ג - כתובות ב_ ב_ - ג_ א_
קטגוריות: ש_ס / כה כתובות / כתובות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כתובות פ_ק / מ_מ

**ב' ב' - משום צנועות ומשום פרוצות, - עי' רא"ה דלא פלוג רבנן, ותיקנו דאין אונס אף במקום דליכא חשש צנו"פ כגון דאמר ה"ז גיטך אם באתי ונאנס ובא, - ועי' בחי' הגרע"א דמה"ט במת תוך י"ב חדש אין אונס, אף דמיתה קלא אית לי' וליכא חשש צנו"פ וכמש"כ התוס', וכ"כ ההפלאה והגרע"א במשה"ק התוס' דבאכלו ארי נימא דאין אונס. - ואמנם מבו' בד' הרא"ה, דבתנאי התלוי בה, כיון דלעולם ל"ש בזה תקנת צנו"פ, לא עבוד רבנן תקנתא, אך המאירי בריש סוגיין כתב דאפשר שלא חילקו חכמים בדבר.**

**ועי' תוס' הרא"ש בתי' בתרא דלא תיקנו אלא היכא דשייך צנועות ופרוצות, אך במקום דליכא אלא חשש צנועות, לא עבוד תקנתא, ועי' בית מאיר סימן קמ"ד ס"א ובד' הגר"ש איגר שבחי' הגרע"א שהאריכו בנידו"ז.**

**עי' תוס' נדרים כ"ז א' שנקטו דגם לגבי ממון ליכא טענת אונס באונס דשכיח ולא שכיח, דומיא דגיטין, וצע"ג דאף בגיטין מדינא יש טענת אונס, ועי' ש"ך יו"ד סימן רל"ב סק"כ ובקר"א ורש"ש בנדרים שם.**

**כל המקדש אדעתא דרבנן מקדש ואפקעינהו רבנן לקידושי מיני', - בל' רש"י משמע דגדר הדין הוא דהכשירו חכמים את הגט בכה"ג, והא דמהני גט זה אף במקום קידושין דאורייתא, הוא משום דכל דמקדש וכו' ואפקעינהו, ויל"ד עפי"ז בקו' התוס' דבגט לאחר מיתה נימא אפקעינהו, - ועי' רמב"ן שהאריך דא"כ יכולין ממזרים ליטהר, ובסו"ד כתב דאפשר דקידושין נעקרים לגמרי וממזרים אינם נטהרים ואיסורא דכהן וקרובים מדבריהם, ולפי הנ"ל י"ל דאי"ז איסור מחודש מתקנ"ח, אלא היינו דכלפי דרבנן לא הפקיעו חכמים כלל להקידושין, וכן נקט בשו"ת ברית אברהם סימן נ"ט סק"ה, עיי"ש, אך אי"ז במשמעות ד' הרמב"ן, וגם אין נראה כן ממש"א דהויא בעילתו בעילת זנות, ועי' מנחת שלמה ח"א סימן ע"ו בענין זה.**

**ועי' רשב"א דלא הפקיעו חכמים לקידושין רק משום דיש בזה סרך גט, דאמדינן לדעתי' דבעל דאסקה אדעתא לאונסי' ומדלא התנה ש"מ אחולי אחלי' לאונסי', וכ"כ הנימו"י, - ובסו"ד כתב הרשב"א דהוא משום דכ"ה דלא לישוינהו לבעילותיו בעילת זנות ה"ה מסיק אדעתי' כל אונסא ומחיל להו, וכ"כ הרשב"א בתשו' ח"א סימן אלף קס"ב, - ומד' התוס' שהק' דבמת תוך י"ב חדש יהא גט מכח תקנת צנו"פ, מבו' דס"ל דאפקעינהו רבנן אף במקום דליכא סרך גט, ועמד ע"ז בתשו' אגודת אזוב אהע"ז סימן ל"ב (ב) סק"ז.**

**עי' תוס' שהק' מסוגיא דגיטין ע"ג א' דבאכלו ארי ל"ה גט, וכתבו דבאונס דלא שכיח ליכא חשש צנו"פ ולא תיקנו חכמים, ועי' בחי' הגרע"א דלא אמרינן בזה דלא פלוג רבנן, כיון דהוא מין אונס אחר, אך הרשב"א כתב לפי דבריו, דהוא משום דבכה"ג דלא מסיק אדעתי' להאונס, לא אפקעינהו רבנן לקידושין מיני', - ועי' רמב"ן רשב"א ור"ן בגיטין ע"ג א' שכתבו דהא דבאונס דלא שכיח כלל יש טענת אונס, הוא משום דלא עדיף ממתנה בפירוש שמקבל עליו כל אונס, דאין אונס דלא שכיח בכלל, וצ"ב, ועי' בשו"ת אגודת אזוב שם שפירש דבריהם עפי"ד הרשב"א בסוגיין, - ואמנם הרמב"ן שם בסו"ד כתב דהוא משום דל"ש בזה תקנת צנו"פ, וכ"כ הרמב"ן שם ל' א', וצ"ל לפ"ז דמש"כ בתחילת דבריו דלא עדיף ממתנה בפירוש, היינו דמה"ט לא אמרינן בזה דלא פלוג רבנן, וכ"כ בשו"ת אגודת אזוב שם סק"ה, והרמב"ן שם כתב בדרך בתרא דהא דלי"ב לתקנת צנו"פ הוא משום דמילתא דלא שכיחא לא עבוד רבנן תקנתא, וכ"כ הריטב"א בסוגיין, ועי' תרוה"ד כתבים סימן רס"ז בטעמא דהתוס' שלא כתבו כן, ועי' בתשו' הבית אפרים שבתשו' אגודת אזוב אהע"ז סימן ל"ו סק"ו שעמד ע"ז, דל"ש בזה הא דמילתא דלא שכיחא לא תקון רבנן, שהרי התקנה היא משום הצנועות שיחששו לכך, וזה הוי מילתא דשכיחא שיחששו לכך, ועיי"ש סק"ז מש"כ בזה.**

**ובעיקר הדין באונס דלא שכיח כלל, עי' ראב"ן בפ' כל הגט דגם בזה ליכא טענת אונס משום תקנת צנו"פ, ורק בממון מהני אונס דלא שכיח, ועי' מכתב מאליהו שער ח' סימן ל"ג שהוכיח כן בדעת הרי"ף והרמב"ם ועוד מקמאי, ועמש"כ הבית אפרים בסימן ל"ד סק"ד וסקכ"ח, ועיי"ש סקכ"א שכתב שכ"ה לתי' בתרא דתוס' בגיטין שם, ועי' או"ש פ"ט מגירושין הי"ח.**

**עי' טוש"ע אהע"ז סימן קמ"ד ס"א דהא דאין אונס בגיטין הוא משום שלא התנה חוץ מאם יקראני אונס, וע"כ באונס דלא שכיח דלא אסיק אדעתי' להתנות עליו יש טענת אונס, וצ"ע שהרי הא דאין אונס הוא מתקנ"ח, והא דבאונס דלא שכיח אין אונס, הוא משום דל"ש בזה תקנת צנו"פ וכמש"כ התוס' והרא"ש, ועי' בית מאיר שם שפירש עפי"ד הרשב"א, וכ"כ הבית אפרים בתשובתו שבשו"ת אגודת אזוב אהע"ז סימן ל"ד סק"ו, ועיי"ש שעמד ע"ז דלפ"ז לא אתיין ד' הטור עם ד' הרא"ש, וכתב דצריך לדחוק ליישב הלשון ע"פ התוס' והרא"ש.**

**ובל' הטוש"ע שם מבו', דאם התנה להדיא דאם יהא אונס לא יהא גט, ל"ה גט, וכ"כ בשטמ"ק בסוגיין בשם גליון לרש"י כת"י, ופירש הטעם בזה עפ"ד הרשב"א, וכ"כ בתשו' אגודת אזוב אהע"ז סימן ל"ב (ב) סק"ז בטעמא דהטוש"ע, - ועיי"ש בסקי"א שכתב טעם אחר בזה, למש"כ התוס' בגיטין ע"ג א' בתי' בתרא, דכשהתנה להדיא לא תיקנו חכמים דהו"ל כחוכא ואיטלולא, וכ"כ הבית אפרים שם סימן ל"ו סקי"א, ועיי"ש בסקי"ב מש"כ עוד טעמים בזה.**

**עי' בד' הגרע"א שבשו"ת אגודת אזוב אהע"ז סימן ל"ג ונד' בחי' הגרע"א בסוגיין שכתב בדין אונס דבשעת נתינת הגט ל"ה שכיח ואח"כ נעשה שכיח, דלמש"כ התוס' דהא דבאונס דלא שכיח כלל לא תיקנו הוא משום דליכא בזה חשש צנו"פ, לכאו' הכל תלוי בשעת האונס, אך בל' הטוש"ע לא משמע כן, - ועי' בתשו' הבית אפרים שם סימן ל"ד סק"ז דדין זה תליא בפלוגתת התוס' והרשב"א בטעם הא דבאונס דלא שכיח לא תיקנו חכמים.**

**בעיקר הסוגיא דגיטין, עי' חי' ר' שלמה גיטין סימן י"א, דהתם ל"ש כלל דין טענת אונס דסוגיין, שהרי בלא"ה המיתה אינה מדעתו, ול"ש בזה דינא דאונס רחמנא פטרי', וגם ליכא אומדנא דאם ימות בע"א לא יהא גט, אלא דין אחר הוא, דכיון דלא אסיק אדעתי' אי"ז בכלל תנאו, וכ"ה מבו' בד' הרא"ה בסוגיין, דדין אונס בגיטין הוא רק בתולה בדעתו או בדעתה, אך דינא דהתם הוא גם בתולה בדעת אחרים משום דלא מסיק אדעתי'.**

**ועי' שטמ"ק בשם שיטה ישנה, דבאונס דשכיח ולא שכיח, לא שייך כלל דינא דהתם, דאונס זה מסיק אדעתי', ואך דכיון דלא שכיח כ"כ, לא אמרינן בזה דהו"ל לאתנויי, וליכא למיתי בזה אלא משום דינא דסוגיין, וכ"ה מבו' בד' הרא"ה, דמה"ט באונס דשכיח ולא שכיח התלוי בדעת אחרים ליכא טענת אונס כלל, ועי' חי' ר' שלמה שם שיישב בזה קו' הגרע"א בגיטין שם, ועי' עוד באבנ"ז אהע"ז סימן רמ"ג מש"כ בזה.**

**אך עי' ח"מ סימן קמ"ד וביאור הגר"א שם סק"ז שנקטו דדינא דהתם הוא גם באונס דשכיח ולא שכיח, והתוס' בגיטין שם בתי' בתרא כתבו כן, דגם אונס דשכיח ולא שכיח לא מסיק אדעתי', ואך דלדעתם לא מצינו להדיא דשייך לדון כלל בכה"ג דסוגיין משום דלא מסיק אדעתי', דרק התם דמשמעות דבריו אם ימות מחולי זה, הוא דאמרינן דכל דלא אסיק אדעתי' אי"ז בכלל תנאו, (אך משמעות דבריהם דאף בסוגיין יש לדון משום דלא מסיק אדעתי'), ובל' הרשב"א בשלהי סוגיין ובתשו' ח"א סימן אלף קס"ב מבו', דאונס דשכיח ולא שכיח נמי לא מסיק אדעתי', אך י"ל דדינא דסוגיא דגיטין הוא רק באונס דלא שכיח כלל, ואכמ"ל.**

**והתוס' לעיל הק' דמ"ט לא אמרינן התם דניח"ל דלא תיפול קמי יבם, ולד' השיטה ישנה ניחא, דלא מצינו כלל דמהני הא דניח"ל דלא תפול קמי יבם, באונס דלא מסיק אדעתי', אך בד' התוס' נראה דגם אונס דשכיח ולא שכיח לא מסיק אדעתי', ועי' בחי' הגרע"א בגיטין שם ובתשו' הבית אפרים שם סימן ל"ד סקי"א שפירשו לתי' התוס', דאף דמכח הא דלא ניח"ל וכו' מסיק אדעתי' לאונס דשכיח ולא שכיח, מ"מ לא מסיק אדעתי' לאונס דלא שכיח כלל, ועי' תו"ג סימן קמ"ה שכתב לפרש דבריהם בע"א.**

**עי' רמב"ם פ"ט מגירושין הי"ח דבאמר אם לא אעמוד מחולי זה ואכלו ארי הויא ספק מגורשת, ובפשוטו היינו דמספק"ל אם כונתו שימות מחולי זה, ועי' בהשגות הרמ"ך שם שהק', דתיפו"ל משום דאונס דלא שכיח לא מסיק אדעתי', כדמדמינן לה בגיטין למי שקיבל עליו אחריות אונסין דאין אונס דלא שכיח בכלל, ופסק כן הרמב"ם בפי"ט ממכירה ה"ה, ועי' או"ש שם דהרמב"ם ס"ל דגם באונס דלא שכיח תיקנו דאין אונס בגיטין, - ועי' שו"ע סימן קמ"ה ס"ו שהביא לדינא דהרמב"ם, ועי' ב"ש שם סק"י שהק' ממש"כ בשו"ע בסימן קמ"ד דאונס דלא שכיח מבטל הגט, וכן הק' המחנ"א בהגה' הרמב"ם.**

**עי' מרדכי גיטין סימן ש"ס די"א דבאונס בידי שמים יש טענת אונס, ולמדו לזה מסוגיא דגיטין, ועי' ב"י סימן קמ"ד ומכתב מאליהו שער ח' סימן ל"ג ושו"ת אגודת אזוב אהע"ז סימן ל"ב (ב) מש"כ בזה.**