56 דברים הבאים בתוך הסעודה וכו_ - ג - בדין יין
קטגוריות: ש_ס / א ברכות / ברכות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / כיצד מברכין

אור ליום ג' י"א מרחשון תשע"ב

א] ברכות דמ"א:, שאלו את בן זומא מפני מה אמרו דברים הבאים מחמת הסעודה בתוך הסעודה אינם טעונים ברכה לא לפניהם ולא לאחריהם, אמר להם הואיל ופת פוטרתן, אי הכי יין נמי נפטרי' פת, שאני יין דגורם ברכה לעצמו.

והנה התוס' בפסחים דק"ג. כתבו בדין יין הבא בתוך הסעודה, ז"ל, ורש"י פירש בתשובה דצריך לברך אחריו כמו תאנים וענבים לרב ששת, ואין נראה וכו', ועוד דל"ד לתאנים וענבים דיין חשיב בא מחמת הסעודה ולא צריך לברך אחריו לכו"ע, ואע"ג דאמר התם וכו' שאני יין הואיל וקובע ברכה לעצמו, התם לא מיירי אלא בברכה שלפניו אבל לענין ברכה שלאחריו לא אשכחן דחשיב, עכ"ל.

וכד' התוס' דה"ט דגורם ברכה לעצמו הוא רק לגבי ברכה ראשונה, כ"כ גם הרמב"ן במלחמות בפ' ערבי פסחים כד:, והרא"ש בפירקין סו"ס כ"ו ובפ' ערבי פסחים סו"ס כ"ד, עיי"ש.

אך בדעת רש"י צ"ל דס"ל דה"ט דיין גורם ברכה לעצמו, הוא טעם לחייבו אף בברכה שלאחריו, דהגם דלפירש"י הא דיין גורם ברכה לעצמו היינו שמברכין עליו בפה"ג, מ"מ מכח ה"ט אמרינן דהיין חשוב ואינו נפטר בברכת הפת אף בברכה שלאחריו, וע"כ ס"ל דהגם דיין בא מחמת הסעודה, צריך לברך אחריו.[[1]](#footnote-2)

ב] ואמנם צ"ע בזה, דאם אכן ס"ל לרש"י דה"ט דיין גורם ברכה לעצמו, הוא טעם אף לחייבו בברכה שלאחריו, א"כ מ"ט הוצרך רש"י לפרש דהא דצריך לברך אחריו הוא כמו תאנים וענבים לרב ששת, ואזיל רש"י לטעמי' דלפי פירושו בסוגיין קי"ל כרב ששת, הרי אף למ"ד דתאנים וענבים אינם טעונין ברכה לאחריהן וברהמ"ז פוטרתן, שאני יין דהוא גורם ברכה לעצמו, ואינו נפטר בברהמ"ז.[[2]](#footnote-3)

ובאמת מצינו כן בד' הראב"ד בכתוב שם פ' ערבי פסחים כד:, ז"ל, ואי אמרת יין שבתוך הסעודה כדברים הבאים בתוך הסעודה מחמת הסעודה הוו, א"כ לא ליבעי ברכה לפניו, אלא מאי אית לך למימר חשיבותי' גרמה לי' לאחריו נמי חשיבותיה גרמא ליה ולא מפטר בברהמ"ז, עכ"ל, והרי דאף דדעת הראב"ד דדברים הבאים בתוך הסעודה שלא מחמת הסעודה אינם טעונין ברכה לאחריהן, מ"מ יין דגורם ברכה לעצמו, טעון ברכה אף לאחריו.

ג] אמנם באמת כד' רש"י מצינו גם בד' הרשב"א בסוגיין, ז"ל, ולענין ברכה אחרונה של יין הבא בתוך המזון אינו טעון כלל, דברהמ"ז פוטרת כל מה שבא בתוך המזון כדרך שהיא פוטרת ברכה אחרונה של דברים הבאים בתוך הסעודה שלא מחמת הסעודה ואע"פ שהן טעונין ברכה לפניהם והא נמי דכותיהו הוא וכו', עכ"ל.

ומבו' בד' הרשב"א, דכל הא דיין שבתוך הסעודה נפטר בברהמ"ז, הוא רק משום דינא דדברים הבאים בתוך הסעודה שלא מחמת הסעודה דאין טעונין ברכה לאחריהם, ונ' מדבריו, דמשום דינא דדברים הבאים מחמת הסעודה דאין טעונין ברכה לאחריהן, לא הי' לנו לפטרו, משום דיין גורם ברכה לעצמו, ורק משום דינא דדברים הבאים שלא מחמת הסעודה הוא דפטרינן לי', וע"ז ל"מ הא דגורם ברכה לעצמו, וזה כפי המבו' בד' רש"י, ושוב מצאתי כן גם בחי' רבינו דוד פסחים דק"ג:.[[3]](#footnote-4)

וצ"ב טעם פלוגתת רש"י והרשב"א עם הראב"ד, אם ה"ט דיין גורם ברכה לעצמו, ל"מ אלא כנגד דינא דדברים הבאים מחמת הסעודה, או דה"ז מועיל אף כנגד דינא דדברים הבאים שלא מחמת הסעודה.

ד] ונראה ברור דהרשב"א והראב"ד לטעמייהו אזלי, וכמו שיתבאר.

דהנה נת' בסימן א' סק"ז ובסימן ב' סק"י, דהרשב"א דס"ל דהא דדברים הבאים שלא מחמת הסעודה אינם טעונים ברכה לאחריהם, אי"ז משום שהם טפלים לפת, אלא הוא משום דהם מסייעים לסעודה והוו מכלל הסעודה, וע"כ מצי לכללם בברהמ"ז כיון דאינהו גופייהו זייני.

ולפ"ז נמצא לדעתו, דדינא דדברים הבאים מחמת הסעודה אינם טעונים ברכה לפניהם ולאחריהם, ודינא דדברים הבאים שלא מחמת הסעודה דאינם טעונים ברכה לאחריהם, ב' דינים חלוקים הם, דדינא דדברים הבאים מחמת הסעודה הוא דהוו טפלים לפת וע"כ פוטרתן ברכת הפת, ודינא דדברים הבאים שלא מחמת הסעודה הוא, דכיון דהוו מכלל הסעודה, מצי לכללם בברהמ"ז.

ולפ"ז נראה, דע"כ הוא דס"ל להרשב"א, דכל הא דמהני הא דיין גורם ברכה לעצמו, הוא רק כאשר באנו לפטרו מברכה משום דינא דדברים הבאים מחמת הסעודה, אשר יסוד דינו הוא דהוא טפל לפת ופוטרתו ברכת הפת, אף שאין נכלל היין בברכה זו, ובזה הוא דאמרינן דביין דגורם ברכה לעצמו, צריך לברך עליו בעצמו, ול"מ לפטרו בברכת הפת, אך כאשר באנו מדינא דדברים הבאים שלא מחמת הסעודה דאינה טעונים ברכה לאחריהם, אשר היינו דברהמ"ז חיילא גם עלייהו דאינהו גופייהו זייני, ל"מ הא דיין גורם ברכה לעצמו, שהרי הויא הברכה גם על היין. [[4]](#footnote-5)

אך הראב"ד לטעמי' אזיל, דס"ל כמש"נ בסימן ב' סקי"ב דהא דדברים הבאים שלא מחמת הסעודה אינם טעונין ברכה לאחריהם, הוא משום דאחר שנקבעו נעשו כעיקר סעודה, ולפ"ז נמצא דדינא דדברים הבאים מחמת הסעודה דאין טעונין ברכה לפניהם ולאחריהם, ודינא דדברים הבאים שלא מחמת הסעודה דאין טעונין ברכה לאחריהן, הוי ביסוד הדין חד דינא, ואך דדברים הבאים שלא מחמת הסעודה, ל"ה כעיקר הסעודה רק אחר שנקבעו, וע"כ אינם נפטרים מברכה שלפניהם אלא מברכה שלאחריהם, וע"כ כיון דמצינו דמכח הא דיין גורם ברכה לעצמו, אין ברכת הפת פוטרתו, וס"ל להראב"ד דאינה פוטרתו אף מברכה שלאחרי', אין לחלק בזה בין דינא דדברים הבאים מחמת הסעודה לדינא דדברים הבאים בתוך הסעודה שלא מחמת הסעודה, וז"ב.

1. וכן נ' גם בדעת רשב"ם, שכתב בפסחים דק"ג:, ז"ל, ואע"ג דשמעי' מהכא דברהמ"ז אפסוקי סעודתא הוא, ל"ב ברוכי על היין לאחריו מיקמי דנבריך ברהמ"ז לפי שברהמ"ז פוטרתו, דהשתא אחת מעין ג' סגי להו כ"ש ג' ברכות עצמן, עכ"ל, ומבו' דבלא הך ק"ו, הי' צריך לברך על היין לאחריו, ונ' דהוא כדעת רש"י דמכח הא דיין גורם ברכה לעצמו, הו"ל כתאנים וענבים, וקי"ל כרב ששת דהן טעונין ברכה לאחריהן, ועי' גם בתורי"ד פסחים שם שנקט כן דיין שבתוך הסעודה טעון ברכה לאחריו, עיי"ש שהוכיח כן, ונת' במק"א. [↑](#footnote-ref-2)
2. ושוב מצאתי שעמד בזה בתוס' הרשב"א בפסחים דק"א:, ז"ל, ומיהו יש לדחות דשמא אע"ג דתאנים וענבים בתוך הסעודה אינם צריכין ברכה לאחריהן, מ"מ ביין צריך משום שקובע ברכה לעצמו, דהא מה"ט קאמר התם דפת לא פטר את היין וכו', עכ"ל. [↑](#footnote-ref-3)
3. אמנם הנה בפמ"ג סימן קע"ד אש"א סק"ט נקט, דלדעת הרשב"א כל הא דיין שבתוך המזון א"צ ברכה לאחריו, הגם שהוא גורם ברכה לעצמו, הוא משום דיין סעיד, וכמש"כ הרשב"א דמה"ט אף יין שאחר המזון נפטר בברהמ"ז.

   אך צ"ע דבד' הרשב"א שלפנינו מבו' דלא הוצרך לה"ט דחמרא סעיד וראוי לברך עליו ברהמ"ז, רק ביין שאחר המזון, אך הא דיין שבתוך המזון אינו טעון ברכה לאחריו, הוא אף בלא ה"ט, אלא משום דלא גרע מדברים הבאים בתוך הסעודה שלא מחמת הסעודה דאין טעונין ברכה לאחריהם. [↑](#footnote-ref-4)
4. ואמנם נמצא לפ"ז, דלמש"כ הרשב"א בשם הראב"ד דטעמא דיין טעון ברכה לפניו הוא משום דהאכילה והשתי' ב' ענינים וא"א לשתיהן להיות כאחת, ודלפ"ז אפי' שתיית מים נמי בעי ברכה, תהא שתיית המים טעונה אף ברכה לאחרי', שהרי כל הא דשתיית יין אין טעונה ברכה לאחרי', הוא מכח דינא דדברים הבאים בתוך הסעודה, דחיילא עלייהו ברהמ"ז כיון דזייני, אך במים דלא זייני, לא מצינו לפטרם אלא מדינא דדברים הבאים "מחמת הסעודה", וכיון דשתי' גורמת ברכה לעצמה, אין לנו לפטרם, אך שמא יש מקום לומר, דלפי' זה דהא דגורם ברכה לעצמו הוא משום דאכילה ושתי' ב' ענינים וא"א לשתיהן להיות כאחת, אי"ז טעם אלא לגבי ברכה שלפני' ולא לגבי ברכה שלאחרי', אך בד' רבינו דוד בפ' ערבי פסחים, מבו' דס"ל דיין שבתוך הסעודה אינו נפטר בברהמ"ז רק משום דינא דדברים הבאים שלא מחמת הסעודה, ואיהו נקט דטעמא דגורם ברכה לעצמו הוא משום דזה אכילה וזה שתי', וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-5)