20. מתי מועיל לכוין שלא לצאת
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב מאיר קאופמן / שיעורי ליל שב_ק / תשפא תשפב

#### כ' שבט פ"ב – שיעור ליל שב"ק ויתרו בית מדרש הגדול נוה יעקב

# מתי מועיל לכוין שלא לפטור

### דיני ספק ברכות

א] מבואר ברמ"א סוף ר"ב שכל דבר שספק אם ברכתו האדמה או העץ מברך האדמה ובסוף סימן ר"ד מבואר שכל דבר שהוא מסופק בברכתו מברך שהכל ועיין מ"ב סוף סימן ר"ב שזה רק לאחר שלמד אבל מי שלא למד אסור לו לברך עד שילך אצל חכם אמנם עיין א"ר סימן ר"א דמה שמבואר בגמ' שהאי מאן דבעי למהוי חסידא לקים מילי דברכות דצ"ע שמי שלא מברך הוא רשע וביאר שהכונה שיקפיד לברך כל דבר כברכתו ולא יברך על הכל שהכל ומשמע שאין זה איסור גמור והנה מבואר בשו"ע ובמ"ב [עיין ר"ד סק"ס] על הרבה ספיקות שראוי שיאכלם בתוך הסעודה דהינו שכל שבקל יכול לפטור הספק אין לסמוך על מה שיכול להקל ולברך את הברכה שאינה ראויה ולכאורא לפ"ז אם יש בידו בקלות לברך על דבר אחר ולפטור הספק ודאי ראוי לעשות כך [וכן הוא בפמ"ג רי"א מ"ז ב] ובפרט במקום שמספק לא מברך שיש צד שאוכל ללא ברכה שזה חמיר יותר כמבואר בפוסקים

אמנם מעיקר הדין קי"ל שכל שיש ספק מה ברכתו מברך שהכל ולכן יש הרבה דברים שברכתם ספק העץ או שהכל, או האדמה ושהכל ומספק אנו מברכים שהכל וכגון ברכת השוקלד דרוב השוקלד עומד לאכילה בצורה של טחינה ובכל אופן נוהגים לברך שהכל וכן לגבי סוכר המצוי היום שעשוי מסלק דהבה"ל האריך שלהרבה ראשונים ברכתו היא האדמה ובכל אופן מספק מברכים שהכל וכן הרבה דברים מעוכים כגון הדברים העשוים מקמח תירס שזה ספק האדמה דכל הדין של דבר מעוך מברכים שהכל רק מספק וכן הרבה דברים עשוים מגידול מיוחד לצורך הטחינה ובזה ודאי יותר מסתבר שזה האדמה ורק מספק מברכים על זה שהכל והנה יש דברים שמצד עיקר שורת הדין היה צריך לברך העץ או שהכל ובכל אופן כל שיש ספק קל מברכים שהכל ועיין פנים מאירות שכתב לגבי תה שדעתו שברכתו האדמה וכן קפה ברכתו העץ שבכל אופן מברך שהכל כיון שמנהג העולם לברך שהכל זה מספיק סיבה לברך שהכל שכיון שלא מבטל את הדין ברכה אלא רק אם מה לברך בזה מספיק סיבה לא להיות שונה מהנהגת העם היהודי ע"ש

### בדין דבר שהוא ספק שהכל או האדמה האם נפטר בברכת האדמה בסתמא ובמכוין פורש שלא להוציא

ב] אמנם יש לדון כגון בספק שהכל או האדמה וכבר בירך האדמה האם עכשיו יכול לברך שהכל או שכיון שיתכן שברכתו זה האדמה ונפטר בברכת האדמה שבירך וא"כ עכשיו הוי ברכה לבטלה והנה במקום שבירך בסתמא ולא ידע מה ברכת הדבר הספק בזה ודאי שיש צד שיצא ולא יכול לברך שהכל אמנם יש לדון האם בכיון מפורש לא לצאת האם זה מועיל ואם נימא שמועיל יש לדון עוד שכל שבירך בסתמא לא פטר דבר שדרכו לברך עליו שהכל שזה כמו שכיון מפורש שלא להוציאו שכיון שדרכו לברך עליו שהכל אין זה בכלל כונתו ולפ"ז גם בדבר שהוא ספק מזונות או האדמה דמבואר בבה"ל ר"ח ס"ז בד"ה עד שיברך שהכל דלפ"ז גם אם בירך מזונות והאדמה על דבר אחר יצטרך לברך שהכל כיון שלא היה בדעתו לפטור את זה [ויתכן שזה לא בגדר גורם ברכה שאינה צריכה כיון שבירך בסתמא וממילא זה כך ולא שעשה דבר שבזה גרם לעוד ברכה וצ"ע] ועיין פמ"ג בפתיחה סקי"ג שגם כשמברך שהכל על דבר אחר צריך לכוין מפורש שיפטור הדבר הספק שדבר שזה לא ברכתו לא יוצאים רק במכוין מפורש

והנפק"מ בכל האופנים הנ"ל שמצד דין קדימה צריך לברך קודם העץ או האדמה לפני שהכל אבל אם נימא שמספק לא יוכל לברך א"כ צריך להקדים את השהכל וכמבואר בשו"ע סימן קע"ד לגבי מים שיש ספק האם צריך לברך עליהם בתוך הסעודה לכן יברך עליהם קודם הסעודה אמנם אם נימא שמועיל לכוין שלא רוצה לפוטרם א"כ יתכן שעדיף לברך כסדר הדין קדימה בברכות [אמנם לכאורא כה"ג ודאי עדיף להוציא הברכה בדבר אחר כיון שכאן זה לא רק ברכה בדיעבד אלא יש כאן גורם ברכה אינה צריכה וגם במקום ספק מבואר במ"ב בהרבה דוכתי שזה גדר דחיה ולא שאין כאן את האיסור כלל ואכמ"ל]

והנה עיין א"ר סוף סימן ר"ב ובמאמר מרדכי ר"ג סק"ג שכתבו שבמקום ספק כגון בסוכר יקדים לברך שהכל מצד שללא זה הוי ספק ברכה לבטלה ובפשוטו נקטו שלא יועיל מה שיכוין שלא לצאת אמנם עיין ראש יוסף ברכות ל"ו לגבי סוכר שכתב שאם בירך בסתמא האדמה לא יכול לברך על הסוכר אמנם מן הראוי שיכוין בברכתו האדמה שלא לפטור הסוכר וכן הוא במ"ז רי"א סק"ב, ובפתיחה להלכות ברכות סק"י הוסיף שיתכן שגם בסתמא לא פוטר מצד שמספיקא לא מחית איניש נפשיה לספיקא אמנם משמע שלא ברור לו דבר זה

והנה בעיקר הנידון האם מועיל לכוין שלא לפטור דבר שבסתמא נפטר מצאנו בזה כמה חילוקים וכדלקמן דהנה נחלקו הראשונים האם בשוחט כמה בהמות ודיבר ביניהם האם צריך לחזור ולברך ועיין פר"ח סימן י"ט שכתב שיכוין מראש שאם ישיח לא פוטר את מה שישחוט לאחר שישיח והתבואות שור סקי"ז חלק עליו וכתב שלא מועיל לכוין על דבר שבפניו שמתכונן לשוחטו שלא יצא בברכתו [אמנם אם זה לא לפניו משמע שודאי עוזר לכוין שלא להוציאו] וכתב שודאי גם בברכת הנהנין זה כך שאם יש לפניו שני פירות ומתכונן לאכול את שניהם ומכוין לפטור רק אחד מהם שזה ודאי לא מועיל דהינו שאפילו שאם לא כיון לאכול את שני הדברים וודאי שזה לא נפטר וצריך לברך אבל כל שמכוין לאכול וזה נחשב אכילה אחת ממילא הברכה שמברך על חלק מהאכילה וודאי פוטר את כל האכילה וכן לגבי מצוות אם עושה כמה מצות שנחשבים כמו סעודה אחת ושאם מדבר ביניהם לא צריך לברך א"כ כל שבירך על חלק מהם ממילא הכל נפטר ויתכן שגם הפר"ח שחלק זה רק בשחיטה שבזה נקט שכל בהמה זה מחיב נפרד וזה מצוה נפרדת אבל באכילה ודאי שזה אכילה אחת ואי אפשר לכוין שלא להוציא

והנה מבואר בשו"ע סימן קע"ד שיש ספק האם יין של הבדלה פוטר יין שבתוך הסעודה וכתב השו"ע שיכוין בהבדלה שלא פוטר את היין שבתוך הסעודה ומבואר שמועיל לכוין ועיין תבו"ש שכתב שזה ודאי שאם זה שתי שתיות בזה כל שמכוין שלא לפטור זה מועיל אבל כל שזה שתיה אחת דהינו ששניהם לפניו ועומד לאוכלם בזה הוי אכילה אחת וודאי לא מועיל לכוין שלא להוציא חלק ממה שעומד לאכול או לקים המצוה

והנה עיין ב"ח סוף סימן תרל"ט שכתב שכל סעודה מברכים לישב בסוכה זה מצד שמכונים בברכה הראשונה שלא לפטור אלא עד הסעודה השניה ועיין מג"א שתמה וכי אפשר ללבוש טלית ולכוין שלא יפטור אלא עד זמן מסוים ובפשוטו מבואר שנחלקו בנ"ל האם אפשר לכוין שהברכה תפטור רק חלק ממה שמתכונן לעשות אמנם הנה עיין מג"א סימן תצ"ד שיש ספק האם לברך ברכת התורה בהיה ניעור כל הלילה וכתב המג"א שיכוין שפוטר רק את אותו יום והקשה החת"ס שהוא סותר משנתו שהרי כאן כתב שלא שייך לכוין שלא להוציא אלא עד זמן מסוים וכתב שיש חילוק דבשני ימים שזה שני דברים בזה יכול לכוין משא"כ באותו המשך שלבישה או ישיבה בסוכה בזה לא שייך לחלק שפוטר רק חלק דהינו שביסוד הדברים ס"ל כדברי התבואות שור שכל שזה דבר אחד לא שייך לחלק שזה יפטור רק חלק רק שס"ל שלימוד התורה בשני ימים זה כמו שני דברים [ויש כאן חידוש אפילו שחלק מהיום השני נפטר] והנה עיין בה"ל סימן נ"ב שהביא מהפמ"ג שמי שלא בירך ברכות התורה קודם התפילה שנפטר באהבה רבה שיכול לכוין שלא רוצה לפטור את הלימוד של אחרי התפילה ותמה עליו הבה"ל מה שייך לחלק הברכה שזה חל רק על חלק ולכאורא כאן שיש שמונה עשרה באמצע זה כמו שני לימודים

ובאמת גם לגבי לבישת ציצית מצאנו החילוק הנ"ל דעיין שו"ע סוף סימן ח' דמי שישן בטליתו בלילה יש ספק האם צריך לברך וכתב המג"א שלא יברך בבוקר וכתב הפמ"ג שלא יכוין שמוציא רק עד הבוקר וכמו לגבי ברכת התורה שכאן שזה לבישה אחת ודאי לא מועיל להגביל הברכה ועיין בה"ל סי"ד שנסתפק בפשט טליתו בבית המרחץ האם צריך לחזור ולברך וכתב העיצה שיכוין שלא פוטר אלא עד בית המרחץ ועיין שערי תשובה שזה גם לתבו"ש שגם שזה שני לבישות שהרי הפסיק בבית המרחץ באמצע בזה ודאי מועיל לכוין שלא לפטור [ועיין ספר ידות המשנה שהעיר למה המ"ב לגבי סוכה במתפלל באמצע לא כתב עיצה זו שיכוין שלא פוטר את הישיבה השניה]

והנה עיין בה"ל סימן כ"ה שהביא את קושית רעק"א שיכוין בתפילין של יד דלא יוציא את של ראש ועל ידי זה אין כאן ברכה לבטלה ומבואר שמועיל כוונה אמנם שם בפשוטו זה שני מצוות שונות שזה על היד וזה על הראש ורק שבברכה אחת אפשר לפטור את שניהם אבל אין זה אכילה אחת ובזה ודאי מועיל לכוין וכמו מי שמפריש תרומה ומעשר ויכוין רק על התרומה ודאי שיצטרך לברך על המעשר

והנה עיין מ"ב סימן קס"ח סקס"ה לגבי שתית קפה ועוגה דנסתפק האם הקפה טפל לעוגה וכתב לברך על הקפה לפני העוגה ולא כתב שיכוין שלא לפטור את הקפה וכן הוא במג"א ר"ה סק"ו ובעוד דוכתי בדברים שהם ספק טפל והנה טפל יש הרבה ראיות שהביאור שזה צריך ברכה רק שזה נפטר בעיקר וצ"ב למה לא כתב שיכוין שלא לפטור את הטפל וכן הוא בפשוטו וממילא לא צריך לברך אמנם לנ"ל זה לא ראיה על סתם שני אכילות דכאן שזה טפל הוי יותר כאכילה אחת ולכן בזה לא מועיל לכוין

והנה העולה מהנ"ל דנחלקו הפוסקים בדבר שאם מראש לא היה דעתו לפטור לא היה נפטר ודעתו לאכול או לקים המצוה האם מועיל לכוין שפוטר רק חלק ואם זה שני דברים זה ודאי שמועיל לכוין ואם זה דבר אחד לגמרי כמו לבישה אחת בזה דעת הב"ח שמועיל לכוין אמנם המג"א נקט כדבר פשוט שלא מועיל לכוין ולגבי עיקר וטפל משמעות הפוסקים שלא מועיל שלא לכוין ונחלקו האחרונים במונח לפניו שני פירות האם זה כמו אכילה אחת ולא מועיל לכוין או שזה כמו שני דברים ומועיל לכוין שלא פוטר ודעת הפמ"ג שמועיל לכוין שלא יפטור ודעת המאמר מרדכי והא"ר שלא מועיל לכוין שלא לפטור [והנה השער הציון רט"ו סקי"ח כתב שאם יש שני מינים לפניו ומכוין לפטור רק אחד הוי ברכה שאינה צריכה ומבואר שמועיל כונתו אמנם יתכן שכונתו שאיסור זה ודאי עבר ולא רצה להיכנס בנידון האחרונים וצ"ע] והנה באמת סתימת הפוסקים שבהרבה ספיקות כתבו את ברכתו מספק ולא כתבו שאם כבר בירך על דבר אחר את הברכה המסופקת שלא יכול לברך משמע קצת שמועיל לכוין שלא פוטר וגם שדבר שדרכו לברך עליו מספק שהכל זה כמו שדעתו שלא לפטור את זה ובפשוטו לפ"ז גם בספק מזונות או האדמה שרגילים לברך שהכל אם בירך מזונות או האדמה צריך לברך שהכל וצ"ע

והנה לכאורא יש להקשות דלגבי בורא מיני מזונות יש שלש שיטות בשו"ע מה נחשב פת הבאה בכיסנין וכתב המג"א סימן קס"ח שבאוכל בתוך הסעודה יכול לברך ויתכן מצד שנקט שזה לא מחלוקת אלא כדעת המאמר מרדכי שהכל נחשב מזונות וכמבואר גם בסדור הדרך החיים אמנם המ"ב נקט שזה ספק ולכן כתב שאין לברך בתוך הסעודה [ולכאורא ראוי לברך קודם הסעודה וכדין מים וכמבואר בשו"ע] וצ"ע שכיון שדרך בני אדם לברך על זה מזונות א"כ זה כמו כל הספיקות שכתב הפמ"ג שיכוין בברכת המוציא שלא מוציא את המזונות הנ"ל ושכן הוא בסתמא כיון שדרכו כך לברך וכן יש להקשות דהנה מי בישול פירות נחלקו הרשב"א והרא"ש האם ברכתם העץ או שהכל וכתב המג"א ר"ב סקכ"ד הובא במ"ב סקנ"ד שאם כבר בירך העץ לא יברך על המים שיש צד שברכתם העץ וצ"ע למה לא כתבו שיכוין שלא להוציא המים ובפרט אם ננקוט שכך הוא בסתמא שכיון שדרכו לברך על זה שהכל אין דעתו לפטור את זה בברכת הפרי

ובפשוטו מבואר מזה שיש לחלק כנ"ל בין אם זה אותה אכילה או שזה שני אכילות ובספק סוכר שבירך על דבר אחר האדמה כיון שזה שני סוגי פירות בזה מועיל לכוין שלא להוציא משא"כ באותו דבר כגון באוכל שני תפוחים בזה באמת נקטו כתבואות שור שזה נחשב ממש אכילה אחת ולא מועיל לכוין שלא להוציא וא"ש הדין של מי צימוקים וצימוקים שזה כדבר אחד וכן עוגות עד כמה זה לחם זה נחשב אותו דבר [אמנם כאן יש חידוש שאפילו שהעוגות לא לפניו בשעת ברכה של המוציא בכל אופן לא מועיל לכוין שלא להוציאם] ובאמת בפשוטו דעת המג"א שמברכים על מזונות באמצע האוכל כתב המגן גבורים סקכ"ט שזה מצד שכונתו שלא לפטור את זה בברכת המוציא וס"ל שעוגה ולחם גם אם לשניהם יש שם לחם אבל זה שני סוגים אמנם להכרעת המ"ב גם זה נחשב כדבר אחד

והנה לפ"ז באוכל פולי קקאו ושוקלד וכן רסק תפוחי עץ ותפוח בזה ודאי לא יעויל לכוין שלא מוציא השוקלד בברכת פולי השוקלד וכן באוכל תירס וקרונפלקס או במבה שעשויה מתירס שזה מין אחד ממש או בוטנים ובמבה שעשויה מבוטנים בזה וודאי שיש מקום להחמיר שלא יכוין שלא להוציא בהאדמה אלא יברך קודם שהכל

והנה יש להקשות דאם נימא שאי אפשר לכוין באכילה של אותו דבר שלא פוטר החלק המסופק א"כ גם אם יברך קודם שהכל על הסוכר אבל עד כמה שזה אכילה אחת אם האדמה א"כ ממילא האדמה נפטר אמנם בפשוטו כל הדין שזה אכילה אחת וממילא זה נפטר זה רק אם זה באמת ברכתו אבל אם אם אין זה ברכתו בזה וודאי דבפשוטו הברכה לא הולכת על זה ודבר זה מבואר במ"ב עצמו שאפילו שנקט שבבירך המוציא אין לברך על מזונות בכל אופן נקט פשוט בסימן קע"ו סק"ד שבבירך על מזונות קודם הסעודה צריך לחזור ולברך המוציא ולא אומרים שעד כמה שהעוגות זה מזונות ממילא הלחם נפטר ובהכרח כחילוק הנ"ל

והנה לכאורא גם אם נימא שמועיל לכוין שלא לפטור את הדבר שהוא ספק שהכל אבל עדיף לברך קודם את השהכל דהנה הרי בזה שמברך האדמה ומכוין שלא לפטור את השהכל הוי גורם ברכה שאינה צריכה אמנם בפשוטו גם אם מברך קודם על השהכל הוי גורם ברכה שאינה צריכה כיון שיכל שלא לברך ולצאת בברכה של האדמה שמברך אחרי זה כמבואר במג"א הובא במ"ב סימן רט"ו אמנם באמת אין הדבר מוסכם ומצאנו אחרונים שחלקו ונקטו שאין בזה איסור ברכה שאינה צריכה שרק כאן כבר נפטר וגורם להתחיב יש האיסור ולא אם מברך לפני שנפטר ומצד שיכול להיפטר [עיין חמד משה סימן רמ"ט ובזה ישב קושית המג"א על האו"ז שם וכן את הרמ"א סימן רי"א לגבי מברך על העיקר הטפל קודם העיקר ] ולכאורא יש מקום לומר שגם אם נימא כמג"א שגם בזה יש איסור גורם ברכה שאינה צריכה אבל ודאי שהוי יותר גורם ברכה שאינה צריכה ולכן גם אם ננקוט שמועיל לכוין שלא לפטור אבל ראוי לברך קודם על שהכל כיון שזה פחות גורם ברכה שאינה צריכה אמנם יתכן שאם ננקוט שבמברך קודם אין ברכה שאינה צריכה ה"ה במברך ומכוין שלא לפטור דבר מסוים שרק במקום שכבר נפטר בברכה ויוצר מצב שהוא יתחייב וכן נקט בארצות החיים בא"י סימן כ"ה בסופו אמנם בפשוטו אינו כן ובזה מבואר בגמ' ביומא שבמכוין שלא לפטור הס"ת השני הוי ברכה שאינה צריכה וכן סתמו הפוסקים בכל מקום ואכמ"ל

[ועיין בר אלמוגים סימן כ"ו שנסתפק בכה"ג שמברך שהכל קודם להעץ ויש לו האדמה האם יברך העץ לפני האדמה וממילא השהכל יקדים לשניהם או שעדיף שיקדים האדמה ובפשוטו כיון שהדין קדימה של שהכל הוא מוסכם והדין העץ והאדמה אינו מוסכם עדיף שלא לעבור על הקדימה של שהכל מאשר קדימה אחרת]

### האם מותר לעבור על דיני קדימה לצורך

ג] והנה בפשוטו היה ראוי להכריע שיברך קודם הספק כיון שיש כאן צד ברכה לבטלה אמנם מצד אחד הוא מבטל דין קדימה ולכן אם נכריע שיכול לכוין שלא להוציא א"כ יתכן שאין להחמיר לשיטה שלא קי"ל כך על חשבון דין קדימה שהוא דין ודאי והנה מצאנו בהרבה מקומות שבמקום ספק כתבו הפוסקים שישנה את דין הקדימה מצד ספק שאוכל ללא ברכה או ספק ברכה לבטלה ובפשוטו הביאור שהדין קדימה נדחה מפני דינים אלו אמנם היה מקום לדון מסברא שכל הדין קדימה יסודו שכל שיש שני דברים ואין לו סיבה לאכול אחד קודם השני בזה קבעו חז"ל מהו סדר הברכה אבל כל שיש לו עדיפות לאכול דבר מסוים קודם מכל סיבה שתהיה בזה לא חיבו חז"ל דין קדימה וגם אם חברו יבקש ממנו שיאכל דבר זה קודם [כמובן לא במטרה לעבור על דיני התורה] יהיה מותר לו לעבור על דיני קדימה ויתכן שזהו יסוד הדין שכל שיש לו סדר באכילתו אין בזה דין קדימה אמנם יתכן דשם זה מצד שזה נחשב שזה לא לפניו אמנם המ"ב קס"ח סקס"ד כתב שראוי למצוא משהו אחר לברך עלו מצד שעובר על דיני קדימה ומשמע דלא כנ"ל וכן שמעתי מהרב וובר שליט"א שודאי במקדים מחמת שחברו ביקש ממנו יש כאן ביטול דיני קדימה

והנה בירושלמי מבואר שצריך לכסות את היין בקידוש שלא יראה בושתו וכתב הטור שזה מצד שיש דין קדימה על המוציא ועיין ט"ז רצ"ט שמסברא זה רק בקידוש שיכול לקדש על הפת אבל הטור כתב את זה גם על הבדלה אמנם הלשון שלא יראה הפת בושתו ומשמע שאין הכונה שכיון שמבטל דין קדימה זה מחיבו שלא לעשות איסור זה אלא יש כאן דין חדש שלא יראה הפת בושתו ויתכן שזה רק בלחם ובחיי אדם כלל נ"ז ס"י ובקיצור שו"ע כתבו את זה גם על מזונות אבל לא מצאנו את זה ביחס לשאר דיני קדימה [והנה בחיי אדם כלל ו' י"ג כתב שהקדימה מצד שזה ברכה יותר חשובה ובטור כתב מצד ז' המינים] ועצם כיסוי הפת אין הכונה שכה"ג באמת לא עובר על דיני קדימה ויתכן נפק"מ בעשה קידוש ועכשיו רק עושה להוציא בניו ובני ביתו וצ"ע שכה"ג הרי יש לו דין קדימה של המוציא אמנם לנ"ל כה"ג שיש לו ענין דוקא לברך קודם על היין כדי לקדש לבני ביתו ואחרי זה להוציאם בהמוציא אין בזה איסור [ויתכן לדון במי שיש מיץ ענבים ויין על השולחן והמיץ ענבים יותר חביב אבל בשביל הקידוש מעדיף יין או יין יבש שזה יותר מהודר שיתכן שמותר לו לעשות על היין ולא חשיב שעובר על דיני קדימה ואולי זה דומה לפת עכו"ם שצריך להורידה מהשולחן ויש לחלק דשם זה רק הידור ויש סברא שביחס לדין קדימה אין ענין בהידור של פת עכו"ם וצ"ע] [והנה מבואר שמועיל כיסוי ולא מצאנו בדיני קדימה שמועיל כיסוי אמנם לנ"ל שכאן אין דיני קדימה אלא זה הלכה מיוחדת שלא יראה הפת בושתו רק לכן מועיל אמנם עיין הגהות מימוני פכ"ט משבת אות כ' שמשמע שיש כאן הלכות קדימה ושכיסוי עוזר להלכות קדימה וזה דלא כנ"ל ועיין נשמת אדם כלל נ"ד אות ה' דהמג"א כתב בספק אולי המים נפטרים במזונות שיברך קודם שהכל והנ"א הקשה שהרי יש דין קדימה וכתב אולי בגלל ספק ברכה לבטלה זה סיבה להקדים ומבואר שמסברא נקט שגם במקום צורך יש דין קדימה ודלא כמו שכתבנו]

והנה הב"י סימן רצ"א הביא את הרמב"ם שגם בסעודה ג' צריך לקדש על היין ודן האם הכונה דוקא לפני הסעודה או שאפשר גם בתוך הסעודה וכתב שמי שרוצה לעשות קודם הסעודה יכול וכן עיין מ"ב שמי שלא קידש בבוקר אלא על הפת ראוי שעכשיו יקדש קודם הסעודה [דהינו שכה"ג אין איסור אכילה קודם קידוש שכבר יצא בפת] וצ"ע אבל למה אין כאן חיסרון מצד דיני קדימה שמקדים היין לפת אלא בהכרח כנ"ל שכאן שרוצה לכבוד השבת לשתות היין קודם הסעודה לא שייך כאן דיני קדימה