"ם עיין בה"ל שם ד"ה להקל שהביא מהברכי יוסף להקל וכתב שבפוסקים לא משמע כך

ו]עיין בה"ל ס"ד שהביא דהפמ"ג נסתפק בהעבירן לכלי שני וזה עדין יד סולדת האם יש בזה בישול אחר בישול ועיין חזו"א סימן ל"ז סקי" שכתב דהדבר מפורש ברבינו יונה הובא בשו"ע רנ"ג ס"ד שאפילו לערות מכלי ראשון לכלי ראשון כיון שעירוי מכלי ראשון יש דעות שלא מבשל לכן חשיב בישול ועיין חזו"א שזה נסתר מדין פינה ממיחם למיחם ועיין אגלי טל שכתב שזה רבינו יונה לשיטתו שרק במצטמק ויפה לו אסור ולכן אם מערה לתוך תבשיל חשיב מצטמק ויפה לו ולכן אסור משא"כ הגמ' מדברת במים או בדבר שזה לא מצטמק ויפה לו ולפ"ז לדידן שמחמירים בכל מים בהכרח שמה שזה כלי שני אין בזה עדין בישול אחר בישול

ועיין אגלי טל י"א ו' שהקשה סתירה דמצד אחד רבינו יונה החמיר כל שזה נהיה כלי שני ומצד שני במצטמק ורע לו כתב שאין בישול אחר בישול בלח וישב או כנ"ל שכיון שנוצן לתוך תבשיל חשיב מצטמק ויפה לו או שמים אפילו שזה מצטמק ורע לו אבל שם החימום זה הבישול וממילא תמיד חשיב בישול כי התבטל הבישול הקודם וכמו מתיך את המתכת

ז]עיין סעיף ט"ז ובמג"א סק"מ מ"א דמבואר דשומן חשיב דבר יבש שאין בו בישול אחר בישול וצ"ע הרי זה נימוח וכתב הפמ"ג דהטעם דחשיב שהוא אוכלא ודבר יבש ובזה ביאר מה דשמן מבואר שם שגם בקרש חשיב דבר לח אמנם הלבושי שרד והגרעק"א סוף סימן רנ"ג נקטו שכיון שבזמן שהניח הדבר זה היה דבר יבש חשיב שזה דבר יבש דהינו שדנים על זמן שעשה המעשה בישול וצ"ע הסברא בזה ועיין מ"ב סק"ק שנקט כדבריהם ובלבוש והט"ז שם נקטו לאיסור וזהו האחרונים דהובא במ"ב סקע"א לענין מלח וסוכר שזה נמס האם דנים את השפיכה כבישול אחר בישול בלח ע"ש [וע"ש במג"א סקל"א ובמחצית השקל שם] אמנם בדברי המג"א מבואר שלח שנצטנן ונהיה יבש דהינו שומן שאחרי זה קרש אין בו בישול אחר בישול ולא אומרים שנתבטל בישולו כשהוא היה לח שנצטנן

ח]עיין רעק"א סוף סימן רנ"ג שדן בשומן קרוש שנותן עליו מים חמים דבתחילה זה נימוח ואחרי זה יש בזה בישול אחר בישול וכתב שזה וודאי שלח שנצטנן לגמרי ובטל בישולו וחזר ונתחמם קצת שיש בו בישול אחר בישול אמנם כאן שזה היה יבש וממילא גם שזה נצטנן לא בטל בישולו וא"כ כאן שזה נהיה לח כשהוא קצת חם ממילא הנידון שעכשיו יתבטל בישולו כה"ג הוא חם ולא מתבטל בישולו והנה אם נימא דבלח יש בישול גם מצד החימום א"כ צ"ע סברתו דעכשיו שזה נהיה לח שיש בו בישול של חימום והרי בישול זה כבר נסתלק ממנו א"כ מה עוזר מה שזה נתחמם כשהוא דבר יבש ומבואר מדבריו שוודאי שהבישול זה שינוי המהות אלא שכיון שזה נצטנן וזה לא ניכר בטל חשיבותו וצ"ע

והנה יש לדן בלח שנצטנן ואחרי זה נהיה יבש האם נימא דכבר פקע בישוליה ויש בו בישול אחר בישול או לא וההנ בפשוטו בשומן בתחילה הוא נהיה קר ואז הוא נהיה קרוש ובכל אופן נקט המג"א שאין בזה בישול אחר בישול ועיין אגרות משה ח"ד תשובה ע"ד אות ו' ובשש"כ פ"א בהערות אות קע"ג [בהוצאה חדשה אות קצ"ח]

**בדין בישול אחר אפיה**

**א.טור סימן שי"ח בשם היראים ועיין ב"י שהאריך בדבריו וע"ש דהיראים הוכיח כן משני מקומות ועיין שו"ע ס"ה לענין הלכה ועיין פמ"ג ובה"ל לענין בישול אחר אפיה אחר בישול ועיין אגלי טל סקט"ו שהאריך בביאור השיטות וע"ש אות כ' [אפשר לדלג מסק"ז - י"ב] [כדאי ללמוד היטב הסוגיא בפסחים עם שיטת רש"י ותוס' שם] ועיין בית מאיר סימן שי"ח**

**ב.בענין אפיה אחרי בישול – עיין שלטי גבורים קמ"ה: ועיין לשון הסמ"ק והכל בו ועיין סט"ו ובבה"ל שם ועיין חזו"א ל"ז סקי"ד ד"ה סט"ו**

**בדין בישול אחר אפיה**

א]עיין ב"י שהביא מהיראים שכתב שאסור בשבת לבשל דבר אפוי ומקורו מהגמ' בפסחים דמבואר בבריתא לענין פסח שצלאו ואח"כ בישלו הרי זה עובר עליו והגמ' תולה את זה במחלוקת ר"י ור"מ האם יוצאין ברקיק המבושל וקי"ל כר' יוסי ועוד שסתם בריתא לענין צלאו ואח"כ בישלו שעובר עליו מבואר כר"י ועוד הוכיח שגם יש אפיה אחר בישול מהגמ' יבמות מ. שחלוט שאפאו זה לחם עוני ומבואר שיש אפיה אחרי בישול והראבי"ה דחה דהרי הגמ' בברכות מביאה נידון האם ירק מבושל מברכים עליו שהכל או בפה"א ורוצה לתלות במחלוקת ר"י ור"מ ודחה שדוקא במצה כיון שצריך טעם מצה וא"כ אין ראיה מר"י שבישול מבטל אפיה ועיין ב"י שגם מהבריתא דצלאו ואח"כ בישלו אין ראיה דהגמ' דוחה דיש פסוק ובשל מבושל מכל מקום עכ"ד והנה יש לעיין במחלוקת היראים והראבי"ה האם זה וודאי שלענין שבת מספיק מה שיש כאן תוספת בישול ובזה עצמו נחלקו האם יש תוספת בישול או דזה וודאי דצריך ביטול השם אפיה הקודם וזה עצמו נחלקו האם זה מבטל את האפיה הקודמת או שבאמת לכו"ע זה לא מבטל וזה עצמו מחלוקתם דהיראים נקט שמספיק מה שיש תוספת והראבי"ה נקט שצריך שזה יבטל את השם הקודם ועיין היטב באגלי טל מה שהאריך בזה ועיין לשון סמ"ק שהנידון שהבישול מבטל האפיה הקודמת ונפק"מ בכל הנ"ל לנידון הפמ"ג והבה"ל האם אפיה אחרי בישול אחרי אפיה מותר או שגם זה אסור כי כבר נתבטל השם הראשון ועיין אבני נזר יור"ד סימן ק' לענין פת עכו"ם שיעזור מה שיבשלנה כיון שס"ל ליראים שבישול מפקיע תורת אפיה כר"י

ב]עיין סוגיא דפסחים והנה בתוס' שם מבואר שזה וודאי שכדי שיהיה איסור של מבושל בפסח צריך שזה יבטל את השם צליה הקודם והגמ' מביאה ממצה מבושלת שזה מבטל השם הקודם אלא שהביאו דברש"י מבואר שזה מצד שזה מבטל השם לחם אמנם לר"ת הרי גם בצק עבה שנתבשל יש לו שם לחם א"כ זה לא שיך לכן ביארו שזה עושה חלות מצה עשירה וכוונתם דרק דבר שבשעת החלות אפוי או מבושל יחול להחיל שם מצה עשירה ובהכרח שזה מבטל האפיה הקודמת ולכן חל על זה שם מצה עשירה והנה לפ"ז יש לבאר דחיה הגמ' שיש כאן גזה"כ הכוונה שכאן לא צריך שיתבטל השם הקודם אלא שגם תוספת של בישול זה בכלל האיסור ועין תוס' שכתבו שסוגין דלא כמו הדחיה של הגמ' שאני התם דבעינן טעם מצה דא"כ אין זה סיבה לאסור כאן אלא מצד גזה"כ גם לר"י

אמנם עיין ברש"י דמשמע שזה וודאי שגם תוספת של בישול זה סיבה לאסור ורק שהגמ' דנה שלא חל תוספת של בישול לאחר אפיה אמנם בהוכחת הגמ' הוכיח מהא דזה מבטל שם לחם וצ"ל ששם ללא שזה מבטל ממילא אין סיבה שזה יאסר וכיון שזה מבטל וודאי שזה סיבה לאסור בפסח אלא שצ"ב אולי להוסיף לכו"ע זה מוסיף וצ"ל שללא שזה יבטל היה פשוט לגמ' שזה גם לא מוסיף ולפ"ז במה שהגמ' דוחה שזה גזה"כ צ"ל שהכוונה שמה שנעשה בזה מעשה בישול אפילו שזה לא נהיה מבושל זה סיבה להחשב בכלל איסור בשל מבושל

ג]עיין בגמ' בברכות דהגמ' דוחה דבעינן טעם מצה וצ"ע הרי בלע מצה יצא ועיין תוס"ר ותר"י שם שביארו שהכונה שזה נהיה מצה עשירה ולכאורא לפ"ז הביאור שהגמ' בתחילה הבינה שזה מבטל גם אם השם ירק והגמ' דוחה שזה רק מבטל את החלות שחל על ידי האפיה ולא את מה שזה מטבעו וכן ביאר בב"ח ולפ"ז לא קשה על היראים שגם אחרי הדחיה מבואר שזה מבטל את השם לחם והנה הגמ' ל"ח. אומרת שאם היה לחם ובישלוהו אם הפרוסות קימות מברכים המוציא ועיין רמב"ן שהביא בה"ג שזה כר"מ והקשה הרי הגמ' דוחה שגם לר"י זה רק מצד שצריך טעם מצה ותירץ שה"ה שאין לזה טעם לחם ולכאורא הכוונה על דרך הב"ח הנ"ל אמנם בעיקר הקושיא מהגמ' שם דעת היראים כר"ת שבלילה עבה זה לא מאבד שם לחם

ד]עיין בית מאיר סימן שי"ח שהקשה שלכאורא מה הגמ' מדמה הנידון של שלקות הרי שם זה ירק חי ודאי שחל על זה שם בישול ובהכרח שנידון הגמ' האם זה רק מחיל שם מבושל או שזה גם מפקיע את מצבו הקודם וממילא לגבי ברכות זה סיבה לברכת שהכל ולפ"ז תמה שלענין שבת שמספיק מה שזה מוסיף תורת בישול ולא צריך הביטול של השם הקודם וא"כ לכו"ע צריך להיות שיתחיבו בשבת ובפשוטו מבואר מהיראים שס"ל שבשבת בתור תוספת זה לא סיבה לחייב ורק אם זה מבטל האפיה הקודמת זה סיבה לחייב ואולי באמת עיקר כוונתו להוכיח מר"י ונקט שגם ר"מ לא חולק וכנ"ל והנה להלכה נפסק בסימן קס"ח שלחם שבישלו אותו ברכתו המוציא ובהכרח שלא נתבטל השם לחם ובכל אופן לגבי שבת החמירו את היראים ובהכרח שזה מצד התוספת וכבית מאיר ולפ"ז אין הכרח לפסוק מעיקר הדין דלא כיראים עוד יתכן שזה עצמו כוונת הגמ' לדחות שגם לר' יוסי אין זה מבטל אלא שזה רק מחיל שם מבושל וממילא חשיב שאין לזה טעם מצה ובהכרח שלר"מ גם את זה אין דאל"כ זה היה מצה עשירה

ה]בראית היראים מהגמ' של חלוט עיין שיטת הרמב"ן במלחמות בפסחים [כמדומה ל"ו] שם שזה דוקא שבחליטה זה לא התבשל לגמרי אבל אם זה מבושל לגמרי לא חל על זה שם אפוי אמנם המ"ב סימן קס"ח והאחרונים נקטו שתמיד חשיב אפוי [וכן מוכח מהיראים כאן] ועיין אגלי טל שאפיה זה יותר חשוב מבישול ולכן יש כאן תוספת אפיה וע"ש שדן שבזה כולם מודים שאסור אמנם הפוסקים סתמו שזה גם בכלל המחלוקת וצ"ל ששם זה רק בתור תוספת וזה לא סיבה לחייב בשבת

ו]בגמ' מבואר שאם בשלו ואחרי זה צלאו זה מובן שאסור וצ"ע אם האפיה מבטת הבישול למה שזה לא יוכשר ויש מקום לומר שכל מה שהגמ' שואלת זה לר"מ ואין זה במשמעות הגמ' ועיין כל בו שנראה שהוקשה לו דבר זה ותירץ שעל זה יש הפסוק בשל מבושל מכל מקום ובאגלי טל כתב שכבר חל על זה פסול אמנם דבר זה תלוי האם מבושל זה רק דין על הגברא או שזה חלות פסולי המוקדשים ועיין חידושי הגרש"ר פסחים : מה שהביא בזה ועיין חידושי הגרא"ל מאלין שהביא מהמכילתא פסוק שיש הלכה שזה יהיה צלוי מהמצב שזה היה חי אמנם לכאורא זה לא סיבה ללאו של בשל מבושל ועיין פמ"ג שי"ח א"א י"ז שכתב להוכיח שוודאי שהדבר הראשון לא מתבטל וכל הנידון האם חל גם הדבר השני ולכן התיר מבושל אפוי ואחרי זה לבשלו ע"ש

ז]בפשוטו ליראים גם במבושל ואחרי זה אפוי אסור וכן מפורש בדבריו וכן מוכח מראיתו מהגמ' ביבמות אמנם עיין שלטי גבורים קמ"ה: שנקט שכה"ג מותר וכן משמע קצת בכלבו והסמ"ק וצ"ב החילוק צ"ל שאין כאן יצירה חשובה והנה השו"ע בסעיף ט"ו התיר לתת תבשיל יבש כנגד המדורה ועיין בה"ל שהביא מהמאמר מרדכי שהקשה הרי השו"ע החמיר כיראים ובמנחת כהן שער ב' פ"ד רצה לומר שהשו"ע פסק כשלטי גבורים הנ"ל ועיין חזו"א שכתב שרק בצלי על האש שמשנה טעמו אסור אבל מה שזה קצת מתיבש אין זה סיבה לאסור ואם נימא שהולכים לפי הרוב א"כ יתכן שהכונה שהרוב יבש ויתכן עוד שצלי קדר זה נחשב לענין זה בישול ובזה הרי כיון שמתי שהניח זה היה יבש זה סיבה להקל וצ"ע והרשז"א העיר שאין מותר להחזיר קדירת החמין על האש כשיש בו מיםם אם יודעים שמשך הלילה יתאדו המים וזנ יהפך לצלי וכתב שכיון שבזמן הנחתו אין כאן מעשה צליה זה מותר ודימה למג"א של הנחת דבר יבש שיהיה לח ולכאורא כאן שעכשיו מתחיל הפעולה שיהיה צלוי אין זה דומה לשם שעכשיו לא שיך להגדיר כמעשה בישול כיון שזה יבש

**גמ' ע"ד: אמר רב אחא – אמר רבא**

**ג.בביאור הדין דשדא סיכתא – עיין רש"י ובביאור הדין עיין תוס' כאן ובתוס"ר ושיטה לר"ן, וברמב"ן בסוגין ועיין בריטב"א בע"ז [ועיין אגלי טל ט' אות ד'] ועיין ברי"ף עוד ביאור בגמ' ובביאור כוונת הרמב"ם פ"ט ה"ו עיין לח"מ שם ועיין שער הציון סק"ה**

**ד.בענין המסת זפת ואוכלים – עיין נשמת אדם כלל כ' ס"ו בשם הכל בו לענין אוכלים ועיין פמ"ג שי"ח א"א ל"ז לענין ממיס בחום שאין היד סולדת**

**ה. בענין חימום מתכת - עיין רמב"ם פ"ט ה"ו ובפי"ב ה"א ועיין לח"מ שם ועיין מג"א סק"י ובפמ"ג שם ועיין פירוש קדמון על הרמב"ם ועיין חזו"א סימן נ' סק"ט**

**ו.בענין חימום מתכת רק בחום שהיד סולדת ובדין חצי שיעור באיכות – פמ"ג שי"ח א"א ל"ז ועיין שביתת השבת בא"ר סקל"א ועיין חזו"א ל"ז סקי"א במוסגר**

**ז.בדין אידוי מים – עיין ביאור היראים [קל"ד.] בסוגין ועיין מרדכי סימן תל"ד ובהגהות מרדכי פ"ק על דף י"ז [ע"ח ע"ג] ועיין תו"י י"ז: ועיין שו"ע סימן ש"א סמ"ו**

**ח.בענין כילוי דבר על ידי האש האם חשיב בישול [נוגע ליראים הנ"ל] – שו"ת חת"ס יור"ד תשובה צ"ב מד"ה אמנם, נשמת אדם כלל כ' סק"ב ועיין שביתת השבת בא"ר סקל"ה מה שהביא מהירושלמי בזה ומהאחרונים ועיין או"ש פכ"ג משבת [תוס"ר יבמות ו:] אמרי בינה הלכות יו"ט סימן א'**

**ע"ד:**

ח]**קמ"ל דמירפא רפי וכו':** עיין רש"י דהחיוב על מה שזה מתרפה ובפשוטו מבואר שעל מה שזה מתקשה אין לחיבו משום בישול שאין זה מעשה בישול וצ"ע מה זה שונה מבישול ביצה שזה מקשה וחשיב בישול ועיין תוס' שהקשו מהגמ' בע"ז דמבואר שעיקר כוונתו לאקשויי וכתבו אפילו שזה עיקר כונתו אבל יש כאן בישול ומשמעות דבריהם שאפילו שלא נתכוין לזה חייב ועיין רמב"ן שכתב דהוי מצד דבר שאינו מתכוין שזה פס"ר ועיין אגלי טל שהקשה שא"כ לערוך אין להתחיב על זה וכן הוי משאצל"ג ועיין שיטה לר"ן מה שישב בזה אמנם עיין תוס"ר בסוגין ובריטב"א בע"ז שכתבו שוודאי שכונתו גם לרפויי אלא שעיקר כונתו למטרה הסופית שזה יהיה קשה ולענין בישולי עכו"ם זה לא סיבה לאסור ולכאורא כונתם שהצורה שזה מתקשה בסוף כיון שזה מתרכך בתחילה ומוציא את הנוזלים לכן יש לו תועלת בעצם הריכוך וחשיב מלאכה

ועיין רי"ף שביאר סוגין כמבואר ברבינו חננאל שזה כלי חרס וכן משמע ברמב"ם והנה לשון הרמב"ם בין שהקשה דבר רך ובין שריכך דבר קשה ועיין לח"מ שהקשה שהרי בסוגין מבואר שהחיוב רק על הריכוך ותירץ שהרמב"ם למד שהכונה שכיון שבתחילה זה מתרכך ממילא חיב על ההקשיה שנעשה מהריכוך שנעשה בתחילה והנה בפשוטו משמע שעל הריכוך שנעשה בתחילה אינו חיב על זה וצ"ב למה הרי זה נצרך לצורך התיקון הסופי ואולי זה לא נצרך ורק אחרי שזה קרה הוא צריך להקשותו אמנם יש לעין מה זה שונה מהמג"א שי"ח סט"ו שאם מניח על האש כשזה דבר יבש אין בזה בישול אפילו שאחרי זה זה נעשה רך כיון שבשעת ההנחה לא היה מה לבשל וצ"ע ועיין שער הציון סק"ד שדחק את כונת הרמב"ם שהכונה שבמקשה דבר רך מסתמא בתחילה זה נעשה רך וצ"ע למה לרמב"ם לומר דבר זה

ט]וביראים סימן רע"ד ביאר שהבישול מצד שהוא מעונין הרי לכלות המים וממילא יש כאן חיוב בישול על המים ובפשוטו משמע שעצם ריכוך העץ זה לא סיבה לבישול ויתכן שזה כלשון רש"י בע"ז שאין בישול בכלים אלא שהחיוב על אידוי המים ומבואר כאן חידוש שכדי שיחשב בישול לא צריך דבר שהוא לתיקון החפץ המתבשל אלא גם אם זה תיקון לדבר אחר ואולי דוקא כאן כי זה חלק מהעץ והנה כתב המרדכי סימן תל"ד דאסור להניח בגד רטוב נגד המדורה מצד מבשל כי זה מבשל המים ובפשוטו כוונתו מצד ביאור היראים בסוגין ועיין שו"ע ש"א סמ"ו ברעק"א שאם זה יהיה מים מבושלים אין בזה איסור דאין בישול אחר בישול דהינו כנ"ל שנקט שהאיסור מצד אידוי המים וכן מוכח מהמג"א שכתב שאם זה מקום שהמים לא יגיעו ליד סולדת מותר ואם זה מצד ריכוך הבגד בפשוטו זה בכל מקרה כמו שנקט הפמ"ג סקל"ז אמנם עיין הגהות מרדכי י"ז: שכתב על דין זה שהמקור מסוגין וביאר כי זה מרכך העץ ומשמע שגם כאן זה מרכך הבגד ולכן חייב וכן הוא בתו"י י"ז: עיין ביאור הגר"א שהביא את ההגהות מרדכי וצ"ב הכוונה

והנה בעיקר הדבר שנתבאר כאן שגם מתי שאין לו ענין בתיקון החפץ אלא בהעדרו יש בזה בישול עיין שו"ת חת"ס יור"ד סימן צ"ב שכתב שכל שלא עושה לתיקון הדבר המתבשל אין בזה איסור בישולצ ולכן כתב שאחד ששורף דבר אין זה בישול אפילו שזה מתבשל כיון שלא עושה לצורך תיקון הדבר אלא כילויו והוכיח דבר זה מהא דמבואר בגמ' דשמן בנר זה איסור מבעיר ולא איסור מבשל [אמנם עיין תוס"ר יבמות ו: שהביא שיטה שבאמת זה גם מבשל אלא שזה משאצל"ג אמנם בפשוטו בתוס' שם מבואר לא כך] והנה עיין נשמת אדם שהביא מהירושלמי שמקטיר איברים עובר גם משום מבשל ועיין שביתת השבת בא"ר סקל"ה שכתב שזה דוקא שם כי יש ענין שיהיה ריח ניחוח דהינו שזה יתבשל בתחילתו וגם ע"ש דבפשוטו בבבלי יבמות ל"ד מבואר שאין בזה בישול וכן מפורש שם ברשב"א אמנם עיין מנח"ח שכתב שזה מצד אינו מתכוין וכן דהוי משאצל"ג ועיין או"ש פכ"ג משבת [והנה בפשוטו אין זה ענין למכשיר אדים דשם מעונין שזה יתאדה וזה תיקון המים וזה נעשה על ידי בישולם] והנה עיקר דברי החת"ס נסתרים מביאור היראים וכבר הקשה כן באמרי בינה הלכות יו"ט סימן א' ויתכן שדוקא כאן שבישול המים זה תועלת העץ וצ"ע

י]בגמ' מבואר שמי שממיס זפת חיב משום מבשל ועיין ברמב"ם שגם במתכת ועיין שביתת השבת שאין זה בכלל דבר שאין מלאכתו מתקיימת כיון שזה כל הצורך הנצרך שזה ימס ולהעמיד אותו בצורה מסוימת ואחרי זה רוצים שיחזור לקדמותו והנה יש לעין האם האיסור של ריכוך זה גם באוכלים או שלגבי אוכלים אין לזה חשיבות של בישול אלא זה תיקון אוכלא בעלמא ועיין נשמת אדם כלל כ' שהביא מהכלבו שכתב שגם בחלב יש איסור זה והקשה א"כ למה בשמן מותר להפשירו ואין איסור מצד ריכוכו וכתב שרק דבר שמטבע בריתו הוא קשה ולא דבר שהוקשה מחמת הקור וכדו' אמנם המשיך ששומן שנתקשה אין בזה בישול וביאר בנשמת אדם כי זה כבר התבשל וע"ש שדן שלגבי זה כיון שזה חוזר לקדמותו לא שיך בזה הדין אין בישול אחר בישול וצ"ל לכאורא שכיון שהריכוך הקודם עדין קיים כה"ג זה עדין בכלל אין בישול אחר בישול ויתכן עוד שכיון שזה מתוקן לאכילה ויש לו שם מבושל לא שיך בו גם תיקון של ריכוך שיסודו להפוך את הדבר למבושל ועיין פמ"ג שי"ח א"א ל"ז שדן שגם אם ממיס בצורה שזה לא נהפך ליד סודלת יש בזה איסור שהגדר כל המסה דרך האש הוא בכלל בישול ועיין חזו"א סימן נ' סק"ט לענין ברזל שאפילו אם התחיל להתרכך והוי מאכל בו דורסי אסור גם ההמשך וצ"ב כוונתו שם

י"א]עיין רמב"ם פ"ט ה"ו שכתב שמי שמתיך מתכת או מחמם את המתכת עד שנעשה גחלת עובר משום מבשל ובפי"ב ה"א כתב המחמם את הברזל כדי לצרפו במים הרי זה חייב משום מבעיר ועיין ראב"ד שהשיג עליו שזה מבשל ועיין לח"מ שישב שחייב שנים דבתחילה זה מבשל כשזה מתרכך ואחרי זה כשזה נהיה גחלת זה מבעיר וכן העתיק בשער הציון סק"א אמנם עיין חזו"א סימן נ' סק"ט וכן הוא בפירוש קדמון ממצרים על הרמב"ם שזה תלוי מה כונתו שאם מעונין לצרף שכה"ג אין לו ענין אלא בהבערת הדבר חייב משום מבעיר ואם מעונין להתיכו כדי לשנות צורתו זה מבשל ויתכן שגם לענין קושית החת"ס שכל מבעיר יהיה מבשל יתכן שזה תלוי בכונתו ודו"ק

י"ב]והנה עיין מג"א במניח עופרת קרוב לאש שזה יכול לימס האם יש בזה גזירת הפשר וכתב שכיון שהוא וודאי לא רוצה את זה והא מסתמא לא יתן לזה להימס אין בזה גזירת הפשר ומבואר שמצד שזה מתחמם אין בזה איסור כל שזה לא נמס והנה מבואר שמצד מה שזה נהיה חם וזה לא נמס אין איסור ולא הוי בגדר חצי שיעור וצ"ל הטעם שכל המלאכה זה מה שמתרכך וכל שלא התחיל להתרכך אפילו שהתחיל הפעולה שעושים כדי לרכך אין זה בגדר חצי שיעור וכן ביאר בשביתת השבת באר רחובות [כמדומה סקל"ה] אמנם עיין חזו"א ל"ז סקי"א שכתב שיש בזה חצי שיעור ובדבריו משמע שגם במקום שלא יכול להגיע לידי המסה יש בזה חצי שיעור כיון שאם יביאו למקום יותר חם זה יצטרף למה שעשה ועיין בגמ' מ"ג. כופין קערה על גבי הנר וכתב רש"י של חרס וכן העתיק המ"ב סימן רע"ז סקכ"ב וביאר דבמתכת אסור כי המחממו עובר על מבעיר אמנם מדברי המג"א לעיל וכל האחרונים מבואר שאין כזה איסור ועיין שביתת השבת בא"ר ססקנ"ט שכתב אפילו במאכל שלא הגיע לידי מאכל ב"ד שאין בזה איסור ורק אם התחיל התיקון שזה יכול להצטרף להמשך תיקון שזה אסור ועיין רשב"א מ: דנקט שבשר קשה מותר להניחו בכלי ראשון אפילו שזה נהיה יד סולדת ולכאורא ה"ה כאן וצ"ע בזה ועיין ראשונים קמ"ה: שיש דברים שמותר להדיח במים חמים ובפשוטו אפילו שזה מגיע לידי יד סולדת ועיין שער הציון ה' ועיין בה"ל שי"ח ס"ו שאין איסור שהבצק יתבשל קצת כל שהוא לא מגיע לידי קרימת פנים

**מ"א.: מ"ב.**

**א.מוליאר הגרוף – מצאנו כמה שיטות בראשונים א. רש"י ב. תוס' ועיין תוס' וברשב"א שנלקו האם זה מעיקר הדין ג.עיין רשב"א שהאריך ד. עיין ר"ן על הרי"ף, ועיין מ"ב סוף סימן שי"ח**

**ב.אמבטי – מצאנו כמה שיטות בראשונים א. שיטת תוס' ב. שיטת הרשב"א ג. שיטת הר"ן ד.עיין תוס' בפסחים מ: ובפשוטו כן הוא שיטת הטור [ובביאור שיטתם עיין בית מאיר סימן שי"ח וחזו"א יור"ד סימן ט' סק"ג]ה. שיטת הרמב"ם ובביאור שיטתו מצאנו ג' ביאורים א. כס"מ ב.ט"ז ג. גר"א**

**ג.בדין יד נכוית והאם אמבטי זה מעיקר הדין – מ"ב סקמ"ח חזו"א נ"ב י"ט ועיין פמ"ג מש"ז סקי"ח [ועיין ב"י ק"ה ס"ב]**

**ד.בהבדל בין כלי ראשון לכלי שני – תוס' מ: ועיין חוות דעת צ"ב סקכ"ז מה שביאר כוונתם [אין צורך לראות אלא הנוגע לכוונת תוס' ]ובקושיתו למה כ"ר לרב מבשל עיין תורי"ד מ"א ועיין תוס"ר מ"ב. ד"ה נותן**

**ה.בדין מיחם שפינהו שלא אוסר בהפשר, לענין בליעות – בית מאיר סימן שי"ח, חוו"ד צ"א סק"ה [הנוגע לסוגין]**

**ו.בנתינת מים לתוך כלי שני למה אין מחזי כמבשל – פמ"ג א"א ל"ד רעק"א בחידושיו ל"ט. ויש מקומות נדפס מ"ב:**

**ז.תוד"ה מי סברת – עיין חידושי רעק"א**

**מ"א.**

א]**מוליאר הגרוף וכו':** בביאור כוונת המשנה עין רש"י דביאר דאם אינו גרוף הוי כדבר המוסיף הבל ובגרוף הוי כדבר שאינו מוסיף הבל ואנטיכי הוי כדבר המוסיף הבל והראשונים חלקו עליו דכאן זה שהיה ולא הטמנה ועוד דבמבושל כל צרכו ובמים הוי מצטמק ורע לו שמותר שהיה ועיין תוס' שביארו שהכונה שרוצה למזוג מים אלו ביין ובמוליאר שאינו גרוף זה מאוד חם ולכן זה אסור משא"כ בשאינו גרוף ובאנטיכי גם בגרוף זה מאוד חם ולכן זה אסור ועיין תוס"ר דמדובר בכלי שני והכונה שיש כאן גזירה דרבנן כיון שזה מאוד חם וזה נראה כמו כלי ראשון והוי כמו אמבטי לקמן שגזרו גם בכלי שני מטעם הנ"ל וצ"ל שאם יהיה רוב יין יהיה מותר שזה רק הפשר וברשב"א הביא את שיטת התוס' וכתב שכיון שזה חם מאוד זה מבשל דהינו שזה לא רק גזירה דרבנן וזה כשיטתו לקמן שכלי שני חם מאוד הוי בישול מדאוריתא וע"ש שהקשה בשם רבינו יונה דבחם לתוך צונן וודאי מותר וכאן לא הוזכר חילוק

וע"ש ברשב"א דהביא לבאר מרבינו יונה שמוליאר אסור כיון שבזמן שלקחו ממנו מים הגחלים היו מתבערות מחמת הרוח שנכנס ואנטיכי אסור שהיו רגילים לתת בו מים לאחר שלקחו מנו מים והוא יחשוב שזה רק מפשיר המים והם יתבשלו ולכן אסור אפילו להשתמש בו וע"ש ברשב"א שהוסיף מהירושלמי במוליאר לאסור מצד שני טעמים א.שכיון שהגחלים נוגעים בו זה הטמנה במקצת [ומבואר שגם נגיעה בצד שלא מקיפה לגמרי הוי הטמנה במקצת]ב.שאם לא יניח מים זה יכול להשבר ולכן יש חשש שיתן בו מים [והמ"ב סוף סימן שי"ח העתיק חשש זה ונפק"מ למיחם חשמלי שיכול להשבר אם לא יוסיפו בו מים שאסור להשתמש בו] וע"ש ברשב"א שלולי דברי הירושלמי היה מבאר שמדובר בשבת כמו שאר המשניות ומדובר שמניח להפשיר ובמוליאר שיש גחלים הוי כנתינה על גבי האש שאסור אפילו אם המים לא יוכלו להגיע ליד סולדת [ומבואר לכל הפחות דבמקום שהתנור יד סולדת אפילו אם התבשיל לא יגיע ליד סולדת אסור וזה דלא כמ"ב וחזו"א בסימן רנ"ג] אמנם אם אין גחלים הוי ככלי שהורד מהאש ואנטיכי אסור כיון שזה כל כך חם תמיד זה יכול להגיע לידי בישול ולכן אסור אמנם חזר בו מכח היושלמי דמשמ דמדובר על ערב שבת

ועיין בר"ן שביאר שרוצה לתת מים שיגיעו לידי יד סולדת ובמוליאר שאינו גרוף אסור כי זה נתינה על האש אמנם בגרוף כיון שהגחלים רק בצידו יש לכלי הזה דין של כלי שני ואינו מבשל וזה עיקר חידוש המשנה ואנטיכי כיון שהגחלים מתחת הוי כלי ראשון ואסור לתת בו מים שיהיו יד סולדת עכ"ד ומבואר חידשו גדול דגם כלי שהוחם ממש מהאש כל שאין חומר רב חשיב כלי שני

ב]**המיחם שפינהו וכו':** עיין בגמ' ביאור רב אדא דפינה ממנו מים ומבואר שמותר לתת בו מים שלא יהיו יד סולדת ואסור לתת מים שיגיעו ליד סולדת ואביי מבאר שכוונת הגמ' שפינה המיחם מהאש ורוצה לתת בו מים צוננים ובזה מחלקת המשנה בין אם זה להפשיר שמותר לבין לעשותם יד סולדת שזה אסור ובפשוטו רב אדא מודה לאביי אמנם עיין כס"מ שדקדק מדברי הרמב"ם שאביי חולק ובגונא דר' אדא אסור ומשמע בגר"א שהסכים עמו ועיין בית מאיר שתמה על זה דמה ההבדל בין מיחם רותח לבין אם יש בו מים חמים דבשניהם כל שזה לא נהיה יד סולדת צריך לאסור ועיין בזה לקמן בסוגיא דאמבטי

עוד דנה הגמ' שיש כאן מצרף [וטעם האיסור ברש"י מבואר שזה מכה בפטיש ונקט שזה רק מדרבנן וכן דעת הראב"ד אמנם דעת הרמב"ם שזה דאוריתא מצד מכבה] ומבואר בגמ' שיש שיעור לצרף ודעת רש"י שהכונה שרק אם מניח מים כדי כולו יש כאן צריוף אבל בחלק לא אמנם דעת תוס' וכן בתו"י כאן שההבדל אם המים שבים להיות צוננים יש כאן צירוף ואם הם נהים פושרים אין כאן צירוף ע"ש ומבואר בגמ' דלר"ש אין איסור דהוי אינו מתכוין ודעת הראב"ד דלמסקנא גם לר"ש אסור אמנם כל הראשונים חלקו וביאר דלא הוי פסיק רישיה והטעם או כי לא תמיד הכלי מגיע לצירוף או כי לפעמים הוא כבר מצורף ועיין בה"ל סימן שט"ז שדן מכאן שחזינן דספק פסיק רישיה למפרע לא הוי פסיק רישיה אמנם עיין שערי יושר שכיון שזה דברים שלא שיך לדעתם חשיב כמו מכאן להבא

ג]מבואר במשנה דמיחם שפינהו אסור לתת בו מים לחממם אבל להפשירן מותר וקשה הרי קי"ל תתאי גבר וא"כ לענין בשר בחלב כגון בכלי בשרי שנפל לתוכו חלב רותח הכל נאסר וא"כ למה כאן מותר ועיין בית מאיר סימן שי"ח סי"א באמצע הדיבור וכן בחוות דעת סימן צ"א סק"ה שכתבו שחלוק הדין בליעות מהדין בישול שלגבי בליעות אפילו אם זה נשאר קר זה בולע משא"כ לגבי בישול לא שיך בישול רק אם זה נהיה יד סולדת והנה כדבריהם שגם בלא נהיה יד סולדת שיך תתאה גבר כן הוא בתוס' רי"ד בסוגין [ע"ש שכתב ממש דבריהם] אמנם מטו שמשיה דהחזו"א וכן הוא בחת"ס החדש על פסחים דכל הדין בליעות רק אם זה נהיה יד סולדת ולפ"ז א"ש

ד]בהא דמבואר דאם נותן מים שיחמו יש כאן איסור בישול וצ"ע לדעת רב שעילאה גבר א"כ זה לא יכול לבשלו ואפילו אם זה יתחמם זה יגיע לידי סולדת זה יחשב כחום כלי שני והנה תוס' מ: הקשו מה ההבדל בין כלי ראשון לכלי שני ותירצו שכלי ראשון יש לו דפנות המחממות ועיין חוו"ד סימן צ"ב סקכ"ז שכתב שלכאורא לשמואל אין מקום לקושיתם דהרי כלי ראשון כיון שתתאה גבר זה מבשל משא"כ כלי שני כיון שתתאה גבר והא קר ממילא הוא מצנן את המים וע"ש שכתב שבאמת כל קושית התוס' שלרב כלי ראשון כיון שהמים שניתנים בו הם קרים הם לא צריכים לבשל וכלי שני כיון שהמים שניתנים בו הם חמים הם צריכים לבשל ועל זה תירצו שכלי ראשון כיון שדפנותיו חמים כיון שהם היו על האש רב מודה דתתאי גבר משא"כ כלי שני שיש לו דפנות המצננות כה"ג גם רב מודה שהעילאה מאבד את כוחו וחשיב כלי שני וכל מחלוקתם בדבר שאין לןו לא דפנות שמחממות ולא שמצננות כגון דבר גוש או מצקת שהיתה בתוך כלי ראשון [ויתכן גם חום שלא הגיע ליד סולדת] עכ"ד ועיין סימן צ"א סק"ה שחזר על יסוד הנ"ל שדבר שהיה על האש בעצמו דהינו הכלי או אוכל שהיה ממש על האש בזה תמיד הוא גובר וע"ש שכתב דבר זה בין לרב לענין עילאה בין לשמואל לענין תתאה ועיין יד יהודה שהאריך לחלוק עליו [וברש"י מ"ב. מבואר דלא כדבריו]

והנה בעיקר קושיתו לרב עיין תוס"ר מ"ב. ד"ה נותן שהקשה קושיא זו ותירץ שמיחם של מתכת שהיה על האש הוא חם ביותר וכה"ג גם רב מודה שתתאה גבר וכן הוא בתוס' רי"ד ולפ"ז שפוד מלובן וודאי שלא אומרים תתאה או עילאה גבר ועיין חות דעת ק"ה ט' עוד תירץ התוס"ר שכדי קליפה זה מתבשל אמנם זה דלא כתוס' בפסחים מ: שדבר שמתערב לא שייך בו כדי קליפה אמנם בתוס' בסוגין מבואר שחלקו על יסוד זה וביד יהודה שם כתב שבאמת לרב אין בזה בישול אלא מדרבנן וכמו שהביאו הראשונים מהירושלמי מטעם אחר ועיין חות דעת שהקשה עוד מגלגול ביצה בתולדות האור שהרי לרב עילאה גבר ועיין יד יהודה שישב ששם זה קלי הבישול וגם בכלי שני זה מתבשל

ובעיקר קושיתו דמה הקשו התוס' בכלי שני הרי לשמואל תתאה גבר עיין סימן צ"א סק"ה שחידש שכל הדין תתאה גבר זה רק לגבי העילאה ותתאה אבל לגבי דבר שלישי לא שייך כללים אלו ע"ש שהאריך וכן הוא בהגהות רעק"א על הפמ"ג סימן ס"ח בשם הפר"ח אמנם דבר זה אינו מוסכם כלל וע"ש שפליג על הש"ך בזה והנה בוודאי הוא דוחק לומר שכל תוס' לרב ובפשוטו צ"ל שזה עצמם הוקשה להם שכיון שזה נהיה יד סולדת מה איכפת לן שתתאי גבר הרי למעשה זה יד סולדת ולמה שזה לא יחשב בישול ועל זה תירצו שכיון שהוא במצב שאין לו דפנות המחממות חומו חשיב כחום שאין בו כח בישול וזה באמת הסיבה שבתתאה גבר אפילו שהוא חם אינו מבשל ועיין חזו"א יור"ד ט' סק"ו שכלי שני אפילו שהוא יותר חם מכלי ראשון אבל אין הוא מבשל דהינו שמה שהוא בכזו מציאות זה סברא שלא יכול לבשל וכן חשיב שהוא לא מבושל בכה"ג

**סוגיא דאמבטי**

ה] **חמים לתוך צונן:** מבואר בבריתא נותן אדם חמין לתוך הצונן ולא צונן לתוך החמין דברי ב"ש וב"ה ס"ל דמותר גם צונן לתוך החמין ועיין תוס' דביארו דב"ה דיברו בכלי שני ולכן הכל מותר וב"ש גוזרים כלי שני אטו כלי ראשן אמנם בזה מבואר שלכו"ע בכלי ראשון אסור לתת לתוכם מים צוננים אבל מותר לערות מהם מים חמים לכלי אם מים צוננים ובטעם הדבר עיין רש"י שכתב כי תתאי גבר ולכן לערות מהם על דבר אחר מותר והקשו תוס' לרב שעילאי גבר שיש בריתא שלא כמוהו ועיין תוס' רי"ד שבאמת הגמ' כבר מביאה שם בריתא דלא כמוהו ויש כאן עוד בריתא עוד הקשו התוס' שהרי מבואר בגמ' שכדי קליפה זה אוסר וא"כ גם כאן שיאסור כדי קליפה ועיין בית מאיר וחזו"א יור"ד סימן ט' שכתבו שתוס' בספחים מ: ישבו דבר דבדבר המתערב לא שייך כדי קליפה ועיין לקמן וצ"ע שר"ת סותר משנתו שכאן הקשה כן על רש"י ושם ביאר שבכדי קליפה לא שיך במים שמתערבים

אמנם שיטת תוס' שבתערובת מים אם החמין מרובים א"כ הכל נהיה יד סולדת וזה אסור גם בחמין לתוך צונן ואם הצוננים מרובים א"כ המים לא נהים יד סולדת ואין כאן בישול וכמו במיחם שפינה שאם נותן בו מים צוננים להפשירים מותר ולפ"ז ביארו שהחילוק שצונן לתוך חמין א"כ החמין רובא וחמין לתוך צונן הצונן רובא אמנם לכאורא עיקר הנידון האם המים הגיעו לידי יד סולדת או לא ועיין מ"ב סקפ"ג שכתב בשם החיי אדם שדוקא אם נתן הצוננים בשפיכה מרובה אבל אם נותן קצת קצת א"כ בתחילה זה כבר מתבשל וכן משמע קצת בתוס"ר אמנם ע"ש בשער הציון שכתב שיתכן שלוקח זמן עד שמתבשל וזה לא מיד ועד אז כבר יהיה רוב צוננים וכן הוא בתוס' רי"ד [ולכאורא הכוונה שזה לא נהיה מיד יד סולדת] אמנם עיין שביתת השבת סקע"ז שהביא מהיראים שכתב שצריך לשפוך בבת אחת [ומבואר שאין הבישול החימום אלא תיקון המים] והנה צ"ע לתוס' בחמין לתוך צונן שאוסר לדידן שתתאי גבר האם זה רק כדי קליפה או שכה"ג שהרוב חמין זה מבשל הכל וצ"ע

ועיין תוס' פסחים מ: שהקשו על ר"ת שעירוי מבשל כדי קליפה א"כ למה בחמין לתוך צונן מותר ותירצו שכיון שהמים שלמטה הם צוננים והם דבר שמתערב לא שייך שיהיה בהם בישול של כדי קליפה ועיין מחצית השקל סקל"ה ובבית מאיר דבפשוטו מדובר שהרוב חם ולרב באמת אדרבא הכל מתבשל אמנם למ"ד תתאי גבר למה שלא יתבשל כדי קליפה ועל זה תירצו שבדבר שמתערב לא שיך כדי קליפה וצ"ל שהעמידו הבריתא דלא כרב וכנ"ל ברש"י ועיין מהרש"א שם שהקשה הרי מבואר פסחים ע"ו שגם בשר שנופל לתוך צונן הוא נאסר כדי קליפה ותירץ שכל דברי תוס' רק בשניהם לחים אבל באחד גוש כה"ג הוא כן מבשל כדי קליפה אמנם עיין תוס' לקמן ע"ו דר"ת ס"ל שבחלב עצמו לא נאסר כדי קליפה והיה מקום לומר שזה מצד סברת התוס' הנ"ל אמנם עיין חזו"א יור"ד ס"ט שנקט שגם לר"ת זה אוסר מדאוריתא רק שתמיד יש שיעור ביטול ע"ש והנה בפשוטו תוס' בסוגין ששאלו על רש"י שיאסור כדי קליפה משמע שלא ס"ל סברת התוס' שכיון שזה מתערב לא שיך כדי קליפה ויתכן שזה תלוי בר"י ור"ת פסחים ע"ו ע"ש אמנם יתכן שכל מחלוקת ר"ת ור"י זה לענין בליעות אבל לענין בישול זה וודאי לא מבשל מצד סברת תוס' הנ"ל

ועיין רשב"א ור"ן בסוגין שנקטו שבנותן מים מכלי ראשון לתוך מים צוננים לא שיך בזה תתאה ועילאה כיון שזה מתערב ולכו"ע זה לא מבשל ולכאורא כוונתם שמיד זה מקבל דין כלי שני וזה לא מבשל והנה בנותן צונן לחמין בכלי ראשון שזה נאסר צ"ע האם לרב שעילאה גבר כה"ג אוסר הכל או שכאן לא שיך סברתם וזה אוסר רק כדי קליפה דלא ס"ל כתוס' בפסחים וכדחזינן בקושיתם וצ"ע

ו]**אמבטי:** מבואר בבריתא דבאמבטי לכו"ע אסור צונן לתוך חמין ועיין תוס' שכיון שזה מתחמם מאוד לכן זה דומה לכלי שני וגזרו בזה וכן משמע ברש"י אמנם מזה על מים אחרים מותר דכה"ג גם כלי ראשון מותר וכנ"ל והנה ר' שמעון בן מנסיא לחד צד בגמ' חולק ואוסר אפילו חמין לתוך צונן וצ"ע הטעם הרי לתוס' זה צונן רובא וצ"ל שכאן שזה מאוד חם תמיד חוששים שזה יחמם המים ויהפכם ליד סולדת וצ"ע אמנם עיין ברשב"א שכתב שכיון שזה מאוד חם זה מבשל אפילו בכלי שני וכן הוא בלשון הטור ועיין שערי צדק שלמד מכאן שבחום שיד נכוית גם כלי שני מבשל והובא במ"ב סקמ"ח ולפ"ז א"ש ר' שמעון בן מנסיא דפה יש חשש שזה מאוד חם שגם בתור עילאה זה יבשל ובפרט לרשב"א שכאן לא שיך עילאה אלא זה תערובת וכאילו כלי שני והרי כאן גם כלי שני מבשל אמנם עיין בר"ן שכתב שאמבטי זה כלי ראשון ורק כה"ג זה מבשל רק שכאן גם במים מרובים יש מקום לאסור כיון שזה מאוד חם יש חשש שזה יבשל ועיין בלשון הר"ן שחלק על הרשב"א וס"ל שכלי שני גם אם הוא מאוד חם הוא לא מבשל ועיין ב"י סימן ק"ה ס"ב שכתב שגם אם העבירו כשזה רותח לכלי שני זה לא מבליע שהגמ' לא חילקה והנה כל זה לר"ן אבל לכאורא לרשב"א הרי מפורש בגמ' שאמבטי שאני וביארו הראשונים כי זה מאוד חם וצ"ע אמנם עיין פמ"ג מש"ז י"ח שכיון שביור"ד לא מצאנו חילוקים בהכרח שקי"ל כתוס' שזה רק מצד מחזי ככלי ראשון אסור ולא שזה מעיקר הדין

והנה סתם כלי שני לא מבשל לרשב"א משמע בדבריו שזה מצד שזה לא הופך את המים ליד סולדת ורק מחמת שזה מעורב הם חמים וצ"ע שהרי וודאי שגם אם זה יהיה כלי בתוך כלי שני זה יכול להגיע ליד סולדת וצ"ע

ז]עיין לשון הרמב"ם ונאמרו בשיטתו כמה ביאורים א.במ"מ משמע שס"ל כשאר ראשונים שאמבטי זה כלי שני ובכלי ראשון אסור לתת בו מים צוננים שיהיה יד סולדת אבל אם זה להפשיר מותר ולערות ממנו למים צוננים מותר אלא שלא נתברר בדעת הרמב"ם האם דעתו כתוס' שזה רק מתי שזה להפשיר או שתמיד מותר וכרשב"א ב.הכס"מ נקט שבכלי ראשון אסור אפילו להפשיר וכר' אדא שרק בפינהו מותר להפשיר אבל אם יש בו מים חמים זה גרע [ועיין בית מאיר שתמה בזה מה החילוק] וכן לערות ממנו על צוננים מותר תמיד ואמבטי זה כלי ראשון ולא נתחדש כאן שום חידוש ע"ש ועיין ט"ז שתמה על זה לעשות מחלוקת לדינא בין ר' אדא לאביי ג.עיין ט"ז שנקט שבכלי ראשון כל שזה לא להפשיר אלא לעשות יד סולדת אסור בין צונן לתוך חמין בין חמין לתוך צונן וכתוס' אמנם באמבטי שזה כלי שני בזה צונן לתוך חמין אסור וחמין לתוך צונן מותר ד.עיין ביאור הגר"א שנקט שאמבטי זה כלי שני אמנם לענין כלי ראשון בזה הסכים אם דיוק הכס"מ דקי"ל כר' אדא וביש בו מים חמים תמיד אסור וכן בכלי ראשון אסור גם לערות ממנו על צונן [וצ"ע האם זה רק בחמין רובא]

ח]עיין טור שלענין אמבטי כתב שזה כלי שני וכן שמותר לערות ממנו על צוננים כי תתאי גבר ובפשוטו ס"ל כתוס' בפסחים שלא שיך כאן כדי קליפה וכשיטת רש"י ואמבטי כל החומרא זה שגם כלי שני אסור אבל בעירוי על דבר אחר זה חוזר לדין כלי שני רגיל שמותר

ט]עיין מג"א שכתב שאסור לתת חתיכת בשר חם לתוך רוטב צונן כי זה מבשל כדי קליפה והנה תוס' בפסחים הביאו מר"ת שבשר חם שנופל לתוך חלב בחלב מותר ולא צריך ששים כנגד הכדי קליפה וכן נפסק בשו"ע סימן צ"ד וצ"ע בטעם הדבר ועיין בית מאיר כי זה נפסק הקילוח וזה רק מבליע ולא מבשל וכיון שזה רק בליעה הקילו רבנן דאם זה היה דאוריתא וודאי שזה היה אסור עוד יש לבאר לנ"ל מתוס' פסחים מ: דכדי קליפה בלח כיון שזה מתערב זה לא שייך כלל וצ"ע דברי המג"א אמנם החזו"א יור"ד ט' ז' נקט שגם לר"ת חל איסור רק זה שיעור פחות מכדי קליפה ותמיד יש שישים ולכן בשבת יש כאן איסור דאוריתא ולכן זה אסור ועיין חוות דעת צ"א ה' בסופו שהקשה הרי אפילו במיחם כ"ר מותר להניח מים להפשיר ואיך כאן זה אוסר כל שהם לא נהיים יד סולדת [ויתכן שזה גם כוונת הבינת אדם לשאול והפמ"ג סימן ס"ח] וע"ש שביאר כוונת המג"א שהרוטב שנבלע בבשר והא עומד לעצמו הוא מתבשל ועיין שביתת השבת בפתיחה סימן ל' שהקשה על המג"א מהדין שהניחו עשישיות של ברזל תוך המים ולנ"ל א"ש ששם אין בליעה של הרוטב תוך העשישיות ובעיקר הנידון האם בנפסק הקילוח גם חוששים שזה מבשל עיין נשמת אדם אות ד' שגם נקט שמותר ועיין מ"ב סקע"ד שמשמע שלענין לכתחילה החמיר בזה [עיקר נידון זה בסוגיא דעירוי לקמן]

י]בהא דמבואר שבכלי שני מותר לתת מים צוננים עיין פמ"ג א"א ל"ד דהקשה לשיטת התוס' שתמיד יש מחזי כמבשל למה כאן אין מחזי כמבשל וכתב שצ"ל שכאן שזה מתערב אין בזה מחזי כמבשל וברעק"א הביא מהתו"ש שכיון שזה ניתן כדי לצנן לכן אין בזה מחזי כמבשל ועיין מ"ב סקל"ט שכתב שאין לתת חלב בכלי שני אלא אם היה מבושל והיה מקום לבאר מצד מחזי כמבשל אמנם בפשוטו זה לא יתכן וכנ"ל וצ"ל שזה מצד שחשש שזה קלי הבישול אמנם בגר"ז מבואר שנקט שחלב זה לא מקלי הבישול אלא זה כשמן ומים ובספר מגילת ספר כתב דלתו"ש הנ"ל א"ש דכאן לא מעונין לצנן אלא אדרבא רוצה שגם זה יתחמם ועיין מהרש"א ל"ט.שהקשה למה רבי התיר לתת פח של שמן לחממו ולמה אין בזה מחזי כמבשל וע"ש שתירץ דבמפסיק כלי אין מחזי כמבשל

**מ"ב:**

**עירוי מכלי ראשון**

**א. בביאור מחלוקת ר"י ורבנן - עיין רעק"א מה שהביא בזה**

**ב. מרותחין – עיין הגהות מרדכי פרק כירה ע"ט: בשם הראבי"ה ועיין ב"י שי"ח ס"ט ובט"ז סקי"ב**

**ג.האם כ"ר מבשל מדאוריתא – שביתת השבת בפתיחה לבישול ע"ש שהאריך בביאור הירושלמי הובא ברמב"ן ע"ז ע"ד**

**ד. בדין עירוי – עיין תוס' בסוגין ותוס' זבחים צ"ה: ועיין ע"ז ע"ד בר"ן שם [וע"ש בחידושי הרמב"ן]**

**ה. עיין קושית רעק"א על תוס' ועין קה"י סימן כ"ד [ועיין חזו"א סימן קכ"ד בהערות לפסחים מ:]**

**ו. בדין דבר גוש – מג"א סקמ"ה ועיין בית מאיר ובינת אדם [וחוו"ד צ"ב סקכ"ז]**

**[ז. בדין מצקת – ט"ז צ"ב סק"ל ובמ"ב שי"ח סקפ"ז**

**ח. בדין דבר שנשפך מכלי ראשון – מג"א שי"ח סקל"ג ובפמ"ג שם ובמ"ב סקע"ה, תרוה"ד סימן קפ"א רמ"א יור"ד צ"ב ס"ז פמ"ג סימן צ"ה שפתי דעת צ"ה סקי"ח]**

**ט. בדין חצי שיעור בבישול באיכות ובדין כדי קליפה בדבר עבה – עיין מג"א סקל"ב ועיין שער הציון סק"ה ועיין אגלי טל סי"ד ועיין שביתת השבת סקנ"ט ומנחת ברוך סימן י"ב ועיין שער הציון ס"ג וראשי יוסף ל"ח: ד"ה ודע וחזו"א נ' סק"ט**

**מ"ב: עירוי מכלי ראשון**

א]**ר' יהודה אומר:** עיין בגמ' דכונתו להקל דכלי ראשון לא מבשל תבלין רק אם יש בזה חומץ ועיין תוס' שבשאר דברים ר"י מודה שכלי ראשון מבשל ועיין רעק"א דהביא דבפנ"י תמה על זה דהרי מפורש מעשרות פ"א מ"ז דנחלקו לענין שמן בכלי ראשון ועיין רעק"א שכתב שכיון שלר"י אין איסור מסתבר שגם לרבנן זה רק מדרבנן ולפ"ז כתב לדון דמה דכאן אין מחזי כמבשל בכלי שני וכמו שהקשו תוס' לעיל זה מצד שגם כלי ראשון כל הבישול מדרבנן ולפ"ז כתב שיתכן שא"ש במיחם שכתוב לתוך הכוס כדי להפשירן דמשמע שלהיות יד סולדת אסור דזה מצד מחזי כמבשל וא"ש שכאן ר"י לא חולק דרק בתבלין הוא חולק ע"ש

ב]**מרותחין:** עיין מרדכי שרק אז זה מבשל אבל אם זה לא מרותחין זה רק כמו כלי שני אמנם הב"י חלק עליו והוכיח מהגמ' לעיל שאסור להניח כנגד המדורה במקום שזה יכול להגיע ליד סולדת וצ"ע דשם הנידון האם המים מתבשלים ופה הנידון לבשל דבר אחר וצ"ע ועיין ט"ז שכתב להוכיח דלא כהמרדכי מהא דרש"י כתב שהוריד בין השמשות והוא מחזיר בלילה וכה"ג וודאי שזה ירד מרתיחתו והנה צ"ב למה רש"י מבאר שכל האיסור משתחשך ולא בין השמשות ועיין חידושי רעק"א שדן דאם נימא דבישול תבשיל זה רק דרבנן א"כ יתכן שבין השמשות מותר לר"י שלא גזרו שבות בין השמשות ועיין ראשי יוסף שדן שאם כלי ראשון מבשל דרבנן אולי לא גזרו בין השמשות

ג]עיין יור"ד סימן ס"ט ס"ט דדבר שיש בו חומץ וציר מבשל אפילו בכלי שני ועיין ביאור הגר"א שכתב שנחלקו בזה ר"י ורבנן פסחים מ: ומבואר שר' יהודה מחמיר לענין כלי שני וצ"ע

ד]**בישול כלי ראשון:** מבואר בסוגין שכלי ראשון מבשל ויש לעין האם זה מבשל מדאוריתא או מדרבנן והנה עיין רמב"ן ע"ז ע"ד דהביא מהירושלמי ששואל מה ההבדל בין כלי ראשון לכלי שני ועונה כאן היד שולטת בו וכאן אין היד שולטת בו והירושלמי דוחה ששניהם אין היד שולטת בו אלא עשו הרחקה לכלי ראשון ולא עשו הרחקה לכלי שני ובביאור כוונת הירושלמי עיין בהקדמה למלאכת מבשל בשביתת השבת דסיכם השיטות דהרמב"ן ביאר שהכונה שכל הדין שכלי ראשון מבשל זה רק מדרבנן ונקט שגם דעת הבבלי כך והר"ן נקט גם שזה כוונת הירושלמי אלא שנקט שהבבלי חולק על זה ב.ע"ש דהביא מההמרש"ל שכ"ר שעומד על האש מבשל אפילו אם היד לא סולדת בו ג. המג"א ביאר שכלי ראשון אפילו בהעבירו מהאש מבשל אפילו אם אין היד סולדת בו ד. הגר"א סימן שי"ח דגזירת הפשר זה רק בכלי ראשון ולא בכלי שני ה.הבינת אדם בספר שערי צדק דמדאוריתא רק יד נכוית אסור ומדרבנן בכלי ראשון אסרו ביד סולדת אטו נכוית ובכל שני לא גזרו ולכן כתב שאם כלי שני יהיה יד נכוית באמת יהיה אסור והנה בתוס' כאן לענין מלח מפורש כתבו שזה נידון מדאוריתא ואולי רק קלי הבישול זה דאוריתא דהרי קוליס האיספנין מפורש שזה מדאוריתא וע"ש דהביא מהאגלי טל דדיק מהרמב"ם שזה דרבנן דהביא דין כ"ר בתוך הדיני של בישול מדרבנן ע"ש ולכאורא מכל נידון התוס' לענין עירוי וראיותיו וודאי משמע שס"ל שמבשל מדאוריתא

ה]**שיטות הראשנים בדין עירוי:** עיין תוס' מה שדנו לענין עירוי האם זה מבשל או לא והנה יש בזה כמה שיטות א.שיטת הרשב"ם שאינו מבשל ודייק כן ממתניתין והביא עוד ראיה משמואל שתתא גבר אמנם משמע שדבריו גם לרב וצ"ל שדעתו כרבינו יונה הובא בר"ן ריש פרק במה טומנין שכל שיצא מהדפנות המחממות חשיב כלי שני שהוא לא מבשל [אמנם עיין תוס' זבחים שהקשו על רשב"ם מרב שעילאה גבר] והנה צ"ע דהרי בגמ' מבואר שזה מבליע כדי קליפה ובארוך מש"ך סימן ק"ה כתב שלענין בליעות הוא מודה [וכן משמע בתוס ר"ש משאנץ פסחים מ:] והא דהתיר למלוג יש שביארו מצד שכל שזה לא דרגא של בישול המליחה יכולה להוציא הדם אמנם צ"ע דהטור סימן ס"ח כתב גם לענין איסור חלב ועיין ש"ך שלענין בליעות הוא מודה אמנם צ"ע דאם ס"ל שלענין בליעה הוא מודה אולי זה גם מבשל ועיין יד יהודה שהאריך שס"ל שאין דין כדי קליפה אלא בחתיכה לתוך לח ולא בשאר דוכתי וכן משמע בר"ן שהביא את רבינו שמואל ורק אחרי זה הביא שר"ת נקט שיש כאן כדי קליפה בסוגיא שם וכן ברשב"א בתורת הבית כתב שעירוי זה כמו כלי שני לרשב"ם אמנם צ"ע שהגמ' בזבחים אומרת מפורש שיש דין מריקה ושטיפה בעירוי וצ"ע

ב.שיטת ר"ת שהובא ברמב"ן רשב"א ועוד ראשונים וכן הביא הרשב"א מתשובת רש"י שס"ל שעירוי מבשל בכולו ובפשוטו כן מוכח מהא דדן שזה עוזר לענין הגעלה והא דהגמ' אומרת שתתאה גבר ע"ש שכתבו ששם מדובר בעירוי שנפסק הקילוח אבל כאן מדובר בעירוי שלא נפסק הקילוח [וברמב"ן משמע שבנפסק הקילוח לר"ת זה לא עושה כלום] והנה בפשוטו מוכח לפ"ז דבנפסק הקילוח אוסר כדי קליפה דהרי ר"ת לא ס"ל לחלק בין בלעיות לבישול וכן הוא בתוס' זבחים צ"ו.

ג.שיטת ר"י שהובא בתוס' וכן הביאו מר"ת שרק מבשל בכדי קליפה דהינו דבפשוטו לרב שעילאה גבר זה מבשל בכולו ולשמואל שתתאה גבר אין זה מבשל אלא כדי קליפה דהינו דמה דהגמ' אומרת אדמיקר ליה בלע זה גם לענין בישול והנה יש לבאר שזה דוקא בלא נפסק הקילוח אבל בנפסק מותר לגמרי או שרק לגבי בליעות זה אסור ויש לבאר שלשיטה זו אין הבדל בין נפסק הקילוח ללא נפסק הקילוח ועיין רמ"א סימן ס"ח שכתב שרק בלא נפסק הקילוח זה מבשל אמנם עיין ש"ך ק"ה סק"ה שם שנקט שזה עדין בולע והפמ"ג נקט בכמה דוכתי שדין זה בנפסק הקילוח הוא רק דרבנן והבית מאיר בסימן שי"ח כתב שבב"ח זה דרבנן דזה לא דרך בישול אבל בשאר דוכתי זה דאוריתא והיד יהודה נקט שלר"ת אין הבדל בין נפסק ללא נפסק דתמיד מבשל כדי קליפה והחזו"א ס"ט סק"ה נקט שבלא נפסק מבשל כדי קליפה ובנפסק לא אוסר כלום

ה,ב]והנה הראשונים הביאו כמה ראיות א.הרשב"ם דייק מהמשנה שמותר ור"ת דחה דאדרבא אפשר לדיק לאיסור ועיין תוס' זבחים דהקשו דאיך אפשר לדיק מהמשנה הרי יקשה לרב שעילאה גבר ואם נימא גם לרב עירוי זה לא כ"ר א"ש ב.ר"ת הוכיח מהגמ' זבחים צ"ה: שעירוי אוסר וכונת הוכחתו או שגרס אשר יבושל דמשמע שזה בישול או שגם אם לא גורסים אבל כיון שעל זה הפסוק מדבר בהכרח שזה כך אמנם הראשונים דחו שזה בליעה ג.עוד הוכיח ר"ת מהדין של חלה שעירוי פוטר מחלה והרמב"ן דחה ששם כיון שזה מתקנו לאכילה הוי כעיסת הכלבים ד.מדברי הירושלמי שנחלקו אמוראים בעירוי האם מבשל והרמב"ן דחה שאדרבא מסקנת הירושלמי שזה לא מבשל מעיקר הדין ה.מהדין של נאוה ארתחו ובהכרח על ידי עירוי והראשונים דחו או שיין נסך זה אחרת או ששם היה אפשר להרתיח מתחת ועיין רמב"ן שאפילו אם עירוי מבשל אבל איא פשר להגעיל דבר שבלע על ידי שהיה מונח בכלי ראשון דזה בליעה יותר וכבולעו כך פולטו

ו]עיין תוס' שהאריכו האם גדרי בישול ובליעה זה אותו דבר ובפשוטו דעת ר"ת שזה אותו דבר וזה מה שהביא מהירושלמי וזה המקור לשיטות שכלי שני אין בו איסור של בליעות אמנם הרמב"ן בע"ז וכן המרדכי כאן בשם הראבי"ה נקטו שגם דבר שלא מבשל יכול להבליע ועיין סימן ק"ה דדעת הרשב"א שכלי שני מבליע ומפליט כדי קליפה ודעת הטור והמהרש"ל שמבליע בכולו אם זה יד סולדת

ו,ב] ידוע הנידון בדבר גוש האם דינו ככלי שני והנה המג"א שי"ח סקמ"ה נקט שיש לו כח לבשל והנה בעיקר דין דדבר גוש דעת הרמ"א יור"ד צ"ד ס"ז להקל בזה אמנם גם אם נחמיר כמהרש"ל הובא בש"ך ק"ה סק"ח עיין פמ"ג צ"ד י"ד וחוו"ד צ"א סק"ה ובינת אדם כלל כ' שזה רק לענין בליעות אבל אין לו כח לבשל דהרי זה לא עדיף מעירוי שנפסק הקילוח דאפילו דנקוט שאין לו דפנות המצננות אבל וודאי שהוא לא קשור לדפנות המחממות [והחוות דעת כתב שיתכן שמה שאין לו דפנות מחממות זה סברא שתתאה גבר אבל אם הוא יהיה תתאה הוא יבשל אמנם המג"א עדין תמוה] והגר"א סימן ק"ה הוכיח מגמ' מפורשת שזה לא מבשל דהגמ' חולין ק"ד אומרת שבכלי שני אין איסור דאוריתא בשר רותח אם חלב

ז]עיין ט"ז צ"ב סק"ל שכתב לחדש שאם שואב במצקת מכלי ראשון חשיבה כלי ראשון כיון שהדפנות כאן לא צוננים והביא כן מתוס' בע"ז ל"ג אמנם תוס' שם דנו שזה היה בתוך כלי ראשון שעל האש וא"כ נחשב כאילו כלי זה עצמו היה על האש ועיין חזו"א או"ח סימן קכ"ב סק"ג שנקט לחלק בין אם זה על האש או לא אמנם ביור"ד סימן ל"ב כתב שאין בזה סברא לחלק ועיין חוות דעת צ"ב כ"ז שכתב שלכאורא כה"ג חשיב שאין לזה דפנות המצננות וגם אין לזה המחממות ולכן חשיב עירוי שנפסק הקילוח שזה רק לגבי בליעות ולא לגבי בישול

ח]עיין תרוה"ד שדייק מרש"י מ: דדבר שמקלח מכלי ראשון חשיב עדין כלי ראשון ויתכן שזה רק דבר שעומד על האש אמנם סתימת הרמ"א סימן צ"ב ס"ז לא משמע כן והנה בפשוטו כל זה דוקא אם הוא מחובר עדין לכלי ראשון אבל כשהוא התנתק וודאי שהוא נהיה כלי שני כמו כל כלי שני אמנם הפמ"ג שי"ח א"א סקל"ג דייק מרש"י שגם אם זה נפסק זה כלי ראשון ודבר זה לא יתכן אלא כשעירה מדבר שעמד עדין על האש והנה הפוסקים שדנו במצקת שלקחו מכלי שעומד על האש וודאי חזינן לא כך

והנה ברמ"א מבואר שכה"ג זה לא אוסר אלא כדי קליפה דזה כמו עירוי ועיין פמ"ג ש"ד צ"ה י"ח שהקשה קושיא עצומה דבגמ' מ: הרי היה כד וא"כ זה כדי קליפה והמים אין סיבה להאסר והרי בגמ' מבואר לאיסור וכתב שהיה מקום לדון ששם זה מחובר לאש חמיר מעירוי אמנם צ"ע דהרמ"א כתב שזה אוסר רק כדי קליפה ושמעתי לדון שכה"ג שזה מחובר לאש חשיב שאין דפנות שמצננות והוי כ"ר אמנם עד כמה שיהיה תתאה גבר זה לא יאסור רק כ"ק משא"כ בגמ' שהכד היה עילאה לכן זה אוסר הכל וצ"ע

ט]עיין מ"ב תנ"א סקקי"ד ששולחנות שהניחו עליהם כ"ר לא מועיל הגעלה בעירוי וצ"ע הטעם הרי תתאה גבר מבשל כ"ק וא"כ גם עירוי יעזור ובפשוטו שחשש לשיטות שעירוי לא הוי כ"ר מצד שזה לא תוך הדפנות דהינו שיטת הרשב"ם ורבינו יונה ולכן כ"ר הוי רק נידון של תתאה משא"כ עירוי אין זה כלי ראשון אלא כלי שני ושמעתי שביד יהודה כתב שעירוי כוחו פחות מאשר דבר גוש או דבר שהוא כ"ר רק שתתאה גבר וצ"ע מקור הדברים ועיין חזו"א בהערות לאו"ח מ: שנקט שעירוי גם אם אין החיסרון של תתאה אבל אין כוחו לבשל יותר מכדי קליפה

י]עיין תוס' שהוכיחו שרק מבשל כדי קליפה מהא דלענין הגעלת כלים מבואר שרק כיון שזה בלע בניצוצות מועיל עירוי ועיין רעק"א שהקשה הרי כאן הלמטה חם וא"כ כה"ג לא שייך תתאה בלע וזה וודאי צריך לבשל בכולו ועיין קה"י סימן כ"ד שכתב שמה שזה לא מבשל בכולו עד דמיקר ליה זה מחמת שברגע אחד אין בכוחו לבשל הכל וממילא זה סברא גם אם התחתון חם וצ"ע הרי לרב זה מבשל בכלו ובהכרח שלשמואל זה אחרת מצד שתתאה גבר ולא מצד סברא הנ"ל ועיין חזו"א בהערות לפסחים מ: בסימן קכ"ד מה שישב שם וצ"ע בזה

י"א]בעיקר הא דכתבו התוס' שאם עירוי מבשל כדי קליפה אסור בשבת כזה דבר עיין מג"א סקל"ב שכתב שזה גם על חתיכה גדולה ועיין שער הציון סק"ה הרי זה רק נצלה כמאכל בן דורסאי והרי מבואר בגמ' דנצלה מצד אחד אין בזה חיוב וכתב שיש בזה איסור דרבנן והוא דבר חדש דהינו דהמ"ב נקט מסברא דפחות ממאכל בן דורסאי אין בזה איסור וכיון שמצד אחד אין חיוב על מאכל בן דורסאי ממילא הוקשה לו כנ"ל והנה בעיקר הדין של תבלין יתכן שזה דבר דק והוא מתבשל משני צדדים אמנם על חתיכת בשר הוקשה לו כנ"ל והנה לענין עלי תה כתב בשער הציון סקס"ג שאם רק עירה מבעוד יום עליהם יתכן שזה רק נתבשל כמאכל בן דורסאי ואסור לערות עליהם עוד הפעם ומבואר שנקט שעירוי וודאי מבשל כמאכל ב"ד ועיין מנחת ברוך סימן כ"ב דהאריך דהרי יש דברים שלוקח זמן בישולם וא"כ תמיד מי ימר שעל ידי עירוי התבשל כבר ע"ש ועיין אגלי טל סי"ד שכתב שבחתיכה עבה אין איסור חצי שיעור ועיין שביתת השבת סקנ"ט שכתב שכאן שנתבשל כל השיעור וודאי יש איסור דרבנן אמנם עיין ראשי יוסף ל"ח: ד"ה ודע וכן בחזו"א סמן נ' סק"ט דנקטו שגם בחצי בישול אפילו שזה חצי שיעור באיכות יש בזה איסור חצי שיעור ועיין ראשונים בסוגיא דהדחה במים חמים שנקטו להתיר גם בכלי ראשון כיון שאין לזה כח לבשל ומבואר שאפילו שזה מביא הדבר ליד סולדת כיון שזה לא מבשלו אין בזה איסור

**קלי הבישול**

**מ"ב:**

**א. בטעם האיסור דמלח בכלי שני ובשאר קלי הבישול – יראים מצוה רע"ד ר"ן על הרי"ף ועיין חידושי הר"ן, מג"א סקי"ח וחזו"א סקי"ח ד"ה בשו"ע**

**ב. טושו"ע סי"א**

**ג. בדין מלח מבושל וסוכר – רעק"א שם שער הציון צ"ו**

**שבת קמ"ה:**

**ד. כל שבא וכו' שורין וכו – ב"י ובמ"ב ס"ד ובשער הציון שם**

**ה. חוץ מקוליס וכו' - עיין תוס' ל"ט. ובביאור המשנה עיין עוד בשיטה לר"ן קמ"ה: ויראים מצוה רע"ד ועיין שו"ע ס"ד**

**שבת ל"ח: ל"ט.**

**ו. גלגל מאי – בביאור נידון הסוגיא עיין ריטב"א וברמב"ם פ"ט ובחידושי חת"ס ובחזו"א נ"ב סקי"ט**

**ז. מה בכלל קוליס האיספנין ובדין מכה בפטיש באוכלים – ב"י ס"ו מספר הפרדס ועיין שו"ע ס"ד במג"א וט"ז ובפמ"ג ובבה"ל שהאריכו בזה ועיין שו"ת הרשב"א ח"ד סימן ע"ה בסופו**

**ח. עיין היטב מ"ב סקל"ט בענין עשית תה ובשער הציון שם ומנחת ברוך סימן י"ב**

**ט. דברים שדנו שזה קלי הבישול א. שאר משקין שו"ע סי"ג וגר"ז סי"ב מ"ב סקל"ט בסופו לענין חלב ב. לימון עיין חזו"א נ"ב י"ט ועין בה"ל סי"ב, ג. ביצה – חזו"א נ"ב י"ט ועיין רש"י קל"ט:**

**בישול בחמה וחמי טבריה**

**גמ' ל"ח: ל"ט. טושו"ע ס"ג**

**י. עיין אגלי טל אופה אות מ"ד ועיין פמ"ג שי"ח מ"ז סק"ו לענין בישול לאחר בישול בחמה ועיין ר"ן ע"ז ע"ד לענין מליחה בשבת ועין אבני נזר יור"ד סימן פ"ח [הודפס בעומקא דשמעתתא] ועיין נוב"י אור"ח תנינא כ"ג ועיין או"ח תנ"ב ס"ה ובריטב"א פסחים מ"א. לענין הגעלה בחמי טבריה**

**קלי הבישול**

א]מבואר בגמ' דמלח יש לשון דיש בו בישול אפילו בכלי שני ויש לשון שרק על האש יש בו משום בישול ועיין ר"ן שכיון שיש דברים שמתבשלים בכלי ראשון לכן חששו בכל דבר ואסרו הכל ומשמע דלגבי כלי שני מה שלא נתבאר שהוא קלי הבישול מותר ועיין רמב"ן בע"ז ע"ד שכיון דמבואר בגמ' שבשר שור אין בו בישול אפילו בכלי ראשון ה"ה כל דבר שאינו נאכל כשהוא חי אין בו משום בישול אלא על האש אמנם עיין יראים מצוה רע"ד שכתב שכיון דמבואר בגמ' שיש דברים שמתבשלים רק על האש ויש דברים שגם בכלי ראשון ויש דברים שגם בכלי שני א"כ בכל מה שלא נתבאר בגמ' מפורש יש לחשוש שזה קלי הבישול ואסור אפילו בכלי שני ולכן לענין פת חשש שזה קלי הבישול והביאו השו"ע והאחרונים כתבו שזה ה"ה בשאר דברים והחזו"א כתב שזה רק בפת שהוא רך וכבר מבושל אמנם ביראים מפורש לא כך וכנ"ל

והנה צ"ב למה הר"ן לא חשש כיראים שכל דבר אולי הוא מקלי הבישול אמנם עיין ביאור הגר"א ס"ה על דין השו"ע שלא צריך לחוש שפת זה מקלי הבישול שזה כלשון שמלח אין בישול אלא על האש ולכאורא כוונתו שללשון זה לא מצאנו מושג של בישול בכלי שני וכן צין את מסקנת הגמ' ששמן לא אומרים הפשרו זהו בישולו וכוונתו לכאורא שאין מושג של קלי הבישול אמנם עדין צ"ע מהדין של קוליס האיספנין ועיין לקמן אמנם בפשוטו כיון שלשון המשנה לקמן שכל שלא בו בחמין מדיחין וכו' משמע שזה בכל דבר ועיין לקמן

והנה בעיקר הא דמבואר בגמ' שיש דברים שמתבשלים בכלי שני בפשוטו הכונה שכאן זה בישול רגיל אלא כיון שזה דבר שקל להתבשל ממילא עוזר גם בכלי שני אמנם עיין רשב"א מ: ובחידושי הר"ן כאן ובפסקי הרי"ד מ: שביארו שמלח הצד שזה מתבשל שזה כמו שמן לצד שהפשרו זהו בישולו וכן ביארו לגבי קוליס האיספנין דהינו שבאמת כאן לא צריך שזה יגיע ליד סולדת והנה בלשון השו"ע סי"ז מבואר שאין איסור אלא דבר שיגיע ליד סולדת ומבואר שאין זה הגדר בקלי הבישול והנה בתוס' מפורש שבמלח אין להקפיד אלא אם המים יד סולדת וכן עיין בה"ל לענין קולית האיספנין שצריך יד סולדת אמנם יתכן שצריך אש של יד סולדת שרק אז זה נחשב תולדות האש אבל אבל לא צריך שהתבשיל יגיע לידי יד סולדת ועין פמ"ג שי"ח א"א ל"ז שחידש שלענין התכה של דבר רך זה גם בחום שאין יד סולדת אבל לנ"ל כל זה אם יש כאן חום של יד סודלת

ב]בהא דמבואר בגמ' דבשר אין בישול אלא על האש עיין רא"ש וכן הוא בשו"ע דכל זה על הבשר בעצמו אבל על הלחלוחית שבו יש איסור ועיין רשב"א מ: שכתב שמותר להניחו בכלי ראשון ומבואר שנקט דבר זה להלכה למעשה דהינו שגם בלחלוחית אין בישול וצ"ע הטעם וע"ש ברשב"א עוד דמותר גם להניח כנגד המדורה בשר שור וצ"ע המקור אמנם ע"ש דביאר שגם שמן למ"ד אין בו בישול הכונה שזה כמו בשר שור שעל האש יש בו משום בישול ולפ"ז א"ש שדימה בשר שור לשמן למ"ד שאין בו משום בישול שאפילו שעל האש יש בו משום בישול אבל כנגד המדורה מבואר בגמ' שמותר

ג]בהא דמבואר בגמ' שיש דברים שקשים להתבשל בכלי ראשון עיין חידושי רעק"א יור"ד סימן צ"א ס"ח שזה סברא גם לענין איסור בישול בשר בחלב דהינו שנקט ששם לא מספיק מעשה בישול אלא שצריך מציאות של בישול וכיון שזה דבר שבמציאות לא יכול להתבשל אין בזה איסור דאוריתא אמנם עיין דרכי תשובה שם שהביא אחרונים שחלקו על זה ויסוד סברתם דבבשר בחלב מספיק מעשה בישול ולא צריך שהחפצא יתבשל ועיקר היסוד מבואר בחת"ס יור"ד סימן צ"ב ע"ש ובפמ"ג שלכן אין חיסרון של בישול אחר בישול בבשר וחלב והנה יש לעיין האם קלי הבישול זה סיבה לאסור בבשר בחלב ועין נוב"י תנינא סימן ס' בסופו שלענין בליעות זה לא מבליע אמנם לכאורא יתכן שאיסור בשר בחלב יש בזה

ד]בהא דמבואר ביראים שכל דבר צריך לחוש שזה קלי הבישול אמנם תבלין מבואר בגמ' שלא צריך לחוש ועיין חזו"א סוף סימן נ"ב שנקט שלימון זה לא בכלל תבלין אמנם בבה"ל סי"ב משמע שלא חשש שזה קלי הבישול ולענין עלי תה המ"ב חשש זה קלי הבישול וכן האריך במנחת ברוך סימן י"ב ע"ש ולענין מים ושמן מבואר בגמ' שבכלי שני זה לא מתבשל ויש לדון לענין חלב והנה לשון השו"ע סי"ג או שאר משקין מבואר שכל המשקין זה לא מקלי הבישול וכן הוא בגר"ז סי"ב אמנם המ"ב סקל"ט כתב שחלב מותר אם נצטנן ומשמע שדוקא כי זה היה כבר מבושל פעם אחת ובפשוטו מצד שחשש שזה קלי הבישול [ובשביתת השבת כתב שחלב עינינו רואות שמתבשל מהר ואילו רק בזה חש המ"ב] אמנם יתכן שזה מצד הדין מחזי כמבשל וס"ל שכאן שזה לא ניתן כדי לקרר אין בזה מחזי כמבשל

ה]בדין קלי הבישול לענין בליעות עיין נוב"י תנינא סימן ס' שפשיטא ליה שזה לא סיבה לאסור וכן הביא היד יהודה יור"ד סימן ק"ה משו"ת מהרי"ל סימן פ"ה אמנם עיין חזו"א נ"ב י"ח וכן חוו"ד ס"ט סקי"ב שפשיטא להו לאיסור דהינו שמה שזה מתבשל זה סיבה יותר להכניס הבליעה ולכאורא לשיטות שזה מצד הפשרו זהו בישולו וודאי שזה לא שיך

**קמ"ה:**

ה]**כל שבא בחמין בערב שבת שורין אותו בחמין בשבת:** עיין לשון רש"י שזה נתבשל וכה"ג אין בישול אחר בישול ועיין ב"י שדייק מלשון הרמב"ם שכתב סתם כל ששרו אותו בחמין שגם אם זה לא נתבשל מותר ועיין מג"א שראוי להחמיר בזה וצ"ע אם זה לא התבשל למה שיהיה מותר וצ"ל שלאחר התיקון של שריה השריה הנוספת לא מוסיפה בישול אלא שצ"ע אם זה לא התבשל למה השריה הראשונה אסורה וצ"ל שזה כדין חצי שיעור ולפ"ז מבואר שיש איסור חצי שיעור באיכות לכל הפחות מדרבנן והפמ"ג כתב שכוונת הרמב"ם בדבר שעל ידי שרייה נהיה מבושל לגמרי וכה"ג אין איסור בעוד שריה וההנה עיין שער הציון סקס"ג [במוסגר] דמשמע דמה שלאחר שריה אסור עוד שריה שמא לא התבשל החלק הפנימי ומשמע שהחלק החיצוני וודאי התבשל אמנם עיין מנחת ברוך סימן י"ב שכתב שוודאי יש דברים שלוקח להם זמן להתבשל וגם על ידי השריה הראשונה זה לא התבשל

ו]**וכל שלא בא בחמין בערב שבת מדיחים אותו בחמין בשבת:** בפשוטו הכונה על ידי עירוי ועיין תוס' ל"ט. דבפשוטו מבואר כאן שעירוי לא מבשל ולדעת ר"ת צ"ל שהכונה עירוי מכלי שני והקשו שהרי גם שריה מותר ותירצו או שבאמת ה"ה שריה רק באו לומר שבקוליס האיספנין גם זה אסור או ששריה בכלי שיני אסור מצד מחזי כמבשל ורק בתבלין מותר דזה נראה שזה בא למתק וצ"ע מתערובת מים במים שמותר והפמ"ג ביאר שכיון שזה מתערב זה לא מחזי כמבשל וצ"ב הסברא ורעק"א הביא מהתו"ש שכיון שמטרתו לקרר אין בזה מחזי כמבשל ועיין מהרש"א שהקשה מכד שמן בכלי שני ותירץ שבתוך כלי לא גזרו וצ"ב כל הסברות הנ"ל דאם מחזי כמבשל תמיד זה מחזי כמבשל

והנה ביראים מצוה רע"ד מבואר שהכונה לערות מכלי ראשון ואפילו שנקט שעירוי מכלי ראשון מבשל אבל כמו דמבואר בגמ' שבשר שור לא מתבשל אלא על האש ה"ה עירוי אין בכוחו לבשל אלא רק בקוליס האיספנין ועל דרך זה ביאר בשיטה לר"ן ובמאירי ובפסקי הרי"ד שם ובזה א"ש דהיראים לא הביא משם שקלי הבישול מתבשל מכלי שני דבאמת מדובר בעירוי מכלי ראשון ורק דברים אלו מתבשלים והנה מבואר שבשאר דברים אפילו שזה נהיה יד סולדת ואם היו שורים במים זה אסור בכל אופן כאן אין בכוחו לבשל ולכאורא עיקר הכונה שזה לא מבשל כמאכל בן דורסאי אבל משהו זה מתחיל לבשל וצ"ע על החזו"א שנקט שלעשות שמתכת תהיה יד סולדת אפילו שלא התחיל כלום כיון שזה שלב שדרכו מבשלים אסור וצ"ע והנה לביאור היראים לא קשה על ר"ת כלל

והנה יש לעין האם בדין מחזי כמבשל זה גם בכלי שלישי ועיין מ"ב סקל"ה שהביא את הפמ"ג שכלי שלישי מותר ושם מדובר על שריה ומבואר שלא חששו למחזי כמבשל בכלי שלישי וצ"ל כי זה פחות חם

והנה מבואר ביראים שחוששים כל דבר אולי זה קלי הבישול ויש לעיין האם זה גם לגבי לערות וסתימת השו"ע בס"ד שמותר ומשמע שבזה לא חששו לקלי הבישול וכן משמעות היראים שלגבי זה לא כתב לחוש בכל דבר ובפרט שהרי חזינן שיש הרבה ראשונים שאפילו מכלי ראשון זה לא מתבשל והנה לשון המשנה מדיחין אותו וכו' והקשו התוס' למה אסור לשרות בכלי שני ולכאורא היה מקום לומר שבזה חוששים לקלי הבישול משא"כ בעירוי ולשון המשנה שכל דבר מותר ובפשוטו היה מקום לומר שרק היראים שביאר המשנה של קוליס שזה סברא מיוחדת בעירוי יכל לומר שסתימת המשנה זה רק לגבי עירוי ולא לגבי שריה אבל לראשונים שדנו ששריה זה כמו עירוי א"כ יש סתם משנה שהכל מותר ואם לשון המשנה לאו דוקא א"כ צ"ע למה לגבי הדחה מקילים וצע"ג

ז]**חוץ מן המליח הישן וקוליס האיספנין שהדחתן זהו גמר מלאכתן:** בפשוטו זה שני סוגי דברים שהם מתבשלים בקלות ולכן עירוי בלבד או אפילו בכלי שני מבשל אותם וכן הוא בלשון הרמב"ם פ"ט משבת אמנם עיין ב"י סימן שי"ח שהביא בשם ספר הפרדס שדג שקוראים לו טונינא יש אומרים שאסור לרוחצו במים קרים וחלק עליהם כיון שזה כמו שטיפת כלים ועיין ב"י שהקשה שא"כ גם בחמין שיהיה אסור ומשמעות הדברים שנקט שדברים אלו דמבואר בגמ' שהם קלי הבישול אי אפשר לאוכלם ללא הדחה זו וצריך דוקא הדחה במים חמים ולכן דבר שאפשר לאוכלו ללא זה או שלא צריך דוקא מים חמים אין ההדחה פועלת בישול וממילא זה כמו כל דבר שאין בזה איסור וכן הוא לשון הרמ"א שם אמנם עיין בה"ל שהאריך שאין זה מוכרח דיתכן דגם אם אפשר לאוכלו ללא הדחה זו אבל קים להו לחז"ל שבמין זה על ידי הדחה הדבר נהיה מבושל ולכן צריך להחמיר בדג זה אפילו שאפשר לאוכלו ללא הדחה

והנה הפמ"ג חידש שיש איסור של מכה בפטיש באוכלים ודבר שאי אפשר לאוכלו ללא התיקון שנעשה בו יש בו איסור מכה בפטיש ולפ"ז תמה על הב"י שכתב שכיון שזה ניתקן על ידי הדחה במים קרים אין בזה איסור, דאדרבא זה סיבה לאסור אפילו במים קרים ועיין בה"ל שתמה על זה דהרי מבואר בגמ' ל"ט. דהחיוב כאן מצד בישול וכן הוא ברש"י והרמב"ם ומבואר שאין לחיב מצד מכה בפטיש וע"ש שהביא מהחיי אדם דכאן מדובר שאפשר לאוכלו על ידי הדחק אבל באמת אם אי אפשר לאוכלו על ידי הדחק זה יאסר אפילו בצונן מצד מכה בפטיש אמנם זה דלא כב"י הנ"ל ועיין בה"ל דהביא מהר"ן שמליח אין זה נאכל ללא הדחה ובכל אופן מבואר שכל האיסור מצד בישול ובהכרח דלא כנ"ל ועין שו"ת הרשב"א ח"ד סוף סימן ע"ה הובא בביאור הגר"א סימן שכ"א שהביא ירושלמי שיש מכה בפטיש באוכלין ובעיקר קושית הבה"ל שכל בישול יהיה מכה בפטיש עיין אמרי בינה סימן כ"א שתירץ דרש"י ע"ד: כתב שדבר שלא מתבשל מיד אלא שלוקח זמן אין בזה איסור מכה בפטיש ובזה א"ש שכל בישול זה לא מכה בפטיש ורק כאן שבעירוי בעלמא זה ניתקן

**ל"ח:**

ח]**איבעיא להו גלגל מאי רב יוסף אמר חייב חטאת וכו':** צ"ב מהו חידוש הגמ' ועל מה הגמ' הביאה ראיה והנה בריטב"א ובלשון הרמב"ם מבואר שהחידוש שיש חיוב חטאת על תולדת האור ומה דהגמ' לא הוכיחה מנתינת תבלין דשם לא מבואר שחייב חטאת אבל כאן הלשון שזה גמר מלאכתן משמע שיש חיוב חטאת אמנם עיין שיטה לר"ן וכן בפסקי הרי"ד וכן דייק בחידושי החת"ס מרש"י וכן ביאר החזו"א סימן נ"ב בסופו דהגמ' דנה סברא מיוחדת שלענין ביצה אין בישול והגמ' מוכיחה מקוליס האיספנין ועיין שיטה לר"ן שביאר שאין כאן תיקון גמור והגמ' הוכיחה שגם זה בגדר בישול ובפסקי הרי"ד משמע שהחידוש שאפילו שזה חום שאין בכוחו לבשל בעלמא אבל כאן שזה מבשלו חייב והגמ' מדמה לעירוי דבעלמא אין בכוחו לבשל ועל דרך זה ביאר בחזו"א נ"ב סקי"ט והנה ע"ש שביאר שביצה זה קלי הבישול וא"ש דמיון הגמ' לקוליס האיספנים ועיין חו"ד צ"ב כ"ז שהקשה לרב שעילאה גבר למה אסור לתת ביצה בצד המיחם ועיין יד יהודה שדחה שזה קלי הבישול אמנם עיין רש"י קל"ט: שמותר לתת ביצה בכלי שני וכן בריטב"א שם ואולי דוקא שם שזה החלמון אבל החלבון כן מתבשל וצ"ע

והנה בעיקר הגמ' היה מקום לבאר שאדרבא מדין בישול אין לחייב כאן ורק חידשה הגמ' שיש לחיב מצד מכה בפטיש ועל זה הגמ' מוכיחה והנה יתכן שהירושלמי לשיטתו שאין איסור בישול אלא שהאור מהלך תחתיו לכן בהכרח שהמשנה זה מצד מכה בפטיש אבל אם נימא שהבבלי חולק א"כ אין מקור לחידוש זה וצ"ע לרמב"ן שאין חיוב גם לבבלי אלא על גבי האש א"כ למה כאן זה אחרת אמנם ע"ש שהוכיח מהירושלמי לענין הגעלה חזינן שזה רק סברא שאין כאן חום חזק וממילא לענין קלי הבישול שלא צריך חום חזק אין סיבה שזה לא יבשל

ט]מבואר בגמ' דהמבשל בחמה או בתולדותיה אין בזה איסור ועיין רש"י כיא ין זה דרך בישול והיה מקום לומר שבאמת זה מבשל באותו צורה בדיוק רק שזה לא מלאכת מחשבת כיון שזה לא הדרך לבשל בכזה דבר אמנם עיין אגלי טל אופה אותו מ"ד שהקשה שהרי הגמ' בפסחים מ"א. אומרת שגם לגבי פסח לא חשיב בישול ועיין רמב"ם פ"ו מאכלות אסורות שגם לענין בשר בחלב לא חשיב בישול ועיין שו"ע סימן תנ"א ס"ה שלא מועיל להגעיל בחמי טבריה ואם זה באמת פועל אותו דבר אין סיבה שלא יועיל ועיין מנחות כ"א לגבי דם שבישלו שיש חילוק אם זה באש או בחמה ומכל זה מבואר שוודאי שיש הבדל מציאותו בין התוצאה של דבר שמבושל בחמה לדבר שמבושל באש וכוונת רש"י שבכל אופן יש כאן תיקון שנעשה ולגבי זה כתב רש"י שתיקון שונה זה אינו בכלל חשיבות מלאכה כי לא רגילים לעשות כך אבל לא היה שום הדל בתוצאה זה לא היה חשיב שינוי שזה סיבה שלא יחשב מלאכה ומטו משמיה דהאגרות משה דבישול במיקרוגל כיון שהיום זה הדרך שכולם עושים כן חיבים על זה וכמדויק ברש"י הנ"ל

והנה הרמב"ן בע"ז כתב להוכיח שגדר בליעה זה לא כמו גדרי בישול דהרי מליח כרותח לענין בליעות ולענין שבת אין בזה חיוב בישול והר"ן דחה שאולי לענין שבת באמת חייב והקשו האחרונים הרי זה לא תולדות האור וא"כ זה עצמו סיבה לא לחייב אמנם עיין נוב"י תנינא כ"ג ובאבני נזר יור"ד סימן פ"ח דביארו דכיון שמליחה רגילים לעשות והתיקון שנעשה הוא תיקון חשוב וכך דרך בני אדם לעשות ממילא זה סיבה לחייב דאין תנאי דוקא תולדות האור

י]עיין מנח"ח שנסתפק האם בבישול בחמי טבריה ואחרי זה בישל באור בשבת האם חייב והביא מהפמ"ג שפטור וצ"ל אפילו שנעשה כאן תוספת בישול אבל זה לא מספיק סיבה לחייב אמנם לנ"ל אין זה מוכרח דכיון דחזינן שזה סוג בישול אחר יתכן שגם על תוספת זה יש כאן סיבה לחייב וכמו בישול אחרי אפיה

**מגיס**

**א. שבת י"ח: וליחוש שמא יגיס - רמב"ן רשב"א וריטב"א ועיין רמב"ם פי"ג הי"א [ובפ"ט הי"א] ועיין טושו"ע סי"ח י"ט ובמ"ב ושער הציון שם ועיין חזו"א סימן ל"ז סקט"ו**

**ב. ביצה ל"ד. תניא וכו' – עיין רש"י ועיין רמב"ם פ"ט ה"ד ובראב"ד וכס"מ שם ועיין מ"ב ס"ק קי"ח**

**ג. בענין קירוב בישול – עיין רעק"א שי"ח ס"א ועיין רא"ש פ"ג סי"א ועיין אגלי טל סקמ"א אות ג' [דביאר למה אין פטור שנים שעשו]**

**מגיס [שבת י"ח: ביצה ל"ד. שו"ע סט"ז]**

א]**בעיקר איסור מגיס:** עיין רשב"א ורמב"ן ומבואר מדבריהם שביארו ביאור אחד שרק בהגסה ראשונה חייבים אבל הגסה שניה אפילו שזה עדין לא מבושל כמאכל בן דורסאי אין בזה איסור ובפשוטו החיוב שיש תיקון מיוחד שנעשה על ידי ההגסה אמנם בלשונם מבואר שזה מצד קירובי בישול עוד ביארו שכל שמגיס קודם שזה התבשל כמאכל בן דורסאי יש איסור ומצד קירוב בישול אמנם עיין רעק"א ריש סימן שי"ח דהביא דהריטב"א נסתפק האם חיבים על קירובי בישול אמנם בלשון הרמב"ם מבואר שהחיוב מצד שזה ממעשה הבישול ולא מצד קירובי בישול ועיין פ"ט הי"א שדימה דבר זה לסחיטה שזה מצרכי הכיבוס

עיין ראשונים שהקשו עד כמה שהגמ' אומרת שחוששים שמא יגיס למה הלשון תמיד שמא יחתה ועיין רמב"ן דנפק"מ גם לאחר הגסה ראשונה עוד כתבו שזה כולל גם בצלי ובדבר שלא שיך הגסה וע"ש דקדירה חיתא כמו שאין חשש חיתוי אין חשש הגסה ועיין פ"ג הי"א בהשגות הרמ"ך

ב]עיין רמב"ם פ"ג הי"א דכתב שקדירה שעומדת על האש אסור להכניס מגריפה לקחת ממנה שזה כמבשל ועיין מ"מ שביאר שיש כאן חשש שיגיס וכתב שבהכרח מדובר שזה לא מבושל שכה"ג אם יגיס יש איסור דאוריתא וגם בלוקח מהכלי יש כאן חשש מגיס אבל אם זה מבושל שאין כאן איסור מגיס דאוריתא וודאי שאין איסור להוציא מהכלי ומבואר בדבריו שלהגיס ממש אפילו שזה מבושל אסור ובפשוטו הביאור כדביאר באו"ש שזה מצד מחזי כמבשל וכמו איסור חזרה ולכן הביא דבר זה באיסורי חזרה ובזה א"ש שכתב האיסור רק כשזה על האש שבדבר מבושל רק אז יש מחזי כמבשל וכדבריו מבואר בריטב"א שרק על האש איכא האיסור ואפילו במבושל כל צרכו וזה אסור מדרבנן ולכאורא כל זה לראשונים שיש איסור חזרה מצד מחזי כמבשל אבל אם כל האיסור רק מצד שמא יחתה א"כ אין כאן מקום לאסור אמנם ברשב"א משמע שבדבר מבושל אפילו שזה על האש אין איסור מגיס ע"ש שביאר שלכן בכירה גרופה לא חוששים למגיס ועיין ב"י סימן רנ"ג דהביא כלבו דגם בדבר מבושל יש בזה איסור מגיס ומשמע שזה מדאוריתא ועיין שער הציון שתמה איך יתכן שמותר להניח על האש אבל יש איסור מגיס ועיין חזו"א שכתב שמשמעות הרמב"ם כדעתו וע"ש שביאר שיש כאן סוג תיקון שלא נעשה קודם וצ"ע

והנה בעיקר האיסור להוציא דבר מהקדירה האם יש בזה הגסה המ"מ וכן המ"ב נקטו שזה רק גזירה שמא יגיס או שזה מגיס מדרבנן אמנם משמעות הרשב"א והרא"ש פ"ק סימן ל"ד שזה איסור מעיקר הדין

ג]הגמ' י"ח: אומרת וליחוש שמא יגיס עיין תוס' שביארו שזה אסור מצד צובע ועיין מהרש"ל ומהרש"א דכוונתם דגם בדבר מבושל יש חשש מגיס אבל מצד בישול בדבר מבושל אין חשש שיגיס וכן יתכן שאין בזה איסור אמנם ברש"י משמע שהאיסור מצד בישול ועיין רא"ש סימן י"א שרצה בתחילה לדון שגם לאחר שזה מבושל כמאכל בן דורסאי יש בישול ודחה שהחיוב מצד צובע או שכאן שזה סממנים חשיב שאינו מבושל לעולם

ד]עיין ביצה ל"ד. כולן חייבין וברש"י ביאר מה המלאכה בכל אחד ואחד אמנם הרמב"ם כתב שכולם מצד שזה מצרכי הבישול והנה כבר השיג עליו הראב"ד שזה נגד הגמ' שאומרת שעל הקדירה זה בצריך לצרפה שזה מכה בפטיש אמנם גם לגבי מבעיר את העצים שזה קודם הבישול קשה להבין שזה מלאכת בישול וצ"ע

ה]עיין ברמב"ם פ"ט ה"ד ובא אחד ונתן את האור ובא אחד ונתן את העצים ובא אחד והגיס שנים האחרונים חייבים ועיין כס"מ שמדובר שהאש לבד היה נכבית וכה"ג רק בעל העצים חייבים והמגיס ולכן ברישא שמדובר שבאו בבת אחת כולם חייבים ורק בסיפא שהעצים הגיעו אחר האש בעל האש פטור ועיין מ"ב שהביא שהגר"א גרס אחרת דהינו שהאש הגיע אחרי העצים ולכן בעל האש והמגיס חייבים

ו]בהא דמבואר דבמגיס חייבים על קירוב הבישול צ"ע למה לא הוי כמו שנים שעשוהו וצ"ל שזה כמו זה אינו יכול וזה אינו יכול דהרי מצד הראשון זה לא יכל להתבשל כזה מוקדם ומצד השני לבד זה גם לא יכל להתבשל אלא בצירוף שניהם יחד [וכן הוא באגלי טל סקמ"ב] והנה צ"ב למה הראשון חייב הרי כיון שהיום למעשה הבישול לא נגמר על ידו למה שיתחייב עוד צ"ב הרי אם יניח קדירה על האש שתיגמר להתבשל אחר שבת ובא אחד והגיס וזה נגמר בשבת לכאורא הוא וודאי לא יתחייב וצ"ב למה מה שעשה בצורה שזה יגמר בשבת זה עדיף וצ"ב הגדרים בזה

**מעשה שבת**

**א. גמ' ב"ק ע"א. וחולין ט"ו. גיטין נ"ג: - ולענין פסק הלכה עיין תוס' בחולין וברמב"ן במלחמות בשבת ובחידושיו בחולין ועיין ביאור הגר"א שי"ח ס"א שהאריך בזהועיין חזו"א ל"ז כ"ד ד"ה ואמנם ועיין טושו"ע שי"ח ס"א**

**ב. ביצה י"ז: לענין עבר ובישל ללא עירובי תבשילים ושו"ע סימן תרכ"ז ס"ג ובבה"ל שם**

**ג. עירובין מ"א: - תוס' וראשונים [רמב"ן רשב"א ריטב"א רמב"ם פ"ו הכ"ג לענין מעשה שבת שלא קרה שינוי בגוף הדבר ועיין שו"ע סימן ת"ה ובמג"א שם ובנשמת אדם כלל ט' ובבה"ל סימן שי"ח ס"א]**

**ד. בעשה דבר שיכל בהיתר - עיין בה"ל שי"ט ס"א מהפמ"ג ועיין תקי"א ס"ב בבה"ל ד"ה להחם**

**ה. עיין מ"ב סק"ד ובשער הציון ז' לענין הנאה מעשה שבת ועיין מנחת שלמה סימן ה' שהאריך בזה**

**ו. עיין ארחות שבת פכ"ה שהאריך בכל פרטי דיני מעשה שבת**

**מעשה שבת [שי"ח ס"א]**

א]עיין מחלוקת ר"י ור"מ והכרעת הראשונים דלר"מ שוגג מותר הכל ומזיד אסור לכולם בו ביום ומוצאי שבת מותר לכולם ודעת ר"י ששוגג אסור לכולם עד מוציא שבת ומזיד לו זה אסור עולמית ולכולם מותר במוצאי שבת ולענין הלכה תוס' חולין ט"ו. פסקו כר"מ וכן נקט הגר"א לעיקר אמנם הרי"ף והרמב"ם פסקו כר"י וכמדומה שכן הוא שיטת רוב הראשונים ועיין מ"ב שכתב שבמקום הצורך לענין שוגג יש לסמוך על ר"מ וצ"ע למה על מזיד לא הרי זה אותו נידון ובעיקר נידון התנאים בגמ' גיטין מבואר שיסוד מחלוקת ר"י ור"מ האם גוזרים שוגג אטו מזיד אמנם רש"י בחולין ביאר דלר"מ מזיד אסור מצד שלא יהנה ממלאכת שבת ולר"י גם שוגג וזה סיבת האיסור בשבת גם לאחרים ורק מה שאסור מזיד רק לו זה מצד קנס ועיין מהרש"א שביאר המקור שסוגיא דחולין חולקת על סוגיא דכתובות

ב]עיין רש"י שנקט שיש דין בכדי שיעשו כמו בהנאה ממעשה עכו"ם וכן הוא שיטת הרמב"ן ועיין תוס' ורא"ש שנקטו שאין דין בכדי שיעשו והקשו מה זה שונה מעכו"ם דרש"י ביאר שהטעם שלא יהנה ממעשה עכו"ם ותירצו שכאן זה לא שכיח וכתבו עוד לחלוק על רש"י שהטעם שאסור שמא יאמר לעכו"ם וכאן אין חשש זה ועיין פמ"ג שכ"ה א"א כ"ב שיש נפק"מ בין הטעמים בישראל מומר שמצד שאין חשש שיאמר לו זה לא שיך דזה איסור חמור לומר לו מצד לפני עוור משא"כ מצד שזה לא שכיח כאן זה שכיח וע"ש שנקט להחמיר ויש מקום לומר שלומר למומר אין זה חמור לאנשים כמו לחשוש שאדם אחר יחלל שבת ועיין בפמ"ג הנ"ל שדן עוד שמומר שעושה לצורך ישראל חשיב כמזיד שאסור לישראל עולמית ועיין קה"י חלקים ח"ב שהאריך במפעל מחלל שבת האם מותר להשתמש אם המוצרים

ג]עיין בגמ' בגיטין שלענין איסור דרבנן ר"מ גוזר שוגג אטו מזיד ור"י לא גוזר ועיין ביאור הגר"א שהאריך להוכיח שבזה וודאי קי"ל שלא גוזרים שוגג אטו מזיד והנה הרמב"ן הביא מכמה גמרות שהיו אמוראים שעשו דבר והשני חלק עליו ולא רצה להשתמש והוכיח מזה שהלכה כר"י ועיין ביאור הגר"א שהקשה שהרי זה איסור דרבנן ובזה לכו"ע לא גוזרים שוגג אטו מזיד ובתחילה רצה לומר שזה הלכה כר"מ דבדרבנן גוזר שוגג אטו מזיד ועיין חזו"א ל"ז ט"ו שביאר בדעת הרמב"ן שדרבנן שזה מלאכה מדרבנן הוי כמו דאוריתא והנה מבואר מהרמב"ן שאומר מותר זה שוגג ולא מזיד עוד מבואר שגם אחד שעושה על פי רבו יש בזה מעשה שבת בשוגג ואין כאן סברא שאין סיבה לקנוס כי עושה על פי רבו וכן מבואר מהגר"א שהחמיר על חמץ שעבר עליו הפסח אמנם עיין סימן תרכ"ד לענין מי שעושה שני ימים יוה"כ דהבית יוסף הביא מהמהר"ם שאם אחר עשה ביוה"כ אין כאן איסור מעשה יו"ט רק אם עשה בשבילו שזה אסור כמו עכו"ם שעושה לצורך ישראל ומשמע שמצד מעשה יו"ט הרגיל אין סיבה לאסור ובהכרח דבעושה על פי חכם זה אחרת ואולי ס"ל שהלכה כר"מ וצ"ע שם

ד]עיין גמ' ביצה י"ז שהגמ' דנה מתי שאפה ללא עירובי תבשילין האם זה נאסר והגמ' מוכיחה מטבילת כלים ומעשר והגמ' עונה שמדובר שיש לו פירות אחרים וחוזרת ושואלת ממבשל בשבת ועונה איסורא דשבת שאני ועיין רש"י שהכונה שכאן זה איסור דרבנן ועיין בה"ל תקכ"ז סכ"ג שהכוונה שביש לו פירות אחרים אסור ועיין ב"י סימן תק"ג שהביא משו"ת הרשב"א שביאר שהכוונה דביו"ט אין איסור מעשה שבת ועיין בה"ל שם שהוכיח מהרמב"ם שאסר מפורש מעשה יו"ט וזה דלא כביאור זה ובהכרח כרש"י אמנם צ"ע דלענין טבילת כלים שאסר ביו"ט לא כתב שזה ביש לו כלים אחרים ועיין נשמת אדם כלל ט' שביאר שכוונת הרמב"ם שאיסור מיו"ט לשבת שלא שיך ביו"ט ושבת על זה אין מעשה שבת ועיין ט"ז ס' תק"ב דפשיטא ליה שיש איסור מעשה יו"ט לענין מוליד אש ביו"ט

והנה בפשוטו מבואר מגמ' זו דיש איסור במעשה שבת גם עשה לצורך יום חול שזה נאסר ליום חול וכן הביא הב"י תק"ג משו"ת הרשב"א ח"ה סימן ח' ועיין שם שהביא מחכמי קולניא שכה"ג אין איסור ועיין ארחות שבת פכ"ה הערה צ"ג שהאריך בזה עד כמה זמן זה יאסר

ה]עיין גמ' בעירובין מ"א: דמבואר שפירות שיצאו חוץ לתחום וחזרו מותרין והקשו הראשונים הרי היה כאן איסור הוצאה והריטב"א הביא בשם רבינו יונה שכיון שלא קרה שינוי בעצם הדבר אין בזה איסור מעשה שבת אמנם ברמב"ן שם וברשב"א בעבודת הקודש ביארו טעמים אחרים אבל פשיטא להו דבהעברה יש מעשה שבת והרמב"ם כתב על שוגג שמותר כי לא היה שינוי בגופו ועיין נשמת אדם כלל ט' שביאר שס"ל את סברת רבינו יונה על שוגג ולא על מזיד וכן פסק הבה"ל סימן שי"ח ועיין מרדכי ל"ח. דאם עכו"ם הוציא הקדירה ועל ידי זה נבערו הגחלים יש לאסור התבשיל מצד מעשה שבת וזה דלא כרבינו יונה דהרי התבשיל לא נעשה שום שינוי ויש כאן חידוש שהמלאכה לא נעשה כלל בתבשיל אלא שכדי להגיע לתבשיל היה צריך לעבור איסור ונפק"מ בפתיחת דלת מקרר שנפתח אור שהאיסור הוא לא ישירות לענין התבשיל

ו]עיין ט"ז סימן תק"ב דבמוליד אש ביו"ט שעבר איסור אסור לבשל באש ואם בישל התבשיל נאסר ובספר מו"ק ונהר שלום ומאמר מרדכי חלקו על זה וכתבו דכה"ג לא הוי מעשה שבת שזה רק תולדה של מעשה שבת ועיין רמ"א ס"ה שהביא שו"ת הרשב"א שעכו"ם שיצר אש וחימם בה התבשיל אסור אמנם יתכן שביצר לצורך מסוים חמיר דהינו שיתירת האש היתה למטרה זו ועיין מנחת שלמה סימן ה' שהאריך בזה ועיין ארחות שבת בסוף הספר סימן י"ד והנה היה מקום לומר שעצם זה שעשה איסור שפעל משהו על ידי שימוש במעשה שבת שזה אסור יש בו איסור אמנם בפשוטו אין כזה איסור כמו מוכר איסורי הנאה שדמיו מותרים ודו"ק

ז]עיין מג"א תקי"ח סקי"ד שאם היו טמונות לפתות בבור ובא עכו"ם ופתח הבור באיסור שיש איסור מעשה שבת על הלפתות ועיין גר"ז סוף סימן תקי"ח שה"ה אם היה בית סגור באורי דליבני ובא עכו"ם ופתחם באיסור יש כאן איסור מעשה שבת דהינו שנתחדש כאן שאפילו שזה רק מסיר מניע ג"כ זה אסור ועיין מנחת שלמה סימן ה' ענף ג' שהאריך בהבאת דוגמאות בענין זה וצ"ע

ח]עיין מ"ב ריש סימן שי"ח שכתב שמעשה שבת אסור באכילה ומותר בהנאה דהינו למוכרו לאחרים והוכיח דבר זה מהגמ' בב"ק ע"א שאומרת שמעשה שבת מותר בהנאה וצ"ע הרי מפורש במשנה שגם טובל כלים אסור וצ"ל שכוונתו שתמיד הדבר שלמטרתו נאסר הוא בכלל אכילה אמנם בפשוטו בגמ' בב"ק שזה איסור דאוריתא באמת כל האיסור הוא באכילה ומה זה ענין לכאן ועיין מנחת שלמה סימן ה' שהאריך דבמעשה שבת איכא שני איסורים א. איסור אכילה שזה נהיה מאכלות אסורות וגם אם כרגע במציאות הוא לא נהנה ממעשה שבת אסור וזה לחד מ"ד מדאוריתא ולדידן זה רק מדרבנן ובזה כתב המ"ב דאין בזה איסור הנאה ואיכא עוד איסור של הנאה ממעשה שבת וזה רק עד כמה שנהנה מהאיסור והאיסור מהדבר שלזה זה נעשה ועיקר היסוד מבואר מהרשב"א שיש בזה איסור בליעות [ומטו משמיה דהגר"ח שדיק מהרמב"ם שכל האיסור להנות ממעשה שבת וכאן אין איסור הנאה] וכן עיין רנ"ג ס"ה ברמ"א שהביא משו"ת הרשב"א שגם בחימם המאכל וזה נתקרר הוא כבר נאסר וע"ש שעל פי זה כתב במומר שהוסיף מים למיחם אפילו שבין כה היה לו מים אבל כאן זה יאסר מצד שזה איסור מאכלות בעצם וע"ש שהאריך ביסוד זה אמנם עיין תוס' ל"ט: ושאר ראשונים שכתבו דמהא דיש איסור שתיה של מים שהוחמו בשבת ילפינן לרחיצה וצ"ע הרי איסור אכילה גרע וכנ"ל ומשמע שאין אלא איסור הנאה ולכן אם אסרו שתיה ה"ה שאר הנאות וצע"ג

והנה בעיקר הא דמבואר במ"ב שמותר למכור ולקבל דמים עיין ארחות שבת הערה ל"ג דכתב בשם המקור חיים דצריך למכור חוץ משיעור הרווח של המעשה שבת וכן הוא בש"ך לענין ביטל איסור במזיד שמותר בהנאה אבל צריך למכור ללא הרוח מהאיסור שעשה וצ"ע מהיכי תיתי שכאן זה אחרת

ט]עיין בה"ל ריש סימן שי"ט דהביא מהפמ"ג דדן דבעושה בורר בשבת הדבר אסור אפילו שיכל לעשות המלאכה בהיתר אמנם צ"ע דבסימן תקי"א הוכיח הבה"ל מהגמ' דבחימם מים לרחיצה ביו"ט שזה מותר לשתיה ועיין סוגיא דמרחצאות מה שכתבנו לדחות ראית הבה"ל אמנם צ"ע סתירת דבריו ועיין או"ש פ"ג משבת שהטמנה אין איסור מעשה שבת לרמב"ם שאם מטמין בין השמשות אין איסור א"כ תמיד יכל להטמין בין השמשות ועיין סוגיא דמרחצאות דהבאינו דבבית מאיר מוכרח דאם הטמין בערב שבת המאכל נאסר אפילו שאם היה מוציא ההטמנה קודם שבת וחוזר ומטמין שזה היה מותר וי"ל בין זה לבה"ל הנ"ל אמנם זה דלא כאו"ש ויתכן שיש לחלק בזה בין איסור אכילה דמעשה שבת שזה נהיה איסורי מאכלות לבין איסור הנאה ממעשה שבת שבזה יש סברא שכל שיכל להשיג בהיתר לא חשיב הנאה ממעשה שבת וכנ"ל מהמנחת שלמה

ח]עיין משנה בתרומות שהנוטע בשבת שוגג יעקר ועיין בה"ל שימן שי"ח שאפילו ששוגג אסור רק בשבת כאן שכל ההנאה היא תמיד אחרי שבת זה אסור גם לאחר שבת ועיין במפרשי המשנה עוד ביאורים

ט]עיין שו"ע שי"ח ס"ט שאם שם מלח בתבשיל על האש והיה מלח גם קודם יש כאן ההיתר דזה וזה גורם ועיין ט"ז שחלק על זה ועיין מנחת שלמה סימן ה' ענף א' שהאריך מתי אומרים דהוי זה וזה גורם ומתי לא

י]עיין מ"ב שהביא מהפמ"ג דבמחלוקת הפוסקים במעשה שבת יש להקל דהינו שאין בזה דין דבר שיש לו מתירים וכבר האריך הפר"ח סימן תצ"ח דבספיקא דדינא ליכא לדינא דדשיל"מ עוד מבואר כאן שגם דבר דבעלמא לא משתמשים אם הכלל של ספק דרבנן לקולא ומחמירים בזה אמנם איסור מעשה שבת הוא איסור קל וכה"ג אפשר לדון ספק דרבנן לקולא ולכאורא במקום שגדר הדבר שהוכרע כצד אחד בזה אין ההיתר ובזה מיושב כמה מקומות שהחמירו האחרונים בספק מעשה שבת

י"א]יש להסתפק בעשה מלאכה בשבת על מנת לקבל דמים האם לקיחת הדמים ושימושם זה בכלל האיסור הנאה ממעשה שבת או שזה בגדר דמי מעשה שבת שזה לא נאסר וצ"ע

דיני מעשה שבת

א]העושה מלאכה דאוריתא בשבת דעת השו"ע דבשוגג זה אסור לכולם עד מוצאי שבת ובמזיד זה אסור לו עולמית ולאחרים זה מותר במוצאי שבת ודעת רש"י שצריך בכדי שיעשו אבל קי"ל להלכה שלא צריך בכדי שיעשו אמנם דעת הגר"א דבשוגג מותר לכולם מיד ובמזיד אסור לכולם עד מוצאי שבת והמ"ב כתב שלענין שוגג אפשר לסמוך על הגר"א במקום הצורך וצ"ע למה רק לענין שוגג הרי אין צד לחלק בין מזיד לשוגג

ב]העושה מלאכה דרבנן בשוגג מותר לכולם מיד כמבואר במשנה לענין מעשר ומטביל בשבת ובמזיד זה אסור ומבואר ברמב"ם שזה רק עד מוצאי שבת ויש ראשונים שנקטו שזה רק ביש לו פירות אחריני אמנם מבואר ברמב"ן שיש הרבה דרבנן שזה חמור כמו דאוריתא וביאר חזו"א שזה תלוי אם הם כעין מלאכה דאוריתא או שזה דרבנן חדש וצ"ע הגדרים בזה

ג]מבואר בגמ' בביצה שבישל מיו"ט לשבת מותר ובטעם הדבר בשו"ת הרשב"א מבואר כי אין איסור מעשה יו"ט אמנם בראשונים בעירובין והרשב"א בכללם מבואר שיש איסור וברש"י ביאר שהכונה כיון שזה איסור דרבנן ואין לו פירות אחרים לכן זה מותר ובדעת הרמב"ם וכן סתימת השו"ע כמו שביאר הנשמת אדם שכיון שלצורך יו"ט מותר חשיב איסור קל ואין ללמוד מזה לשאר איסורים

ד]בדין במזיד אסור לו עולמית ה"ה לבני ביתו ובאחר שעשה בשבילו כתב המג"א והובא במ"ב שזה מותר אמנם יתכן דבדניחא ליה וודאי אסור

ה]בדין מומר שעושה מלאכה כתב הפמ"ג שכה"ג גם לאחרים איכא לדינא בכדי שיעשו וכן נקטו שאר אחרונים

ו]מומר שעשה מלאכה לצורך אחר כתב בשו"ת כת"ס שכה"ג צריך להחמיר שזה אסור לו עולמית ואם עשה כדי למכור בזה יש גם איסור לפני עוור כיון שאסור לו למכור את זה

ז]דעת רבינו יונה שישראל שהוציא דבר מרשות לרשות כיון שלא קרה שינוי בדבר אין בזה איסור מעשה שבת אמנם רוב הראשונים חלקו בזה ודעת הרמב"ם שבשוגג זה מותר וכתב המ"ב דבמקום הצורך יש לסמוך על זה ובפרט בצירוף לדעת הגר"א

]כתב המרדכי דבישראל שלקח הקדירה מהגחלים וגרם לחיתוי הגחלים הקדירה אסורה מדין מעשה שבת ומבואר שאפילו שאין המעשה מלאכה בקדירה אלא שעל ידי מציאות תועלת זו שהקדירה עברה מקום נעשה מלאכה זה סיבה לאסור ועיין מנחת שלמה שהביא מהר"ן שבמוציא מחוץ לתחום אם תחומין דאוריתא המאכל צריך להאסר אפילו שלא בו עצמו נעשה המלאכה אלא שהוא הגיע למקום זה על ידי איסור האדם ולפ"ז ה"ה דבר שהובא על ידי רכב למקום מסוים יש בו דין מעשה שבת

ח]יש לעיין לחולקים על רבינו יונה מה הדין במקום שעשה מלאכה לא בגוף הדבר האם זה נאסר ועיין מג"א דבהיה ירקות בבור ועשו מלאכה לפתוח הבור שיש כאן איסור מעשה שבת ועיין גר"ז סוף סימן תקי"ח דבהיה בבית שנפחת באיסור זה גם אסור וכן נקט הפמ"ג לענין אגרת שפתחוה באיסור אמנם עיין סימן שס"ב לענין מחיצה שנעשית באיסור שזה אסור אבל אם היה מחיצה וחזרה והותרה מותר וכן לענין אגרת הרבה אחרונים נקטו להיתר עיין ש"ז ס"ד ועיין שו"ת הרשב"א כת"י סימן י"ח הובא בב"י סימן רנ"ג דבעכו"ם שהדליק אש לחמם בזה תבשיל לישראל שהתבשיל אסור וצ"ע בזה ונפק"מ לדלת חשמלית שנפתחה באיסור וצ"ע בזה

ט]מרשם של תרופה או תעודת שיחרור שנכתבה באיסור לצורך הישראל על ידי מומר לכאורא אסור להשתמש בו עולמית כיון שנעשה בשביל הישראל

י]הודעה שהושארה בשבת לכאורא אסור לשומעה כיון שהודעה זו לא תימסר עוד הפכם ותמיד זה בתוך שיעור בכדי שיעשו

י"א]המ"ב כתב דמעשה שבת אפשר למוכרו אמנם ביור"ד מבואר שאסור לקחת דמים על הרווח שנעשה מחמת האיסור ולכאורא ה"ה כאן

י"ב]מבואר במ"ב בשם הרשב"א שמעשה שבת אוסר גם את הכלי ועיין כת"ס שהאריך שאין זה ברור בכוונת הרשב"א וכן נקט שהרא"ה חולק וכן הביאו מהגר"ח שדיק מהרמב"ם לאיסור

י"ג]הגרשז"א האריך שיש איסור מיחד של אכילה במעשה שבת ורק בזה אסור בליעות וכן לכן גם בנצטנן לאחר שחיממו זה אסור אמנם בתוס' בשבת ובעוד ראשונים משמע שאין רק איסור אחד

י"ד]מבואר בשו"ע שגוי שהוסיף שמן לנר מותר להשתמש עד הזמן שהיה בן כה דולק ובפשוטו עד כמה שיש איסור אכילה זה לא שיך ויתכן עוד שדוקא כאן שהאור זה אותו סוג שימוש רק יותר גדול ולא בשתיה כגון בהוסיף מים למיחם שכל שתיה יש בה מים אסורים וצ"ע

ט"ו]אומר מותר נחשב שוגג ובדבר שיש מחלוקת והמתיר עשה על פי רבו והאוסר ס"ל שהדבר מוכרע לאיסור מבואר ברמב"ן שזה כמו שוגג וכן הוא הסברא הפשוטוה אמנם יש משמעות במהר"ם לענין מי שעושה שני ימים טובים יוה"כ שאין בזה איסור וצ"ע

ט"ז]קטן שעשה מלאכה אם לצורך עצמו מותר להשתמש ואם לצורך הגדול חשיב כמעשה עכו"ם שאסור בשבת להשתמש וצריך במוצאי שבת בכדי שיעשו