מראי מקומות סוגית בנין וסתירת אהל 1 קלז ב
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב משה יפהן / חובל ופרק הבונה / סוגיית אהל

**מראי מקומות סוגית בנין וסתירת אהל. קלז: 1**

**הנה עיקר לימודינו הוא לימוד איסור בנין וסתירת אהל קבע, ואהל עראי**, **והוספה על אהל.** דהם גם נאסרו משום תולדה דבונה. ויש בהם גם אופנים של מכה בפטיש. אמנם כדרכינו נלמד את כל סוגיית הגמ' עם כל פרטיה עד סוף הסוגיא. אמנם עיקר ההדגשה והעיון הם בענינים שנוגעים לעשיית אהל. ולאחמ"כ נלמד את הסוגיא בדף קכה בעיקר דין מוסיפין על אהל עראי. והסוגיות הנוגעות לאהל ומחיצה בעירובין, ובסוכה. **מתני' ר"א אומר תולין את המשמרת בי"ט ונותנין לתלויה בשבת וחכ"א וכו' ואין נותנין לתלויה בשבת.** ומבואר בגמ' להלן קלח. דלרבנן אם נתן חייב חטאת. ור' אליעזר שרי לכתחילה. והטעם דר' אליעזר שרי לכתחילה כתב רש"י ד"ה תולין משום שאין דרך בורר בכך. וביאר הרשב"א קלח. ד"ה איבעיא להו לפי שאינו בורר ומרקד בידים אלא מאיליו הוא משתמר. ורבנן סברי דאין בזה סיבת פטור. אמנם עיין בריטב"א דכתב, דלא איקרי בורר אלא א"כ בורר להצניע אבל בורר לאכול מיד ליתא לאיסור בורר. אמנם עיין לעיל עד. תוד"ה והתניא. דמבואר מדברי התוס' דנחלק עם רש"י בזה ורש"י סובר דאין ברירה בבורר לאכול מיד אפילו בבורר בכלי, והתוס' פליגי וסברי דבכלי לעולם יש בורר. ולכאורה דברי הריטב"א הם כפי שי' רש"י התם. ועיין פי' ריבב"ן דהביא בשם התוס' כסברת הרשב"א. והביא שם בשם הר' ר' ישעיה דסבר ר' אליעזר דאין בורר אחר בורר, ועיקר ברירתו של היין בגת בעת שמסננו מן החרצנים, וכיוון שכבר נתברר אין בו שוב ברירה. ועיין עוד באג"ט מרקד פ"ה אות ז'.

**וחכ"א אין תולין את המשמרת ביו"ט.** רש"י ד"ה תולין. פי' טעם איסור תליית המשמרת. משום עשיית אהל. ופי' הראשונים דרש"י פי' כן לס"ד דהגמ' אמנם למסקנא איסורו משום עובדין דחול שמא יבוא לשמר. אמנם שאר הראשונים פי' דאף למסקנא איסורו נובע גם משום איסור עשיית אהל עראי ונראה בזה להלן קלח. אלא אמר אביי.

**הכל מודין שאין עושין אהל ארעי בתחילה לא נחלקו אלא להוסיף וכו'.** הנה איסור עשיית אהל קבע הוא איסור דאוריתא קמבואר להלן ואהל ארעי אינו אסור אלא מדרבנן. ואיסור עשיית אהל קבע הוא בין בגג בין במחיצות. ועיקר הסוגיא היא לעיל קכה: ובעז"ה נראה בעז"ה בהרחבה את כל הסוגיא שם. ומצינו שם שנחלקו רש"י ור"ת האם איסור אהל עראי. הוא רק בגג או גם במחיצות. דדעת רש"י דאיסור אהל עראי הוא רק בגג ולא במחיצות. וכן פי' רש"י את הסוגיא בעירובין צג: ונראה בזה בעז"ה לקמן והמ"ב סי' שט"ו סק"ג ביאר דהטעם שאסרו רבנן אהל עראי דווקא בגג הוא משום גזירה אטו אהל קבע. והגג הוא עיקר הבנין ודמי לבנין משא"כ מחיצות עראי לא דמו כלל לבנין. . אמנם דעת ר"ת בספר הישר סי' ר"פ הובאה בתוס' והראשונים לעיל קכה:. דיש איסור עשיית אהל עראי גם בעשיית מחיצות. וגם בזה נחלקו ר"א וחכמים האם יש בזה התר של תוספת אהל עראי. ואינו נחשב תוספת אלא כגון דופן רביעית בסוכה. שאינה אלא לצניעות אבל כל שהמחיצה באה להתיר כגון דופן של סוכה. שמובא בסוגיא בעירובין מד. או מחיצה שבין שני חצירות המובא בסוגייא בעירובין צג: לכו"ע אסור. ונראה בזה בעז"ה בהרחבה בעז"ה כשנלמד הסוגיא דקכה: בהמשך.

**רש"י ד"ה פקק החלון.** כגון ארובת הגג. רש"י הוא לשיטתו דאין חיוב אהל אלא הוא רק בגג. אמנם עיין רש"י לעיל ד"ה שאין עושין שכתב דהאיסור הוא משום שפקק החלון הוא בנין קבוע. ומיחזי כמוסיף על הבנין. והמהרש"ל שם גרס ברש"י הוי למעלה בגג ולא מן הצד. וכן מבואר בתוס' בעירובין מד. ד"ה פקק החלון שגרסו כן ברש"י, אמנם הר"ן שם מקיים פי' רש"י דכמו שהם נחלקו האם מותר להוסיף על אהל עראי כך גם נחלקו האם מותר להוסיף תוספת עראי על מחיצה של קבע ומדובר בפקק החלון שהוא בבנין קבוע. ורש"י בסוגייתנו שינה מפי' בענין פקק החלון ממה שפי' בסוגיא שם וצ"ב בזה. ועיין פי' הב"ח.  **פקק החלון.** ברש"י מבואר דהטעם שזה נחשב תוספת משום שעיקר הבנין והגג קיימין והוא רק מכסה את הארובה וזה נחשב רק כתוספת לבנין. אמנם בפי' הר"ח לעיל מבואר דפקק החלון. הכוונה שחלק מהחלון היה מכוסה עם הפקק והוא בא לסגור בזה את כל החלון.

**דתניא אין בין יו"ט לשבת אלא אוכל נפש בלבד ר"י מכשיר וכו' דר"א עדיפא מדרבי יהודה**. עלה בידינו ג' שיטות בענין התר מלאכה ביו"ט דלדעת חכמים לא הותר רק מלאכת אוכל נפש דהיינו מלאכות של הכנת האוכל עצמו כגון שחיטה ובישול דהם מלאכות שנעשות במאכל עצמו ואפילו שהם מלאכות שעדיין לא מאפשרות לאכול את האוכל כגון שחיטה. מכל מקום הרי הם נעשות באוכל עצמו. ולא מכשירי אוכל נפש כגון השחזת סכין בשביל השחיטה. והנה סינון השמרים בשביל היין הוא מלאכת אוכל נפש אמנם תליית המשמרת. נחשבת רק מכשירי אוכל נפש דלדעת חכמים זה נאסר. ולדעת רבי יהודה זה הותר אמנם דווקא במכשירין שאי אפשר לעשותם מאתמול [עיין רש"י.] וכאן הרי אין מניעה לתלות את המשמרת מאתמול. ודעת ר"א דהותר אפי' במכשירין שאפשר לעשותן מאתמול. אמנם נחלקו הראשונים בכמה פרטים בהאי ענינא. **א.** האם גם באוכל נפש עצמו ליתא התר אלא אם כן אי אפשר לעשותן מאתמול כגון שטעמו יגרע קצת. וחשיב אי אפשר לעשותן מאתמול. התוס' לעיל צה. ד"ה והרודה. וכן נקטו שם כל הראשונים. דבאוכל נפש שרי רבי יהודה אפילו אפשר לעשותו מעי"ט ורבנן נמי לא פליגי עליה בזה. וכן כתבו התוס' בביצה. כא. ד"ה הואיל וכג: ד"ה אין צדין. אמנם הרש"י בביצה כג: ריש פ"ג. חולק וסובר דלא הותר רק אוכל נפש שאי אפשר לעשותו מעי"ט. **עיין כאן בתוד"ה תולין דכן משמע מדבריו**. וכן בתוס' מגילה ז: ד"ה כאן. והמלחמות בביצה שם. פי' דלדעת רש"י אסור מן התורה. ודעת הריטב"א לעיל קלד. בחרדל דמחמירים מדרבנן אפילו באוכל נפש עצמו שאפשר לעשותו מעי"ט. ועיין ברמב"ם הלכות יו"ט פ"א ה"ה. ועיין בביאור הלכה. סי' תק"י ס"ג ד"ה אין מסננין. שביאר דלדעת הראשונים והשו"ע דבאוכל נפש מותר אפילו אפשר מאתמול. צ"ל דהטעם שאסרו בחרדל הוא משום שהדרך לעשות כן להרבה ימים ולא עושין את הסינון רק לשימוש המידי ודבר זה נאסר.  **ב.** האם ר"א סובר דהותר אפילו במלאכה דאוריתא מכשירי אוכל נפש שאפשר לעשותן מאתמול. **עיין תוד"ה דרבי אליעזר.** דנקטו דר"א דיבר דווקא לענין אהל עראי דאינו נאסר אלא משום גזירה ובמכשירי אוכל נפש לא גזרו. וכן נקטו התוס' בפסחים סח: ד"ה מה . אמנם לעיל צה. ד"ה והרודה מבואר דלר"א הותר אף במלאכה דאורייתא דהרי רדיית דבש היא מלאכה דאוריתא. והקשה הריטב"א, דלא יתכן דבכל מסכת ביצה לא נכתבה קולא זו. **תוד"ה דר"א עדיפא מיהו קשה וכו'.** עיין רשב"א מה שתי' והרשב"א עצמו דן דנראה דהעיקר דר"א לא דריש הוא לחלק. והריטב"א כתב דר"א דרש את ההוא כדרשת הירושלמי ביצה פ"א ה"י דלא הותר בי"ט רק מאפיה ואילך ולא הותר בורר טוחן ומרקד. ועיין עוד בחי' רע"א. ובנימוקי הגרי"ב והגהות מצפה איתן. **איבעיא להו תלה מאי וכו'** אמר רב יוסף תלה חייב חטאת. עיין חי' רע"א. **א"ל אביי אלא מעתה תלה כוזא בסיכתא ה"נ דמחייב**. עיין פי' רש"י ד"ה ה"נ. ועיין בריטב"א שתמה מה ענין תליית כלי ביתד דאינו דומה כלל לאהל עראי. עיי"ש שתי' דדרך גוזמא בעלמא קאמר וכמו דהתם אינו מחייב משום אהל משום דלית ביה סרך בנין אף אהל עראי לגבי הדאורייתא אין בו סרך בנין. ועיין שי' לר"ן בשם הרא"ה. **אלא אמר אביי מדרבנן היא שלא יעשה כדרך שהוא עושה בחול.** עיין פירש"י ועיין להלן קלט: רש"י ד"ה מערים. ומבואר מדבריו דלמסקנא אין האיסור משום אהל עראי אלא משום החשש שיבוא לשמר בקבע כמעשהו בחול. ועיין רמב"ן ורשב"א. דביארו דהמקור של רש"י הוא מהסוגיא להלן קלט: דמערים על המשמרת לתלות רימונים. ואם זה משום אהל עראי מאי שנא. והקשו הראשונים דהרי לעיל מבואר דמשמרת אסורה משום מוסיף על אהל עראי. וכן להלן אביי מונה משמרת בהדי כילה. ועיין ברשב"א מה שתי' ועיין ברמב"ן דפליג על רש"י וכן הוא שי' התוס' ד"ה אלא וד"ה כסא. ועיין שי' לר"ן. ועיין ברשב"א ובחי' הר"ן דהביאו את פי' הרבינו יונה בזה. ועיין רמב"ם כ"א י"ז. ועיין קרבן נתנאל אות א' שהביא את שו"ת הרמב"ם קע"ו. ועיין במג"א סי' שט"ו סקי"א. ולרש"י והרמב"ם צ"ע מדוע לא תולין את המשמרת ביו"ט הרי אין איסור לשמר ביו"ט.