יז - בדין גזל מטבע ופסלתו מלכות
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / ב_ק - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / שיעורים בפרק הגוזל עצים

**סימן יז**

**בדין גזל מטבע ופסלתו מלכות**

**א**

א] **ב"ק צ"ז א',** גזל מטבע ונסדק וכו', א"ר הונא נסדק נסדק ממש נפסל פסלתו מלכות, ורב יהודה אמר פסלתו מלכות נמי היינו נסדק וכו', א"ל רב חסדא לרב הונא לדידך דאמרת נפסל פסלתו מלכות, הרי פירות והרקיבו יין והחמיץ דכי פסלתו מלכות דמי וקתני משלם כשעת הגזילה, א"ל התם נשתנה טעמו וריחו הכא לא נשתנה, א"ל רבא לרב יהודה לדידך דאמרת פסלתו מלכות נמי היינו נסדק, הרי תרומה ונטמאת דכי פסלתו מלכות דמי וקתני אומר לו הרי שלך לפניך, א"ל התם לא מינכר הזיקא הכא מינכר הזיקא.

**והנה** בפשוטו מהא דמדמי רבא פסלתו מלכות לתרומה ונטמאת, מבו' דטעמא דרב הונא דבפסלתו מלכות אומר לו הרש"ל הוא משום דחשיב כהיזק שאינו ניכר, ובזה הוא דפליג רב יהודה וס"ל דפסלתו מלכות חשיב כמינכר הזיקא, וכמו שפירש"י דהוא משום דאין צורה זו דומה לצורה של כל היוצאים עכשיו וכו', וכ"נ להדיא בד' הבעה"ת בשער מ"ו ח"ח אות א' עיי"ש.

**ובטעם** הפלוגתא בזה אם כה"ג חשיב כהיזק שאינו ניכר, כתב הקוב"ש באות קכ"ח דתליא ביסוד דינא דהיזק שאינו ניכר, דמ"ד דפסלתו מלכות חשיב כהיזק שאינו ניכר, הוא משום דס"ל דיסוד דינא דהיזק שאינו ניכר הוא דבעינן שיהא שינוי בגוף החפץ, וע"כ הוא דבפסלתו מלכות דלא נשתנה גוף המטבע חשיב כהיזק שאינו ניכר, אך מ"ד דפסלתו מלכות חשיב כהיזק ניכר ס"ל דיסוד דינא דהיזק שאינו ניכר הוא דבעינן שיהא ניכר על החפץ שיש בו הפסד, וע"כ אף בפסלתו מלכות כיון דאין צורה דומה וכו' וניכר שיש בו הפסד חשיב כהיזק ניכר.

ב] **אמנם** הנה לפ"ז החליפו הרמב"ם והתוס' שיטתם, דמצינו שנחלקו ביסוד דינא דהיזק שאינו ניכר, דהרמב"ם בפ"ז מחובל ה"א כתב, ז"ל, המזיק ממון חבירו היזק שאינו ניכר "הואיל ולא נשתנה הדבר ולא נפסדה צורתו" ה"ז פטור מן התשלומין דין תורה, עכ"ל, ומבו' דדינא דהיזק שאינו ניכר, לא תליא במה שאין ההיזק ניכר לפנינו, אלא במה דלא נשתנה הדבר מכמות שהי'.

**אך** הנה התוס' לקמן ק' ב' ובב"ב ב' ב' כתבו דבכלאים חשיב היזק ניכר משום דניכר הוא שהוא כלאים כשרואה הגפנים בשדה, ובמטמא לא חשיב כהיזק ניכר אע"פ שרואין השרץ על הטהרות משום דמי יודע אם הוכשרו,[[1]](#footnote-1) ומבו' להדיא בדבריהם דדינא דהיזק ניכר תליא במה שאין ההיזק ניכר לפנינו.

**והנה** אי נימא דהפלוגתא דפסלתו מלכות תליא ביסוד דינא דהיזק שאינו ניכר, הרי דלדעת הרמב"ם דדין היזק שאינו ניכר תליא במה דלא נשתנה הדבר מכמות שהי', הדין נותן דפסלתו מלכות דלא נשתנה הדבר מכמות שהי' ל"ה כנסדק, ולדעת התוס' דדין היזק שאינו ניכר תליא במה שאין ההיזק ניכר לפנינו הדין נותן דפסלתו מלכות דניכר ההיזק לפנינו הוי כנסדק.

**אמנם** הנה הרמב"ם בפ"ג מגזילה ה"ד כתב דבפסלתו מלכות אינו אומר לו הרש"ל, ומאידך בד' התוס' לקמן בע"ב ולקמן צ"ח א' משמע דקי"ל דפסלתו מלכות ל"ה כנסדק, שהרי כתבו דרב ושמואל ס"ל דפסלתו מלכות ל"ה כנסדק, ורבה סבר דפסלתו מלכות ל"ה כנסדק, ובפשוטו קי"ל כדינא דרב ושמואל וקי"ל כדינא דרבה.[[2]](#footnote-2)

**ואמנם** צ"ע הטעם בזה, דלהרמב"ם לטעמי' דדין היזק שאינו ניכר תליא במה שנשתנה הדבר מכמות שהי', מ"ט קי"ל דפסלתו מלכות הוי כנסדק, ומאידך להתוס' לטעמייהו דדין היזק שאינו ניכר תליא במה שאין ההיזק ניכר לפנינו מ"ט קי"ל דפסלתו מלכות ל"ה כנסדק.

**ב**

ג] **ותחילה** נבאר לדעת הרמב"ם, ויסוד הדברים כתב במשנת ר"א סימן ג' סק"ד, דלעולם לא פליגי אמוראי ביסוד דינא דהיזק שאינו ניכר, ולכו"ע תליא במה דלא נשתנה הדבר מכמות שהי', ומה"ט הוא דלרב הונא פסלתו מלכות ל"ה כנסדק, וטעמא דר' יהודה דפליג וס"ל דפסלתו מלכות הוי כנסדק וחשיב כהיזק ניכר, הוא משום דכל דפסלתו מלכות ובטל תורת מטבע מיני', חשיב כשנשתנה מכמות שהי', וזהו שאמר רב יהודה דבפסלתו מלכות מינכר הזיקא דלא נשאר המטבע כמו שהי', חשיב כנשתנה מכמות שהי', [[3]](#footnote-3) וזהו דמדמי לה רב חסדא לפירות והרקיבו ויין שהחמיץ שנשתנו מכמות שהיו ומשלם כשעת הגזילה, וה"נ במטבע ונפסל שנשתנה מכמות שהי' משלם כשעת הגזילה, וע"ז משני רב הונא דמטבע ונפסל שלא נשתנה טעמו וריחו, לא חשיב כנשתנה מכמות שהי', וע"כ אומר לו הרש"ל.

ד] **ויש** להוסיף, דהנה בטעם הא דמודה ר' יהודה במטבע שפסלתו מדינה זו ויוצא במדינה אחרת דאומר לו הרש"ל, כתב בפירש"י דהוא משום דיכול לומר לו לך להוציאו שם, והיינו דהרי אף היכא דיוצא במדינה אחרת, מ"מ כיון דאינו יוצא במדינה זו ואין צורה זו דומה לצורה של כל היוצאים עכשיו, הו"ל היזק ניכר, ומ"מ אומר לו הרש"ל משום דיכול לומר לו לך להוציאו שם.

**אך** לדעת הרמב"ם נראה לפרש בזה בע"א, דכיון דכל הא דס"ל לר' יהודה דבפסלתו מלכות חשיב כהיזק ניכר הוא משום דבטל תורת מטבע מיני', הרי דכ"ז הוא בפסלתו מלכות, אך כל שפסלתו מדינה זו ויוצא במדינה אחרת דיין תורת מטבע עליו, וע"כ לא חשיב כהיזק ניכר.[[4]](#footnote-4)

**ג**

ה] **ובדעת** התוס' הי' נראה לפרש, דלעולם לא פליגי אמוראי ביסוד דינא דהיזק שאינו ניכר, ולכו"ע תליא במה שאין ההיזק ניכר לפנינו, ומה"ט הוא דלרב יהודה פסלתו מלכות הוי כנסדק, וטעמא דרב הונא דפליג וס"ל דפסלתו מלכות ל"ה כנסדק וחשיב כהיזק שאינו ניכר, הוא משום דס"ל דלא חשיב כהיזק ניכר אלא בשנעשה מעשה היזק בחפץ וניכר הדבר על החפץ שנעשה בו נזק, אך בפסלתו מלכות דלא נעשה מעשה במטבע כלל ואין ההיזק ניכר אלא מכח ידיעה מן החוץ אך במטבע עצמו אין ניכר היזק כלל, לא חשיב זה כהיזק ניכר, ושמא זהו מכוון האו"ש בפ"ג מחמץ ה"ח.

ו] **אך** נראה דאי"ז מתישב בד' התוס', דהנה התוס' לקמן צ"ח א' ד"ה השף מטבע כתבו דרבה דפטר בשף מטבע של חבירו ס"ל דפסלתו מלכות ל"ה כנסדק, דאי הוי כנסדק אם כן כ"ש דשף מטבע הוי כנסדק והרי חסרי' טובא ואמאי פטור, והנה אי נימא דטעמא דמ"ד דפסלתו מלכות ל"ה כנסדק הוא משום דחשיב כהיזק שאינו ניכר, ויסוד הפלוגתא הוא אם סגי במה שניכר ההיזק מכח ידיעה מן החוץ או דבעינן שיהא ניכר ההיזק בדבר עצמו, הרי דבשף מטבע של חבירו דה"ז ניכר דנפסד המטבע, הדין נותן דלכו"ע חשיב כהיזק ניכר, ומ"ט הוא פטור.

ז] **ואמנם** הנה המחנ"א בהל' נזקי ממון סימן ד' כתב לדעת התוס', דגם בשף מטבע לא חשיב כהיזק ניכר, דבשביל דלי"ב צורה לא מיקרי דבר הניזוק דראוי הוא לעשות בו צורה ועוד דהרואה אותו עכשיו אינו מכיר בהזיקו.[[5]](#footnote-5)

**וכ"ה** מבו' להדיא בחי' הראב"ד לקמן צ"ח א', עיי"ש שכתב דלמ"ד דהיזק שאינו ניכר שמי' היזק יש לחייב גם בזורק מטבע לים ובשף מטבע, דלא גרע ממטמא ומדמע דחייב, וכתב שם דלמ"ד דהיזק שאינו ניכר לא שמי' היזק, צ"ל דהא דלא קנסו בהו הוא משום דהנך הזיקי לא שכיחי, והרי דהא דפטר רבה בהו הוא חד דינא עם הא דהיזק שאינו ניכר לא שמי' היזק, והיינו דהגם שניכר בהן ההיזק, מ"מ כיון שלא נשתנה גופן חשיב זה כהיזק שאינו ניכר.

**אך** לכאו' אי"ז מתישב בד' התוס', שהרי דעתם דכל שניכר ההיזק לפנינו חשיב כהיזק ניכר אף אם לא נשתנה הדבר כלל, וא"כ הדין נותן דשף מטבע חשיב כהיזק ניכר, דאף דנימא דצורה הוי דבר שאין בו ממש דלא חשיב כ"כ ולא נשתנה גוף המטבע, מ"מ הרי ניכר שהוזק המטבע, ולא גרע ממטמא משקין דחשיב כהיזק ניכר אף שלא נשתנו המשקין כלל.

**ד**

ח] **ונראה** מוכרח מזה בדעת התוס', דטעמא דרב הונא דפסלתו מלכות ל"ה כנסדק אי"ז כלל משום דהו"ל היזק שאינו ניכר, דלעולם מודה רב הונא דבפסלתו מלכות מינכר הזיקא, והא דאומר לו הרש"ל, הוא משום שלא נשתנה המטבע ולי"ב חיסרון כלל אלא שא"א להוציאו, וה"ז כמו שקבעה המלכות דאין למכור חפץ פלוני, דאף דמכח זה נפחתו דמיו, י"ל דלא חשיב כהיזק כלל, וע"כ אף דהדבר ניכר שנפחתו דמיו, אומר לו הרש"ל.[[6]](#footnote-6)

**והא** דמדמי לי' רבא לתרומה ונטמאת, אף דבתרומה ונטמאת כל הא דל"ה היזק ואומר לו הרש"ל הוא משום דהוי היזק שאינו ניכר, וכמו שאמרו בגיטין נ"ג ב', ובפסלתו מלכות הוא מטעמא אחרינא, - נראה דהוא משום דפשיט"ל לרבא דפסלתו מלכות לא חשיב כהיזק, אלא דמ"מ י"ל דאף דאין ע"ז תורת היזק מ"מ כיון דיש בו גירעון לא מצי למימר הרש"ל, וע"ז הוא דמייתי רבא מתרומה ונטמאת דכיון דל"ה היזק אומר לו הרש"ל, וה"נ בפסלתו מלכות דכוותה.

ט] **ולפ"ז** מתפרש היטב מש"כ התוס' לדמות דין שף מטבע לדין פסלתו מלכות, דהרי עיקר הא דפטר רבה בשף מטבע של חבירו, הגם דניכר שנפחת מדמיו, הוא משום דעדיין המטבע קיים, אלא שאינו יוצא בהוצאה, וזה מתפרש למש"נ בסימן ?? דעיקר המטבע היא הנסכא שבו, וע"כ אף שאבדה צורתו עדיין המטבע עצמו קיים לגמרי וליכא גריעותא בגופו כלל אלא שא"א להוציאו, וע"כ לא חשיב זה כהיזק, והוי זה דומיא דפסלתו מלכות דאומר לו הרש"ל.[[7]](#footnote-7)

**ה**

י] **ואמנם** הנה קשיא ע"ז קו' המחנ"א שם, דמה גרע שף מטבע של חבירו דפטור, ממטמא ומדמע דלא פטרינן לי' אלא משום דהיזק שאינו ניכר לא שמי' היזק, ולמ"ד דשמי' היזק חייב, וגם לדידן דפטור, מ"מ אם ההיזק ניכר כגון במטמא משקין (דלדעת התוס' חשיב כהיזק ניכר), חייב.

יא] **והנה** בההיא דמטמא י"ל דכיון שנטמא גוף הדבר חשיב כשינוי בגופו, ובמק"א נתבאר להוכיח כן מד' הרמב"ן דגם טומאה ואיסור חשיבי כשינוי בגופו, ול"ד לשף מטבע דגוף המטבע לא נשתנה כלל, וע"כ כל הא דהמטמא פטור מדינא, הוא רק משום דהיזק שאינו ניכר לא שמי' היזק.

**אך** בההיא דמדמע קשיא, שהרי אין איסורו אלא מכח תערובת בתרומה, ולא נשתנו פירות החולין כלל מכמות שהיו, ומ"מ הוא חייב למ"ד דהיזק שאינו ניכר שמי' היזק, ותיקשי דמ"ש משף מטבע של חבירו דפטור משום דהמטבע עצמו קיים.

יב] **והנה** אמנם י"ל בזה למש"כ התוס' בנדה מ"ז א' ד"ה אתי דימוע דבמדומע חשיבי אף החולין כתרומה, ולפ"ז י"ל דמה"ט הוא דחשבינן לה כשינוי בגוף הפירות, ולא מיפטר אלא משום דהיזק שאינו ניכר לאו שמי' היזק.[[8]](#footnote-8)

**אך** אכתי תיקשי ממש"כ התוס' לקמן ק' א' ובסנהדרין ל"ג א' דאם עירב פירות טהורים עם טמאים ונאסרו כל הפירות חייב לשלם, והתם הרי אין איסור הפירות אלא מחמת התערובת,[[9]](#footnote-9) ואפ"ה חשיב זה כהיזק, ותיקשי דמ"ש משף מטבע של חבירו דלא חשיב כהיזק, משום דליכא גריעותא בגופו אלא שא"א להשתמש בו.

יג] **ולכאו'** בעכצ"ל בזה דבתערובת איסור חשיב דאיכא גריעותא בגופו, דכ"ה דאם נתן סם המות בתוך יין של חבירו חשיב כשינוי בגוף היין דקלקלו ואינו ראוי לשתי', ולא אמרינן דהיין עצמו כדקאי קאי אלא דא"א לשתותו מפני התערובת, ה"נ בכל תערובת אנו דנים כן, ואכתי צ"ב בגדר הדברים.[[10]](#footnote-10)

**ו**

יד] **בתשו'** נובי"ק או"ח סימן כ' נקט דהגוזל חמץ מצי למימר הרש"ל אף בתוך הפסח, וכ"כ בתשו' נובי"ת או"ח סימן ס"ה והקצוה"ח בסימן שס"ג סק"א, והחק יעקב בסימן תמ"ג סק"ח ועוד מרבוותא שנחלקו ע"ז, הוא משום דהכל מצווין עליו לבערו והו"ל כשרוף, עיי"ש.

**ויש** להעיר בזה, דלמש"כ התוס' לקמן ק' ב' ובב"ב ב' ב' דכל דהנזק ניכר לפנינו חשיב כהיזק ניכר, הדין נותן דבחמץ בפסח שניכר שהוא חמץ ואסור בהנאה הו"ל כהיזק ניכר ואינו יכול לומר לו הרש"ל.

**ואמנם** בפשוטו הי' נראה דתליא ד"ז בהפלוגתא בפסלתו מלכות אם הו"ל כנסדק, דלמ"ד דפסלתו מלכות ל"ה כנסדק ואומר לו הרש"ל, ה"נ בחמץ בפסח אומר לו הרש"ל, אך למ"ד דפסלתו מלכות אינו אומר לו הרש"ל, ה"נ בחמץ בפסח, ומצאתי שכן נקטו בתשו' משיב דבר ח"ג סימן ט"ז והאו"ש בפ"ג מחמץ ה"ח, עיי"ש.

**אמנם** הנה מד' כל הני רבוותא שנקטו דאומר הרש"ל אף בתוך הפסח, אם לא חשיב כשרוף, ולא כתבו דזה תליא בפלוגתת הראשונים בדין פסלתו מלכות, מבו' דס"ל דלא תלי זב"ז.

טו] **ולמש"נ** בדברינו נראה דלא תלי כלל בדין פסלתו מלכות, דלדעת הרמב"ם נראה דלכו"ע חשיב כהיזק שאינו ניכר ואומר לו הרש"ל אף בתוך הפסח, דאף למ"ד דפסלתו מלכות חשיב כהיזק ניכר ול"מ למימר הרש"ל, היינו רק בפסלתו מלכות משום שאין תורת מטבע עליו וחשיב כנשתנה גופו, ומשא"כ בחמץ בפסח שלא נשתנה גופו, הו"ל היזק שאינו ניכר ואומר לו הרש"ל, ועד"ז י"ל עוד, דשאני חמץ בפסח שאין איסורו אלא לזמן, וע"כ לא חשיב זה כשינוי בגופו.

**ומאידך** לדעת התוס' נראה דלכו"ע חשיב כהיזק ניכר ואינו אומר לו הרש"ל בתוך הפסח, דאף למ"ד דפסלתו מלכות מצי למימר הרש"ל, היינו רק בפסלתו מלכות דליכא גריעותא בגופו אלא שא"א להוציאו בהוצאה, אך בחמץ בפסח דחייל איסור בגופו, דמי למטמא דאם הוי הזיקו ניכר כגון מטמא משקין חייב.

טז] **אמנם** קשיא טובא ע"ז ממש"כ התוס' בגיטין נ"ג ב' דמה שאמרו שם דלמ"ד דהיזק שאינו ניכר שמי' היזק ל"מ אמר הרש"ל בתרומה ונטמאת, הוא משום דלדידי' חשיב לי' כאילו הוא ניכר ואין לך שינוי גדול מזה וקנאם הגזלן בשינוי וכו', וא"כ אי נימא דבחמץ בתוך הפסח אינו אומר לו הרש"ל, א"כ מ"ט כשעבר עליו הפסח אומר לו הרש"ל, הרי כבר קנאו בשינוי, וכבר תמה בזה הקצוה"ח בסימן שס"ג סק"א.

יז] **ויש** לישב בזה בתרי אנפי, חדא, כמש"כ האו"ש בפ"ג מחמץ ה"ח דהו"ל כשינוי החוזר לברייתו דל"ה שינוי, וע"כ שפיר הוא אומר לו הרש"ל,[[11]](#footnote-11) - וי"ל עוד למש"נ בסימן ד' סק"ט מד' השטמ"ק לעיל צ"ו ב' בשם הרמ"ה דאף דס"ל דהעיבור וטעינת הגיזות הוו שינוי אף לגוף הבהמה, היינו רק כשתבעו בעוד השבח ע"ג הבהמה, אך כל שתבעו אחר שילדה וגזזה דהדרא גזילה לברייתא הדרא בעינא, ועיי"ש בהערה במש"נ לפרש בזה.

1. ולפי דבריהם נמצא דהמטמא משקין חשיב כהיזק ניכר, וכבר עמד ע"ז בחי' תלמיד הרשב"א ב"ק שם, ונפ"מ רבתא לדינא, דבכה"ג יהא חייב אף בשוגג, אמנם לדעת חזקי' לכאו' יהא פטור בשוגג גם בכה"ג, כיון שיודיעו, אך שמא לא פטרו משום כדי שיודיעו, אלא בהיזק שאינו ניכר. [↑](#footnote-ref-1)
2. ואף אי נימא דדעת התוס' דקי"ל דפסלתו מלכות הוי כנסדק, אכתי לא א"ש, שהרי התוס' למדו להך מילתא דכל שניכר שהוזק הדבר חשיב כהיזק ניכר, מברייתא דמחיצת הכרם דחייב באחריותו, ואי נימא דלמ"ד דפסלתו מלכות ל"ה כנסדק לא חשיב כהיזק ניכר אלא כשנשתנה גוף הדבר, תיקשי לדידי' מהך ברייתא. [↑](#footnote-ref-2)
3. ואמנם אי"ז כמו שפירש"י בסוגיין דהא דבפסלתו מלכות מינכר הזיקא, הוא משום דאין צורה זו דומה לצורה של כל היוצאים עכשיו וכשגזלה הימנו היו כל צורות המדינות שוות לה, - ומד' רש"י שפירש כן נראה דס"ל דדין היזק שאינו ניכר תליא במה שאין הנזק ניכר לפנינו, וזה דלא כפשטות דבריו בגיטין נ"ג א', וצ"ע. [↑](#footnote-ref-3)
4. הבעה"ת בשער מ"ו ח"ח אות א' כתב, ז"ל, אבל יוצא במדינה אחרת ופסלתו מדינה זו יכול לומר לו הרש"ל דזה אין היזקו ניכר שהרי יכול להוציאו לשם, עכ"ל, ושמא יש לפרש בדבריו כמש"נ, דכיון שיכול להוציאו לשם עדיין תורת מטבע עליו וע"כ לא חשיב כהיזק ניכר. [↑](#footnote-ref-4)
5. ועיי"ש שהוכיח כן, דאי נימא דחשיב כהיזק ניכר, א"כ מ"ט דרבה דפטר, דאף דלא חסרי' ולא פיחתו ממשקלו, מ"מ לא גרע ממטמא ומדמע דלא פטרינן לי' אלא משום דהיזק שאינו ניכר לא שמי' היזק ואע"ג שלא פיחתו משיעורו, ובע"כ דס"ל לרבה דשף מטבע נמי ל"ה היזק ניכר מפני הפסד צורתו, דצורה הוי דבר שאין בו ממש דלא חשיב כ"כ. [↑](#footnote-ref-5)
6. וראיתי בחי' רמ"ש בסוגיין שכתב עד"ז בע"א, דטעמא דמ"ד דפסלתו מלכות ל"ה כנסדק, אי"ז משום דחשיב כהיזק שאינו ניכר, אלא הוא משום דלא נשתנה גוף המטבע, ועיי"ש שכתב לפ"ז דהא דפריך הגמ' בגיטין נ"ג ב' על מ"ד דהיזק שאינו ניכר שמי' היזק ממתניתין דתרומה ונטמאת אומר לו הרש"ל, היינו משום דס"ל כמ"ד דפסלתו מלכות הוי כנסדק, דלמ"ד דפסלתו מלכות ל"ה כנסדק, הרי דאף אם היזק שאינו ניכר שמי' היזק, שפיר מצי למימר לי' הרש"ל משום שלא נשתנה גוף התרומה, ועיי"ש שכתב דלפ"ז מוכח דהלכה כרב יהודה, וכתב דעת הסוברים דאין הלכה כרב יהודה צ"ל דתרומה ונטמאת שאני, משום שאיסור שאסרתה תורה הוא מכח הטומאה שנעשית בגוף התרומה.

   אך בדעת התוס' אי"ז מתישב, שהרי התוס' נקטו דפטורא דשף מטבע הוא דומיא דפסלתו מלכות דל"ה כנסדק, והרי דס"ל דהך דינא דפסלתו מלכות אומר לו הרש"ל, אי"ז דין מסוים בהשבת גזילה, אלא ה"נ במזיק כה"ג אינו חייב, וא"כ תיקשי לדידהו מכל היזק שאינו ניכר דלמ"ד דשמי' היזק חייב, וגם לאידך מ"ד לא מיפטר אלא מכח דינא דהיזק שאינו ניכר, דמ"ש מפסלתו מלכות ומשף מטבע דפטור, וד' הגרמ"ש הם לפ"מ שנקט דדינא דפסלתו מלכות אומר לו הרש"ל, הוא דין מסוים לגבי גזלן, וכנראה הוא דומיא דפירות שהרקיבו מקצתן וכחשא דהדרא, וכן נקט בשו"ת משיב דבר ח"ג סימן ט"ו, וגם אין לומר לדעתם כמו שחילק הגרמ"ש דשאני תרומה ונטמאת שנעשה מעשה בגוף התרומה, שהרי אף בשף מטבע נעשה מעשה בגוף המטבע, ואפ"ה הוא פטור, ולדעתם בע"כ צ"ל כמש"נ. [↑](#footnote-ref-6)
7. והא דמדמינן בגמ' שף מטבע לחירשו, נראה דהיינו משום דהגם דבמטבע שנפסל אומר הרש"ל, היינו משום דליכא גריעותא בגופו, אף בשף מטבע דאיכא גריעותא בגופו הי' לנו לחייבו, ונתחדש בד' רבה דמ"מ כיון דליכא חיסרון בגופו פטור, וא"כ ה"נ יש לפטור בחירשו, - אך לפו"ר אי"ז מתישב, דמאי ס"ד לפטור בחירשו, ומ"ש מהיזק שאינו ניכר דחייב למ"ד דשמי' היזק, ואף מ"ד דלא שמי' היזק הוא רק כשאינו ניכר. [↑](#footnote-ref-7)
8. וכבר כתב כן במשנת ר"א סימן ג' סק"ח לישב הא דקשיא דמ"ש מדמע דחייב, ממש"כ הבעה"מ והרמב"ן לקמן ק"א א' דבצבע קופא בסמנין אינו חייב, משום דאמרינן לי' הא מנח קמך שקלינהו, והרי דאף דבפועל אין הצבע ראוי להשתמש בו, מ"מ כיון דלא נתקלקל גוף הצבע, ואך שאין בידו להסירו ולצבוע בו, לא חשיב כמזיק, וא"כ מ"ט במדמע חשיב כמזיק, וכתב לישב דשאני מדמע דנעשין אף החולין כתרומה, ועיי"ש מש"כ עוד עד"ז למ"ד דמנסך היינו מערב, ובזה מתישב גם הא דשאני מערב משף מטבע. [↑](#footnote-ref-8)
9. שהרי איירי בגונא דלא נטמאו הפירות הטהורים מן הטמאים, שהרי כתבו התוס' דאם רוב הפירות טהורים בטלו הטמאים ברוב. [↑](#footnote-ref-9)
10. ואולי י"ל עוד בזה, דהגם דשף מטבע הוי היזק ניכר, מ"מ הא דפטר רבה בשף מטבע הוי חד דינא עם הא דהיזק שאינו ניכר לא שמי' היזק, והיינו דעיקר הפלוגתא אם שמי' היזק או לא שמי' היזק היא אם אין המזיק חייב אלא בשעשה מעשה היזק בחפץ, ובזה הוא דאמרינן דהיזק שאינו ניכר לא חשיב כהיזק, או דכל שהפחית דמי הדבר והפסידו ממון ה"ה חייב, וע"כ אף דהיזק שאינו ניכר לא חשיב כהיזק, מ"מ כיון שבפועל מפסיד הניזק ממון, חייב המזיק לשלם לו, - ולפ"ז ניחא הא דלמ"ד דהיזק שאינו ניכר שמי' היזק, חייב המדמע והמערב יי"נ, אף אם אין האיסור אלא מכח התערובת, וליכא שינוי בגוף ההיתר, - ולפ"ז ניחא מש"כ התוס' דאם עירב פירות טמאים בפירות טהורים חייב לשלם, דהתם הרי בלא"ה הו"ל היזק שאינו ניכר, ואפ"ה הוא חייב מכח קנס, וא"כ מה לי דגם ליכא שינוי בגוף הפירות.

    וצ"ל לפ"ז, דהא דבשף מטבע של חבירו לא מחייבינן מכח קנסא דהיזק שאינו ניכר הוא משום דקנסא מקנסא לא ילפינן, וכאשר בלא"ה צ"ל כן בד' התוס' שם שכתבו דטעמא דצורם אוזן פרתו פטור הוא משום דהוי בכלל היזק שאינו ניכר, וכמש"כ הפנ"י שם, ולמש"נ הפנ"י שם בדרך קמא דצורם אוזן פרתו איירי בשלא נתכוין להזיק, צ"ל דה"נ הוא בשף מטבע.

    אך מלבד דהדברים מחודשים, גם אינם מתישבים עם ד' התוס' בגיטין נ"ג ב' דלמ"ד דהיזק שאינו ניכר שמי' היזק חשיב היזק שאינו ניכר כניכר, וע"כ הו"ל שינוי, עיי"ש, ודו"ק. [↑](#footnote-ref-10)
11. ולדרך זו נמצא לכאו' דלדעת התוס' בגיטין מצי למימר הרש"ל אף בתוך הפסח, דהגם דהו"ל היזק ניכר, מ"מ כיון שלא קנאו בשינוי מצי למימר הרש"ל, שהרי דעת התוס' שם דכל דלא קנאו בשינוי מצי למימר לי' הרש"ל, - אך האו"ש שם כתב דאם בא להחזירו בתוך הפסח חשיב כשינוי שאינו חוזר לברייתו, עיי"ש, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-11)