שיעורי תערובת פג קי ט
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / תערובת / תנינא

שיעורי תערובת – פג

**ממו"ר הגאון רבי צבי ובר שליט"א**

יו"ד סי' קי, ט

## ספק ספיקא אחד בגוף ואחד בתערובת

**[סעיף ט] ספק טרפה שנתערב באחרות, כולן אסורות עד שיהא בהיתר כדי לבטל האיסור אם הוא מדברים המתבטלים. שכיון שספק הראשון היה בגופו, אין להתירו מספק ספיקא.** הרבה שיטות בראשונים יש בדין זה וצריך לברר היטב דעת המחבר והרמ"א בזה, הנה נחלקו ר"ת ור"י בדין ספק אחד בגוף ואחד בתערובת, שדעת ר"ת (תוס' ביצה ג: ד"ה ואחרות) שספק טריפה שנתערב באחרות מותר משום ס"ס. והנה מעיקר הדבר היה אפשר לומר שאיסור שנתערב אין להחשיב כל חתיכה כספק איסור, והסברא בזה שהרי אי אפשר להתיר כולם ובודאי אחד מהם איסור, מיהו בגמרא בזבחים (עד.) מבואר להדיא שדבר שנפל לתערובת וחזר ונפל אחד מתערובת זו לתערובת אחרת חשיב ספק ספיקא, ומבואר שאף תערובת נחשב ספק. מיהו נתבאר לעיל (שיעור פב) מהיד יהודה שבאמת תערובת לא נחשב ספק גמור ורק מדין ביטול ברוב התירו בשתי תערובות [והיינו שדבר חשוב אינו בטל אבל אחר שנפל לשתי תערובות שוב יכול להתבטל], ומעתה יש לומר שאף בספק טריפה שנתערב יש לומר בדרך, זו שהטעם שמותר לדעת ר"ת הוא משום ביטול ברוב ואי"ז ס"ס גמור. ולפי"ז אין להתיר אלא כשיש רוב כנגד הספק איסור אבל בחד בחד אין להתיר.

## שיטת ר"י שספק טריפה שנתערב אסור, וביאור הרשב"א בדעתו

**ודעת** ר"י (הובא בתוה"ב ב"ד ש"ב כד:) שספק טריפה שנתערב באחרות אינו ס"ס, ולשיטתו צ"ב מאי שנא מהא דמבואר בזבחים שבשתי תערובות מיקרי ס"ס.

**והמחבר** כתב בזה 'שכיון שהספק הראשון היה בגופו אין להתירו מספק ספיקא', ולא נתברר הטעם אמאי כשהספק הראשון בגופו א"א ס"ס. ונראה שדעת המחבר כדעת הרשב"א שביאר בשיטת ר"י שכיון שנפסק על ספק טריפה לאיסור שוב אין להתיר מחמת ס"ס [ויתבאר], וזה כוונת המחבר 'שאין להתיר מחמת שהספק הראשון היה בגופו', היינו שכבר נפסק לאיסור ושוב אין כאן ס"ס.

**והנה** בביאור דעת הרשב"א נחלקו האחרונים, שהנה הרשב"א שם אחר שהביא דעת ר"י כתב וז"ל 'ולדידי קשיא לי מדאמרינן בפרק קמא דכתובות האומר פתח פתוח מצאתי נאמן לאוסרה עליו מאי טעמא דשויה אנפשיה חתיכה דאיסורא. ואקשינן אמאי ספק ספיקא הוא ספק תחתיו זינתה ספק אין תחתיו זינתה ואם תמצא לומר תחתיו זינתה ספק באונס ספק ברצון ואוקימנא באשת כהן אבל באשת ישראל לא. והתם אין הספק באות מכח התערובות ואפילו הכי אתה דן אותן בספק ספיקא להקל. ויש לי לומר דהתם שאני שאי אפשר לזו לבא לפניך אלא בשתי ספיקות ואי אתה יכול להחמיר עליה ולומר דהיאך נתיר וכבר אסרתה כמו שאתה אומר בספק נולדה ביום טוב שמיד עמדה עלינו באיסור ואחר כך נתערבה באחרות וניתוסף בתערובת ספק זה השני. וכיוצא בזה במי שאסרנוה מחמת ספק טרפה ואחר כך נתערבה באחרות היאך נאמר שמא לא זו היא ואם תמצא לומר זו היא שמא לא טרפה היתה והלא כבר אסרתה משעת שנולד בה ספק טרפות והיאך נתיר מה שאסרנו מפני שנתערב באחרים ונאמר מה שאסרנו מותר היה' עכ"ל.

**ודעת** המשאת בנימין (סי' לז) שכל טעמו של הרשב"א הוא מחמת שהספק טריפה היה קודם שנתערב וכבר נפסק שהטריפה אסורה, ומחמת כן אין זה ס"ס, שהרי כבר נקבע הספק הראשון לאיסור, ומכח זה ס"ל שאם לא נודע הספק קודם שנתערב מודה ר"י דהוי ס"ס. אבל הט"ז (ס"ק יג) דחה דבריו, וכתב שודאי לא ראה המשאת בנימין דברי הרשב"א בפנים, שהרשב"א כתב לחלק בין שני ספיקות בגוף שאי אפשר לומר שני הספיקות אלא בפעם אחת [וכלשון הרשב"א שא"א לבא לפניך אלא בשתי הספיקות], משא"כ בספק אחד בגוף ואחד בתערובת שחל הספק קודם שנתערב ל"ה ס"ס, ולא מטעם שכבר נאסר, אלא משום שהספק טריפה אנו דנים עליו בפנ"ע, ולכך אף אם לא נודע האיסור לא יהיה זה ס"ס [ומה שכתב הרשב"א 'והלא כבר אסרתה' היינו שכיון שאם היה נודע הספק היו אוסרים זה מוכיח שהם שני ספיקות], וכן הש"ך (ריש ס"ק סג) פליג על המשאת בנימין. מיהו אף לדבריהם אם היה חל הספק בזמן שהיה כבר מעורב - היינו כשבא ספק על בהמה אחת כשהיא בתערובת ואין ידוע איזוהי - שאז שני הספיקות חלים בבת אחת, מודים הם להמשאת בנימין דבאמת הוי ס"ס.

**נמצא** שעיקר יסודו של ר"י לדעת הרשב"א הוא שאין אומרים ס"ס כל שכבר נפסק על ספק אחד מהם לאיסור. וכתב היד יהודה (ס"ק נו) שברור שלדעת הרשב"א בשיטת ר"י לא יהא חילוק בין איסור דאורייתא לאיסור דרבנן, וכל שלא נולדו הספיקות יחד אי"ז ספק ספיקא. וכביאור זה יש להוכיח גם מביאור הגר"א, שהביא ראיה לדעת ר"י מהגמרא בזבחים שהתירו בשתי תערובות רק אם היה רוב כנגד האיסור, ומשמע שאם הייתה תערובת הראשונה חד בחד לא היינו מתירים, והדבר צ"ב איך יהיה מכאן ראיה לשיטת ר"י, שהרי ר"י החמיר היכא שהוא ספק בגוף, ובתערובת חד בחד הרי אי"ז ספק בגוף. ולפי מה שנתבאר בהבנת הרשב"א בדעת ר"י שכל דבר שנאסר כבר שוב אין מצטרף לס"ס, מובן היטב כוונת הגר"א, שזהו הטעם שתערובת חד בחד אינו מצטרף לס"ס, שהרי כשאין רוב בתערובת כבר נאסר ולכך אין מצטרף לס"ס.

**אמנם** לפי"ז צריך ביאור אמאי בשתי תערובות מיקרי ס"ס והרי כשנתערב בתערובת הראשונה היה דינו לאיסור. וכתב היד יהודה (שם) שכיון שכל האיסור הוא מדרבנן, שלא יתבטל כל שתערובת הראשונה היא ברוב היתר, לא החמירו. ואף בלקח מהקבוע אף שהוא דאורייתא אם נפל לתערובת אח"כ מותר, והיינו שכיון שהיה רוב לא החמירו [ואף שהיה דין קבוע מ"מ באמת יש רוב רק שאמרה תורה להחשיבו כקבוע אבל בתערובת שניה כבר אין דין קבוע].

## ביאור הרמ"א בדעת ר"י

**מיהו** הרמ"א כתב **ויש אומרים הטעם דאסור הואיל והספק הוא איסור מדאורייתא ולא נוכל לומר עוד ספק שאין כאן איסור, רק שנתערב באחרים, לא מקרי ספק ספיקא.** [וכדבריו מבואר בספר התרומה והוא היה תלמידו של ר"י], וכן כתב הרמ"א לעיל (סעי' ד) לחלוק על המחבר שכתב כהרשב"א, וכתב הרמ"א וי"א וכו' והואיל והספק הראשון אסור מהתורה ואין כאן עוד ספיקא להתיר רק תערובת לא מיקרי ספק ספיקא. והיינו שדעת ר"י שתערובת אינה ספק גמור, ולכך אין זה ס"ס שהרי אין שני ספיקות אם יש כאן איסור. ולפירוש זה צריך לברר היטב אמאי בשתי תערובות מותר. והביאור בזה שדוקא באיסור דאורייתא החמירו שלא לצרף ספק של תערובות, אבל בשתי תערובות כיון שכבר נתערב והיה רוב כנגד האיסור שוב אי"ז איסור תורה אלא רק מדרבנן, ובזה היקלו להחשיב גם ספק תערובות כספק. ולפי"ז בתערובת חד בחד באיסור דרבנן היה לנו להתיר.

## שיטת האו"ה בדעת ר"י דבעינן שני הספיקות מענין א' וגוף א'

**ומצאנו** עוד ביאור בעניין זה והיא שיטת האיסור והיתר (הביאו הש"ך קונ' הספיקות אות ב) ז"ל אפילו ביצה שנמצאת בקליפתה בתרנגול' שאירע לה טרפות בקרוב הוי ספיקא דאורייתא, דשמא בשעה שנטרפה היתה בלא קליפה והוי ירך האם, ונתגדלה באיסור, ואם נתערבה אינה בטלה אפילו באלף, ואין להפרידה ג"כ ולהתיר כל אחד מהן מטעם ס"ס, שמא היתה הקליפה קודם שנטרפה ואת"ל לא הוה קודם שמא אין זאת הביצה, הואיל והספק הראשון הוי דאורייתא ואין הספיקות מענין א' ובגוף א'. ואפי' בתרנגולת שנולד בה ספק טריפות אין להתיר הביצה שהטילה או שנמצא בה מטעם ס"ס ספק אין טרפה ואת"ל שהיא טרפה שמא בשעה שנטרפה היתה הביצה בקליפתה דגבי ביצה עצמה הב' ספיקות מב' גופות וגם אין הב' ספיקות מענין אחד. עכ"ל.

**וצריך** לברר דברי האו"ה היטב, דבמה שכתב שאם היה ספק אם נטרפה התרנגולת הוי שני הספיקות משני גופים, צ"ב אמאי חשיב שני ספיקות משני גופים, והרי מצד הסברא נראה שאם יש ספק על התרנגולת אם נטרפה אותו ספק יש גם על הביצה [להצד שהייתה בלא קליפה והיא חלק מהתרנגולת], וא"כ הוי שני הספיקות בגוף אחד. עוד הקשה היד יהודה (כללי ס"ס אות ט) על האו"ה שלעניין מה שכתב לדון על הביצה אי"ז מובן כלל, שכיון שקיי"ל (סי' פו) להחמיר בתרנגולת שנטרפה לאסור אף ביצה בקליפתה, א"כ אי"ז כלל ס"ס שהרי הביצה אסורה בתורת ודאי.

**ובעיקר** דין זה שאין אומרים ס"ס בשתי גופין, כן הביא הפר"ח דברי הרא"ם שכת לבאר הדין שאין טומטום מוציא את מינו בשופר, וביאר משום דהוי ס"ס בשני גופים, מיהו צ"ב מהו מקור הדין והסברא דשני גופים וצ"ת. ועי' יד יהודה שכתב שלא מצא בראשונים סברא זו [ולעניין תקיעת שופר שהחמירו שטומטום לא יוציא טומטום חברו, אפשר משום שאין עושים ס"ס לכתחילה].

**● השיעור נמסר במוצאי ש"ק בבית הכנסת 'בית תפילה' נוה יעקב ● נכתב ע"י א. ה. והיה לעיני מו"ר שליט"א ●**

**● ניתן לשמוע בקול הלשון טל: [PHONE_REMOVED] קוד 1-3-2-2-1 ובשידור חי מוצש"ק בשעה 10:30 ●**

**●**