ז - עוד בדין מעשה הדיוט לצורך המועד
קטגוריות: ש_ס / כב מועד קטן / חול המועד - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

**סימן ז**

**עוד בדין מעשה הדיוט לצורך המועד**

**א**

א] **מו"ק ח' ב',** ההדיוט תופר כדרכו והאומן מכליב, וביסוד הך דינא דההדיוט תופר כדרכו, נתבאר בסימן ו'? פלוגתת רבוותא בזה, דדעת הרמב"ן ודעימי' דהוא משום דצורך המועד מועיל להתיר מלאכה, אלא שלא הותרה מלאכת אומן שהיא מלאכה חשובה, ואין האיסור בזה אלא מדרבנן, ודעת התוס' ודעימייהו דהוא משום דלא אסרו בחוה"מ במעשה הדיוט שהוא מלאכה שלא כדרכה, אלא שלא התירו לזה אלא לצורך המועד דבחינם למה יתירו.

**ונתבאר** שם עוד, דלדעת הרמב"ן ודעימי' הותרה מלאכה במעשה הדיוט לצורך המועד אף כשדרך המלאכה בכך, אך לדעת התוס' ודעימייהו לא הותרה מלאכה במעשה הדיוט, אלא כשאין דרך המלאכה בכך והו"ל כשינוי, ועיי"ש שנתבאר להוכיח כן מכ"ד.

**וקשיא** טובא ע"ד התוס' כמש"נ שם ענף ה' ממה שהתירו לקמן י' ב' כסכוסי קירמי משום דמעשה הדיוט הוא, והרי דהותרה מלאכה במעשה הדיוט אף כשדרכה בכך ולי"ב שינוי כלל.

ב] **ונראה** לישב, ובהקדם, דהנה הטור בסימן תק"מ כתב דמותר ליטול גבשושית שבבית, והב"י שם כתב דכ"כ הסמ"ג לאוין ע"ה והסמ"ק בסימן קצ"ה וההגמי"י ד"ק בפ"ח מיו"ט ה"ז דאע"ג דהוי מלאכה גמורה ואינה דבר האבד, מ"מ שרי בחוה"מ משום דאינה מלאכה של טורח.

**והנה** במקור הדברים בד' ר"פ בהגהת סמ"ק שם משמע דהיינו דכיון דאי"ז מלאכה של טורח לי"ב איסור כלל, ושרי אף שלא לצורך המועד, וכ"כ בביאור מהר"א שטיין על הסמ"ג שם, והביאו בביאור מהרש"ל שם.

**אך** הנה בפירש"י לקמן י' ב' כתב, ז"ל, אבל להשוות ביתו א"צ לומר דודאי שרי שלא יהא נתקל בגבשושית ובגומות, עכ"ל, ומבו' דלא הותר להשוות ביתו אלא לצורך המועד שלא יהא נתקל בגבשושית ובגומות, וכ"כ תלמיד הרי"מ והמאירי שם ורי"ו בנתיב ד' ח"ה, וכ"כ הפמ"ג באש"א סימן תק"מ סק"ה והלבו"ש שם.

**והפמ"ג** והלבו"ש שם פירשו דמש"כ הראשונים דטעם ההיתר בזה הוא משום דלי"ב טורח, היינו משום דלא הותרה מלאכה כדרכה לצורך המועד, ובזה הוא שנתחדש דכיון דלי"ב טורח שרי אף בלא שינוי, וכ"כ הפמ"ג שם סק"ז, והמ"ב שם סק"ז.

**ומבו'** מזה כמש"נ בסימן ו'? בדעת התוס' ודעימייהו דכל הא דהותר מעשה הדיוט לצורך המועד הוא רק כשאי"ז דרך המלאכה והו"ל כשינוי, אך כל שדרך המלאכה בכך ה"ז אסור אף לצורך המועד, וע"כ כל הא דשרי להסיר גבשושית לצורך המועד, הוא משום דלי"ב טורח.

ג] **והנה** נמצא לפ"ז דאיכא תרי גווני דהותרה מלאכה לצורך המועד, חדא הוא במלאכה שלא כדרכה, והיינו או במעשה אומן בשינוי, או במעשה הדיוט כשאי"ז דרך המלאכה, והב', הוא במלאכה שאין בה טורח כלל, וצ"ב בגדר הדברים בזה.

**ונראה** דזה מתפרש היטב למש"נ בסימן ו'? בדעת התוס' בטעם התירא דמעשה הדיוט לצורך המועד, דאין עיקר ההיתר משום צורך המועד, אלא עיקר ההיתר הוא משום שלא אסרו מלאכה שלא כדרכה בחוה"מ, אלא דלא התירו לזה אלא לצורך המועד דבחינם למה יתירו, - ולפ"ז נראה דה"נ הוא בהתירא דמלאכה שאין בה טורח כלל, דעיקר ההיתר הוא משום דאיסור מלאכה בחוה"מ הוא משום טירחא וראוי להתיר מלאכה שאין בה טורח,[[1]](#footnote-1) אלא דבחינם לא התירו, וע"כ לא התירו לזה אלא לצורך המועד.[[2]](#footnote-2)

**וכ"נ** להדיא בד' התרוה"ד בסימן קנ"ג, ז"ל, דבחוה"מ וכו' שרו רבנן כל מלאכת הדיוט ושאינו של טורח, וכן מה שהוא לצורך שמחת המועד, עכ"ל, ומשמע דמלבד מה שהתירו חכמים לצורך שמחת המועד, דהוא מלאכה לצורך אוכ"נ, עוד התירו חכמים מלאכת הדיוט ומלאכה שאין בה טורח,[[3]](#footnote-3) ואמנם ג"ז לא התירו חכמים אלא לצורך המועד דבחינם למה יתירו, אך עיקר ההיתר הוא משום דהוי מלאכת הדיוט והוי מלאכה שאינה של טורח.

**ב**

ד] **ולפ"ז** י"ל דזהו שהתירו בכסכוסי קירמי משום דמעשה הדיוט הוא, אף שדרך המלאכה בכך ול"ה כשינוי, והיינו משום דכסכוסי קירמי היא מלאכה שאין בה טורח כלל, וע"כ הותרה לצורך המועד אף בלא שינוי.[[4]](#footnote-4)

**ואמנם** הנה לא התירו לזה אלא משום דמעשה הדיוט הוא, והיינו משום דכל הא דהותרה מלאכה שאין בה טורח לצורך המועד, הוא כשהיא מעשה הדיוט, אך כל שהיא מעשה אומן ה"ה אסורה, וי"ל דהיינו משום דמעשה אומן הוי מלאכה חשובה ונאסרה אף כשאין בה טורח, וי"ל עוד דהוא משום דכל מעשה אומן חשיב כמלאכה שיש בה טורח.[[5]](#footnote-5)

ה] **ומצאנו** הדברים מבוארים כן בחי' תלמיד הרי"מ לקמן י' ב' בדין כסכוסי קירמי, ז"ל, מעשה הדיוט הוא, ואע"ג דליכא פסידא שרי כיון שהוא צורך יו"ט שצריך הוא לאותו בגד ללובשו וליכא בי' אומנות "ולא טורח", ולפיכך מותר לרכך כלי הפשתן בין ידיו לאחר שנתלבנו כמו שפירש בערוך דבהא ליכא אומנות "ולא טורח" והוא צורך יו"ט שצריך ללבשו במועד ובכך יהיה לו הנאה כשילבשנו, עכ"ל.

**ומבו'** להדיא בדבריו דעיקר ההיתר דכסכוסי קירמי הוא משום דלי"ב טורח, וי"ל דלאו היינו דאין בזה טירחא יתירא, ומשום דלא הותרה טירחא יתירא לצוךר המועד, אלא היינו דאין בזה טורח כלל, ומכח זה הוא דשרי, וזה כמש"נ דעיקר הא דשרי התם אף דדרך המלאכה בכך הוא משום דלי"ב טורח כלל.

ו] **ומצאנו** כן עוד בד' תלמיד הרי"מ לקמן י' א' בדין סירוג המטות, ז"ל, ור"מ דשרי אף סירוג שתי וערב סבר כיון דאיכא צורך יו"ט שישכב בנחת וליכא טירחא במלאכה זו וגם אומנות לא הוי להכי לא בעי שינוי, עכ"ל, והיינו דהא דהותר סירוג המטות אף דדרך המלאכה בכך, הוא משום דלי"ב טורח כלל, ובכה"ג הותרה מלאכה לצורך המועד אף בלא שינוי,[[6]](#footnote-6) ובזה מתפרש מש"כ תלמיד הרי"מ שם לעיל מינה דהא דאין מפשילין חבלים הוא גם משום דיש בזה טירחא טפי, והיינו דכיון דיש בזה טירחא הדר דינא דלא הותרה מלאכה כדרכה בלא שינוי.

**ג**

ז] **ויש** להוסיף בזה, דהנה בחי' תלמיד הרי"מ לקמן ט' ב' כתב בהא דההדיוט תופר כדרכו, ז"ל, דהא לצורך המועד מיירי, דצריך הוא ללבוש אותן בגדים וגנאי גדול הוא לצאת בבגד קרוע לשוק ולכך התירו להדיוט לתפור כדרכו, והאומן מכליב היא תפירה ע"י שינוי וכו' משום כבוד המועד התירו לעשותה כדפרישית, עכ"ל, ומשמע דלא הותר להדיוט לתפור כדרכו אלא משום דהוא גנאי גדול וא"א בלא"ה.

**ועד"ז** כתב בחי' תלמיד הרי"מ לקמן י' ב' בדין קיטורי בירי, ז"ל, וא"ת וכו' אמאי לא שרינן לעשות מלאכה זו ע"י שינוי כ"ה דשרינן לעיל בתפירה לאומן להיות מכליב, וי"ל דגבי תפירה א"א לילך ערום, ולהכי עבדו רבנן תקנתא, אבל הכא כיון דאפשר בלא"ה לא עבדי בהו רבנן תקנתא, עכ"ל.[[7]](#footnote-7)

ח] **וצ"ב** לפ"ז בהא דהתירו כסכוסי קירמי משום דמעשה הדיוט הוא, שהרי לא התירו אף במעשה הדיוט אלא היכא דא"א בלא"ה, וא"כ מ"ט התירו כסכוסי קירמי אף דאפשר בלא"ה.[[8]](#footnote-8)

**ובע"כ** מזה דעיקר הא דהתירו בכסכוסי קירמי הוא משום דלי"ב טורח כלל, וע"כ הוא דשרי לצורך המועד אף דאפשר בלא"ה, ול"ד לתפירה דיש בה טורח, וע"כ לא הותר ההדיוט לתפור כדרכו אלא משום דא"א בלא"ה.

**ד**

ט] **אמנם** נראה דיש לפרש בזה בע"א, דשאני תפירה שהיא מלאכת אומנות ואף כשההדיוט עושה אותה היינו שעלה בידו לעשות מלאכת אומנות, וע"כ לא התירו בזה אלא כשא"א בלא"ה, ומשא"כ בכסכוסי קירמי דהיא מלאכת הדיוט, הותרה לצורך המועד אף כשאפשר בלא"ה.

**ומתישב** בזה גם הא דשרי בכסכוסי קירמי אף שהוא כדרך המלאכה, ובהא דההדיוט תופר כדרכו לא התירו אלא משום שאינו כדרך המלאכה והו"ל כשינוי, דשאני בתפירה שהיא מלאכת אומנות, ואף ההדיוט לא הותר לעשות מלאכת אומנות אלא משום דאין עשייתו כדרך המלאכה, ומשא"כ בכסכוסי קירמי שהוא מלאכת הדיוט, ה"ז מותר לצורך המועד אף דהו"ל מלאכה כדרכה.

י] **וכדרך** זו נראה ממש"כ תלמיד הרי"מ לקמן י"א בהא דשרי למיגדל אהורי ולמיגדל תנורי, דה"נ כל כלי שאין אומנות בעשייתו ולא טורח והוא צורך יו"ט מותר לעשותו, ומשמע דהא דשרי למיגדל אוהרי ולמיגדל תנורי הוא משום דאין טורח בעשייתם, ורחוק הדבר לומר דבתפירת בגד שנקרע יש טורח טפי מעשיות אלו.

**ובע"כ** מזה כמש"נ, דהא דשאני תפירת בגד שלא הותרה אלא שלא כדרכה, ממיגדל אהורי ומיגדל תנורי שהותרו כדרכם, הוא משום דתפירת בגד היא מלאכת אומנות, וע"כ לא הותרה אף ע"י הדיוט אלא משום דאין עשייתו כדרך המלאכה, וגם לא הותרה אלא היכא דא"א בלא"ה, אך מיגדל אהורי ומיגדל תנורי דאינם מלאכת אומנות, הותרו לצורך המועד אף כדרכם.[[9]](#footnote-9)

יא] **ועד"ז** נראה במש"כ תלמיד הרי"מ לקמן י"ד א' בהא דמן הדין מותר לגלח במועד, דהוא משום דגילוח לאו טירחא הוא ומלאכה נמי ליתי' אלא שמחה ויופי הוא, עכ"ל, דמש"כ דמלאכה נמי ליתי' לכאו' היינו דאי"ז מלאכת אומנות, וכיון דאי"ז מלאכת אומנות וגם לי"ב טירחא יתירא ה"ז מותר לצורך המועד, אף שהוא מלאכה כדרכה, ונתבאר עוד בזה בסימן י"ח? סק"ב.

**ה**

יב] **נתבאר** בדברינו בדעת התוס' ודעימייהו דאף דלא הותרה מלאכת הדיוט לצורך המועד אלא כשאי"ז כדרך המלאכה, וזהו שהקשו בהא דהותר סירוג המטות בלא שינוי, מ"מ מלאכה שאין בה טורח כלל והיא מעשה הדיוט הותרה לצורך המועד אף כשהוא כדרך המלאכה, ומה"ט הוא דהותר כסכוסי קירמי.

**ויש** להעיר לפ"ז, דכיון דבדין כסכוסי קירמי מצינו דקייל דין מעשה הדיוט מדין מעשה אומן אף כשהוא מלאכה כדרכה, א"כ מנ"ל להתוס' ודעימייהו דבמלאכה שיש בה טורח לא הותר אף מעשה הדיוט אלא כשאינו כדרך המלאכה, הרי י"ל דהא דההדיוט תופר כדרכו, הוא משום דהותר כל מעשה הדיוט לצורך המועד, ומנ"ל דלא הותר אלא משום דאי"ז כדרך המלאכה.

יג] **ונראה** די"ל דזה נלמד מהא דאסר ר' יהודה לקמן י"א ב' מלאכה לצורך דבר האבד בלא שינוי, אף דטעינת קורה ע"ג הזיתים אינה מעשה אומן, - ואי נימא דהותר מעשה הדיוט לצורך המועד אף כשהוא כדרך המלאכה, כ"ש דיש להתיר בזה לצורך דבר האבד,[[10]](#footnote-10) ומהא דאסר בזה ר' יהודה יש ללמוד דכל הא דהותר מעשה הדיוט לצורך המועד, הוא רק כשאינו כדרך המלאכה.[[11]](#footnote-11)

**וקשיא** לפ"ז לדעת הרמב"ן ודעימי' דהותר מעשה הדיוט לצורך המועד אף כשהוא מלאכה כדרכה, ותיקשי דא"כ מ"ט דר' יהודה דלא הותרה מלאכה לצורך דבר האבד בלא שינוי אף דהוא מעשה הדיוט, ועמש"נ לישב בזה בסימן י"ב?.

1. ולפ"ז י"ל דגם מש"כ ר"פ בהגהת סמ"ק דההיתר בזה הוא משום דהוי מלאכה שאין בה טורח ולא נאסרה בחוה"מ, מ"מ לא הותרה אלא לצורך המועד, דבחינם למה יתירו, ועמש"נ בזה בסימן ה'?. [↑](#footnote-ref-1)
2. ונמצא לפ"ז דאי"ז תרי גווני דהותרה מלאכה לצורך המועד, אלא הוא ב' התירים נפרדים, דהותרה מלאכה שלא כדרכה והותרה מלאכה שאין בה טורח, ורק דלא התירו כן אלא כשהוא צריך לכך במועד דבחינם למה יתירו. [↑](#footnote-ref-2)
3. אך לא נתברר לי אם אכן מכוון דבריו הוא כמש"נ דאיכא תרי גווני שהתירו חכמים, חדא, מלאכת הדיוט, ועוד, מלאכה שאינה של טורח, או דמכוון דבריו הוא דלא התירו חכמים אלא מלאכת הדיוט דגם אין בה טורח, אך מלאכת אומן או מלאכה שיש בה טורח אסורה, ועיי"ש בהמש"ד במש"כ לגבי מלאכה שאין בה טורח ומלאכת הדיוט בט"ב, ושמא יש ללמוד מדבריו שם לנידו"ד. [↑](#footnote-ref-3)
4. וצ"ל כן גם במש"כ המ"ב בסימן תקמ"א סק"ט דמותר להחליק הבגדים בכלי כדרכן, ואף בכלי שנוהגין חייטין להחליק דהו"ל מעשה הדיוט ושרי לצורך המועד, והיינו משום דג"ז חשיב כמלאכה שאין בה טורח והותרה לצורך המועד אף בלא שינוי.

   ויש מקום לפרש בזה גם למש"כ הרמ"א בסימן תקמ"א ס"א דמותר לתקן הפתילות לנרות בחוה"מ דמעשה הדיוט הוא, דאף דדרך המלאכה בכך, מ"מ כיון דתיקון הפתילות הוי מלאכה שאין בה טורח, ע"כ ה"ז מותר לצורך המועד אף בלא שינוי, - אך אי"ז מתישב במש"כ הפמ"ג באש"א שם סק"ב לדון דמדינא שרי אף בפתילות שיש טורח רב בתיקונם, וגם מש"כ לדון לאסור בזה הוא משום דיש בזה טירחא יתירא, אך כל דלי"ב טירחא יתירא שרי, אף דהוי מלאכה שיש בה טורח, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-4)
5. ובל' המ"ב בסימן תק"מ סק"ט מבו' דאף מעשה אומן לא נאסר לצורך המועד אלא משום דיש בו טורח, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-5)
6. ובזה מתישב משה"ק התוס' לקמן שם בטעם הא דהותר סירוג המטות בלא שינוי, ונתבאר בסימן ו'? סק"י דהוא לטעמייהו דלא הותר מעשה הדיוט לצורך המועד אלא כשאין דרך המלאכה בכך, ולפ"ד תלמיד הרי"מ ניחא, דכיון דסירוג המטות לי"ב טירחא כלל, ע"כ ה"ז מותר אף בלא שינוי, ודמי לכסכוסי קירמי דשרי אף דדרך המלאכה בכך ול"ה שינוי, - ובדעת התוס' דלא ניח"ל לפרש כן, אף דמודו להך מילתא דכל דלי"ב טורח כלל שרי בלא שינוי, כאשר כ"ה מוכח מהא דכסכוסי קירמי שרי, י"ל דהוא משום דס"ל דמהא דאסר אידך מ"ד בסירוג המיטות, בע"כ דיש בזה טורח, וזהו דקשיא להו דא"כ מ"ט דמאן דשרי, אך תלמיד הרי"מ לטעמי' שפירש שם דטעמא דמאן דאסר הוא משום דמיחזי כעובדין דחול, ולפ"ז שפיר י"ל דלי"ב טורח כלל. [↑](#footnote-ref-6)
7. אך בד' התוס' לקמן י' א' מבו' דכל הא דלא התירו במעשה הדיוט ובמעשה אומן בשינוי אלא לצורך המועד הוא משום דבחינם לא יתירו, ולדעתם כל שיש בזה צורך המועד שרי אף דאפשר בלא"ה, וה"נ יש להתיר לדעתם כסכוסי בירי ע"י שינוי. [↑](#footnote-ref-7)
8. ויש שכתבו ללמוד מזה, דהא דהותר מעשה הדיוט והא דהותר מעשה אומן ע"י שינוי הוא ב' דינים חלוקים, ואף דהא דהותר מעשה אומן ע"י שינוי הוא רק כשא"א בלא"ה, מ"מ הא דהותר מעשה הדיוט הוא אף אם אפשר בלא"ה, וע"כ הוא דכסכוסי קירמי שרי אף דאפשר בלא"ה, - אך מלבד דאי"ז מתישב עם מש"כ תלמיד הרי"מ לקמן ט' ב' גם בהא דההדיוט תופר כדרכו דהוא משום דגנאי גדול וכו' ומשמע דלא התירו אלא משום דא"א בלא"ה, גם אי"ז מתישב עם מש"כ תלמיד הרי"מ שם בהא דהאומן מכליב דמשום כבוד המועד התירו לעשותה "כדפרישית", ומבו' דהא דהאומן מכליב הוא חד דינא עם הא דההדיוט תופר כדרכו. [↑](#footnote-ref-8)
9. ולפ"ז מתפרש מש"כ תלמיד הרי"מ דאין טורח בעשיות אלו דלאו היינו דלי"ב טירחא כלל, דודאי דבמיגדל אוהרי ומיגדל תנורי יש טורח, אלא היינו דאי"ז טירחא יתירא, דטירחא יתירא לא הותרה אף לצורך המועד, עמש"נ בזה ב?, - ולפ"ז לא נחלקו תלמיד הרי"מ והתוס' בסירוג המטות אם יש בזה טורח, דמש"כ תלמיד הרי"מ דליכא טירחא במלאכה זו, היינו דלי"ב טירחא יתירא, אך מ"מ יש בזה טירחא, וזהו שהק' התוס' דמ"ט הותר בלא שינוי, אך לדעת תלמיד הרי"מ ניחא, דכיון דהיא מלאכת הדיוט ה"ה מותרת לצורך המועד אף דהו"ל מלאכה כדרכה. [↑](#footnote-ref-9)
10. ויש להוסיף, שהרי לדעת ר' יוסי דהותר מלאכה לצורך דבר האבד בלא שינוי, היינו אף במעשה אומן, כאשר כ"ה מבו' בסוגיית הגמ' לקמן י"א א' בדין קול הפטיש, והרי דדבר האבד מהני להתיר טפי מצורך המועד, וע"כ מסתברא מילתא דאף לר' יהודה דפליג עלי' ולא הותרה מלאכה לצורך דבר האבד בלא שינוי, מ"מ לא חמיר דין מלאכה לצורך דבר האבד מדין מלאכה לצורך המועד, ואם היתה מלאכה במעשה הדיוט מותרת לצורך המועד אף כשהוא כדרך המלאכה, הי' לנו להתיר בזה גם לצורך דבר האבד. [↑](#footnote-ref-10)
11. ויש להוסיף עוד בזה, דהנה בד' התוס' הרא"ש לקמן י"א ב' מבו' דעיקר הא דבעי ר' יהודה שינוי בדבר האבד הוא משום דשמא יערים ויכוין מלאכת במועד, ונתבאר בסימן ?, וטעם זה שייך גם בצורך המועד דגם בזה יש לחוש להערמה זו ויש להצריך לשנות, ובע"כ דהא דההדיוט תופר כדרכו הוא משום דאי"ז כדרך המלאכה, אך אם משום טעם זה, הרי דכ"ז הוא לדעת ר' יהודה, אך לפ"מ דקי"ל כר' יוסי דשרי בדבר האבד כדרכו, ה"נ הי' לנו להתיר במעשה הדיוט אף כשהוא כדרך המלאכה, ואי"ז מתישב בד' התוס' דפשיטא להו דאין להתיר בסירוג המטות בלא שינוי. [↑](#footnote-ref-11)