א - צירוף לעשרה (ולענות עם הציבור) לדעת רש_י ודעימי_
קטגוריות: ש_ס / א ברכות / ברכות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / צירוף לציבור בב_ מקומות, וע_י רואין אלו את אלו, והמסתעף

יום א' י"א ניסן תש"פ

סימן א

בדין צירוף לעשרה ולענות עם הציבור לדעת רש''י ודעימי'

**א**

א] פסחים פ"ה ב', מן האגף ולפנים כלפנים מן האגף ולחוץ כלחוץ, החלונות ועובי החומה כלפנים, ובגמ' שם א"ר יהודה אמר רב וכן לתפילה, ופליגא דריב"ל דאמר ריב"ל אפי' מחיצה של ברזל אינה מפסקת בין ישראל לאביהם שבשמים.

ובפירש"י שם כתב, ז"ל, וכן לתפילה, העומד מן האגף ולפנים מצטרף לעשרה, והעומד חוץ לפתח אין מצטרף, עכ"ל, וכ"כ הרמב"ן והפסקי רי"ד שם, וכ"כ הריא"ז בסוטה פ"ז ה"ב דין ז', ומבו' בדבריהם דפלוגתא דרב וריב"ל היא בדין צירוף לעשרה, דלרב בעינן שיהיו במקום אחד, והעומד חוץ לפתח אינו מצטרף, ולריב"ל אין מחיצה של ברזל מפסקת, ואף העומד חוץ לפתח מצטרף.

ב] אמנם התוס' שם כתבו דאין לפרש לההיא דריב"ל לענין צירוף, שהרי אמרו בעירובין צ"ב ב' בחצר קטנה שנפרצה לגדולה דט' בקטנה וא' בגדולה אין מצטרפין, וציבור בקטנה וש"צ בגדולה אין יוצאין יד"ח, וכ"כ רבים מקמאי, ונתבאר בסימן ב'.

ובדעת רש"י ודעימי' מצינו כמה דרכים, דהנה הרי"ד שם כתב ללמוד מזה דלא קי"ל כריב"ל, דכיון דט' בקטנה ואחד בגדולה אין מצטרפין, והיינו משום דאין הגדולה נמשכת אחר הקטנה, כ"ש הכא דאיכא שער ודלתות דאין מצטרף מן האגף ולחוץ, והביאו השבה"ל בהל' תפילה סימן ט', וכ"כ בס' המנהיג הל' תפילה, וכ"כ הריטב"א בר"ה כ"ז ב' בשם יש מרבותי.

ג] אך הנה הרמב"ן שם כתב, ז"ל, פי' לא פליג ריב"ל אלא על העומד שם כנגד הפתח בחצר קטנה שלפני הבית שהי' דינם להצטרף, כדאמרינן בב' חבורות שהיו אוכלות בבית אחד בזמן שמקצתן רואין אלו את אלו הרי אלו מצטרפין, דקסבר רב יהודה דלת הפתח המפסיק בינתים ככותל שמפסיק בין ב' בתים ואין מצטרפין, וריב"ל סבר כיון דדיורי בית בחצר כבית אחד הוא וכיון שמקצתן רואין אלו את אלו מצטרפין, ואע"פ שהפתח עומד לסגור אין מחיצה של ברזל מפסקת בבית אחד, וכן נראה בב' בתים נמי העומדין תוך חלל הכותל מצטרפין, ואין האגף מפסיק בשביל הדלת שאין מחיצה של ברזל מפסקת, אבל העומד חוץ לכותל המפסיק בין שני הבתים אין מצטרפין דדיורין חלוקין אין מצטרפין לעולם, וגרסינן בהאי ענינא במס' עירובין וכו' ציבור בקטנה וש"צ בגדולה אין יוצאין יד"ח וכו', ט' בקטנה ואחד בגדולה אין מצטרפין וכו', למדנו ודאי לב' בתים וב' חצרות שאע"פ שפתוחות זל"ז מחיצתן מפסקת, הלכך לא מתוקמא דריב"ל אלא בחלל פתח או בקטנה שלפני הגדולה, לומר שהיחיד שבקטנה מצטרף לט' שבגדולה, אע"פ שהפתח מפסיק כשהוא נעול, אי"ז מחיצה, והפתח כאלו נפרץ, שמחיצה של ברזל אינה מפסקת בין ישראל לאביהם שבשמים, אבל בב' בתים ודאי אין מצטרפין לדברי הכל, עכ"ל.

וביאור הדברים דהא דאין מחיצה של ברזל מפסקת בין ישראל לאביהם שבשמים, היינו היכא דהוו במקום אחד, ואתינן עלה משום הפסק המחיצה, והיינו בחלל פתח, או בחצר קטנה וגדולה, דחשיבי כמקום אחד, אלא שבאנו לדון דהפתח מפסיק והו"ל כמחיצה, ובזה הוא דאמרינן דאין המחיצה מפסקת, אך כל שהם בב' בתים, דלא אתינן כלל משום הפסק המחיצה, אלא משום דאינם במקום אחד ואינם מצורפין כלל זל"ז, ואף שכתב הרמב"ן בתו"ד דמחיצתן מפסקת, אך לאו היינו דאף דהם במקום אחד מ"מ המחיצה מפסקת, אלא היינו דמכח הפסק המחיצה אינם חשובין כמקום אחד,[[1]](#footnote-2) ל"מ מידי הא דאין מחיצה של ברזל מפסקת.

ד] ועד"ז מצינו בד' הריא"ז בסוטה שם, ז"ל, היתה מחיצה בביהכנ"ס בין הכהנים ובין העם שלפניו אינה מפסקת, שאפי' מחיצה של ברזל אינה מפסקת וכו' וכן העומדין חוץ לכנסת הרי אלו בכלל ברכה כאילו היו בביהכנ"ס, ומצטרפין עם בני הכנסת כמו"כ לתפילה להשלים עשרה וכו', בד"א כשהיו תוך הכנסת ומחיצה מפסקת ביניהם, או שהיו בחצר הכנסת חוץ לפתחה של כנסת, אבל אם היו בבית אחר אינן מצטרפין עם בני הכנסת לתפילה ולברכה, וכן חצר קטנה שנפרצה במלואה לחצר גדולה וכו', יחידים העומדין בגדולה אין מצטרפין עם הציבור העומדין בקטנה, לפי וכו' ואין הגדולה נמשכת אחר הקטנה והעומדין שם כאילו עומדין בבית אחר הן דומין, עכ"ל.

ודבריו מתפרשים ע"ד ד' הרמב"ן, דכל הא דאין מחיצה של ברזל מפסקת בין ישראל לאביהם שבשמים, היינו היכא דהוו במקום אחד, ואתינן עלה משום הפסק המחיצה, והיינו כשהם בביהכנ"ס ויש מחיצה המפסקת, דהביהכנ"ס הוא מקום אחד, ואתינן עלה משום הפסק המחיצה, או כשעומדים בחצר ביהכנ"ס, דהחצר טפילה לביהכנ"ס,[[2]](#footnote-3) אלא דאתינן עלה משום הפסק המחיצה, ובזה הוא דאמרינן דאין המחיצה מפסקת, ומשא"כ כשהם בב' בתים, דלא אתינן כלל משום הפסק המחיצה, אלא משום דאינם במקום אחד ואינם מצורפין כלל זל"ז, ל"מ מידי הא דאין מחיצה של ברזל מפסקת.

ה] ועד"ז מצינו בד' האו"ז בהל' קר"ש סימן ה', ז"ל, הי' נראה בעיני דאם ט' בביהכנ"ס ואחד חוץ לביהכנ"ס ורואין זא"ז, א"נ חציים בפנים וחציים בחוץ דמצטרפין, דתנן פ' כיצד צולין וכו', הרי משמע להדיא דבהא פליגי דלרב מן האגף ולחוץ אינו מצטרף ולריב"ל מצטרף, וראיתי כתוב שפר"ח דהלכה כריב"ל וכו', מיהו ה"מ שיש להם דיורין זע"ז, אבל אין להם דיורין זע"ז אפי' ריב"ל מודה דאינם מצטרפין, דאמרי' בפ' כל גגות וכו' דיורי גדולה בקטנה ואין דיורי קטנה בגדולה וכו', ציבור בקטנה וש"צ בגדולה אין יוצאין יד"ח וכו' אחד בגדולה וט' בקטנה אין מצטרפין, אלמא דביש להם דיורין תליא מילתא, ולהכי לא אמר התם ופליגא דריב"ל, עכ"ל.

ובביאור דבריו נראה דהוא ע"ד ד' הרמב"ן והריא"ז, דל"מ הא דאין מחיצה של ברזל מפסקת, אלא היכא דאתינן עלה משום הפסק המחיצה, וע"כ כ"ז הוא כשיש להם דיורין זע"ז, דבכה"ג חשיב דהם נמצאין יחד, ואף דיש מחיצה ביניהם, אינה מפסקת, אך כל שאין להן דיורין זע"ז, ואינם נמצאין כלל יחד, ל"מ הא דאין מחיצה של ברזל מפסקת, והא דהעומדין חוץ לביהכנ"ס חשיב דיש להן דיורין זע"ז, נראה דהוא ע"ד ד' הריא"ז דהוא משום דה"ז חצר דביהכנ"ס.

**ב**

ו] לדעת רש"י ודעימי' דדינא דריב"ל דאין מחיצה של ברזל מפסקת הוא לענין צירוף, נראה לכאו' דמודו דהוא גם לענין לענות עמהן קדושה ואיש"ר, שהרי בסוטה ל"ח ב' מייתינן לענין הפסק מחיצה בברכת כהנים להא דאין מחיצה של ברזל מפסקת, ומבו' דאם היתה מחיצה של ברזל מפסקת, אף ל"ה העומד מאחורי המחיצה בכלל הברכה, ולפ"ז בפשוטו ה"נ הוא לענין לענות קדושה ואיש"ר.

ונמצא לפ"ז חומרא רבתא לדעת רש"י ודעימי', דלפ"מ שפירשו לההיא דריב"ל גם לענין צירוף, אשר לפ"ז בע"כ דלא קי"ל כריב"ל, כמש"כ הרי"ד ודעימי', או דלא אמר ריב"ל אלא כשהם במקום אחד, וכמש"כ הרמב"ן ודעימי', הרי דכל שאינו עם הציבור במקום אחד, ל"מ לענות אמן ואיש"ר.

וכ"ה להדיא בד' הרמב"ן בסוגיין דכל שאינו במקום אחד ל"מ לענות עמהן אמן וכל דבר שבקדושה, וגם למש"כ בסו"ד לדון דיחיד בקטנה עונה עמהם, משמע דהיינו רק ביחיד בקטנה דחזי לאיצטרופי, וצ"ע, וכ"כ הארחות חיים בהל' קדיש אות ט' וס' השלחן הל' תפילה שער ה' בשמו, והארחות חיים שם כתב כן גם בשם גאון, וכ"כ בס' הבתים הל' תפילה פ"ט בשם יש מי שכתב.

ז] אך בד' האו"ז בהל' קר"ש סימן ה' נראה להדיא דכל מש"כ שם דבעינן שיהיו דיורי זב"ז, הוא רק לענין להצטרף לעשרה, אך לענין לענות עמהן ל"ב לזה, עיי"ש, וצ"ע.

וכ"ה להדיא בתורי"ד ובפסקיו בעירובין צ"ב ב', ז"ל, ודוקא להצטרף הוא דאינו מצטרף, שאין הט' יוצאין יד"ח בצירופו, אבל לצאת הוא יד"ח יוצא, שאם היו ציבור בקטנה והוא בגדולה יכול לענות עמהן קדושה וקדיש ויוצא יד"ח, עכ"ל, והרי דאף דס"ל בפסחים פ"ה ב' דלא קי"ל כריב"ל דאין מחיצה של ברזל מפסקת, והוכיח כן מההיא דט' בקטנה וא' בגדולה דאין מצטרפין, היינו רק לענין להצטרף, אך כל שיש ציבור במקום אחד, יכול היחיד שבמקום אחר לענות עמהן.[[3]](#footnote-4)

ושו"ר בד' המאירי בפסחים פ"ה ב', שהביא מש"כ הרמב"ן דאף אינו יכול לענות שום דבר שבקדושה, וכתב ע"ז דאין הדבריםנראין, אלא לקדיש ולקדושה וליציאת יד"ח תפילת ציבור, לכו"ע עונה ויוצא.

ושו"ר כן גם בד' המהר"י אבוהב בסימן נ"ה שכתב דלדעת רש"י ודעימי' לא נחלקו רב וריב"ל אלא לענין צירוף, אך לדברי הכל דיכול לענות קדיש או קדושה אף שהוא יחידי.

**ג**

ח] בד' הרמב"ן והאו"ז נתחדש עוד, דל"מ הא דאין מחיצה של ברזל מפסקת אלא כשהן רואין זא"ז, והיינו דכל שאינם רואין זא"ז, אין ביניהם צירוף כלל, ול"ב בזה להפסקת המחיצה, וע"כ ל"מ בזה הא דאין מחיצה מפסקת.[[4]](#footnote-5)

אך יש להסתפק אם הא דבעינן רואין זא"ז, הוא משום דס"ל דאף בבית אחד אין מצטרפין אלא כשהן רואין זא"ז, או דלעולם כל שהם בבית אחד ממש ל"ב שיהיו רואין זא"ז, ורק כשאינם במקום אחד ממש בעינן שיהיו רואין זא"ז, אך מ"מ הא דכשאינם רואין זא"ז אין מצטרפין, אי"ז משום דהמחיצה מפסקת, אלא הוא משום דבכה"ג ליכא לעיקר הצירוף, וע"כ ל"מ בזה הא דאין מחיצה של ברזל מפסקת, - ולכאו' נוטה הדבר טפי דס"ל דאף כשהם בבית אחד בעינן שיהיו רואין זא"ז, דעיקר מה שהצריכו שיהיו רואין זא"ז, הוא משום שלמדו כן מדין צירוף לזימון, כמבו' בל' הרמב"ן, והתם הרי אף כשהם בבית אחד בעינן שיהיו רואין זא"ז.[[5]](#footnote-6)

ט] אמנם יש מקום לדון בזה, שהרי אף דבזימון בעינן שיהיו רואין זא"ז אף בבית אחד, מ"מ משמעות מתניתין בברכות נ' ב' דהיינו רק בב' חבורות שהיו אוכלות בבית אחד, אך בחבורה אחת ל"ב שיהיו רואין זא"ז,[[6]](#footnote-7) - ולפ"ז י"ל דלענין צירוף לתפילה ליכא לחילוק חבורות, וע"כ כל הא דבעינן שיהיו רואין זא"ז, הוא רק כשאינם בבית אחד ממש, דבכה"ג הו"ל כב' חבורות, וצ"ע.

1. והיינו, שהרי בחצר קטנה וגדולה אלמלי הפסין המבדילין ביניהם הוה חשבינן לה כחצר אחת, וכל הא דחשבינן להו כב' חצירות הוא מכח הבדלת הפסין, אך מ"מ אחר הבדלת הפסין חשבינן להו כב' חצירות ואין דיורי קטנה בגדולה, ולא אתינן עלה משום הפסק המחיצה, אלא העומדין בגדולה הוו כעומדין בבית אחר, וע"כ ל"מ בזה הא דאין מחיצה של ברזל מפסקת. [↑](#footnote-ref-2)
2. וזה כמו שמצינו בד' הרמב"ן בפסחים שם דבבית וחצר דיורי בית בחצר, עיי"ש, ועד"ז מצינו גם בתשו' הרשב"א ח"א סימן ס"ג, עיי"ש, ועמש"כ על דבריו החקרי לב בח"א ריש סימן כ"ח, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-3)
3. ולפ"ז יש מקום לישב משה"ק התוס' ע"ד רש"י ודעימי' דמהא דמייתינן בסוטה לדריב"ל ש"מ דהלכתא כוותי', ולפי הנ"ל י"ל בדעת רש"י, דאף דלא קי"ל כריב"ל, שפיר מייתינן מינה לענין ברכת כהנים, משום דפלוגתא דרב וריב"ל הוא לענין צירוף, ולא מייתינן מדריב"ל אלא דבגוונא דל"ב שיהיו במקום אחד, אף אין מחיצה מפסקת, ודו"ק. [↑](#footnote-ref-4)
4. ועיקר הך מילתא דשוה דין הצירוף לתפילה לדין הצירוף לזימון דכל שאין רואין זא"ז אין מצטרפין, מצינו כן גם בסידור רס"ג בהל' ברהמ"ז עמ' ק"ו, ז"ל, **וכ"ש שאנשים רואין זא"ז מצטרפים לברכה ולתפילה, ואם יש עמהם איש שלא ראה אותו אף אחד מהם אינו נמנה עמהם, עכ"ל, ומבו' דשוה דין צירוף לתפילה לדין צירוף לברכה, דכל שאינם רואין זא"ז אינם מצטרפין.** [↑](#footnote-ref-5)
5. אך בד' הפוסקים בסימן נ"ה מבו' דכל שהם בבית אחד מצטרפין אף כשאין רואין זא"ז, עיי"ש, - ולדעת הסוברים דכל שהן רואין זא"ז מצטרפין אף בב' בתים חלוקין, ופירשו לכל הני גווני שכתב השו"ע שם דאין מצטרפין הוא כשאין רואין זא"ז, הרי מוכח מזה דבבית אחד מצטרפין אף כשאין רואין זא"ז. [↑](#footnote-ref-6)
6. אך אין הדבר מוכרע, די"ל דהא דתני לה בב' חבורות, הוא משום דבחבורה אחת שאוכלין במקום אחד לעולם הן רואין זא"ז, וזה ניחא טפי אם ל"ב שיהיו רואין בפועל אלו את אלו, אלא סגי במה שיכולין לראות, ועמש"נ בזה בסימן ט'. [↑](#footnote-ref-7)