13. קנין כסף ומשיכה בישראל ובגוי
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / ב_מ עניינים - הרב מאיר קאופמן / קנינים

כ"ג שבט ע"א

**סימן י"ג**

**בדין קנין כסף ומשיכה בישראל ובגוי**

**א]ביאור מחלוקת ר"י ור"ל והאם לר"י מועיל משיכה מדאוריתא**

**ב]בביאור שיטת רש"י שעכו"ם קונה בכסף לנ"ל**

**ג]בבירור דעת הרמב"ם במשיכה בישראל האם זה מדאוריתא**

**ד]בדין נכסי יתומים הרי הן כהקדש ומה שיש להוכיח מזה לנ"ל**

**ה]בביאור סברת התוס' שבמתנה מועיל משיכה ורק במכר לא מועיל**

**ו]בחידוש הראשונים דלר"ל במקום שאי אפשר משיכה מעות קונות**

**ז]הצדדים לענין קנין חצר ושאר קנינים האם מועיל במכר לר"י שמעות קונות לתוס' ולרמב"ן**

**ח]בביאור הסוגיא דע"ז לענין בן נח נהרג וכו'**

**ט]הראיות מכמה דוכתי לענין חצר האם מועיל על הצד שמשיכה לא מועילה**

**י]לראשונים שגם במתנה לא מועיל משיכה איך קונים מתנה מעכו"ם ובדין הפקר**

**י"א] בדין קיבל עליו לדון בדיני ישראל**

**י"ב]בדין שכירות ובדין מכירה בהקפה האם הוי מחוסר כסף**

**ביאור מחלוקת ר"י ור"ל והאם לר"י מועיל משיכה מדאוריתא**

א]מבואר בגמ' ב"מ מ"ח: דנחלקו ר"י ור"ל האם כסף קונה בישראל דעת ר"י דד"ת מעות קונות ורק מדרבנן ביטלו המקח ודעת ר"ל דמדאוריתא משיכה קונה והנה פשטות הסוגיא בבכורות דיש דרשא לעמיתך שבא לומר דלעמיתך בחדא ולעכו"ם בחדא ולכן לר"י שמעות קונות בישראל א"כ בעכו"ם משיכה קונה ולר"ל שמשיכה קונה בישראל א"כ בעכו"ם מעות קונות ונקטו רוב הראשונים דהלכה כר"י שמעות קונות מדאוריתא וא"כ בעכו"ם משיכה קונה וכהכרעת הגמ' בע"ז ע"ב. ש"מ משיכה בעכו"ם קונה אמנם הנה עיין בגמ' בבכורות י"ג: דמבואר שיש צד לדרוש עמיתך לומר שאין הונאה לעכו"ם ולפ"ז אין לנו שום מקור לומר שעכו"ם אחרת מישראל ועיין תוס' בב"מ מ"ח: שהביאו בשם רבינו חיים לפ"ז לפסוק שבין בישראל ובין בעכו"ם קונה מעות והתוס' בבכורות דנו כנ"ל שרב אשי שאומר שמשיכה בעכו"ם לא קונה ס"ל כר"י שבישראל מעות קונות אלא שס"ל שעכו"ם כישראל אלא שכתבו שרב אשי חזר בו

והנה בגמ' בע"ז ע"א. מביאה את אמימר שאומר שמשיכה בעכו"ם קונה ומוכיחה מהגוים שמושכים ולא חוזרים בהם ורב אשי ס"ל שלא קונה ורוצה להוכיח מרב שאמר להקדים מעות והגמ' דוחה שיש חשש שזה יהיה יין נסך לפני המשיכה ועיין תוס' שתמהו א"כ מה עוזר הקדמת מעות הרי כסף לא קונה וע"ש מה שיישבו עוד כתבו לישב דהגמ' שם סברא שעכו"ם קונה בין בכסף ובין במשיכה והדרשא ישראל בחדא ועכו"ם בתרתי וכן ביארו ברמב"ן וריטב"א ורשב"א והוכיחו דבר זה שהגמ' דנה ששניהם קונה וע"ש שביארו כתוס' הנ"ל והריטב"א הביא מהרמב"ן שאמימר שהוכיח מהא דהפרשדני לא חוזרים זה ראיה גם על כסף דהיינו שבדעת אמימר זה וודאי כך וכן ביאר בשו"ת המיוחסות סימן רכ"ה

והנה הרמב"ם פסק שבעכו"ם קונה בין כסף ובין משיכה ובפשוטו זה כפשטות הגמ' כאן דברב מוכח שכסף קונה ומאידך מסקנת הגמ' שמשיכה קונה ובהכרח ששניהם קונים ובפשטות זה כתוס' ושאר הראשונים הנ"ל שדורשים שלישראל בחדא ולעכו"ם בשניהם

והנה הראשונים לא העלו כזה צד שעד כמה שלא דורשים לעמיתך בכל אופן יועיל שני הקנינים אלא שנקטו שעכו"ם כישראל ולר"י שניהם קונים בכסף ולר"ל שניהם קונים במשיכה וטעמם דסתם קנין או שמבארים בכסף או במשיכה ולכן רק מצד שישראל בכסף ועכו"ם יש דרשא לעמיתך ודורשים שישראל באחד ועכו"ם בשניים

אמנם הנה הראשונים דנו במקור של קנין כסף ועיין תוס' בבכורות דהביאו מרש"י שלומדים מהקדש והקשו א"כ ר"ל שמבאר הפסוק מיד ליד שמשיכה קונה א"כ למה שלא יקנה גם כסף ותירצו או מצד המיעוט דלישראל בחדא ולעכו"ם בחדא או מצד שס"ל שאי אפשר ללמוד מהקדש דשם לא שייך משיכה דכל היכא דאיתא בי גזא דרחמנא איתיה עוד כתבו דטעם ר' יוחנן מצד שסתם קנין בכסף וכוונתם דלכן מבארים שזה הכוונה בפסוק ואין מקור לקנין משיכה ור"ל דמבאר שזה הולך על משיכה אין מקור לקנין כסף שזה הקנין שנתבאר בתורה אמנם עיין לשון רש"י מ"ז: ד"ה נכתוב משמע שיש כאן מיעוט שרק משיכה ולא קנין אחר

והנה לכאורא היה מקום לדון דלר"י דהפסוק מדבר על כסף שגם משיכה יעזור והסברא בזה דהרי לענין מתנה כתבו התוס' בע"ז שמשיכה עוזר דהינו שמסברא זה מעשה קנין א"כ בזה שכתוב בתורה קנין שסתם קנין בכסף אין זה מיעוט שלא יועיל משיכה אלא שניהם עוזרים או אפשר לומר דגם הוא מודה דמשמעות הפסוק זה על משיכה כר"ל אלא שס"ל שלומדים שיש גם קנין כסף מהקדש אמנם בפשוטו זה נסתר מהגמ' דאומרת דלר"י המיד מיותר דהינו שלא לומדים מזה משיכה אמנם יתכן שר"י ס"ל שאין משמעות התורה על איזה קנין מדובר וממילא הדרינן מסברא שגם כסף קונה וגם משיכה ור"ל ס"ל שמשמעות התורה קנין משיכה וממילא יש כאן מיעוט על כסף

ובאמת מצאנו בריא"ז בקונטרס הראיות וכן במיוחס לריטב"א בשם הרב שלמיא שכתבו שלר"י הפסוק מדבר על מעות אמנם מסברא משיכה מועיל דהרי הכניס החפץ לרשותו ויתכן עוד לומר שזה נלמד מקנין חצר ולא ס"ל שיש סברא של מחוסר כסף והנה לפ"ז לענין עכו"ם אם דורשים לעמיתך זה בא למעט הקנין כסף שעל זה מדובר בתורה ועכו"ם לא קונה בכסף אלא במשיכה לבד ואם לא דורשים א"כ הוא יקנה בשניהם ולפ"ז א"ש הגמ' בע"ז שעכו"ם קונה בשניהם ולא צריך למה שביאור הראשונים שלישראל בחדא ולעכו"ם או בזה או בזה שהוא חידוש לדרוש שעכו"ם עדיף מישראל

ובמאירי כתב וז"ל אף על פי שתיקנו שמעות אינם קונות מ"מ המשיכה לבדה קונה ואין צריכה למעות שהמשיכה מפורשת מן התורה שנאמר או קנה מיד עמיתך דרך הקנאה מיד ליד ואין עליה שום חשש כדי שיעשו עליה תקנה עכ"ל דהינו כנ"ל שגם ר"י מודה לר"ל אלא שס"ל שאין כאן מיעוט שכסף לא קונה ועיין ברמב"ם בספר המצות עשה רמ"ה שכתב וז"ל וכבר לקחו הראיה על אלו הפנים מאמרו יתעלה וכי תמכרו ממכר לעמיתך אמרו דבר הנקנה מיד ליד כלומר המשיכה וכבר התאמת שד"ת מעות קונות ושהמשיכה במטלטלין היא תקנת חכמים וכו' עכ"ל ומשמע שמה שר"י אמר ומה טעם משיכה קונה הכוונה למה אמרו שדוקא משיכה ולא כסף אלא שצ"ע דהרי הגמ' אומרת שלר"י המיד ליד מיותר וצ"ע ואפשר לדחוק שלומדים כסף מהקדש וכ"ש משיכה וממילא מבארים שזה כוונת הפסוק אבל לא צריך על זה פסוק וממילא הגמ' אומרת שזה מיותר

והנה בגמ' בבכורות מביאה את ר' אושעיא שס"ל שמשיכה בעכו"ם לא קונה והגמ' מבארת כי דורש לעמיתך דישראל במשיכה ועכו"ם בכסף והגמ' מביאה את אמימר שסובר שמשיכה בעכו"ם מועיל מהתורה ואומרת הניחא אי סבר לה כר"י דאמר דבר תורה מעות קונות **משיכה לא** אהני עמיתך לעמיתך בכסף לעכו"ם במשיכה אלא אי ס"ל כר"ל דמשיכה מפורשת מן התורה לעמיתך במשיכה לעכו"ם במשיכה והגמ' דוחה או שהוא לא דורש לעמיתך או שמוכח שס"ל כר"י ע"כ תוכן דברי הגמ' והנה מפורש בגמ' לכאורא שלר"י משיכה לא קונה והנה אם נימא דבאמת דעת הרמב"ם דגם בעכו"ם וגם בישראל קונה שניהם דלא דורשים עמיתך א"כ אפש"ל כוונת הגמ' שעד כמה שדורשים עמיתך כמו שנקטה הגמ' שם א"כ הצד שיועיל משיכה בעכו"ם אם סובר כר"י שכסף קונה וממילא העמיתך בהכרח בא לומר שגוי קונה במשיכה ובהכרח שלא קונה בישראל דא"כ מהיכי תיתי למעט את זה דאדרבא נמעט משיכה וכן יש לבאר לשאר הביאורים ודו"ק

והנה עיין בחידושי הר"ן בע"ז דהקשה דאם לגמ' היה צד ששניהם קונה בעכו"ם מה הגמ' שואלת שבהכרח סובר כר"י הרי יתכן שסובר כר"ל רק דורש לישראל בחדא ובעכו"ם בשניהם וצריך לדחוק שהסוגיא פה סברא שלא מסתבר לדרוש בעכו"ם בשניהם והרי גם הגמ' שם לא נשארת כך במסקנא אמנם לריטב"א שהביא בשם הרמב"ן שאמימר בהכרח סובר ששניהם קונה א"כ קשה כנ"ל

**בביאור שיטת רש"י שעכו"ם קונה בכסף לנ"ל**

ב] והנה עיין תוס' בב"מ ובע"ז שכתבו שדעת רש"י לפסוק כר"ל ובפשוטו מקורם מהא דרש"י בכורות ג. כתב שצריך למכור לעכו"ם בכסף דהרי הגמ' בפרק שני הכריעה שמשיכה בעכו"ם לא קונה והרי מבואר בגמ' דישראל בחדא ועכו"ם בחדא אלא בהכרח שפסק כר"ל שישראל קונה במשיכה ועכו"ם בכסף והנה צ"ב למה לא ביארו שס"ל כרבינו חיים שישראל ועכו"ם זה אותו קנין שלא דורשים עמיתך והנה תוס' בע"ז לא הזכירו כזה צד אבל על תוס' בב"מ שהזכירו את רבינו חיים צ"ע וצ"ל שכיון שרש"י הרי כתב שמקורו שמשיכה לא מועילה מהגמ' תחילת פ"ב דבכורות ושם הרי מבואר בגמ' שהטעם לומר שמשיכה בעכו"ם לא קונה מצד שישראל קונה במשיכה ועכו"ם בכסף ובהכרח שלא ס"ל כרבינו חיים הנ"ל

אמנם שמעתי לדון דאולי רש"י ס"ל כריא"ז הנ"ל דבישראל קונה גם כסף וגם משיכה וממילא הפשטיה דקרא זה על משיכה אלא שלא מכאן לומדים אלא אחרי שזה מועיל מבארים שזה כוונת הפסוק וממילא המיעוט על עכו"ם שלא יקנה במשיכה אלא בכסף דהרי זה פשטיה דקרא וממילא באמת ס"ל כר"י שבישראל מעות קונות אלא שגם משיכה ובאמת שרש"י בשום מקום לא כתב שמשיכה קונה רק מדרבנן אלא שכל מקום כתב שד"ת מעות קונות ולא צריך משיכה ולא כתב שלא מועיל משיכה והראשונים שלא ביארו כך דלא היה להם כזה צד שלר"י שניהם מועיל וצ"ע בזה והנה להלכה לענין בכור חששו לשיטת רש"י והש"ך כתב שזה ספיקא דדינא גמור והנה לענין קנין מעות לא מוזכר שום צד להלכה שכסף לא קונה ושקי"ל כר"ל ולנ"ל א"ש שגם אם קי"ל כר"י יש מקום לשיטת רש"י ויתכן שחששו מצד רבינו חיים שגוי זה כמו ישראל שקונה בכסף וצ"ע

**בבירור דעת הרמב"ם במשיכה בישראל האם זה מדאוריתא**

ג] והנה עיין חידושי ר' מאיר שמחה על הש"ס וכן בשיעורי הגר"ח שנקטו בדעת הרמב"ם שבישראל מועיל גם כסף וגם משיכה והמקור מזה א. מהר"מ בספר המצות הנ"ל ב. מהא דהרמב"ם בשום מקום לא כתב שמשיכה זה רק תקנה דרבנן ג. דהר"מ ס"ל שגזל עכו"ם אסור וס"ל שהפסוק עמיתך בא לומר שאין איסור הונאה בעכו"ם ולפ"ז אין מקור לדרוש שחלוק ישראל מעכו"ם וכיון שפסק שעכו"ם קונה בשני הקנינים ה"ה ישראל [אמנם עיין אבן האזל מה שדן שאין זה מוכרח דיתכן שיש שני עמיתך או יתכן שלומדים את שניהם]

והנה הרמב"ם פסק שהמשאיל קורדום של הקדש מעל והנה פשטות הגמ' בב"מ צ"ט שהיה משיכה וצ"ע כיון שהרמב"ם פסק שמעות קונות א"כ משיכה זה רק מדרבנן ולמה שימעול ויתכן דעתו שקנין דרבנן זה סיבה למעול כמבואר בריטב"א אמנם הרי דעתו שקטן שמקנה הלולב הגדול לא יכול לצאת בזה ועיין סימן י"ב מה שכתבנו לחלק בזה ובמחנ"א כתב לדון שמה שקונה זכות שימוש מדרבנן זה סיבה וודאית למעילה וממילא כיון שנתחיב בדמי הדבר זה יצא לחולין עוד יתכן שס"ל כתוס' שבמתנה וודאי מועיל משיכה מהתורה ולכן במשאיל זה כמו מתנה וכה"ג מועיל משיכה מהתורה אמנם אם נימא כנ"ל א"ש ששיטת הרמב"ם שאפילו אם מעות קונות בכל אופן משיכה גם קונה

ועיין רמב"ם הלכות תרומות פ"ט שכתב שישראל שקנה פרה במעות מכהן כיון שמדאורייתא הוא קנה הכהן לא יאכילנה בתרומה והאחרונים הוכיחו מזה שקנין דרבנן לא מהני לדאוריתא ועיין שו"ת מהרי"ל דיסקין דמהא דהרמב"ם לא כתב חידוש יותר גדול דאם משך כיון שזה רק קנין דרבנן אסור לישראל להאכיל בתרומה חזינן דקנין משיכה אפילו שהוא מדרבנן וודאי מועיל מדאוריתא ועיין סימן י"ב שהארכנו בביאור החילוק בין זה לכסף או קטן אמנם לנ"ל א"ש בפשוטו דבאמת מדאוריתא עוזר קנין משיכה ולא רק מעות

**בדין נכסי יתומים הרי הן כהקדש ומה שיש להוכיח מזה לנ"ל**

ד] והנה מבואר בגמ' בגיטין דנכסי יתומים הרי הם כהקדש ולא קנו אלא בכסף ולכן אם משכו מהם וזה התייקר הם יכולים לחזור בהם ועיין בטור שביאר כי מעיקר הדין כסף קונה ומשיכה זה תקנה דרבנן וכאן העמידו על דין תורה אמנם לנ"ל שבישראל מועיל גם כסף וגם משיכה א"כ לא שייך לבאר כטור אמנם לשון הגמ' הרי הם כהקדש ויש לבאר שזה קולא דרבנן שדנו אותם כהקדש ועיין מרדכי שהקשה לר"י מה צריך לומר הרי הם כהקדש ולמה הגמ' לא אומרת שהעמידו אותם על דין תורה ומבואר שנקט שמשמעות הגמ' דלא כביאור הטור אלא שעשו אותם כהקדש ויתכן שגם הטור לא התכוין שהגמ' רק לר"י ולא לר"ל אלא שכוונתו שאחרי שקי"ל כר"י אין סיבה לומר שעשו תקנה מיוחדת שיהיו כהקדש אלא שלכן העמידו אותם על דין תורה ובאמת שהראשונים בכמה מקומות האריכו לדון האם קי"ל כר"י או ר"ל ולא הוכיחו מגמ' זו ומשמע שלמדו שאין כוונת הגמ' שהעמידו לעיקר הדין אלא שהם אמרו שזה כהקדש

אמנם שמעתי לדון להוכיח שברמב"ם מוכח שביאר שכוונת הגמ' שהעמידו על מעיקר הדין כמבואר בטור ובשו"ע דהנה מבואר בגמ' דאם פדאו מההקדש במנה ולא הספיק למושכו עד דעמד במאתים זכה במנה והגמ' אומרת שלא אומרים שלא יהיה הקדש חמור מההדיוט מצד שגם בהדיוט יש מי שפרע והראשונים נקטו שה"ה הפוך אם הקדש נתן מאתים בעד חפץ ולא הספיק למושכו והוזל למאה שהמקח חל כיון שיש כאן מי שפרע אמנם ברמב"ם מבואר שכה"ג הקדש יכול לחזור וצ"ב הסברא לחלק הרי בהדיוט יש כה"ג מי שפרע ועיין תוס' ר"י הזקן בקידושין כ"ט שביאר שחלוק הדין שהדיוט קונה בכסף מהקדש שזה מצד שיש ילפותא מיוחדת ונתן הכסף וקם לו ובזה כיון שגם בהדיוט יש מי שפרע מעמידים על דין דאוריתא ולא מבטלים דין זה משא"כ כשהקדש קונה מהדיוט כה"ג אין ילפותא מיוחדת שזה בכסף אלא שדינו כמו הדיוט וא"כ כיון שרבנן עקרו הקנין כסף ה"ה בהקדש דלא יהיה חמור מהדיוט והנה מבואר בגמ' שבמשכו היתומים היה מקום לדון שיהיו כהקדש ורק מצד שיהיה להם מזה רעה לכן לא תיקנו לא יקנו אלא בכסף ולנ"ל דבקנין של הקדש הוא כמו הדיוט אם נימא דמשיכה קונה מדאוריתא א"כ אין סברא לומר שלא יקנו דלא שיך כאן כהקדש כי הקדש עצמו כה"ג קנה אלא בהכרח שמשיכה לא מועיל בהדיוט מדאוריתא וצ"ע

**בביאור סברת התוס' שבמתנה מועיל משיכה ורק במכר לא מועיל**

ה] מבואר בגמ' שר' יוחנן ס"ל מעות קונות ובפשוטו לפ"ז משיכה לא קונה כפשטות הגמ' בבכורות וכן דעת רוב הראשונים וכמו שביארנו לעיל ועיין תוס' בכורות י"ג. ותוס' בע"ז ע"א. שכתבו שכל זה במקח וממכר ששיך מעות אבל במציאה ומתנה שלא שייך מעות וודאי קונה משיכה וצ"ב החילוק ויש לבאר בשני אופנים או שמסברא משיכה זה מעשה קנין ורק כיון שיש אפשרות לעשות קנין כסף שזה קנין אלים לכן משיכה לא קונה ולכן במקום שלא שייך קנין כסף כגון מתנה ומציאה קונה משיכה אמנם יתכן לבאר שזה סברא בעצם שעד כמה שזה לא מחוסר כסף א"כ משיכה זה סיבה לקנות אבל עד כמה שזה מחוסר כסף דהינו שהבעלים עוד מצפה לקבל תמורה על הדבר ממילא זה עצמו סיבה שמשיכה לא יועיל

והנה זה ברור שמועיל לתת רק פרוטה בקנין כסף ולא צריך לתת את כל המחיר וצ"ב עד כמה שהסברא שמשיכה לא עוזר כי מחוסר כסף א"כ לכאורא בכסף היה צריך לתת הכל והנה לביאור הסמ"ע שזה תחילת פירעון יתכן שמספיק מה שהתחיל לפרוע אמנם לט"ז שזה מעשה קנין צ"ב ושמעתי לבאר דכיון שגדר הקנין כסף שבעד הפרוטה הוא מתחייב לתת לו החפץ א"כ יסוד הסברא שכיון שמצד המוכר אין סיבה לתת ועדיין מחוסר כספו לכן הוא לא גומר בדעתו להקנות אבל עד כמה שקיבל פרוטה ומחמת זה מתחייב להקנות בזה כבר לא איכפת לן שזה מחוסר כסף ולפ"ז יש עוד סברא שבסודר אין החיסרון אם זה בגדר קנין כסף

ועיין בגמ' בע"ז ע"ב. דנקטה שאם משיכה בעכו"ם לא קונה ה"ה בגזילה אין כאן הכנסה לרשותו על ידי משיכה ועיין תוס' שהקשו הרי במציאה ומתנה משיכה עוזרת ותירצו שכאן שזה בע"כ של הבעלים חשיב כמו מכר והנה אם הסברא שמכר זה אחרת כי אפשר קנין יותר טוב דהיינו קנין כסף א"כ לכאורא בגזל שלא שיך קנין כסף דהרי לוקח שלא מדעת הבעלים א"כ אין סיבה שלא יועיל משיכה אלא בהכרח שהסברא שכיון שלוקח מחברו ומגיע לו על זה כסף לכן משיכה אין סיבה לקנות וכ"ש בגזילה שחברו בכלל לא מעונין לתת לו שזה לא סיבה לקנות וכן ביאר בחזו"א בכורות סימן י"ח סק"ד ע"ש וז"ב

ועיין קצוה"ח סימן ........שהביא מהש"ך והב"ח סימן ש"ך לענין בכור שצריך כסף ומשיכה לחוש לשיטת רש"י ושמלווה לא עוזר והקצוה"ח חלק שכיון שכל החיסרון זה מחוסר כסף ממילא כאן זה לא שייך והנה אם נימא שהגדר כי אפשר קנין כסף א"כ יתכן שכאן מצד המקח אפשר קנין כסף אמנם אם הסברא שזה מחוסר כסף צדקו דברי הקצוה"ח אמנם יתכן שסברת הב"ח והש"ך דהרי הראשונים חששו לרש"י שגם במתנה לא מועיל משיכה ולכן הצריכו כסף וא"כ ה"ה הלואה לא עוזר וצ"ע

**בחידוש הראשונים דלר"ל במקום שאי אפשר משיכה מעות קונות**

ו] והנה עיין או"ז בב"מ שכתב שלר"ל שמשיכה קונה כל זה במקום שאפשר במשיכה אבל במקום שאי אפשר במשיכה מועיל כסף ולמד שה"ה בעכו"ם שמשיכה מועיל אם אי אפשר במשיכה קונה בכסף וכגון בעובר שלא שייך משיכה כי זה דבר שלא בא לעולם ולמד דבר זה מביאורו ברש"י שבלן קונה בכסף כיון שאי אפשר שם משיכה [וצ"ע הרי שם זה קרקע ולמה שלא יועיל כסף ומה מקור לחידושו דגם במטלטלין יעזור כסף במקום שלא שייך משיכה] ובאמת למבואר בתוס' בבכורות דהטעם שלא עוזר כסף מצד שאי אפשר ללמוד מהקדש דשם לא שיך משיכה א"כ לכאורא על מקום שלא שייך משיכה יש ללמוד מהקדש שמועיל כסף אמנם עיין לעיל דמשמעות לשון רש"י שיש כאן מיעוט שלא מועיל כסף אמנם יתכן שכל המיעוט על מקום שאפשר במשיכה ועיין מרדכי בב"מ שדימה דבר זה להא דמבואר בתוס' שלמ"ד שמשיכה בעכו"ם לא קונה אלא מעות בכל אופן במציאה עוזר משיכה דאל"כ במה יקנה והנה אם נימא דהסברא שכיון שאפשר קנין יותר טוב א"כ א"ש הדמיון דכמו לענין משיכה שמסברא זה קנין והסיבה שלא מועיל כי יש קנין כסף שזה יותר טוב ובמקום שאי אפשר כסף מועיל משיכה א"כ ה"ה כאן דיש קנין כסף מסברא או שילפינן מהקדש ורק כיון שיש משיכה שזה עדיף לכן לא מועיל ובמקום שלא שיך משיכה מועיל כסף אמנם אם נימא שהסברא של מחוסר כסף הוא שמסברא משיכה מועיל רק כאן זה אגוד גביה כיון שעדין לא שילם ולכן כשזה לא מחוסר כסף זה לא חיסרון א"כ במשיכה זה לא שייך דהרי בתשלום הכסף, הסיבה לתשלום גמורה ובהכרח שזה סברא שכיון שיש קנין יותר טוב לכן לא מועיל כסף וא"כ אין ללמוד ממשיכה במציאה ויש לדחוק שזה עצמו שלא לקח החפץ אליו זה גם מהוה חיסרון בסיבת התשלום של הכסף אמנם לכאורא בעובר יש גם החיסרון שזה לא ברשותו דיש כאן רק חיסרון מציאותי וצ"ע

ועיין תוס' בעירובין פ"א: דהביאו את הסברא שלר"ל לא לומדים מהקדש כיון ששם אי אפשר משיכה וכתבו שאין בזה סברא ובפשוטו זה סותר לתוס' שכתבו שבמקום שאין כסף מועיל משיכה אמנם לנ"ל החילוק ברור דבמשיכה ללא כסף זה סברא שלא יקנה כי אגיד גביה המוכר משא"כ בכסף לא שייך חיסרון זה ורק שייך לדון כי אפשר קנין יותר טוב ועל זה כתבו שזה לא סברא

**הצדדים לענין קנין חצר ושאר קנינים האם מועיל במכר לר"י שמעות קונות לתוס' ולרמב"ן**

ז] והנה יש לדון לר"י שמעות קונות ולא כסף וכן לצד הגמ' שמשיכה בעכו"ם לא עוזר אלא רק כסף האם שאר קנינים מועילים והנה סודר או אגב בפשוטו וודאי עוזר ומשמעות הראשונים שזה לא רק מצד התקנה שמשיכה עוזר אלא שגם בעכו"ם שאין תקנה בכל אופן זה עוזר אלא שיש לחלק בין סוג קנין של שליטה על החפץ שזה דומה למשיכה שבזה מצאנו סברא של מחוסר כסף שזה מחסר במעשה הקנין אבל בקנינים שמחוץ לחפץ כגון סודר ואגב או שטר לא שייך סברא זו אמנם עיין בחידושי הראב"ד שכתב ששום קנין לא עוזר בעכו"ם אלא כסף ויתכן שזה רק בעכו"ם לצד שנתמעט משיכה אפילו שבישראל עוזר אמנם במיעוט שנתמעט ישראל שם מסתבר שוודאי מועיל שאר קנינים כדמשמע בכל הש"ס וצ"ע

והנה לענין קנין חצר יש לדון דזה לא מועיל כמו שמשיכה לא מועיל שיסודו מאותו סוג קנין שזה הכנסה לרשותו אמנם יתכן שזה סוג הכנסה לרשותו עדיפה שזה מועיל גם במקום שזה מחוסר כסף ובפשוטו זה הטעם שבקרקע מועיל גם במקום שזה מחוסר כסף דזה קנין עדיף [ועיין תוס' בכורות י"ג. שהקשו מנ"ל לגמ' שמשיכה עוזר אולי חזקה עוזר וצ"ע הרי עד כמה שגם דבר שלא כסף עוזר א"כ ה"ה משיכה דכל הסיבה שלא עוזר כי זה מחוסר כסף וא"כ עד כמה שמועיל חזקה סימן שאין חיסרון של מחוסר כסף א"כ ה"ה משיכה יעזור ובהכרח שס"ל שחזקה זה סוג קנין עדיף שעוזר אפילו אם משיכה לא עוזר]

עוד יש מקום לדון שעל הצד שלא מועיל קנין משיכה מצד שאין פסוק ורק שמסברא זה מועיל במקום שזה לא מחוסר כסף א"כ יתכן שדוקא לענין משיכה שכל מקורה מסברא אין לנו מקור אלא על מקום שזה לא מחוסר כסף אבל קנין חצר שלומדים מפסוק מגניבה וגט בזה לא מחלקים בין מחוסר כסף או לא וכמו שלענין קנין חזקה לא אומרים שזה מועיל רק במקום שזה לא מחוסר כסף אמנם לכאורא כל זה שייך אם גם בישראל וגם בעכו"ם מועיל כסף ולא משיכה אמנם אם באחד מועיל משיכה ומה שאצל השני זה לא עוזר מצד מיעוט א"כ הרי אדרבא מה שזה קנין הוא נלמד מהתורה ורק שיש מיעוט כיון שזה מחוסר כסף וזהו גדר המיעוט א"כ אין סברא לומר שזה לא על חצר עד כמה שזה סוג קנין דומה אם לא שנימא שיסוד החילוק שבאחד עוזר משיכה ובאחד לא, זה לא סתם גזה"כ אלא מצד מהות הבני אדם יש בזה סברא לחלק א"כ יתכן שמה שמצאנו שבעכו"ם או בישראל עוזר משיכה זה לא סיבה לענין הסוג אדם השני והדרינן ששם זה קנין שנתחדש מסברא וממילא רק בזה אין לנו מקור על מחוסר כסף משא"כ בחצר שיש לנו מקור מהתורה לכן זה עוזר אפילו במקום שזה מחוסר כסף ומצאנו שנחלקו בזה רבותינו האחרונים דהקצוה"ח סימן שס"א וקצ"ז נקט שגם חצר ויד לא מועיל אמנם החזו"א בכורות סימן י"ח סק"ד וכן פשטות המ"ב סימן תרנ"ח סק" נקטו שמועיל

והנה עיין חידושי הריטב"א בע"ז ובב"מ מ"ח. שהביא בשם הרמב"ן שחלק על תוס' וס"ל שגם במתנה לא מועיל משיכה וכתב שאיך זה נקנה על יד חצר או אגב או סודר ומבואר שנקט שבחצר אין חיסרון אמנם אין להוכיח מזה כלל לתוס', דלדבריו שהסברא שלא מועיל לא מצד שזה מחוסר כסף אלא מצד שאין לנו מקור שזה קנין ולכן ס"ל שגם במתנה זה לא מועיל א"כ אין זה סברא כלל על חצר שלא יועיל שיש לנו מקור מגט וגניבה משא"כ לתוס' שמשיכה מועיל בעלמא וכל החיסרון מצד מחוסר כסף א"כ יתכן וודאי שזה סברא גם בחצר והנה יש שרצו לומר שכל דברי הרמב"ן רק במתנה ולא בהפקר והסברא לחלק מצד שס"ל שכיון ששיך כסף זה גם נחשב מחוסר כסף וזה רק אם נימא שיסוד החיסרון כי אפשר קנין יותר טוב ולפ"ז יש להוכיח מהרמב"ן לתוס' אמנם בפשוטו אין בזה שום סברא שיחשב מחוסר כסף ובפרט למה שביארנו לעיל שזה סברא של אגיד גביה ולפ"ז אין להוכיח כלל מהרמב"ן לתוס' וכנ"ל ולענין הפקר עיין מה שנכתוב בס"ד לקמן

והנה יש מקום גם לרמב"ן לחלק בין ישראל לעכו"ם דהיינו שכל מה שכתב הרמב"ן שמועיל חצר זה רק בישראל ולא בעכו"ם והסברא לחלק לא מיבעיא לצד שישראל קונה במשיכה ועכו"ם בכסף א"כ אין ללמוד מהא דמבואר בתורה דמועיל חצר דהרי בפשוטו זה דומה למשיכה ולכן ישראל שנתחדש בו קנין משיכה ה"ה שיש בזה קנין חצר אבל עכו"ם שאין בו קנין משיכה אין בו קנין חצר אלא אפילו למה דסברא הגמ' בסוגין שגם עכו"ם וגם ישראל קונים בכסף וכמו שביאר הרמב"ן ורק דנה האם עכו"ם קונה גם במשיכה ולפ"ז לכאורא כמו שקנין כסף לומדים מישראל לעכו"ם ה"ה קנין חצר אמנם יתכן שיש סברא לחלק לענין קנין חצר בין ישראל לעכו"ם דבעכו"ם אשר פיהם דיבר שוא אין משיכת החפץ או הכנסה לרשותו סיבה לקנין וגמירות דעת משא"כ בישראל ורק לענין קנין כסף שהיה תשלום על הדבר בזה קים להו לחז"ל דאין סברא לחלק בין ישראל לעכו"ם אמנם עיין רמב"ן במלחמות בפסחים ל: שנקט שאגב מועיל בעכו"ם חזינן שלומדים הקנינים אחד מהשני עוד היה מקום לדון שזה וודאי שהרמב"ן מודה שיש סברא של מחוסר כסף ועד כמה שאין כוונת התורה לקנין משיכה אין לנו מקור למחוסר כסף שיועיל ובאמת כה"ג גם בחצר לא יועיל אלא שס"ל לרמב"ן שגם באינו מחוסר משיכה אין לנו מקור לחדש קנין זה ואין ללמוד מחצר שזה הכנסה לרשותו יותר

**בביאור הסוגיא דע"ז לענין בן נח נהרג וכו'**

ח] והנה עיין סוגיא דע"ז ע"א: שהגמ' דנה האם משיכה בעכו"ם קונה והגמ' אומרת ת"ש דאמר ר' חייא בר אבא אמר ר' יוחנן בן נח נהרג על פחות משו"פ ולא ניתן להישבון ואי אמרת משיכה בעכו"ם אינה קונה אמאי נהרג משום דצעריה לישראל ומאי לא ניתן להישבון דאינו בתורת הישבון אי הכי אימא סיפא בא חבירו ונטלה הימנו נהרג עליה בשלמא רישיא משום דצעריה לישראל אלא סיפא מאי עביד אלא ש"מ משיכה בעכו"ם קונה ש"מ עכת"ד הגמ'

והנה בהא דהקשתה הגמ' שאם משיכה בעכו"ם לא קונה למה הוא נהרג הקשו התוס' הרי גם ישראל לא קונה הגזילה ובכל אופן נהרג ותירצו שזה וודאי בשווה פרוטה כיון שזה ממון אצל הישראל יש כאן גזילה וכן בעכו"ם הוא נהרג ורק בפחות משווה פרוטה שאין לזה חשיבות ממון אצל הישראל בזה סברא הגמ' שאין חיוב אלא אם עשה מעשה קנין להכניס לרשותו עכ"ד ועיין חידושי הגרעק"א דהקשה הרי מבואר בגמ' דכל גזלן צריך מעשה קנין ולכן משיכה לרה"ר אם זה לא קונה אין הוא חייב מצד גזילה א"כ עד כמה שמשיכה לא מועיל אין כאן מעשה גזילה ולמה ביותר משו"פ הוא יתחייב ולכאורא לשיטת תוס' דבמקום שזה לא מחוסר כסף משיכה קונה א"כ חזינן שזה מעשה הכנסה לרשות גמור א"כ בגזל לכאורא וודאי שזה מספיק סיבה להתחיב דזה וודאי חשיב מעשה גזילה מה שעשה פעולה גמורה של הכנסה לרשותו אמנם לדעת הרמב"ן שגם במתנה לא מועיל משיכה חזינן שאין זה מעשה הכנסה לרשותו כלל א"כ קשה כנ"ל אמנם באמת עיין ריטב"א בע"ז שלקושית הגמ' גם ביותר מש"פ היה צריך שעכו"ם לא יתחייב ויתכן שזה לשיטתו שנקט כרמב"ן שאין קנין משיכה כלל [ועיין חזו"א בכורות סימן י"ח סק"ד שנראה שתלה הדברים באמת בתוס' לשיטתם שבמתנה מועיל משיכה ע"ש] אמנם עיין ריטב"א בעירובין שביאר כתוס' ובהכרח צ"ל שגם אם אין מקור שזה מועיל אמנם בעצם וודאי שזה מעשה הכנסה לרשותו שלענין גזילה זה מספיק להחשב מעשה גזילה ורק בפחות משו"פ שכל החיוב רק מצד ההכנסה לרשותו בזה ס"ל לגמ' שזה תלוי האם משיכה קונה

והנה צ"ב קושית הגמ' דהרי יתכן שמדובר שלקח בידו ויש כאן קנין יד שזה כמו חצר ובפשוטו משמע שלצד הגמ' שמשיכה לא מועיל גם חצר לא מועיל אמנם אפשר לדחוק דכוונת הגמ' דמשמע דמדובר גם במקרה שלא הכניס לידו אלא עשה רק מעשה משיכה וכן ביאר החזו"א אמנם הנה הגמ' עונה שהחיוב כי הוא ציער את הישראל ומאי לא ניתן להישבון דאינו בתורת הישבון וביארו התוס' בעירובין ס"ב. שכוונת הגמ' לשאול דאם הוא לא קונה א"כ זה נשאר של הישראל ולמה הוא לא צריך להחזיר לו והגמ' עונה שמדובר שהוא אכל את זה וכה"ג חידש ר' יוחנן שאין דין להחזיר ולפ"ז כוונת ר' יוחנן גם למסקנא שלא צריך להחזיר והטעם כי אכל ואין להקשות ממקרה שהכניס לחצירו דאז באמת פטור כי זכה בזה וגם אם לא אכל

אמנם עיין רש"י שם שביאר שלא ניתן להישבון הכוונה שלא שייך כאן השבה כיון שלא הכניס הדבר לרשותו דהינו שכל השבה בעלמא כי היה כאן מעשה הכנסה לרשותו משא"כ כאן וע"ש שכתב שזה גם סברא על יותר מש"פ ומה שנקט פחות מש"פ להשמיע שגם כה"ג נהרג על זה וכן הוא בריטב"א וצ"ע הרי ר"י וודאי משמע שדיבר גם אם הכניס לידו או לחצירו וכה"ג ביותר מש"פ אין סיבה שלא יתחייב להחזיר ואיך כתבו רש"י והריטב"א שגם ביותר מש"פ שייך את לשונו של ר' יוחנן ולכאורא מוכרח מזה דס"ל שגם חצר ויד לא מועיל בעכו"ם וצ"ע דהרי הריטב"א לעיל הביא מהרמב"ן שמועיל בחצר ובהכרח כנ"ל לחלק בין ישראל לעכו"ם או דגם הריטב"א מודה דבמקום דמחוסר כסף לא מועיל גם חצר וכנ"ל אמנם זה אינו דהריטב"א הוכיח מגניבה דלא כתוס' שבמתנה אין החיסרון דהינו שנקט שכאן זה לא נחשב מחוסר כסף ובכל אופן מבואר שחצר לא מועיל וצ"ל כנ"ל שבגוי זה אחרת וצ"ע

והנה אם ננקוט כביאור לעיל בריטב"א שהגמ' שאלה בכל גזילה ולפ"ז מה שבישראל לא קשה איך שיך גזילה וצ"ל על ידי חצר אמנם שמעתי להקשות דהתורה אומרת אם המצא תמצא בידו הגזילה ומדובר על שור והניחא אם משיכה מועילה לענין גזילה א"כ כוונת התורה במשיכה אבל אם זה לא מועיל כדחזינן בעכו"ם א"כ כה"ג שלא יכול להיכנס כל השור ביד איך חייבים עליו ובפשוטו לא מגביהים שור והנה על הצד שישראל מעכו"ם קונה במשיכה א"כ יתכן שלענין גזילה זה מעשה קנין אמנם לצסד זה של הגמ' שבין עכו"ם ובין ישראל בכסף ומבואר בריטב"א שגם מתנה וגזילא מועיל א"כ צ"ע כנ"ל

**הראיות מכמה דוכתי לענין חצר האם מועיל על הצד שמשיכה לא מועילה**

ט] והנה הגמ' בע"ז אומרת אמר אמימר משיכה בעכו"ם קונה תדע דהני פרסאי משדרי פרדשני להדדי ולא הדרי בהו ועיין רש"י ביאור אחד שהכוונה ששולחים דורון ולא חוזרים בהם ועיין תוס' שכתבו שלפ"ז מוכח שגם במתנה לא מועיל משיכה אמנם עיין ריטב"א שביאר שהיו נותנים דורון לשרים שיפקחו על עיסקיהם והיו מאחרים לפקח על עיסקיהם ובנתים לא היו חוזרים בהם ומוכח שמשיכה קונה עכ"ד והנה ברש"י היה מקום לבאר שהנידון שמיד שנתנו להם לא חזרו בהם אמנם הריטב"א ביאר שהכוונה שהם מאחרים פקח ולא חזרו בהם ומשמע גם לאחר כמה ימים ובפשוטו וודאי הביאו את זה לבתיהם ואם נימא דחצר וודאי קונה א"כ מה הראיה אלא בהכרח שגם חצר לא קונה והנה לריטב"א הנ"ל יוצא שזה לא מתנה אלא משיכת חפץ של מקח ולפ"ז אין ראיה מרש"י שגם במתנה יש החיסרון שמשיכה לא קונה ודלא כתוס' שהוכיחו מרש"י שגם במתנה יש חיסרון

והנה עיין מרדכי בפרק הזהב שהביא את התוס' שבמתנה וודאי שאין חיסרון דאל"כ אין צורה איך לזכות במציאה ומתנה ומשמעות דבריהם שגם חצר ויד לא יעזור

וכן הנה שיטת הרמ"ה והר"ן והרי"ד בב"ב ע"ו: דכל הגבהה עוזר מטעם יד וכן הוא בפשטות שיטת רש"י בכתובות והנה מפורש בגמ' בע"ב דעל הצד שמשיכה לא עוזר בעכו"ם ה"ה הגבהה לא עוזר ולפ"ז שכל הגבהה זה יד מוכח שגם יד וחצר לא עוזר אמנם הרמב"ן וריטב"א ורשב"א בקידושין כ"ו: נקטו שזה דרבנן ולפ"ז יש מקום לדון כנ"ל

עוד יש להוכיח דעיין גמ' בכורות י"ג. דדנה דלישראל בחדא ולגוי לא עוזר כלל והגמ' אומרת ק"ו אם גופו קני ממונו לא כ"ש והקשו התוס' אולי חליפין ודנו האם חליפין עוזר בעכו"ם וצ"ע למה לא הקשו אולי חצר דזה וודאי מועיל בעכו"ם כמבואר בגמ' בע"ז ולכאורא מוכח שחצר זה כמו משיכה ועד כמה שמשיכה לא עוזר גם חצר לא עוזר ובאמת לכאורא מוכח מעיקר הגמ' דחצר גם לא מועיל דאל"כ מה הראיה מצד ק"ו הרי אולי קונה בחצר ואין לומר שהגמ' עושה ק"ו על עצם הקנין כדהוכיח שם השטמ"ק מהא דעבד ברי נקנה בכסף וממונו לא נקנה ואולי יש לדחוק שהגמ' רוצה מעשה קנין שעוזר גם באחד שאין לו חצר אמנם כמו שבמתנה בהכרח הכוונה חצר ה"ה כאן ובהכרח שבעכו"ם לצד זה גם חצר לא עוזר וצ"ע

עוד שמעתי לדון דהנה מבואר בגמ' דנכסי יתומים הרי הם כהקדש ואם משכו מהם חפץ במאה והוקר ועמד במאתיים היתומים יכולים לחזור בהם והנה כתב הטור דהטעם מצד שהעמידו אותם על דין תורה והנה פשטות הדברים וודאי משמע שזה גם אם הכניס לחצירו וביותר דעיין מרדכי שנקט שיש כאן טעם מצד שרבנן אמרו שהם כהקדש והקשה למה הגמ' אומרת טעם זה ולא שהעמידו אותם על דין תורה וכתב להוכיח מזה שהלכה כר"ל ואם נימא דגם לר"י מועיל חצר א"כ לא קשה כלל דהגמ' אמרה נפק"מ גם אם הקונה יכניס את זה לחצרו אלא מוכח שגם בחצר לא מועיל למ"ד שמעות קונות

והנה הראשונים כולם דנו בב"מ מ"ז: למה תיקנו שמשיכה לבד קונה ולא תיקנו שיצטרכו גם מעות שלא יעקר הדאוריתא לגמרי ותירצו דהלוקח יאמר לו נשרפו חיטיך בעליה והנה הדרך הרגיל שהוא מביא הפירות לביתו וכה"ג הוא קונה בחצר ודוחק לומר שחששו שיקרה לזה משהו בדרך דמנ"ל שיש כזה חשש ובפשוטו משמע שלר"י גם חצר לא מועיל ועיין רמב"ן שגם דן בזה ואם נימא דהרמב"ן מודה דבמחוסר כסף לא מועיל חצר וכנ"ל א"ש

והנה עיין תוס' בע"ז ע"א. ד"ה רב שכתבו לחשוש לשיטת רש"י שעכו"ם קונה בכסף ולכן כתבו שראוי שיתן כסף וגם ימשוך לרשותו או בסימטא ואם אין לו רשות מקנה לו הישראל חדר בביתו והעכו"ם ימשוך לשם ע"ש וכן הוא בהגהות אשר"י ריש פ"ה דע"ז ובמרדכי שם וצ"ע עד כמה שהוא מקנה לו רשות או שיש לו רשות למה צריך גם לתת כסף אלא בהכרח שעל הצד שכסף קונה לא מועיל חצר אלא שצ"ע שיתן את זה במתנה לעכו"ם ובזה מועיל משיכה לבד וה"ה חצר וצ"ל שחששו גם לשיטת רש"י שהתוס' הוכיחו מדבריו שגם במתנה לא מועיל משיכה אמנם עדין צ"ע למה כתבו שימשוך לשם ולא מועיל שיקנה בחצר דהרי על הצד שמשיכה מועיל בפשוטו וודאי שגם חצר מועיל כמבואר בגמ' שעוזר כליו של לוקח לולי החיסרון שזה ברשות מוכר ושמעתי לדון דס"ל שכיון שמקנה רק אוזן או משהו בבהמה א"כ זה כמו כליו של מוכר ברשות לוקח שלא מועיל בתור חצר ולאחרונים שלא עוזר חצר אפילו בסמוך והגמ' ס"ל שחצר משום יד אבל להלכה שזה מצד שליחות זה לא מועיל

והנה עיין רא"ש פ"ק דבכורות סימן ב' ובסוף המסכת בהלכות פדיון בכור שכתב וז"ל ולהסתלק מהספק היה צריך העובד כוכבים למשוך הבהמה שיקנה אוזן שלה וגם שיתן דמים והמחוור שבכולן שיקבל מן העובד כוכבים פרוטה ויקנה לו המקום שהבהמה שם ויקנה לו אוזן הבהמה וכו' עכ"ל והנה בפשוטו כוונתו לקנין חצר וכן הוא בנימוקי יוסף והיה מקום לומר שכוונתו שיקנה המקום בכסף וממילא קונה הבהמה בחצר וזה מועיל לכו"ע וס"ל שבחצר מועיל לכו"ע ואין לומר מצד שזה מתנה דא"כ שיועיל משיכה ובהכרח שחששו לשיטת רש"י שלא מועיל גם במתנה אמנם עיין בש"ך ובשאר פוסקים שנקטו שכוונת הרא"ש שהפרוטה גם בעד האוזן דהינו שיש כאן קנין כסף וגם קנין חצר ולפ"ז אדרבא מפורש שאפילו שיש כאן קנין חצר בכל אופן לשיטת רש"י צריך דוקא כסף ואפילו במתנה והנה ברבינו ירוחם הלשון שזה קנין אגב וכן ביאר הט"ז דהינו דס"ל שאין כאן קנין חצר ולפ"ז בפשוטו לא צריך גם כסף אמנם כבר הבאינו דהנימוק"י כתב שזה מדין חצר וכן פשטות הרא"ש שלא הזכיר שצריך לומר אגב וכן רבינו ירוחם אין כוונתו לקנין אגב אלא לקנין חצר

אמנם שמעתי לדון דהרי כל הסיבה שהראשונים חששו לשיטת רש"י מצד שקי"ל כר"ל שבישראל משיכה קונה ולא בעכו"ם א"כ יתכן שלצד זה אין ללמוד חצר מישראל לעכו"ם דהרי כמו שמשיכה לא קונה בעכו"ם שיסודו ההכנסה לרשותו ה"ה חצר ואין ללמוד מישראל אמנם לצד שמעות קונה בשניהם או בישראל יתכן שיש מקור מהתורה שגם חצר עוזר ואין לנו מקור לסברא של מחוסר כסף וז"ב

עוד שמעתי לדון דעיין חידושי הר"ן בב"מ י. שהקשה אם עוזר קנין ד"א במקח למה רבנן תיקנו קנין משיכה וע"ש מה שישה ואם נימא דבמקח וממכר גם חצר לא עוזר א"כ רבנן רק אמרו שאין החיסרון של מחוסר כסף וממילא עוזר גם חצר וגם משיכה ומשמע מהר"ן דחצר עוזר מדאוריתא ומשיכה מדרבנן אמנם יתכן דעתו כרמב"ן שהחיסרון הוא לא מחוסר כסף אלא שאין מקור לקנין משיכה כלל וגם במתנה זה לא עוזר

**לראשונים שגם במתנה לא מועיל משיכה איך קונים מתנה מעכו"ם ובדין הפקר**

י] עיין לעיל דהבאינו דהרמב"ן ס"ל שגם במתנה לא מועיל משיכה והתוס' נקטו שכן הוא דעת רש"י בביאורו בפרדשני וכן התוס' והמרדכי וההגהות אשר"י וכן המרדכי בב"מ בשם רבינו מאיר כתבו לענין בכור לקנות בכסף ובמשיכה אפילו שזה מתנה ולא כתבו במשיכה לבד ומשמע שחששו לשיטת רש"י שרק מעות קונות ואפילו במתנה והארכנו לדון האם בחצר עוזר ומשמעות הדברים בשיטת רש"י שעד כמה שכסף לא עוזר גם חצר לא עוזר

והנה צ"ב א"כ איך בקנין מעות המוכר זוכה במעות והניחא לתוס' כיון שביחס למעות אין זה מחוסר כסף א"כ ממילא הוא זוכה במשיכה אמנם לרמב"ן צ"ע והניחא אם עוזר חצר אמנם לראשונים שדיקו מרש"י שגם חצר ויד לא עוזר א"כ קשה כנ"ל וצ"ל שהדין זכיה בכסף הוא בקנין כסף עצמו דהינו שזה עצמו מכלל דיני קנין כסף שבהעמדת המעות לקנין החפץ המוכר זוכה במעות וממילא הלוקח זוכה בחפץ

אמנם עדין צ"ע איך עכו"ם זוכה במציאה והיה מקום לומר דמצאנו דיש מ"ד דהבטה בהפקר זוכה דהינו שיותר קל לזכות בהפקר וכמבואר בתוס' בב"ק כ"ט: שדנו שאפילו אם בעלמא צריך הגבהה שלשה בהפקר מספיק טפח אמנם עיין ריטב"א בעירובין ע"ט הביא הראשונים הנ"ל וכתב שאדרבא כשיש דעת אחרת מקנה זה יותר קל לזכות בזה והנה לצד הגמ' שעכו"ם קונה במשיכה וישראל במעות א"כ ישראל שקונה מההפקר זה לא גרע מהקונה מעכו"ם שמועיל משיכה אמנם לשיטות שגם עכו"ם וגם ישראל בכסף צ"ע אמנם עיין חזו"א בכורות סימן י"ח שנקט שגם הפקר לרמב"ן לא מועיל משיכה וצ"ל שאין ללמוד מעכו"ם ששם יש סברא שדת אחרת מקנה אותו יותר קל לזכות

והנה לפ"ז לא יועיל שעכו"ם יקנה מתנה לא בחצר ולא במשיכה וצ"ע במה הוא יקנה והרי מפורש בנביאים שהיו רגילים לתת מתנה והנה עיין רש"י בכורות שכתב על הגמ' דבעכו"ם כלל וכלל לא שלא יזכה עד שיכנס לחצירו וצ"ע הרי מבואר בע"ז ששיטת רש"י שאם כסף לא קונה ה"ה חצר א"כ למה כאן יזכה חצר ועיין שו"ת חת"ס שימן ש"ט שכתב שזה וודאי שאם מכר לגוי והוא שילם והכניס לרשותו או שהביא לו מתנה שהכניס לרשותו שמצדו הוא עשה מה שביכולתן לעשות ונגמר כל הענים שביניהם זה וודאי מועיל וזה כוונת רש"י עד שיכנס לרשותו שהכוונה לאחר שנתן כסף והכניס לרשותו הוא וודאי קונה ורק במכר אם לא נתן דמים שלא נגמר הענין ביניהם אפילו אם עשה משיכה או חצר הוא עדין לא זוכה ובזה א"ש דבמכר ונתן דמים והכניס לרשותו וודאי קנה בין בישראל ובין בעכו"ם

**בדין קיבל עליו לדון בדיני ישראל**

י"א]עיין בגמ' בבכורות ובע"ז דאם עכו"ם קיבל עליו לדון בדיני ישראל זה סיבה שגם אם מעות קונות אצלו זה לא יקנה וגם אם משיכה לא קונה אבל אצלו זה יקנה והנה הב"י כתב לחדש שגם שרבנן ביטלו קנין כסף אבל אם מתנים מפורש שיקנה בקנין כסף זה מועיל והקצוה"ח כתב שכדבריו מבואר בסוגין דהינו שכל שזה מעשה קנין במקום אחר אם הם מסכמים ביניהם שזה יועיל זה עוזר ועיין חזו"א שכתב לדחות שכאן זה רק מחילה ורשות להשתמש ע"ש מה שדחק ושמעתי לבאר על פי תוס' שכאן כל החיסרון שזה מחוסר כסף א"כ בזה וודאי שייך למחול על דבר זה וממילא קונה כמו בהפקר ובמתנה וראיתי מביאים שכן הוא בחידושי ר' מאיר שמחה קידושין כ"ו אמנם לשיטת הרמב"ן שלא מועיל כלל כי אין לנו מקור בהכרח כביאורים הנ"ל

**בענין שכירות האם הוי מחוסר כסף ובמכירה בהקפה**

י"ב]עיין חזו"א חו"מ ליקוטים לדף צ"ט. וכן הוא בחידושי רבינו מאיר שמחה על התוס' שם דכתבו דשכירות כיון שאינה משתלמת אלא לבסוף ממילא זה לא חשיב מחוסר כסף ומועיל מדאוריתא משיכה לתוס' ולכאורא יש מקום לדון דגם אם קבעו שזמן הפירעון עדין לא הגיע כגון שמוכר בהקפה שכה"ג זה כאילו עכשיו אין זה מחוסר כסף אמנם סתימת הראשונים לענין בכור שלא כתבו שלכן מועיל משיכה משמע לא כך אמנם הראשונים כולם חששו לרש"י שגם במתנה לא מועיל משיכה וצ"ע

**המורם מהנ"ל**

]נחלקו ר"י ור"ל האם מעות קונה מדאוריתא או משיכה קונה ודעת רוב הראשונים כר"י שמעות קונה מדאוריתא והראשונים נקטו בדעת רש"י שפסק כר"ל שמשיכה קונה מדאוריתא

]לענין עכו"ם דעת רוב הראשונים שזה הפוך אמנם דעת רבינו חיים כהן שהלכה כר"י ועכו"ם זה כמו ישראל וברמב"ם מבואר שבעכו"ם קונה גם כסף וגם משיכה וברש"י מבואר דעתו שבעכו"ם קונה כסף ולא משיכה ובפשוטו זה כר"ל ועיין מה שכתבנו לדון בזה

]בפשוטו לר"י בישראל קונה רק כסף ולא משיכה וכן דעת רוב הראשונים אמנם במאירי וריא"ז ובריטב"א הישן בשם הר' שלמיא כתבו ששניהם מועיל וכן דייקו האחרונים בדעת הרמב"ם ויש שרצו לומר שזה דעת רש"י ובפשוטו וודאי שבגמ' יש צד לא כך אלא שלהלכה כך קי"ל

]במקום שרק מעות מועיל כתבו התוס' דלענין מתנה ומציאה שזה לא מחוסר כסף קונה משיכה ושאר קנינים אמנם ברמב"ן מבואר שלענין מתנה לא מועיל משיכה כי אין לזה מקור ולענין הפקר החזו"א נקט שלא מועיל אמנם יש מקום לדון שלצד שמעכו"ם עוזר ה"ה מהפקר ולענין הלכה בבכור הראשונים כולם חששו לשיטת רש"י שעכו"ם קונה בכסף ולא עוזר משיכה גם במתנה

]עיין תוס' שנקטו שגניבה זה כמו מקח ומבואר שאין הסברא כי אפשר קנין כסף אלא כי לא נגמר העסק בינינו וכ"ש בגניבה שהוא לא מוכן לתת

]בישראל שמעות קונה ולא משיכה בפשוטו קנין סודר ואגב וודאי מועיל ולענין חצר ויד דעת הרמב"ן שמועיל ובפשוטו לשיטתו זה מוכרח מדין חצר של התורה אמנם בדעת תוס' אין לזה הכרח והקצוה"ח נקט שלא מועיל חצר והוכחנו כן מהרבה ראשונים ודעת החזו"א והמ"ב שמועיל חצר וצ"ע ואולי גם בדעת הרמב"ן יש שני חסרונות א. שמחוסר כסף ב. שאין מקור לקנין משיכה ונפק"מ לחצר שלא יועיל במכר וצ"ע

]בעכו"ם על הצד שמועיל רק מעות יש הרבה משמעויות שגם הרמב"ן מודה שלא מועיל חצר ויד ועל הצד שמשיכה מועיל בישראל ולא בעכו"ם א"כ וודאי שזה סיבה לחלק גם לענין חצר וכן מפורש בכל הפוסקים להחמיר שיטת רש"י בעכו"ם שגם חצר במתנה לא עוזר ואפילו בעומד בצידו אבל על הצד ששניהם קונים בכסף צ"ע הסברא לחלק אמנם כן מוכרח ברש"י והריטב"א אמנם עיין חת"ס שהוכיח מרש"י שבמתנה אם משך לרשותו ונגמר העסק לגמרי וודאי קונה

]באו"ז חידש שלר"ל שמשיכה קונה אבל במקום שאי אפשר משיכה כגון עובר מועיל כסף וכמו שתוס' כתבו שלר"י במתנה מועיל משיכה ובתוס' בעירובין כתבו שאין בזה סברא

]החזו"א והגרמ"ש דנו ששכירות כיון שאינה משתלמת אלא לבסוף זה כמו מתנה שקונה במשיכה מדאוריתא אמנם לענין מכירה בהקפה סתימה הדברים שלא קונה בכסף

]קנין אגב לענין עכו"ם ברמב"ן מבואר שמועיל ובקצוה"ח כתב שאם אגב זה דרבנן יש מקום לדון שלא תיקנו בעכו"ם

]נחלקו הראשונים האם מועיל סודר בעכו"ם

]קנין חצר בעכו"ם בפשוטו מבואר בגמ' שאם משיכה מועיל גם חצר מועיל אמנם יש שכתבו שזה רק עומד בצד שדהו ומדין יד אבל באינו סמוך שזה מדין שליחות שאין שליחות בעכו"ם יש אחרונים שכתבו שלא מועיל אמנם הקצוה"ח האריך לבאר שזה מועיל ועיין סוגית חצר מה שכתבנו בזה

]מבואר בגמ' שבעכו"ם שקיבל עליו לדון בדיני ישראל זה סיבה שמשיכה יקנה והחזו"א נקט שזה לא חלות קנין אמנם האחרונים נקטו לא כך ויש שלמדו מכאן לכל מעשה קנין שמצאנו בתורה שאם קובעים שיקנה זה קונה תמיד אמנם יש שכתבו שדוקא כאן דכל החיסרון כי זה מחוסר כסף ועל יד זה חשיב שזה לא מחוסר כסף וממילא מועיל כמו במתנה