ע_ג ות_ג ומונחין זה בצד זה
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב וורצל / תערובות ובב_ח / תתאה ועילאה גבר

פסחים עו. תתאה ועילאה גבר

**א. מונחים זה בצד זה וביאור הנידון בעילאה ותתאה גבר-**

נידון הגמ' הוא באופן של עילאה ותתאה גבר, ויל"ע היאך הדין באופן שאין אחד מהם גובר ומזה נבוא לביאור הנידון בעילאה ותתאה גבר.

כתב הרמ"א קה-ג דאם הניח שתי חתיכות אחד של איסור ואחד היתר זה בצד זה אם שניהם חמים אוסרים את הכל[[1]](#footnote-2), ואם אחד צונן לא ייאסרו אלא כד"ק ולא כולו [לכה"פ לשמואל דקי"ל כוותיה ועיין לקמן בסו"ד בד' התוס' פסחים עו. אם כ"ה גם לדעת רב דס"ל ע"ג].

ביאור ד' הרמ"א דבכה"ג שהם זה בצד זה לא שייך ענין ע"ג ות"ג והדר דינא שא"י לאסור כולו אבל מ"מ קליפה מיהא בעי וכשם דמבואר בגמ' דאף למ"ד ת"ג מ"מ בחם לתוך צונן בעי קליפה משום אדמיקר ליה כ"ש בזה בצד זה אין בו הענין של גבר קליפה מיהא בעי.

אבל ביש"ש ח-ע חלק ע"ז ודעתו דהיכא דלא שייך עילאה ותתאה הרי אם האיסור הוא החם אוסר את ההיתר לגמרי, ואם ההיתר הוא החם אינו נאסר ואפי' כד"ק [אלא שכתב שלדינא אינו רוצה להקל דלא כהרמ"א ולכך קליפה מיהא בעי].

ומקור דין זה הביא ממליחה דמבואר קיג. טמא מליח וטהור תפל אוסר את כולו, אבל טהור מליח וטמא תפל אינו אוסר כלל, וכן נקטינן להלכה בשו"ע ע-ב, צא-ה.

והטעם בזה פי' מהרש"ל דבמליחה לא שייך תתאה ועילאה גבר כלל כש"כ הראשונים קיג., ובכה"ג דינא הוא דהמליח יכול להבליע בחתיכה השניה אף שאינו מחמם אותה, אבל אינו מפליט ממנה שא"א להפליט מן האיסור אלא ע"י שהוא מחמם אותו אבל כל שהוא צונן אינו פולט.

וממילא ה"נ הכא גבי צלי כל היכא שמונחים זה בצד זה דלא שייך עילאה ותתאה דינו כמו מליחה, ולכך אם האיסור רותח אוסר את הכל ואם ההיתר רותח אין נאסר כלל אפי' כד"ק[[2]](#footnote-3), דדין טהור מליח אינו הלכה מסויימת במליחה שא"י להפליט מהאיסור הצונן אלא שהוא הלכה כללית שא"י להפליט מהצונן אלא ע"י שמחמם אותו.

ודעת הרמ"א שדין טהור מליח דשרי הוא ענין מסויים במליחה שאין כח המלח להפליט את שאינו מלוח, אבל בחום אינו כן ויכול להפליט גם מהצונן.

והנה מבואר לנו בזה דעת מהרש"ל דאף שהם מונחים זה בצד זה ואין בו ענין של גבר מ"מ כוחו של האיסור החם להבליע בכל ההיתר כמו במליחה[[3]](#footnote-4).

**ב. ביאור ד' היש"ש ודין בליעה ופליטה בלא בישול-**

והנה מבואר בד' היש"ש חידוש דאף דוודאי אין האיסור החם מחמם את כל ההיתר שהרי אין בו סברת גבר, מ"מ לענין בליעה ופליטה מצליח האיסור החם להבליע בכולו וכמו גבי מליחה, אף בלא שיחמם את ההיתר [ובמקו"א הארכנו בעיקר יסוד זה ששייך בליעה ופליטה בלא שמחמם אותו ויש לו כמה מקורות].

אבל אם ההיתר חם לא אמרינן שיצליח להפליט מן האיסור אלא ע"י סברת גבר.

ובפשוטו היה נראה לבאר דבריו, שיש כאן שני נידונים חדא לענין בליעה ופליטה ועוד נידון של גבר והוא נידון לענין חימום ובישול, וס"ל למהרש"ל דא"א להפליט ממאכל בלא שיחמם אותו והיכא שחתיכה השניה גוברת הרי אין החתיכה זו יכולה לחמם אותה וכל שהאיסור לא נתחמם א"י להפליט לההיתר, וכדחזינן כן גבי מליחה, ולזה בעי דוקא לדין גבר כדי שיחמם אותו ועי"ז יוכל להבליע.

ומבואר מזה דאף כד"ק אינו מחמם אותו שאם היה מחמם כד"ק היה מצליח להפליט מן האיסור.

ומ"מ גם באופן שהאיסור חם יש אופנים שהחתיכה של ההיתר מתגברת עליו שלא יוכל לאסור את ההיתר, לרב היכא שהעליון צונן ולשמואל כשהתחתון צונן, והרי היא מונעת ממנו להבליע בההיתר ובזה קיל טפי ממליחה[[4]](#footnote-5).

ובאמת כ"מ ברש"י רה"ע ובש"ך צא-ו דענין גבר הוא משום שמחמם אותו.

אבל דעת החוו"ד יתבאר לקמן דסברת 'גבר' אינו דוקא לענין חימום ובישול אלא אף בלא חימום מצליח להבליע בו, ולפי"ד צ"ל גם בביאור ד' היש"ש כן דע"י גבר מצליח ההיתר החם להפליט מן האיסור אף בלא שמחמם אותו ועדיף בזה על מליחה.

אלא דלכאו' ד' החוו"ד מוכרחים דאם כש"כ הרי נמצא דענין ת"ג שייך רק באופן שהוא מחמם את העליון, ולפי"ז בכ"ש אף לדעת הרשב"א שהוא מבליע ומפליט מ"מ אינו מבשל ולא נימא ביה ת"ג, וסתימת הפוסקים לא משמע כן, ובבדה"ש צא-פ כתב בפשיטות דאף בכ"ש אמרינן ת"ג וכ"מ לשון הט"ז קה-ד בשם היש"ש שאוסר כולו.

ושו"ר מבואר כן להדיא בתורי"ד שבת מא: עיי"ש שהעמיד דינא דרב דע"ג וצנון לתוך חם שרי היינו דוקא בכלי שני ומבואר דאף בכה"ג ס"ל לשמואל ת"ג ואוסר כולו.

[ובאמת בנקוה"כ קה-ב תמה טובא על היש"ש דאף אם כ"ש מבליע מ"מ א"י להבליע בכולו אלא בכד"ק, והבאנו דבריו במקו"א, אבל גם כוונתו אינו נראה כ"כ מטעם שכתבנו עיי"ש שדימה זה לעירוי].

וע"כ אין הביאור כש"כ רק כש"כ החוו"ד דלענין בליעה ופליטה אמרינן ת"ג אף בלא בישול העליון, וצ"ע עוד ועיין במקו"א משכ"ב.

**ג. ד' הראשונים בפלוגתא זו-**

ובעיקר פלוגתת הרמ"א ויש"ש ע"ע בחי' הר"ן קיג. גבי טהור מליח, נתקשה מ"ט נאסר בטמא מליח וטהור תפל אף אם התפל הוא תתאה ול"א ת"ג, וז"ל:"אפשר דהכא לאו בנוגעין זב"ז עסקינן אלא שעומדים בסמוך בכדי שפליטת הטמא נוגעת בטהור דבכה"ג למ"ד ת"ג הא איכא מפני הפליטה שנוגעת לצדדיו, ולמ"ד עילאה גבר אפשר לאו דוקא עילאה אלא ה"ה מן הצדדין ולא אמר עילאה אלא למעוטי דלא אמרינן ת"ג, ואפי' למ"ד ת"ג אפשר לומר כן".

ובפשוטו נראה כוונתו דלמ"ד עילאה גבר אי"צ דוקא עילאה העיקר לא יצטנן מתתאה, ונסתפק די"ל כן אפי' למ"ד תתאה גבר דאף מצדדין אוסר כולו[[5]](#footnote-6).

ובהג' רעק"א על הרמ"א הביא דבריו בזה"ל:"ומצאתי בחי' הר"ן וכו' כתב להדיא דבנוגעין זה אצל זה אינו בכלל עילאי ותתאי לאסור הכל לכו"ע", וע"ע ביד יהודה סט-עא מש"כ בד' הר"ן.

וביד יהודה סט-עא הביא מספר התרומה כדעת היש"ש, דבסה"ת-סג הק' מ"ט לא אמרינן במליחה ת"ג וטמא מליח וטהור תפל נמי יותר, והביא י"א שאין חילוק בין דין מלח לחום האש, אלא דדין טמא מליח איירי דוקא בסמוכין זה אצל זה באופן שאין בו משום עילאה ותתאה גבר, ורק אם זה על זה שייכא פלוגתא דרו"ש, וכעי"ז במרדכי-תשטו, וכבר צידד כן ברמב"ן קיב:, עיי"ש שדחה זה.

ומבואר בדבריו שאין חילוק בין הדינים רק החילוק הוא בין עומדים זה על זה לעומדים זה בצד זה, וממילא גם בחום האש היכא שהם עומדים זה אצל זה דינו כמו מליחה לגמרי, ועיי"ש בסה"ת שדחה ד' הנך י"א דבסוגיא פסחים חזינן דין ע"ג ות"ג אף בשמן ונטף מרוטבו על החרס שאין בהם כובד כלל, והו"ד גם במרדכי חולין ח-תשטו.

**ד. ביאור הנידון בעילאה ותתאה גבר-**

וכשנבוא לדון לפי"ז לענין עילאה ותתאה גבר, הרי בפשוטו הענין מתחלק כך, דלדעת יש"ש הרי היכא שהאיסור חם ובעינן לאסור את כולו אי לרב כשהעליון חם אי לשמואל כשהתחתון חם הרי אי"צ לסברת גבר כלל, וכל מה שהוצרכה הגמ' לסברת גבר הוא בחד משני אופנים:

א. כשהחתיכה של ההיתר צוננת וגוברת ועי"ז נמנעת מלקבל מן האיסור, אי לרב כשהעליון צונן אי לשמואל כשהתחתון צונן.

ב. כשהאיסור צונן וההיתר חם [לכל חד כדאית ליה] שנתחדש שע"י 'גבר' הוא יכול לחמם את השני ועי"ז יאסור האיסור את ההיתר כמו בשניהם חמים.

ולפי"ז צ"ע לכאו' מש"כ רש"י עו. ד"ה וצונן לתוך חם שאסור משום ת"ג והרי בכה"ג אי"צ לדין תתאה גבר והעיקר דלא נימא עילאה גבר, וממילא יכול האיסור החם לאסור את ההיתר הצונן?

ואין לומר דד' רש"י קאי באופן שההיתר חם והאיסור צונן ובזה שפיר בעי לדין ת"ג, שהרי ד' רש"י קיימי ע"ד התוספתא חולין ח-ב שהביאה הגמ', והתם איירי לענין בב"ח ובזה סגי שמין אחד יבליע בחבירו וייאסר ואי"צ כלל לסברת ת"ג[[6]](#footnote-7)?

וצ"ל בדוחק דאתא לאפוקי סברת עילאה גבר, אבל אי"צ לת"ג באופן חיובי.

ולקמן יתבאר תוספת ביאור בהאי עניינא דבאמת לאו מקרה הוא דפליגי רו"ש אם תתאה גבר או עילאה גבר שיש כאן התנגדות ביניהם ואו זה או זה וודאי גבר, ולרב הטעם שאין העליון גובר הוא משום שהתחתון גובר, וא"ש ד' רש"י שכתב הטעם משום ת"ג.

אבל באמת עיין בר"ן (מא:) שפי' הראיה דת"ג מהא דחם לתוך צונן שרי ולא ממה דקתני צונן לתוך חם דבזה אין מוכח דת"ג, ודו"ק וזה וודאי ניחא גם לדרכו של מהרש"ל, וע"ע לקמן שיש לפרש כל ד' מהרש"ל באופ"א.

ולדעת הרמ"א הרי אף כשהאיסור רותח והוא הגובר בעינן לדין עילאה ות"ג כדי שיוכל לאסור את כולו [שהרי מן הצדדים אינו אוסר][[7]](#footnote-8).

אבל גם להרמ"א בהיתר חם לתוך צונן אי"צ לסברת תתאה גבר כדי שלא ייאסר ההיתר, דאף בלא"ה א"י ההיתר להאסר אף אם אין התחתון גובר, שהרי גם זה בצד זה לא נאסר כולו ובזה יודה ליש"ש, וכ"כ בפר"ת קה-ז, ומ"ש בגמ' ענין תתאה גבר בחם לתוך צונן צ"ל שהוא רק לאפוקי עילאה גבר שאם היה עילאה גבר היה אוסר הכל [וכש"כ לעיל שיש להוסיף ביאור בזה דאו זה או זה גוברים ואין מצב ביניים].

**ה. חידוש היש"ש שאי"צ קליפה-**

אלא שבמש"כ היש"ש דבמונחים זה בצד זה והאיסור צונן וההיתר חם אי"צ אפי' קליפה, צ"ע דהא מבואר בגמ' פסחים עו. דאף למ"ד ת"ג קליפה מיהא בעי דאדמיקר ליה בלע [והטעם או משום שמצליח להפליט קליפה מן האיסור או משום דמבשל ומחמם כד"ק לכה"פ].

וצ"ע לדעת היש"ש דבעומדין זה בצד זה והאיסור צונן אי"צ קליפה א"כ כ"ש דלמ"ד ת"ג בחם לתוך צונן לא בעי קליפה בכה"ג?

ובאמת אי מהברייתא אין כאן קו' כ"כ שהרי נתבאר לעיל שהברייתא מיירי בדין בב"ח וי"ל דדמי לדין איסור חם וכש"כ לעיל[[8]](#footnote-9), ובזה מודה היש"ש שיש בו כח לאסור ולהפליט כמו מונחים זה בצד זה [ורק א"י לאסור את כולו שהרי הצונן גובר עליו אבל עד דמיקר ליה בלע].

אבל בחי' רעק"א פסחים עו. (השלם, מאותיות דרעק"א) הק' על היש"ש מהא דמבואר בכל הפוסקים דחם לתוך צונן צריך קליפה להלכה דת"ג, ולא העיר מהסוגיא עצמה וכש"כ רק הק' מד' הפוסקים.

וליישב הקו' י"ל עפ"י המבואר בט"ז צא-ו שני שיטות בהא דקי"ל דלשמואל חם לתוך צונן קליפה מיהא בעי משום אדמיקר ליה בלע, דעת רש"י דעד שמספיק לצננו כבר בולע, אבל הביא בשם האו"ה הטעם משום שמכביד העליון החם על התחתון ומבליע בו ומפליט ממנו.

ובפמ"ג באר דלשון הגמ' אדמיקר ליה בלע יל"פ או מלשון קור היינו כפשוטו דעד שמקררו בולע או מלשון יקר והיינו כובד דע"י שמכביד עליו לכך מבליע בו את האיסור גם למ"ד ת"ג.

ונראה בפמ"ג שנחלקו בפי' תיבת אדמיקר שנאמרה בגמ', ולפי"ז לדעת האו"ה ליתא לסברת רש"י כלל דאדמיקר ליה בלע רק משום כובד לחוד [ולפי"ד נמצא דמה שחם מכביד על הצונן גורם לו להבליע בתחתון איסור אם התחתון הוא ההיתר, ואם העליון ההיתר גורם להפליט מהתחתון איסור].

אבל ביד יהודה צא-יג כתב דבפי' לשון הגמ' אדמיקר מודה האו"ה לפירש"י דאיירי באיסור חם, אלא דהוקשה לו משה"ק לעיל לדעת היש"ש דבאיסור צונן בעומדים זה בצד זה אפי' קליפה לא בעי, וע"ז תי' דשא"ה שהוא מכביד עליו לכך בעי קליפה, והיא סברא חיצונה שלא הוזכרה בגמ', משא"כ בעומדים זה בצד זה והאיסור צונן אי"צ קליפה.

אבל באיסור חם אי"צ לסברא של כובד שהרי האיסור יכול להבליע בו מצ"ע ובזה מודה האו"ה עד דמיקר ליה בלע כפירש"י.

[ונפק"מ בזה דבד' הברייתא דאיירי גבי בב"ח הרי גם ליש"ש יל"פ אדמיקר כפשוטו וכפירש"י ואיירי באיסור חם או גבי בב"ח כמבואר בתוספתא דעלה קאי האי דינא.

אלא דצ"ע דתינח גבי חתיכה על חתיכה אבל ברוטב חם שנפל על חתיכה צוננת היאך יתכן להצריך קליפה משום כובד והרי אין הרוטב מכביד כלל, ובברייתא מבואר דאף לענין חלב חם שנפל על בשר אמרינן דבעי קליפה (וכבר הק' כעי"ז במרדכי על עיקר סברת האו"ה דענין ת"ג עצמו הוא משום כובד הדבר דבגמ' מייתי לה גבי רוטב), וכה"ק בפמ"ג שם על הט"ז, וצ"ע].

ועכ"פ לפי"ז אשה"ט דעת היש"ש שכל הטעם להצריך קליפה הוא משום שמכביד עליו, אלא שבזה נחלקו היד יהודה והפמ"ג בדעת האו"ה אם ס"ל דאף באופן שהאיסור חם צריך לסברת כובד או דוקא כשהאיסור צונן.

**ו. אי לדעת רב בעליון צונן בעי קליפה-**

אלא שמלבד משה"ק ע"ד היש"ש מהברייתא והפוסקים דאם התחתון צונן לשמואל צריך קליפה ובזה נתבאר ליישב דשא"ה שכובדו של החם העליון מכביד עליו, עוד יש לדון להקשות מדעת רב היכא שהעליון צונן.

הנה בגמ' עו. אמרינן סך בשמן של תרומה אם צלי הוא יקלוף את מקומו, ומייתי מינה סייעתא לרב דעילאה גבר דחזינן דסגי ליה בקליפה כיון שהשמן [שהוא עילאה] צונן הוא.

הרי לנו דאף בכה"ג בעי קליפה משום אדמיקר ליה, וצ"ע לדעת מהרש"ל דאף במונחים זה בצד זה אי"צ קליפה כ"ש היכא שהעילאה הצונן גבר[[9]](#footnote-10).

אבל באמת אדרבה מהכא סייעתא לד' מהרש"ל דעיין ברש"י ד"ה צונן הוא ז"ל:"וקליפה מיהא בעיא דאפי' צונן גמור הוא הפסח מאחר שנצלה ויבש, דא"א דלא עייל ביה סיכת השמן פורתא", ומשמע מדבריו שהוא ענין מיוחד בשמן שנבלע בצלי אף בצונן ממש [עיין חולין קיב. גבי בר גוזלא ובתוס' צו:] אבל מצ"ע כיון דס"ל לרב עילאה גבר והוא צונן אף קליפה לא ניבעי.

וכבר תמה ע"ז בשפ"א למה הוצרך רש"י לזה תיפו"ל משום דאדמיקר ליה בלע, והוסיף שאין לומר דהיכא שההיתר חם והאיסור צונן אי"צ קליפה שהרי מבואר בתוס' עו. רה"ע דאף לשמואל דת"ג מ"מ בחרס צונן הוא מתחמם קצת ומחמם את הפסח כד"ק, ומבואר שהוא מבשל ממש וממילא וודאי גם בהיתר חם יחמם את האיסור כד"ק ויפליט ממנו לההיתר כד"ק.

והוסיף דדוחק לומר דרש"י פליג על התוס' וס"ל שאם ההיתר חם אי"צ קליפה שהרי מבואר בברייתא בסוה"ע דקליפה מיהא בעי ומשמע בכל גווני אף בהיתר חם[[10]](#footnote-11).

ולפי הנ"ל י"ל היטיב דלשמואל גם בהיתר חם צריך קליפה משום שהעליון מכביד על התחתון, אבל לרב היכא לכה"פ היכא שהאיסור צונן וההיתר חם אי"צ קליפה.

אלא שיש לדון דכ"ז בגוונא שהאיסור צונן, אבל באיסור חם יש לדון להצריך קליפה לרב משום עד דמיקר ליה בלע, והנה לדעת רש"י דלשמואל אמרינן עד דמיקר ליה בלע כפשוטו משום שעד שמצטנן כבר מבליע בו הרי וודאי ה"נ באיסור חם תתאה לרב יכול להבליע כד"ק.

אבל לדעת האו"ה שהביא הט"ז הוא תלוי בפי' הפמ"ג והיד יהודה שהבאנו לעיל, דלד' הפמ"ג כל המושג של אדמיקר לשיטת האו"ה הוא משום שמכביד עליו ולא שייך זה בעילאה גבר לרב ולא נצטרך קליפה אף בכה"ג, אבל לד' היד יהודה זה אינו אלא באיסור צונן אבל באיסור חם מודה האו"ה לסברת רש"י.

ועיין ברמב"ן חולין קח: גבי כזית בשר שנפל ליורה רותחת דאיירי ביורה שאינה על האש ולרב דעילאה גבר מן הדין סגי בקליפה שהרי הבשר צונן, מבואר דעתו שיש להצריך קליפה גם לרב כשהעילאה צונן.

והתם גבי בב"ח קאי וכל חד אוסר את חבירו ומבואר דלכה"פ היכא שהאיסור חם יכול לאסור קליפה גם לרב.

אלא דלפי שיטת הרמב"ן דאין בב"ח בלא שיתנו טעם זב"ז, א"כ אם רק החם מבליע בצונן ולא איפכא לא יחול בו דין בב"ח, ומשמע מזה דאף כשהאיסור צונן ס"ל להרמב"ן להצריך קליפה לדעת רב דעילאה גבר אף שהעילאה צונן[[11]](#footnote-12) [מיהו הבאנו לעיל ד' הט"ז צב-כז דנקט להדיא דגבי בב"ח לעולם הוי כאיסור מליח וסגי במה שהוא מבליע בהמין השני לחוד].

ואח"כ ראיתי שהוא כמעט מפורש בר"ן חולין (מא:) ז"ל:"חם לתוך צונן וצונן לתוך חם איסור חם שנגע בצונן של היתר או צונן של איסור שנגע בחם של היתר רב אמר עילאה גבר הלכך חם לתוך צונן אסור וצונן לתוך חם סגי ליה בקליפה", ומשמע דבכל גוונא גם לרב קליפה מיהא בעי אף באיסור צונן להיתר חם.

[ועוד מקור יש להביא מד' התו"ר שבת מב. שהק' מ"ט אסור לתת מים מועטים למיחם חם שאין בו מים, והא לרב עילאה גבר ולא יתחממו המים, ותי' בזה"ל:"א"נ כי היכי דלמ"ד ת"ג מתבשל התחתון כד"ק ה"נ למ"ד עילאה גבר מתבשל העליון כד"ק", ומבואר מדבריו שהיה מקום לחלק בזה אבל מסיק דדמי לדינא דשמואל, ומבואר מדבריו שמתחמם כד"ק וא"כ אין לחלק בין היתר צונן לאיסור צונן.

ועוד מבואר מדבריו שלא הוכיח כן מעיקר ד' הגמ' פסחים והטעם שיל"פ בזה כש"כ לעיל עפי"ד רש"י דשאני צלי שצריך קליפה אף בצונן ממש].

ולפי שיטת הר"ן והרמב"ן ותו"ר הרי הדרא קו' לדוכתא ע"ד היש"ש היאך כתב שזה בצד זה אי"צ אפי' קליפה והרי מצאנו דלרב צונן לתוך חם בעי קליפה אף שעילאה גבר וכ"ש זה בצד זה, וצ"ע ועיין לקמן מהלך אחר.

**ז. עוד דרך בדעת מהרש"ל-**

והנה נתבאר עד עתה שתי נקודות עיקריות בדעת היש"ש, חדא שאם האיסור חם אי"צ לדין עילאה ות"ג כלל כדי לאסור את הכל והעיקר שלא יהיה ההיתר גובר, ובגמ' ורש"י ל"מ כן.

ועוד העיר רעק"א באיסור צונן ל"ל קליפה ומ"ש ממונחים זה בצד זה.

ושמעתי לבאר בכ"ז דרך אחרת, דבאמת משמעות הסוגיא שאין כאן שני נידונים שונים אם עילאה גבר ואם תתאה גבר, אלא שיש כאן התנגדות בין העילאה לתתאה וממ"נ או עילאה גבר או תתאה גבר וא"א שיהיה מצב שאין א"א מהם גובר, ובזה פליגי רו"ש איזה מהם יגבר.

וביאור הדברים שיש כאן התנגדות בין העילאה לתתאה וע"כ אחד מהם גובר אלא דפליגי רו"ש מי הגובר.

ועיין ברש"י עו. רה"ע פי' עילאה גבר הלכך חם לתוך צונן אסור שהעליון מחמם את התחתון, וצונן לתוך חם שרי משום שהעליון מצנן את התחתון, וצ"ע למה הוצרך לשניהם ממ"נ חד מינייהו מייתר[[12]](#footnote-13).

ויל"פ בזה דבאמת יש כאן התנגדות וכל הטעם שיכול העליון לגבור הוא ע"י שיקרר את התחתון, או איפכא.

ולכך א"ש שגם באיסור חם צריך לדין עילאה ות"ג כדי לאסור את הכל, ואינו דומה למונחים זה בצד זה, דהכא אי לאו דאמרינן עילאה גבר הרי התתאה גבר דממ"נ או זה או זה גוברים, משא"כ במונחים זה בצד זה אין א"א מהם גובר על חבירו ובזה יכול האיסור לאסור את הכל גם בלא סברת גבר.

וזה יל"פ בביאור ד' הפר"ת שהבאנו לעיל דאמרה הגמ' תתאה גבר כדי לאפוקי עילאה גבר, היינו דע"י דתתאה גבר לכך אין עילאה גובר.

ובזה א"ש משה"ק מלשון רש"י דצונן לתוך חם אוסר משום ת"ג, ולמה לי לת"ג תיפו"ל דלא אמרינן עילאה גבר והאיסור חם ויכול לאסור את כולו ואיך למדנו מזה דת"ג, אבל להנ"ל או עילאה או ת"ג והטעם דאין עילאה גובר הוא רק ע"י דת"ג.

ולפי"ז י"ל עוד דגם לענין אדמיקר ליה בלע לא שייך זה אלא במונחים זע"ז שיש כאן התנגדות ביניהם ובזה אמרינן דאף שעילאה גבר מ"מ התחתון גובר כדי קליפה וכן איפכא, אבל במונחים זה בצד זה אין כאן התנגדות ביניהם ובזה צדקו ד' מהרש"ל דהיכא שהאיסור צונן אף קליפה לא בעינן.

1. ומקורו באו"ה כט-ב אבל בהגהות הר"פ לסמ"ק-רה נקט דאף בכה"ג ששניהם חמים אינו אוסר את הכל רק כד"ק, כדאמר זבחים צז. חתיכה בחתיכה יקלוף וס"ל דמיירי אף בשמן ולא רק בכחוש, ועיין בפר"ת קה-ז כתב הטעם משום שאין אחד גובר על חבירו לכך סגי בקליפה כמו באופן שאין עילאה ות"ג, ומ"ש חם לתוך צונן ת"ג ואין אוסר אלא כד"ק, לאו דוקא חם לתוך צונן אלא ה"ה חם לתוך חם, ועיין בפמ"ג מ"ז סק"ה בטעמו. [↑](#footnote-ref-2)
2. מבואר ברמ"א צא-ה גבי טהור מליח וטמא תפל דה"מ ביבש אבל בלח אוסר שדוקא להפליט אין בכוחו אבל לח אי"צ להפליט אותו שהרי הוא קיים בעיניה ואי"צ אלא להבליע לחוד ואף בטהור מליח נאסר.

   וכתב בפמ"ג מ"ז צא-ה דלפי"ז ה"נ בנידון מהרש"ל דזה בצד זה שאינו נאסר בהיתר חם הוא רק ביבש אבל לא בלח. [↑](#footnote-ref-3)
3. וביד יהודה סט-עא טען ע"ז דלא דמי למליחה, דכל מה שגובר הצונן על החם ע"י עילאה ותתאה גבר הוא דוקא היכא שהחם עצמו מצ"ע עומד ג"כ להצטנן, וכדחזינן בד' הר"ן שאם הוא עומד ממש על האש אין בו הדין של עילאה ותתאה גבר והטעם משום שאינו עומד להצטנן.

   וה"נ גבי מליחה שאין המלוח מצטנן מצ"ע [עד שיבואו עליו מים] כוחו לחמם את הצונן ואף אם הצונן הוא תחתון, אבל בחם מחמת אש הרי הוא עצמו עומד להצטנן ואינו יכול להבליע בו, והביא כן מחי' הר"ן חולין קיג. שכ"כ.

   ואף שיסוד הסברא מבואר בר"ן, מ"מ י"ל שלא כתב כן אלא לענין דלא מהני ביה ת"ג לצננו, אבל מ"מ כוחו להבליע בההיתר הוא גם בלא סברא זו שהוא נשאר מלוח כל שעתא כיון שאין דבר אחר שיצננו, וה"נ מצדדים כיון שאין השני מצננו יכול להבליע בו. [↑](#footnote-ref-4)
4. והטעם בזה בפשוטו דבדין עילאה ותתאה גבר נתחדש שהיא מצננת את האיסור וא"י להבליע כלל.

   אבל לכאו' לפמש"כ החוו"ד צא-ה דכל שהוא חם לפנינו יכול עדיין לאסור דבר שלישי דהא קמן שלא נצטנן הרי ה"נ אם החוש יוכיח שלא נצטנן יוכל גם לאסור את הצונן התחתון, שהרי כל שלא נצטנן יכול האיסור החם להבליע בתחתון.

   אבל ביד יהודה צא-יב כתב דאף אם הוא חם לפנינו מ"מ במקום מגעו י"ל שכבר נצטנן וא"י לאסור את התחתון.

   ועוד יתכן לומר דע"י סברת גבר הוא מצליח למנוע מהאיסור להבליע בו אף אם לא צינן את האיסור, אבל לשון הראשונים ל"מ כן. [↑](#footnote-ref-5)
5. וכנראה יסוד דבריו דלמ"ד תתאה מספק"ל טפי היינו משום דלהך מ"ד י"ל כש"כ הפוסקים שעיקר הטעם הוא משום שהכובד של העליון מכביד עליו לכך התחתון גובר עליו, ונתבאר במקו"א ולכך י"ל דדוקא תחתון לחוד ולא מצדדין, ועוד נתבאר במקומו. [↑](#footnote-ref-6)
6. אלא שיש מקום לתרץ עפ"י המבואר ברמב"ן חולין קיא: דבב"ח צריך שיתנו טעם זב"ז, וא"א לאסור ע"י שהחם נותן טעם בצונן שהרי לא נתנו טעם זב"ז, ואף שכבר כתב רעק"א גבי כזית שנפל ליורה דהטעם הבלוע נידון בפנ"ע והוא נותן טעם זב"ז, מ"מ יש לדון דכה"ג דידן הרי רק מין אחד מבליע בחבירו ואין השני מבליע בו.

   אבל אח"כ ראיתי בט"ז צב-כז הביא מהיש"ש ז-לח שנקט להדיא דגבי בב"ח ונוגעין זב"ז הוי כמו איסור מליח ואסור הכל, ועיי"ש בהג' רעק"א שג"כ הסכים לזה בפשיטות. [↑](#footnote-ref-7)
7. ובפשוטו ביאור הדבר דס"ל להרמ"א שא"י לאסור אלא ע"י שהוא מחמם את כל החתיכה ולא שייך שיבליע בכולו כדעת מהרש"ל, ולא דמי למליחה וכש"כ ביד יהודה. [↑](#footnote-ref-8)
8. אלא שג"ז לכאו' תלי בדינו של הרמב"ן בב"ח שלא נתנו טעם זב"ז, וכש"כ לעיל, אבל הבאנו מד' הט"ז צב-כז להדיא דהוי כאיסור מליח ואוסר הכל. [↑](#footnote-ref-9)
9. ובפשוטו היה נראה שגם בזה י"ל סברת כובד ע"י שהצונן מכביד על החם גורם לו לפלוט אבל לא מצאנו מפורש אלא בחם על צונן ואי"צ לכל משי"ת כאן, וצ"ע בפרט זה. [↑](#footnote-ref-10)
10. ומה שהוכיח מהברייתא לכאו' י"ל בקל כש"כ לעיל דהתם איירי בב"ח ובזה הוי כאיסור חם, וכל הקו' הוא מד' הפוסקים, ובאמת י"ל דרש"י יסבור דאף לשמואל אי"צ קליפה בהיתר חם ואיסור צונן. [↑](#footnote-ref-11)
11. אלא שכבר כתבנו במקו"א שיש מקום לומר דכל ד' הרמב"ן הם דוקא גבי נ"ט בר נ"ט. [↑](#footnote-ref-12)
12. וי"ל לדרך הראשונה עפי"ד מהרש"ל דהיכא שהאיסור חם יכול להבליע גם בלא שיצנן ובלא גבר, ולכך הוצרך רש"י לומר שהאיסור מצטנן, והיכא שההיתר הוא חם צ"ל דעילאה גבר משום שמחמם. [↑](#footnote-ref-13)