י -לשמור ולא לחלק לעניים
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / ב_מ עניינים - הרב מאיר קאופמן / שומרים

כ"ט סיון תש"ע

**בדין לשמור ולא לחלק לעניים**

**א]בביאור הקושיא מהמשנה לבריתא ב"ק צ"ג.**

**ב]בפטור לשמור לא לחלק דזה גם אם נתן לשמור שלא על מנת לחלק ובטעם שצריך פסוק אפילו שזה אין לו מתירין**

**ג]שיטת הסמ"ע והרמ"א דאם לא נתן לחלק יש חיוב לגבי הגבאי**

**ד]בביאור דברי הנימוק"י דבלא נתן לו לחלק חייב להחזיר לצדקה**

**ה]בביאור שיטת הרמב"ם והריטב"א**

**ו]בקושית הראשונים על הרמב"ם שפשיעה חייב בעשו"ק דבממון עניים חזינן שפטור**

**ז]בהוכחת הקה"י מדין לשמור ולא לחלק שאפשר להעמיד שומר על דבר שלא שלו**

**ח]בדברי הרמ"א והשער המשפט סימן פ"ז בתביעה של ממון צדקה**

**ט]האם יש חיוב לצי"ש בשומר על ממון שאין לו תובעין**

**המורם מהנ"ל**

**בביאור הקושיא מהמשנה לבריתא ב"ק צ"ג.**

א]עיין משנה בב"ק צ"ב. קרע את כסותי חייב על מנת לפטור פטור ובגמ' צ"ג. ורמינהי לשמור ולא לאבד לשמור ולא לקרוע לשמור ולא לחלק לעניים אמר רב הונא לא קשיא הא דאתי לידיה הא דלא אתי לידיה אמר ליה רבה לשמור דאתי לידיה משמע אלא אמר רבה הא והא דאתי לידיה ולא קשיא הא דאתי לידיה בתורת שמירה הא דאתי לידיה בתורת קריעה עכ"ל הגמ'

והנה בתוכן קושית הגמ' עיין תוס' שם שהקשו מה קושית הגמ' הרי הבריתא זה פטור מדיני שמירה אבל אין פה מקור לפטור מצד דיני מזיק ותירצו בתירוץ הראשון שכוונת הגמ' שלענין לקרוע וודאי שלא צריך פסוק שהוא לא שומר דהרי מבואר במכילתא ר"ש אומר לשמור עד שיפקיד אצלו ויאמר הילך ושמור לי אבל אם אמר לו עיניך בו פטור דהינו שצריך קבלת שמירה וכה"ג שקיבל את זה לקרוע אין פה שום קבלת שמירה ובהכרח שבאים לפטור גם מצד מזיק וכן ביארו הרמב"ן והרשב"א והראב"ד שקושית הגמ' מצד שמשמעות הדברים שהבריתא באה לפטור גם מעצם הקריעה אמנם עיין תוס' שכתבו לבאר עוד שבאמת הבריתא באה לפטור מדין שומר שאם נתן לו לשמור ואמר לו שאם רוצה הוא יקרע את זה אין לו דין שומר אלא שסברא הגמ' שרק אם באמת הוא יפטר אם יקרע את זה אפשר לומר שאין לו דין שומר אבל עד כמה שהוא יהיה חייב אין סיבה שלא יהיה לו דין שומר

והגמ' עונה הא דאתי לידה הא דלא אתי לידיה וביארו הראשונים שאם לפני שנתן לו בקש ממנו שעוד מעט יביא לו לשמור ויוכל לקרוע כה"ג אמרינן שכוונתו באמת שיוכל לקרוע אבל אם רק בשעת הנתינה אמר לו שיכול לקרוע אמרינן שזה פיטומי מילי והגמ' שואלת שהרי הבריתא משמע שאמר לו בשעת הנתינה והגמ' עונה שיש חילוק שאם אמר לו בשעת ההפקדה כה"ג כוונתו ברצינות והוא פטור אבל אם נתן לו לשמור סתם ואחרי זה אמר לו שיכול לקרוע את זה כה"ג אמרינן שזה פיטומי מילי והוא חייב, כן ביארו רוב הראשונים. אמנם הבעל המאור פירש שכוונת הגמ' לישב שאם בא לידו בתורת שמירה והנידון אם הוא שומר או לא לגבי זה נתמעט שהוא לא שומר אבל אם זה הגיע בתורת קריעה דהיינו שהנידון האם הוא חייב על קריעתו בזה מבואר במשנה שהוא חייב

והנה שיטת הרמב"ם שבעבדים שטרות וקרקעות אפילו שנתמעט משמירה אבל הוא חייב בפשיעה ועיין תוס' בשבועות מ"ב: וכן בהגהות מימוני שהקשו שהרי פה במיעוט חזינן שזה מיעוט אפילו מפשיעה ולכאורא כל זה קשה לתוס' והביאור השני בבעל המאור שיסוד המיעוט בבריתא הוא מדיני שמירה אבל לראשונים שהמיעוט כאן הוא גם מדין מזיק וזה לא הלכה כלל בדיני שמירה א"כ אין זה קשור למיעוט של עשו"ק שזה רק הלכה בדיני שמירה ועיין לקמן מה שנכתוב בדעת הרמב"ם בס"ד

**בפטור לשמור לא לחלק דזה גם אם נתן לשמור שלא על מנת לחלק ובטעם שצריך פסוק אפילו שזה אין לו מתירין**

ב]בעיקר המיעוט של לשמור ולא לחלק לעניים צ"ב דהנה בהמשך הגמ' מובא ההוא ארנקא דצדקה דאתי לפומבדיתא אפקדא ר' יוסף גבי ההוא גברא פשע בה אתו גנבי גנבוה חייביה ר' יוסף א"ל אביי והתניא לשמור ולא לחלק לעניים אמר ליה עניי דפומבדיתא מיקץ קייץ להו ולשמור הוא ע"כ וכתב רש"י וז"ל קייץ להו ממון כך וכך לשבת לכל אחד הוי ליה ממון שיש לו תובעים וקרינא ביה לשמור עכ"ל דהיינו שכל הפטור מצד שזה ממון שאין לו תובעין וכל זה אם באמת אין זכות לעני לתבוע אבל אם יש לו זכות לבקש סכום מסוים א"כ הוא יכול לתבוע וחשיב שומר של העניים וצ"ע עד כמה שיסוד הפטור מצד ממון שאין לו תובעין ולכאורא זה סברא לפטור גם על מזיק ממש א"כ מה צריך פסוק על זה שיהיה פטור משמירה ולכאורא מצאנו בזה כמה ביאורים בראשונים ונבארם בס"ד

א.עיין רש"י שכתב וז"ל כי יתן וגו' לשמור דהפקידו אצלו לשמור חייב בפשיעה ולא כשהפקידו אצלו ע"מ לאבד או ע"מ לחלק לעניים דלא קרינא ביה לשמור דכיון דאמר ליה חלקיהו תו לא דמפקיד נינהו ומאן קאתבע ועניים לא מצו תבעי דלכל חד וחד מצי אמר לאו לדידך יהבינא אלא לאחריני עכ"ל ומשמעות דבריו דיסוד המיעוט שהגבאי לא יכול לגבות והטעם דזה לא שלו דהיינו דהיה מקום לדון דבר זה כדבר שלו ושיהיו חייבים לו קמ"ל שלא אלא שעדין שיתחייבו לענים כי זה שלהם ועל זה כתב רש"י שזה ממון שאין לו תובעין וכן הוא בלשון הרמב"ן במלחמות ובמאירי וברבינו יונתן שגם אם הוא הזיק את זה הוא פטור ודבר זה נלמד מכאן וצ"ב מה הצד שהוא יהיה חייב לו הרי זה לא שלו ועיין מחנה אפריים שומרים ט"ז שביאר דהרי רש"י בפרק הניזקין ביאר לגבי כהנים שפיגלו במקדש מזידין חייבים שזה אפילו בנדבה ומצד שהוא הרי רוצה להביא קרבנו שלכן הקדיש את זה א"כ ה"ה כאן שרוצה לתת לעניים ויש לו את זה עדין לענין לקים בזה את המצוה זה סברא שיתחייבו לו ולכן צריך מיעוט שברגע שנתן את זה לחלק חשיב שזה כבר לא שלו כלל וממילא אין סיבה להתחייב לו ולשון רש"י דכיון דאמר ליה לחלק תו לא דמפקיד נינהו ומשמע שזהו יסוד הפטור ולפ"ז גם אם יתן למישהו לשמור לא בתור לחלק כל שזה לא שלו הוא יהיה פטור ועיין מחנה אפריים שם שהביא כן בשם הראב"ן הרשב"א ורבינו ירוחם שגם אם הבעלים יפקיד ביד מישהו לא על מנת לחלק הוא יהיה פטור עוד דן שם שיהיה חייב מצד שטובת הנאה ממון

ועיין משנה למלך פ"ד ממלוה ולווה בתו"ד בד"ה עוד, שכתב להקשות כנ"ל מה צריך פסוק על ממון עניים תיפו"ל שזה ממון שאין לו תובעין ותירץ וז"ל הא לא קשיא ולא מידי משום דהיא גופא אשמועינן קרא דהאי מיקרי ממון שאין לו תובעין משום דהוא אמינא כיון שהגזבר מסרן בידו לחלק ממון שיש לו תובעין הוא שהגזבר תובע מן הנפקד שכל זמן שלא עשה שליח שליחותו ברשותא דגיזבר קיימי וכו' עכ"ל

ועיין מרדכי פ"ק דב"ב סימן תק"ג שביאר שכשגבאי צדקה מפקיד לגביו זה ממון שיש לו תובעים דהוא תובע ורק מצד שזה ממון שעומד לחלק לכן פטור מצד הפסוק ועיין מחנה אפרים שכתב שמשמעות דבריו שגם אם הוא עצמו לא עומד לחלק הוא פטור שזה ממון שעומד לחלוקה והוא כנ"ל

עיין מרדכי סוף פ' החובל ס' ק"א וז"ל ובמקום דלא קייץ להו פטור משום דממון שאין לו תובעין הוא ומיהו אם הגבאי אומר לשומר שמור לי לצורכי ארנקי של צדקה ואם תפשע תתחייב לי חייב והוא אינו יכול לפטור עצמו אלא משלם לגבאי והגבאי מיהא יש לו להחזיר לעניים ואין לו להרויח בדבר כי למה יעשה סחורה במעות של צדקה דקיימא לו כר"י דאמר כיצד הלא וכו' עכ"ל והנה מבואר מדבריו מפורש שאם לא יאמר מפורש שיתחייב לו הוא פטור אפילו שהגבאי הביא לו לשמור ולא לחלק אלא שנקט שאם אמר לו מפורש שיתחייב חל עליו חיוב [והרמ"א סוף סימן רצ"ב העתיק דין זה אפילו ללא שאמר לו שיתחייב לו ועיין סמ"ע לקמן שביאר דין זה בדרך אחרת] וצ"ע במה חל עליו חיוב ומשמע שסתם פרשת שמירה חל החיוב לבעל הממון וכיון שאין לו תובעין לא חל חיוב אבל כאן שמפורש החיל החיוב לעצמו חל חיוב אליו ועיין מה שכתבנו בזה בסימן ג' בסוגיא דכיצד הלא וכו'

והנה לנ"ל משמעות הדברים שהיה מקום לדון שהגזבר שהביא לשמור יש לו זכות תביעה והפסוק בא לחדש שאין לו זכות תביעה וממילא ביחס לענים זה אין לו תובעין או שהנידון שביחס לעניים כה"ג הוי כממון שיש לו תובעים קמ"ל שלא

**שיטת הסמ"ע והרמ"א דאם לא נתן לחלק יש חיוב לגבי הגבאי**

ג] ב.ועיין סמ"ע סימן ש"א וכן האריך בשער המשפט סימן פ"ז סעיף מ' שיש כאן נידון לחייב למי שנתן לשמור ועל זה יש מיעוט לשמור ולא לחלק לעניים שכלפיו אין חיוב שמירה אלא שא"כ שיהיה חיוב לעניים דכלפם זה ממון שעומד להגיע אליהם ועל זה הפטור מצד ממון שאין לו תובעים וע"ש שאם הוא יתן לשמור שלא על מנת לחלק השומר יהיה חייב ובזה ביאר את פסק הרמ"א שם והנה לפ"ז מבואר שאפילו שזה לא של הגבאי אבל שייך דין שומר אליו ורק שעד כמה שנותן לחלק לא חל דין שמירה ולכן אם לא נותן לחלק חל דין שמירה וצ"ע למה שיחול דין שמירה כלפיו הרי זה לא שלו ובפשוטו משמע שאדם יכול להעמיד שומר גם על דבר שזה לא שלו ויתכן שזה רק כאן שיש לו ענין לחלק לעניים ואולי יש לו בזה טובת הנאה כה"ג יכול להעמיד שומר להעמיד לו הדבר למטרה זו או את דמי הדבר ועיין לקמן

**בביאור דברי הנימוק"י דבלא נתן לו לחלק חייב להחזיר לצדקה**

ד]והנה מבואר בגמ' ב"ק קי"ז: דהיה אדם שנתנו לו לשמור ארנקי של צדקה ובאו עליו שבאים ונתן להם ופטרו רבא מצד שאין לך פדיון שבויים גדול מזה ומשמע שללא זה הוא היה חייב והקשה הרא"ש הובא בשטמ"ק ובנימוק"י הרי יש מיעוט לשמור ולא לחלק לעניים וכוונתם דמצד מזיק הוא וודאי פטור כי זה ממון שאין לו תובעים אמנם עדין היה מקום לחייב כי הוא קיבל על זה שמירה מהגבאי ועל זה הביאו הדרשא ולא לחלק לעניים ותירץ שכאן לא הביאו לו לחלק אלא לשמור את זה ולהחזיר לו והוא יחלקנו ובפשוטו זה על דרך הסמ"ע הנ"ל שכה"ג אין הפטור שזה לא לחלק והנה מבואר שם ברא"ש שאם היה מחלקו לעניים אפילו שלא נתן לו את זה בשביל זה הוא היה פטור וזה מבואר בגמ' דזהו הטענה שאין לך פדיון שבוים גדול מזה וזה סברא שהשתמש אם הכסף למה שזה עומד אבל עד כמה שהיה חל כאן דין שומר אליו זה לא סברא לפטור ומבואר שכל הדין שמירה חל כלפי שהכסף יעמוד למה שהוא שייך ורק לגבי זה יכול להעמיד שומר אבל לא שיכול להעמיד שומר כלפיו אפילו שזה לא שלו ויתכן שזה רק מצד האומדנא שזהו השמירה הנצרכת

והנה עיין מאירי ורבינו יונתן בדף צ"ג. שאפילו שביארו שיסוד הפטור של על מנת לחלק זה גם לענין מזיק דהינו על דרך רש"י שזה לא שלו אבל כתבו שאם לא נתנו את זה לשומר לחלק הוא חייב אלא שביארו כי ידו כיד עניים ומשמע שהכוונה שאפילו שזה ממון שאין לו תובעין כל זה עד כמה שנדון שהשמירה חלה לכל עני בפרטות אבל עד כמה שיש גבאי והוא תובע לצורך כולם כה"ג חשיב ממון שיש לו תובעים ולפ"ז יתכן שגם זה כוונת הרא"ש הנ"ל שכיון שזה לא לחלק א"כ הוא יכול לתבוע בתור יד עניים ולא בתור שהוא נתן לשמור ולפ"ז פשוט שעד כמה שנתקיים בזה דין הצדקה שאין לו שום סיבה לתבוע

**בביאור שיטת הרמב"ם והריטב"א**

ה] והנה כתב הרמב"ם פ"ה משאלה ה"א מי שהפקידו אצלו ממון של עניים או של פדיון שבויים ופשע בהם ונגנבו פטור שנאמר לשמור ולא לחלק לעניים והרי הוא ממון שאין לו תובעים אפילו באו עליו גנבים וקדם והציל עצמו בממון שבוים פטור אין לך פדיון שבוים גדול מזה וכו' עכ"ל ועיין מחנה אפרים שומרים ט"ו שכתב לדיק שהמקרה של אין לך פדיון שבוים גדול מזה מדובר באותו אופן שיש המיעוט של לשמור ולא לחלק וצ"ע א"כ למה צריך להגיע לטעם זה תיפו"ל מצד לשמור ולא לחלק וביאר שזה רק סברא לפטור משומרים ולא ממזיק בידים וכאן זה מזיק בידים ולכן צריך להגיע לסברא שאין לך פדיון שבוים גדול מזה וכן הוא בתלמיד הרשב"א שם שהביא שהרשב"א הקשה הרי לשמור ולא לחלק ותירץ קושית רבו שכאן החיוב מצד מזיק והנה בלשון הרמב"ם מפורש שזה ממון שאין לו תובעין וצ"ע א"כ למה שיתחיב מצד מזיק ובהכרח שבאמת ביחס לעניים יש כאן סיבה לפטור גם מצד מזיק וגם מצד שמירה דזה אין לו תובעין אלא שעדין יש כאן מקום לחייב ביחס לתורם הצדקה ועל זה יש מיעוט מתורת שומר אבל לא נתמעט מתורת מזיק וצ"ב הטעם ועיין מחנה אפרים שביאר כמו שכתב רש"י לענין כהנים שפיגלו שהפסידו לבעלים לקיים מצוותו וזה גם הסברא כאן ולענין שומרים יש כאן פטור

והנה המחנ"א נקט שמלשון הרמב"ם משמע שגם אם לא נתן לו לחלק יש פטור מצד דיני שמירה אמנם בדעת הראשונים שכל הפטור אם נתן לו לחלק אפשר לבאר שעד כמה שלא נתן לחלק יש כאן דין שמירה למפקיד מצד סברא הנ"ל אמנם בעיקר סברת רש"י תמהו האחרונים מדין גזלן הקדש שפטור לבעלים ועיין קה"י בכורות סימן כ"ז מה שהאריך בזה והביא שיש ראשונים שחלקו בזה על רש"י ושהעמידו דוקא בקדשים שחייב באחריותן

ועיין ריטב"א חולין ק"ל: דמבואר בגמ' דמזיק מתנת כהונה או שאכלן פטור מצד דהוי ממון שאין לו תובעין שכל זה בתרומה אבל צדקה וודאי הוי כמו ממון השותפין וודאי שמזיק ממון צדקה חייב והוכיח דבר זה מהא דצריך מיעוט לשמור ולא לחלק לעניים ותיפו"ל שזה ממון שאין לו תובעין אלא בהכרח שכאן לא שיך פטור זה וזה רק מיעוט משמירה עכ"ד ולפ"ז לא קשה כלל מהגמ' קי"ז דשם החיוב מצד מזיק ועיין חוו"ד סימן ק"ס שהאריך על דרך זה אמנם ברמב"ם מבואר שהוי ממון שאין לו תובעין ובכל אופן חייב מזיק וצ"ל כנ"ל

**בקושית הראשונים על הרמב"ם שפשיעה חייב בעשו"ק דבממון עניים חזינן שפטור**

ו]והנה שיטת הרמב"ם שעשו"ק אפילו שהתמעט מחיובי שומרים אבל בפשיעה הוא חייב ועיין תוס' ורא"ש שבועות מ"ב: שהקשו הרי מבואר בגמ' שיש מיעוט לשמור ולא לחלק לעניים ומבואר בסוגין שזה פטור גם מפשיעה ועיין שער המשפט סימן פ"ז סקכ"ו שכתב שלראשונים שגדר המיעוט כי הוי ממון שאין לו תובעין ולכן אין כאן חיוב א"כ לא קשה כלל דכמו דמזיק גמור פטור ה"ה כאן דהינו דאם המיעוט מגלה דאין כאן בעלות לגבאי או לתורם א"כ ממילא זה סברא לפטור לגמרי ובאמת דהמהרי"ק שורש ו' סק"ג כתב שהרמב"ם שהוסיף דהוי ממון שאין לו תובעין בא לבאר למה כאן פטרינן גם מפשיעה ובאמת דמדברי הראשונים שהקשו חזינן שס"ל שזה פטור מיוחד מדיני שומרים ולפ"ז וודאי שיש מקום לומר שכל הפטור אם קיבל לחלק אבל אם קיבל לשמור אין על זה המיעוט וכמו שהבאינו לעיל מהסמ"ע בביאור דעת הרמ"א אמנם בדעת הרמב"ם דהבאינו דמזיק חייב חזינן שיש כאן על מה לחייב א"כ הדרא קושיא לדוכתא ועיין ש"ך שכאן המיעוט שהוא לא שומר וצ"ע הא גופא קשיא למה כאן גדר המיעוט כך ויש מקום לומר שאם המיעוט על החפצא אבל ביחס לגברא יש חיוב כה"ג מסתבר שזה לא פטור מפשיעה אבל אם המיעוט מצד הרשות ממון כה"ג עד כמה שזה פטור זה סיבה לפטור לגמרי ולפ"ז גם בהקדשות יהיה פטור וכמו שנקט המגיה לנתה"מ במשובב סימן צ"ה וזה דלא כש"ך שנקט לחייב וצ"ע

**בהוכחת הקה"י מדין לשמור ולא לחלק שאפשר להעמיד שומר על דבר שלא שלו**

ז]והנה כתב הריטב"א בב"מ מ"ב: דאם אדם שהוא לא בעלים מעמיד שומר על חפץ שלא שלו לא חל כלום ועיין קה"י שהקשה א"כ מה צריך פסוק לשמור ולא לחלק לעניים הרי זה ממון שאין לו תובעין ובהכרח שהנידון שיהיה כאן דין שמירה למפקיד ועד כמה שאדם לא יכול למנות שומר על דבר שלא שלו א"כ מה צריך מיעוט והנה הריטב"א לשיטתו דהוי ממון שיש לו תובעין ורק שיש כאן פטור מדיני שומרים א"כ לא קשה כלל דבלא זה היה חל חיוב לעניים וכן למבואר ברמב"ם שיש כאן מקום לחייב מדין מזיק לגבאי א"כ מאותו טעם הוא יכול למנות שומר ולרמב"ן ורש"י שיסוד הדין שנלמד כאן דהוי אין לו תובעין וכמו שהבאינו מהמהרי"ק דהינו שהיה מקום לדון שלגבאי יש בזה זכות קמ"ל שלא א"כ גם לא קשה כלל אמנם אם נימא דמדין מזיק וודאי פטור וכמו שחזינן מקושית הראשונים מהגמ' ב"ק קי"ז ורק דעדין היה מקום לחיב מצד שומר וגם לאחר המיעוט יש שס"ל שלא נתמעט אלא אם קיבל לחלק א"כ קשה כנ"ל

והנה בעיקר הנידון האם אדם יכול להעמיד שומר על ממון שלא שלו עיין מחנ"א סימן כ' שנקט פשוט שבהעמיד שומר על חפצו ומכרו וודאי שאין חיוב שמירה לראשון וכן עיין שו"ע סימן ע"ב ס" דבקיבל משכון מגוי ונתנו לחברו לשומרו ומת הגוי שדנו מי זכה בזה אבל דעת כל הפוסקים שזה וודאי שלא נשאר לו דין שומר לראשון ובהכרח שרק עד כמה שיש לו הפסד מאבידת המשכון יכול להעמיד שומר ולא במקרה אחר ויתכן שגם בסוגין זה רק כי יש לו דין שמירה על ממון זה להגיע לעניים אפילו שאין לו חיוב אחריות וצ"ע והארכנו בזה סימן ג' סק"ב

**בדברי הרמ"א והשער המשפט סימן פ"ז בתביעה של ממון צדקה**

ח]עיין סימן פ"ז סעיף ל"ה ברמ"א וז"ל ולכן מי שתבעו חברו שיחזיר לו ממון צדקה שהפקיד בידו והוא יחלקם לעניים וזה משיב שכבר החזיר לו פטור בלא שבועה שהרי אין לתובע אלא טובת הנאה עכ"ל והקשה הסמ"ע הרי מבואר בסימן צ"ה דממון עניים זה לא הקדש ויש על זה שבועה ועיין ט"ז שדוקא שם שהקהל תובע שהם יד עניים אבל כאן שהוא תובע ואין לו כח לתבוע מצד יד עניים שאין הוא יד עניים לכן הוא פטור ועיין שער המשפט דהסמ"ע ס"ל שחזינן דבמפקיד ממון עניים ללא מיעוט היה צריך להחזיר לו ורק נתמעט בלחלק וכאן זה לא לחלק עכ"ד והוא תלוי בכל הנ"ל דלראשונים שכתבו לחייב כה"ג שזה לא לחלק רק מצד שיד עניים א"כ יתכן שכאן זה לא שייך אמנם אם נימא שיש לו זכות תביעה מצד עצמו כי הוא נתן לשמור א"כ ה"ה כאן

והנה השער המשפט כתב לסייע דבר זה מהא דמבואר בגמ' שהשומר יכול לתבוע מהגנב אפילו שהוא כבר נשבע ונפטר ולא יכול לומר לו לאו בעל דברים דידי את ובהכרח שכל שלקחו ממנו יש לו זכות תביעה ולפ"ז כתב שמזיק מתנות כהונה והוא לא הבעלים יהיה חייב ע"ש ודבריו צ"ע דלכאורא כאן הסברא שכיון שהוא מינה על זה שומר א"כ מצד חיוב שמירה יכול לתבוע אבל בסתם וודאי שמי שהוא לא בעלים ואין לו שום הרשאה מהבעלים לא יכול לתבוע את זה ועיין קה"י בחולין

**האם יש חיוב לצי"ש בשומר על ממון שאין לו תובעין**

ט]נחלקו הראשונים במזיק מתנות כהונה או שאכלן האם יש חיוב לצאת ידי שמים דבתוס' מבואר שיש חיוב והר"ן ביאר שזה סוג בעלות שלא מחיבת בפרשת מזיק ובביאור דעת תוס' בפשוטו שיש כאן מחייב גמור רק שאין מי שיכול לתבוע דכל אחד יכול לדחותו והנה בשמירה על צדקה יש לדון האם יש חיוב לצי"ש ובפתחי תשובה ריש ס' ש"א הביא מהחוות יאיר שיש חיוב לצאת ידי שמים דהינו שהמיעוט ולא לחלק זה לא ביחס לעניים אלא ביחס למפקיד אבל ביחס לעניים אין כאן פטור מיוחד אלא מדין ממון שאין לו תובעין וכיון שבעלמא יש חיוב לצי"ש ה"ה כאן אמנם באולם המשפט סימן ש"א בתחילתו נקט שכאן המיעוט הוא גם ביחס לעניים שאין חיוב לצי"ש ויתכן שגם אם נימא שעיקר המיעוט ביחס למפקיד וככל הנ"ל אבל יש כאן גם מיעוט ביחס לעניים עד כמה שזה מצב של אין לו תובעין וכמו שחזינן לריטב"א שחשיב יש לו תובעין ובכל אופן לעניים הוא פטור וצ"ע ועיין שו"ת אור לציון ח"א שהכריע שאין חיוב לצי"ש

**המורם מהנ"ל**

א)מי שקיבל ממון עניים לחלקם ופשע ונאבדו פטור לכו"ע ולראשונים שבכל ממון שאין לו תובעין יש חיוב לצי"ש דעת החוות יאיר שה"ה כאן ודעת האולם המשפט שפטור ובריטב"א מבואר דהוי ממון שיש לו תובעין ובכל אופן פטור ולפ"ז וודאי שאין חיוב לצי"ש (סק"ט)

ב)מי שקיבל ממון עניים מהגבאי לשומרם והזיקם לכאורא וודאי חייב דהוא גמ' מפורשת (סק"ד)

ג)מי שקיבל ממון עניים לשומרם ולא כדי לחלקם ופשע נחלקו הראשונים דעת הרשב"א רבינו ירוחם ראב"ן והמרדכי לפטור ודעת הרא"ש הובא בנימוק"י לחייב וכן פסק הרמ"א סימן ש"א אמנם מצאנו בזה שני ביאורים יש שביארו מצד שהמפקיד הוא יד עניים והתביעה היא לעניים ולפ"ז כתב הט"ז שאם הוא לא יד עניים לא יכול לתובעו ויש שביארו שכה"ג יכול לתבוע מצד שהפקיד אצלו ואין את המיעוט ונפק"מ האם הוא יכול למחול דהינו האם זה חיוב לעניים או אליו ובנימוק"י מבואר שאם נתן את זה לצדקה הוא וודאי פטור (סק"ב ג' ח')

ד)מי שקיבל ממון עניים לחלקם והזיקם מבואר במאירי וברמב"ן שהוא פטור אמנם בדעת הרמב"ם יתכן שלמחנ"א חייב ואין זה מוכרח ודעת הריטב"א שממון עניים זה לא ממון שאין לו תובעין וא"כ וודאי שהוא חייב (סק"ה)