סי_ קנא, לא תחנם
קטגוריות: שו_ע / יורה דעה / יורה דעה - דור המלקטים

מחובר ע"י הגר' נחום שטילרמן שליט"א ובנו

**לא תחנם**

ואתחנן פרק ז' פסוק ב'

יו"ד סימן קנ"א

1. מקור.
2. לא תתן להם מתנת חינם.
3. נותן שלא בדרך מתנה.
4. הפקר.
5. דבר ממשי או להנות העכו"ם.
6. לברכו, ולהתפלל עליו.
7. לא תתן להם חן - אסור לספר בשבחן.
8. לא תתן להם חנייה בקרקעו.
9. לא תתן עליהם חן.
10. לא תחונם - אסור לרחם עליהם.
11. איזה עכו"ם.
12. שאר אנשים.
13. גר.
14. שאר ענינים.

**דור המלקטים** – בין ישראל לנכרי (גולדברג, יו"ד סי' כ"ח), בין ישראל לעמים (פרץ, ח"ג), הלכה ברורה (פרק ל"א), חן מרים (פטרפרוינד), לא תחנם (רוזנר), נועם הלכה (וינד, סי' ל'), Halachically speaking (שנה ב' מספר כ"א).

1. מקור.
   1. ע"ז (דף כ.) – "תניא נמי הכי: לא תחנם, לא תתן להם חנייה בקרקע; דבר אחר: לא תחנם, לא תתן להם חן; דבר אחר: לא תחנם, לא תתן להם מתנת חנם".
   2. **תרי"ג מצוות** – בה"ג (ל"ת ס"ג), רמב"ם (ל"ת נ'), שע"ת (שער ג' אות נ"ו), סמ"ג (ל"ת מ"ח), חינוך (מצוה תכ"ו), סמ"ק (מצוה קל"ה), זהר הרקיע (ל"ת רט"ו).
2. מתנת חינם - לא תתן להם מתנת חינם, מחבר (סעי' י"א, חו"מ סי' רמ"ט סעי' ב', סי' רנ"ו סעי' ג').
   1. **מקור**.
      1. פסחים (ריש פרק ב') – "כל שעה שמותר לאכול, מאכיל לבהמה לחיה ולעופות, ומוכר לנכרי, ומותר בהנאתו".
         1. ריטב"א (ריש פרק ב') – "ומוכר לנכרי. כתב הרי"ט ז"ל הוא הדין ליתנו אלא דמילתא אגב אורחיה קמ"ל דאסור ליתן לגוי מתנת חנם".
      2. פסחים (דף כא:) – "דתניא: (דברים יד) לא תאכלו כל נבלה לגר אשר בשעריך תתננה ואכלה או מכור לנכרי ... רבי יהודה אומר: דברים ככתבן, לגר בנתינה ולנכרי במכירה".
         1. רש"י (פסחים דף כא: ד"ה דברים, ד"ה סברא) – "דברים ככתבן. כך מצותה: לא יתננה לנכרי, ולא ימכרנה לגר ... ולאסור ליתן במתנה לנכרי".
      3. **ב' פסוקים** בשביל מתנת חינם, כדי ליתן עשה ולאו – תוס' (ע"ז דף כ. ד"ה רבי, "תימה לר' יהודה למה לי לא תחנם לאסור מתנת חנם ותיפוק לי' מהכא וי"ל דלא תחנם אצטריך ליתן בו לאו והאי דהכא נמי איצטריך לעשה").
   2. **מכירו** (וכדי שהעכו"ם יעשה לו טובה).
      1. משנה (חולין דף צג.) – "שולח אדם ירך לעובד כוכבים שגיד הנשה בתוכה, מפני שמקומו ניכר".
      2. מותר – תוספתא (ע"ז סוף פרק ג'), תוס' (פסחים דף כב. ד"ה ורבי, עירובין דף סד: ד"ה ולמדנו, ע"ז דף כ. ד"ה רבי, חולין דף קיד: ד"ה רבי, "וי"ל דהא אמר התם אם היה שכינו מותר מפני שהוא כמוכרו לו"), חי' הר"ן (פסחים דף כב. ד"ה ר'), רבינו דוד (פסחים דף כב.), מהר"ם חלווה (פסחים דף כב.), תוס' הרא"ש (פסחים דף כב.), תוס' ר"פ (פסחים דף כב.), מאירי (פסחים דף כא: ד"ה כבר, ע"ז דף כ. ד"ה כבר), תוס' שאנץ (ע"ז דף כ. ד"ה ר'), נמ"י (ע"ז דף כ. ד"ה חניה), רא"ש (ע"ז פ"ק סי' י"ט), אגודה (ע"ז סי' י"ג ד"ה להקדים), מרדכי (ע"ז סי' תת"ד), כפתור ופרח (פרק י' עמ' קצ"ה ד"ה ברייתא), מחבר (סעי' י"א, חו"מ סי' רמ"ט סעי' ב', "אסור ליתן מתנת חנם לעובד כוכבים שאינו מכירו"), פוסקים.
      3. הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א תשובה תל"א) – "שאלה: מה הדין לגבי גוי שעובד אצל ישראל, האם מותר להביא לו אוכל או מתנה עבור העבודה שהוא עושה בתור מתנה כדי שיזרז אותו להמשיך לעבוד טוב או שמא יש בזה איסור דלא תחנם. תשובה: זה לא חנם אלא עבור עבודה".
      4. הגר"י בעלסקי זצ"ל (Halachically speaking שנה ב' מספר כ"א הע' ו') -

Based on this, it is customary to give one’s mailman a present during their holiday season. This present is to show appreciation for the work that he has done for you, so that in return the mailman will do his work more efficiently for you in the future.

* + 1. ***הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל)*** -

We have a goy working in our office. - would it be permitted to give him non kosher food that we are given as gifts. (he has no idea that the food came). Or would it be better to chuck it out. - what if he knew the food came and we were chucking it out? - if he would be more favorably disposed to help would it make a difference? - where can i find these halochos or look this sugyah up?

R' Y. Berkovits wrote: This is the sugya of לא תחנם. You are not allowed to give a non-Jew a present for no reason. However, if you know him (מכירו), you are allowed to give him. Somewhat like an investment, that you’ll receive a favor in return somewhere down the line.

* 1. **דרכי שלום**.
     1. מיקל – מחבר (סעי' י"ב, חו"מ סי' רמ"ט סעי' ב'), מהרש"א (עירובין סוף דף סד:, "דלכאורה דה"ק דלכך צוה לפרנס עניי נכרים עם עניי ישראל מפני דרכי שלום אבל הא דשרי לפרנסם לאו משום דרכי שלום הוא אלא דלית ליה כלל איסורא דלא תחנם ותרצו דאינו כן אלא דשריותא דהתם נמי עם עניי ישראל דוקא הוא משום דרכי שלום אבל הכא דליכא משום דרכי שלום אית ליה שפיר איסור דלא תחנם ודו"ק"), פוסקים.
        1. ***הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל)*** -

May a Jewish owned internet company offer a grant matching program where the customer can chose from Jewish and non Jewish organizations to contribute towards and the company will match?

R' Y. Berkovits wrote: This is a question of לא תחנם, of not giving presents to goyim without getting something in return. [Although this is being done for business reasons, it is still questionable since you are not getting anything in return from the organization that you are giving the gift.] This appears to be a case of darchei shalom and therefore mutar. You can’t just list only Jewish organizations, when your customers are not Jewish and it will be clear to them that all of the non Jewish organizations were not included. [In all cases, you of course cannot support organizations that are against halacha.]

* 1. **ליתן לתינוק גוי סוכריה**.
     1. הגר"א נבנצל שליט"א (מה טובו גליון ח' עמ' ש"ט, גליון ט"ו עמ' ר') – "שאלה: אם מותר ליתן לגוי קטן סוכריה כשבוכה, או שמא יש בזה משום לא תחנם. תשובה: אולי בכלל מפרנסים עניי עכו"ם".
     2. שבט הקהתי (הגר"מ גבאי גם אני אודך ח"ו עמ' רע"ח) – "שאלה: אם מותר ליתן לגוי תינוק קטן סוכריה כשבוכה ברחוב בכדי להרגיעו אם שהוי לא תחנם. תשובה: יתן שיוצא מזה קדוש השם".
  2. **להחזיר לו טובה** (וכגון הכרת הטוב או "טיפ").
     1. מיקל.
        1. השואל בשו"ת הרשב"א (ח"א סי' ח') – "ומה ששאל ממך הנער בשולח אדם ירך לנכרי איך יתישב עם מה שאמרו אסור לתת מתנת חנם. ואמרת לו דההוא דשולח ירך לנכרי לא לחנם אלא לגמול למה שקדם או בגוי שאינו עובד עבודה זרה יפה אמרת".
        2. ב"ח (חו"מ סי' רנ"ו ס"ק ה').
        3. פרישה (יו"ד סי' קי"ז ס"ק ג', חו"מ סי' רנ"ו ס"ק ה').
        4. ט"ז (ס"ק ח') – "אבל אם מכירו לא הוה עלייהו שם מתנה אלא כמכירה שהרי ישלם גמולו או כבר שילם לו".
        5. קיצור שו"ע (סי' קס"ז סעי' י"א) – "אבל אם הוא מכירו לא הוי מתנת חנם, שגם הוא ישלם גמולו או כבר שילם לו והוי כמו מכירה".
        6. ערוגת הבושם (או"ח סי' ל"ג).
        7. שו"ת ממעמקים (ח"ד סי' ט"ז).
        8. אג"מ (יו"ד ח"ב סי' קי"ז ד"ה ובאם, שירת שלמה אות ע"ג).
        9. שרגא המאיר (ח"ז סי' קנ"ה).
        10. מצות המלך (סוף מצוה תכ"ו).
        11. מלכים אמניך (פרק י"ד סעי' י', עמ' ש"א).
        12. אבני ישפה (אהל יעקב י"ד אלול תש"ע) – "בענין לתת מתנה לעוזרת או עובדת גויות כאשר רגילים לתת להם מתנות בזמן הזה של השנה, המנהג הוא לתת ואין בזה משום לא תחנם שהרי זה תמורת העבודה שלהם, וגם אין בזה משום ללכת בחוקות הגוים משום שיש לזה סיבה כמ"ש הרמ"א יו"ד סי' קע"ח".

אבני ישפה (אהל יעקב כ"ג אלול תש"ע) – "בדבר השאלה לתת טיפ למלצר או נהג מונית שהוא גוי, או שמא יש בזה משום לא תחנם. אני אומר שלא רק שאין כאן משום לא תחנם, אלא אם אינו נותן יש לחשוש משום חילול השם אם נהוג באותו מקום לתת טיפ. וכן קראתי בתולדות הגר"ז מבריסק זצ"ל שמאד הקפיד על זה. והטעם שאין לא תחנם הוא משום שכיון שכך המנהג אינו עושה כן מחמת שנותן לו חן, אלא משום המנהג שלא להראות כמו קמצן, וממילא אין כאן שום איסור".

* + - 1. הגר"א נבנצל שליט"א (מה טובו גליון ח' עמ' שי"ב) – "שאלה: האם בכל מקרה ניתן לתת טיפ לגוי כגון נהג מונית או מלצר בשמחה וכדומה על סמך שהוא יעבוד יותר טוב בשביל היהודים אח"כ. תשובה: כן".
      2. הערות בהלכה (ח"ב עמ' ס"ד).
    1. נראה שאסור.
       1. רשב"א (ח"א סי' ח') – "שלא אמרו אלא מתנת חנם הא לסבה אפילו במקום שיעזרנו הגוי או יתן לו להבא מותר שאין זו מתנת חנם. וכן אפילו משום דרכי שלום".
       2. כסף משנה (זכיה ומתנה פרק ט' הל' י"א).
       3. אבן האזל (זכיה ומתנה פרק ט' הל' י') - כיון הקרא מאו מכור לנכרי ולא הקרא לא תחנם.
       4. באר משה (ח"ג סי' קי"ז).
    2. מראי מקומות – נשמת כל חי (סי' נ"ד ד"ה ולפ"ז).
  1. **לתועלת עצמו**.
     1. מיקל.
        1. רמב"ן (גיטין דף לח:) – "הא דאמרינן מצוה שאני. תמהני וכי מפני מצוה להתפלל בציבור דחו עשה שבתורה ואפשר שלא אמרה תורה לעולם בהם תעבודו אלא משום שלא ליתן להם מתנות חנם כענין דכתיב בגוים לא תחנם, אבל כשהוא משחררו מפני שנותן דמי עצמו או משום מצוה וצורך הרב דליכא חנינה מותר".
        2. רשב"א (גיטין דף לח: ד"ה הא).
        3. ר"ן (גיטין דף לח:).
        4. פנים יפות (פר' לך לך פרק י"ד פסוק כ"ג) – "איך החזיר למלך סדום ועבר על לאו לא תחנם, דהא קיים כל התורה כולה, ואחז"ל [ע"ז כ א] לא תחנם לא תתן להם מתנות חנם. וצ"ל כיון דקיי"ל בריש קדושין [ז א] במתנה באדם חשוב הוא שבח לנותן יותר מן המקבל, כדקי"ל בהילך מנה ואקדש לך, א"כ כיון שהיה שבח למלך סדום אם היה מקבל, אין זה בכלל לא תחנם לפי חשיבותו של אברהם, והיינו דקאמר ולא תאמר אני העשרתי את אברם, שלא יתפאר לומר שקבלתי ממך מתנה".
        5. כת"ס (פר' לך לך פרק י"ד פסוק כ"ג).
        6. ברכי יוסף (או"ח סי' רנ"ד מחזיק ברכה ס"ק ג').
        7. מנ"ח (מצוה תכ"ו ס"ק ב') – "כתב דאסור לרחם על עובדי עבודה זרה שנאמר לא תחנם לפיכך אם ראה גוי טובע וכו' לא יעלנו וכו' מכאן אתה למד שאסור לרפאות גוי אפילו בשכר וכו'. ולדעתי צ"ע, דבשכר כיון דעושה בשביל הנאתו לא הוי מתנת חנם ולא שייך לא תחנם, עיין בסוגיא כאן כ' ע"א דבגוי המכירו לא שייך לאו זה דלא הוי מתנת חנם, וכן מפני דרכי שלום לא שייך הלאו הזה עי"ש בתוס' ד"ה ר' יהודה, ואפילו למאן דמתיר מתנת חנם מ"מ אסור להעלותו דמחיה בן לעבודה זרה עי"ש בתוס', אבל הלאו דמתנת חנם לא שייך אם עושה בשביל הנאת עצמו כי אינו חנם, עיין בר"ן [גיטין כ' ע"ב מדפי הרי"ף] גבי משחרר עבדו וכו' ועל כן נהי דאסור, מ"מ צ"ע על הר"מ שכתב דעובר בלאו עי"ש".
        8. שד"ח (מערכת ל' כלל צ' ד"ה ואם).
        9. גליוני הש"ס (גיטין דף לח:).
        10. תורה תמימה (בראשית פרק ז' אות ב') – "ומשמע מר"ן בסוגיא דגיטין ל"ח ב' דכל היכי דאינו עושה כן משום חנינה דידהו אלא לצורך עצמו מותר, יעו"ש. ובזה יתיישבו הרבה ענינים שמצינו היתר נתינה לעובדי כוכבים, כמו בחולין צ"ה א' שולח אדם ירך לעובד כוכבים ובעירובין ס"ד ב' אמר ליה לההוא עובד כוכבים טול גלוסקין וכו' וכן הא דמפרנסין עניי עובד כוכבים מפני דרכי שלום ועוד כמה ענינים, אך כל אלה וכיוצא בזה איירי שיש לישראל הנאה מנתינה זו ונקרא זה שעושה לצורך עצמו".
        11. חזו"א (שביעית סי' כ"ד אות ד', יו"ד סי' ס"ה אות ד').
        12. משפט הלוי (ח"ב סי' י"ד).
        13. פרדס יוסף (פר' לך לך אות מ"ד ד"ה ולא).
        14. הגרח"ק ***זצ"ל*** (דרך שיחה ח"א עמ' תק"כ).
  2. **האם להרויח מצוה בעלמא נכלל בתועלת להתיר איסור לא תחנם**.
     1. לא.
        1. חת"ס (ח"ו סי' פ"ו ד"ה בנ"ץ) – "ורגיל אני לומר דעת הרמב"ן דהרי אפילו במוכרו ומחליף דבר בדבר ע"כ צריך שיהיה חביב על המוכר אותו דבר שניתן לו עבור חפץ שלו יותר מחפצו שהוא מוכר דאל"ה למה הוא מוכר וזבון זבון תגרי איקרי והכא ניקום ונימא ליה לזה המשחרר עבדו עבור מצוה או ממעט תפלה בחנם עם העכו"ם נימא לו מה הרויח במכירה זו להחליף מצוה במצוה מאי אולמא דהאי מהאי אם לא תמעיט התפלה תקיים לא תחנם אם לא תתפלל בי' תקיים לעולם בהם תעבודו ומשו"ה פריך הש"ס מצוה הבאה בעבירה ומשני דשפיר מרויח דמ"ע דמצות עשה דרבים במקום מצוה יחידית והתם נמי שפיר פריך מדר"י נשמע לר"ע כו' דע"כ למעוטי תפלה חביב מצוה טפי לדחות מצוה אחרת וא"כ נשמע לר"ע זהו משנלע"ד לקיים דינו של הרמב"ן מ"מ מבואר דגם להרמב"ן מטעם דחיי' אתאינן עלה והיכי דאפשר לקיים שניהן מה"ת לדחות דאל"ה הדרא קו' לדוכתי' אהש"ס דע"ז הנ"ל וק"ל".
        2. קהלות יעקב (ברכות סי' כ"ג).
     2. נראה שכן.
        1. רע"א (סי' קצ"ד ד"ה ובדברי) – "ובדברי הר"ן גיטין (דף קס"ב ע"א הנ"ל) דהא דמשני מצוה שאני דהיינו דהעשה דלעולם בהם תעבודו הוא רק שלא יתן להם מתנת חנם. כענין לא תחנם. וכיון דאיכא מצוה לאו משום חנינה הוא דעביד אלא לצורך עצמו. נתקשיתי מסוגי' דע"ז (דף ס"ד ע"א) מדר"י נשמע לר"ע. הא לא דמי דמכח מצוה דלמעוטי תפלה עביד לצורך עצמו. וליכא מתנת חנם ואין כאן איסור. אבל לרע"ק י"ל דאסור דמ"מ מקיים בכלאים הוא ולא שרינן איסור משום המצוה, גם קשה בסוגיא דשם דמשמע דאפשר דהברייתא כר"י וכרבנן דמתנת חנם מותר למעוטי תפלה, הא לרבנן דקיום בכלאים ליכא איסור כלל. וא"כ מה מצוה איכא במיעוטא תפלה דכלאים. ואף לרע"ק קשה קצת דהא הר"ן כתב ענין מעוטא תפלה כיון דישראל מצווה לאבד ע"ז. אבל כלאים נהי דאסור לקיימו מ"מ אינו מצווה לשרש אחריו ולשרפו. עכ"פ לרבנן דמותר אפילו לקיימו, בודאי קשה כנ"ל".
        2. קובץ שיעורים (כתובות אות מ"ב).
     3. מראי מקומות – מג"א (סי' צ' ס"ק ל').
  3. **מותר לתת מתנת חינם בשביל קידוש ה'**.
     1. חיים ביד (סי' ל"ג) – "דמפרנסים עניי כותים הבאים לשאול עם עניי ישראל מפני ד"ש וגם שאם תהיה שעת רצון ודבריו נשמעים ויתרפא יהיה קידוש ה' בדבר".
     2. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד פרק י' אות ל"ו) – "והנה, מסופר על הח"ח שפעם השאיר אצלו נכרי דג מלוח, והח"ח נצטער על כך שלא ידע למי להשיב את הדג, ומשום כך חילק הח"ח ללקוחותיו הנכרים דג מלוח. הנה מה שלא עבר בזה על 'לא תחנם' ביאר רבינו, דמאחר והשבתו גרמה לקידוש שם שמים, שהרי סיפר לכולם שהוא משיב דג מלוח לכל אחד, כדי שעי"כ מי שהשאיר את הדג יקבל את שלו, ממילא אין בזה משום 'לא תחנם', שהמתנה היא לא חנם אלא גורמת לקידוש ה'".
     3. טובך יביעו (ח"ב עמ' ר"ח).
     4. משפט הלוי (ח"ב סי' י"ד עמ' רנ"ו).
  4. **עושה לו טובה יותר ממה שמרויח הימנו** – אבני חן (מצוה תכ"ו אות ב').
  5. **דם לבנק** – לא תחנם (פרק ב' סעי' ט"ו).
     1. משנה הלכות (ח"ד סי' רמ"ה אות ז') – "ומעתה העולה לדידן מאחר דביררנו דאין רשאי לחבול בעצמו א"כ פשוט דאסור ליתן דם לבלאט בענק בחנם. איברא דראיתי ביש"ש ב"ק הנ"ל שהאריך בהא דינא דאסור לחבול בעצמו ופסק כרוב הפוסקים דאסור אלא שהוסיף דמכל מקום אפילו לפי' הרמ"ה אינו מותר אלא לצורך דאי לא לצורך לכ"ע אסור אפילו להזיק בגדים ושאר דברים משום בל תשחית אלא דס"ל דכמו שמותר להשחית ממון מחמת צורך כגון הא דחשוב בפ' האורג להטיל אימה בתוך ביתו הכ"נ מותר לחבול בעצמו מחמת צורך אחר וא"כ ליתן דם במי שאין בו צורך כלל להנותן פשוט דאפילו להרמ"ה ז"ל אסור ואם יטען הנותן דבל תשחית עכ"פ ליתא שהרי יתנו דמו להצריך, איברא דודאי איכא שהרי הכא ע"פ רוב יתנו מדמו לעכו"ם וליכא צורך כלל אדרבה **עובר עוד בלאו דלא תחנם לא תתן להם מתנת חנם**, וגם עובר באיסור דאסור לרפאותם בחנם והכי ודאי מרפאהו, ועיין ע"ז דף כ"ו ע"א סבר ר"י למימר אנוקי בשכר שרו משום איבה א"ל אביי יכלה למימר והכ"נ יכול למימר כמובן. לבד כי אין מן הראוי ליתן מדם ישראל שיש בו נפש נשמת רוח ה' כדכתיב כי הדם הוא הנפש ובישראל שנתקדש דמו וחלבו בקדושת ישראל ולהעבירו בגוף טמא בעכו"ם ר"ל וקול דמיו צועקים מן העכו"ם שמסרו במקום טמא ומטומא".
     2. הגר"י בעלסקי זצ"ל (Halachically speaking שנה ב' מספר כ"א הע' כ') -

One is permitted to give blood at a blood drive run by *goyim*. The reason is because of the intense *eivah* that is generated by the refusal of *yidden* to participate in health drives. Furthermore, it could be that a *yid* will receive the blood.

* 1. **לתת אוכל טרף לשכנו במטוס, אם אסור משום לא תחנם**.
     1. מיקל – אבני ישפה (אהל יעקב כ"ו אלול תש"ע, "אין איסור לא תחנם לתת האוכל הטרף לשכן במטוס, שהרי אם לא יתן לו יהיה נראה כזורק אוכל טוב לפח בעיני שכנו").
  2. **מחילת חוב**.
     1. מחמיר.
        1. מנחת פרי (ח"ו סי' נ"ה אות ג') – "פשוט שאסור".
     2. מראי מקומות – הגר"מ גבאי שליט"א (גם אני אודך ח"ג סי' ט"ו).
        1. הגר"א נבנצל שליט"א (מה טובו גליון ט"ו עמ' ר"א) – "שאלה: אם מותר למחול חוב לגוי אם נימא שמחילה הוי סילוק ולא כהקנאה יהא שרי למחול לו חוב. תשובה: אולי עובר על לנכרי תשיך".
        2. שבט הקהתי (תשובת הגר"מ גבאי גם אני אודך ח"ו סי' כ"ב ד"ה מחילת [עמ' רס"ט], מה טובו גליון ז' עמ' רמ"ו) – "שאלה: אם מותר למחול חוב לגוי, די"ל שמחילה הוי כסילוק כמש"כ המחנה אפרים, א"כ ל"ח שנתן לו מתנה. לכאו' אסור אם אין לו הנאה ומכירו. [ועיין מה שהארכנו בזה בספר גם אני אודך מתשובתי, חלק ג' סימן ט"ו עי"ש, ומש"כ בזה בשו"ת תשובות ח"ג ס' צ"ט. ובשו"ת מנחת פרי ח"ו סימן נ"ה או"ג, ומרן הגר"ח קניבסקי כתב לי אם מותר למחול חוב לגוי אין ראוי]".
  3. **נתן מתנה לגוי ולא קיבל אם עובר במתנת חנם**.
     1. עובר לא תחנם.
        1. נחלי אפרסמון (סי' י"ג ד"ה ונלענ"ד) – "והנה נראה דגם בזה יש איסור לא תחנם לפי מה שכתב ביד מלאכי אות ל' על הא לאסור ליתן כוס יין לנזיר ואבר מן החי לב"נ משום לפני עיור היכא דנזיר אינו שותה היין או הב"נ אינו אוכל האבר מה"ח והעלה דגם בזה עובר משום לפני עיור דסוף סוף הוא כיון והוא נתן המכשול לפניהן והאיסור הוא על הנתינה לא על הפעולה עיי"ש, א"כ לפי"ז באיסור לא תחנם אם נתן מתנת חינם לגוי והגוי אינו רוצה לקבל יש איסור לא תחנם כיון דסוף סוף רצה ליתן מתנת חינם והאיסור מתנת חינם הוא על הנתינה לא על הקבלה, ועיין ברמב"ם ז"ל הל ע"ז פ"י ה"ד דאיסור לא תחנם הוא מפני שגורם להדבק עמו וללמוד ממעשיו הרעים עיי"ש, א"כ אם רצה ליתן להם מתנת חינם אף שלא רצה הגוי לקבל מ"מ הוא רצה להידבק בם א"כ עבר כבר האיסור של לא תחנם".
     2. ה' יסלח לה.
        1. הגרח"ק זצ"ל (אהל יעקב לא תחנם הע' ל"ט).
        2. הגר"א נבנצל שליט"א (מה טובו גליון ח' עמ' ש"ט, גליון ט"ו עמ' ר') – "שאלה: נתן לגוי מתנה והגוי לא קיבל המתנה האם עובר הנותן בלא תחנם , שהרי רצה לתת לו. תשובה: נתכוון לאכול בשר נבלה ועלה בידו בשר כשר".
  4. מראי מקומות – קנין תורה בהלכה (ח"ז סי' ס"ו).

1. נותן שלא בדרך מתנה.
   1. **אם צריך להקפיד כמה לתת ב"טיפ"**.
      1. כן.
         1. הגר"א וסרמן זצ"ל (טללי אורות וישלח פרק ל"ב פסוק י"ז) – "באחד מביקוריו של רבי אלחנן וסרמן ז"ל בריגה, לפני שעזב העיר, שאל את בן דודו ר' הירש וסרמן, כמה 'דמי שתיה' נוהגים פה ליתן למשרתת הנכרית במלון שהתארח בו, האם מטבע בת 'לאט' אחד יספיק. התפלא קרובו על שנוהג כאילו בקמצות. אמר לו רבי אלחנן, מצינו ביעקב אביו, כאשר שלח דורון לאחיו עשיו, ציוה לעבדיו שישימו רווח בין עדר ובין עדר כדי שיראה דורון מרובה ותשבע עינו של אותו רשע. ולכאורה, מדוע יעקב נוהג בקמצנות, ואינו מוסיף על העדרים בכדי שיהיו מרובים באמת. אלא מפני שלעשיו דין גוי, שהוזהר עליו ב'לא תחנם', השתדל איפוא יעקב לא להכשל במתנת חנם ולא הוסיף על ההכרח... כל שטח שיכול למלאותו באויר לא נתן בו ממשות...".
      2. **אם לא משלם "טיפ", יש חשש איסור גזילה** – טובך יביעו (ח"ב עמ' ק"ז).
      3. מראי מקומות – פסקי הוראה (גם אני אודך יו"ד סי' ט"ו).
         1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד פרק י' אות ל"ג) – "מותר לתת טיפ (-קצת יותר כסף ממה שמגיע לו) לנהג מונית ערבי, דמנהג שכולם נותנים אין בו 'לא תחנם'".
   2. **לדקדק היטב לקחת העודף** (change).
      1. גרי"ז (פניני רבינו הגרי"ז עמ' מ"א, טללי אורות פר' וישלח פרק ל"ב פסוק י"ז) – "כשהיה מר"ן הגרי"ז ז"ל בשוויץ, ונזדמן לו לנסוע במונית, דקדק היטב לקחת עודף מהנהג עד פרוטה האחרונה, מבלי לוותר מאומה, כדי שלא להכשל ח"ו באיסור לאו דאורייתא של 'לא תחנם' - לא תתן להם מתנת חנם".
      2. הליכות אבן ישראל (שבת ח"א פרק א' סעי' כ"ג, הע' כ"ז) – "נשאל רבינו מאחד שנוסע לבית הכנסת סמוך לזמן הדלקת הנרות עם נהג מונית גוי, ואין לו היכן לשמור העודף של הנסיעה אם מותר להשאיר העודף במתנה אצל הגוי. והשיב רבינו דלכאורה אסור משום לא תחנם. [ואף כשהעודף הוא דבר מועט כמו חצי שקל, אמר רבינו דיש בזה שאלה של איסור לא תחנם]".
   3. **למחול כסף לעכו"ם**.
      1. מחמיר.
         1. חת"ס (חו"מ סוף סי' קצ"ד ד"ה והנה) – "והנה שכרו נ"ל שיתנהו לצדקה כיון שהוא שכר שבת לא יהנו ממנו נהי דאין לומר שירפאו בחנם ולא יקבל שכר כלל ז"א דהא רב יוסף אולידי בשכר בשבת שרי שהרי קמן דשרי ליקח שכרו ומצוה איכא משום לא תחנם אבל עכ"פ אינו ראוי' ליהנות ממנו ומחלקים לעניים".
         2. ששכ"ה (פרק כ"ח הע' קמ"ז [דפו"ח, הע' קנ"ה]).
         3. מלכים אמניך (פרק ו' סוף הע' ד') – "ובדבר שכר השבת, יש להעיר מדברי החת"ס חו"מ קצ"ד דרופא הבא להציל נכרי בשבת, אף דיש ליטול שכרו משום לא תחנם, אינו ראוי ליהנות ממנו ומחלקו לעניים. וב'פקודת אליעזר' או"ח כ"ט כתב, כיון דאיכא משום איבה, הוי צורך מצוד, ושרי".
   4. **לותר לו על נזק**.
      1. מראי מקומות – ערה"ש (חו"מ סי' של"א סעי' ז', "וכל היזק שעושה המשרת והמשרתת והפועל חייבים לשלם כשהיה בלי אונס דדינם כשומר שכר ומ"מ מנהג בע"ב ישרים שלא לנכות להם הזיקות קטנים כשבירת צלוחיות וקערות וכדומה אם לא שפשעו להדיא כמזידים ממש"), בין ישראל לעמים (ח"ג סי' ז'), נועם הלכה (סי' ל' סעי' י"ח, "יש לעיין").
   5. **להעשיר עכו"ם, אע"פ שעושה לתועלת עצמו**.
      1. מיקל – שרגא המאיר (ח"ז סי' קמ"א ד"ה ולא, סי' קנ"ה ד"ה במק"א. הו"ד בסוף ספר פסקי תשובות ח"ג עמ' רנ"ט).
      2. מחמיר – חת"ס (גיטין דף מז. ד"ה המוכר, "דכשגוים מייקרים השער מותר לבטל מצוה דאורייתא כדי להעמיד השער על מקומו, אך י"ל דוקא שלא להעשיר הגוי דאיכא לאו דלא תחנם ועיין כיוצא בזה בתוס' חולין קי"ד ע"ב, אך בישראל המייקר השער אע"ג דעבירה היא בידו מ"מ אין ביד הקונה ממנו שום איסור דלא תחנם"), הו"ד בפסקי תשובות (סי' רמ"ב אות ב'), ותחומין (ח"ב עמ' רי"ב, עמ' קצ"ו הע' י"ד).
   6. **אם רגילים לקח עבורם תשלום**.
      1. מחמיר – הגר"א נבנצל שליט"א (ביצחק יקרא סוף ח"ו, צדקה אות כ"ט, "ראוי לגמלטים חסדים עם גוי בדברים שאין מקבל לקח עבורם תשלום, משום 'והלכת בדרכיו'. ואם רגילים לקח עבורם תשלום - אסור, משום 'לא תחנם', אא"כ זקוק לשמר על יחסים טובים עמו").
   7. **אם מכירה בזול**.
      1. נקראת חינם – נשמת כל חי (סי' נ"ה ד"ה ובכל).
   8. **אם מותר להלוות ממון לעכו"ם בלי ריבית, מצד לא תחנם**.
      1. מחמיר – תוס' (ב"מ דף ע: ד"ה תשיך, "אבל אי תשוך ניחא דלא סגי דלא תשוך דאסור להלוות לו בחנם כדאמר קרא לא תחנם"), תוס' הרא"ש (ב"מ דף ע: ד"ה תשיך), הגר"א נבנצל שליט"א (ביצחק יקרא סוף ח"ו צדקה אות כ"ז, "ילוה לו רק ברבית, אא"כ מדבר בסכום שאין מקבל לקח עליו רבית. הטעם הוא משום 'לא תחנם', ו'לנכרי תשיך'").
      2. מראי מקומות – להורות נתן (ח"ד סי' ס"ט).
   9. **החלפת דירה גדולה לבין הזמנים עם גוי באר"י**.
      1. הגר"א נבנצל שליט"א (מה טובו גליון ח' עמ' ש"ט) – "שאלה: האם מותר להחליף דירה עם גוי בארץ ישראל כגון לבין הזמנים לישן בבית גוי שאינו עובד ע"ז והוא דירה פחות קטן מדירה שלו, ולתת לו לישן בבית ישראל שהוא יותר גדול, האם יש כאן מתנת חנם. תשובה: אם זה רק לבין הזמנים אין זה מתנה, ומותר".
   10. **יהודי נשוי לגויה אם מותר לשמוע לצוואה שלו לתת לה מתנות**.
       1. הגר"א נבנצל שליט"א (מה טובו גליון ח' עמ' ש"ט) – "שאלה: יהודי של"ע יש לו בן יהודי ובסוף ימיו לצערינו חיי עם גויה , האם מותר לשמוע לציווי שלו שרוצה לתת חלק מהירושה לגויה אחרי מותו, או פשוט שיש איסור לא תחנם ואסור לשמוע לצווי שלו. תשובה: אסור".
2. הפקר.
   1. **האם האיסור לתת משלו, או האיסור לעכו"ם לקבל מישראל**.
      1. מראי מקומות – שיעורי רבי דוד פוברסקי זצ"ל (גיטין דף לח: סוף אות מא).
   2. **לתת הפקר לעכו"ם**.
      1. מיקל.
         1. פנים יפות (פר' לך לך ד"ה ויאמר) – "א"כ איך החזיר למלך סדום ועבר על לאו לא תחנם, דהא קיים כל התורה כולה, ואחז"ל [ע"ז כ א] לא תחנם לא תתן להם מתנות חנם ... ויותר נראה שבתחילה היה דעתו של אברהם שלא לקנות את הרכוש של סדום".
         2. הגר"א אבלי זצ"ל (בית אברהם פר' לך לך סוף ד"ה וראיתי, ד"ה עוד) – "אך נראה דע"כ לא קנה אברהם בתחלה באותן נכסים. דאל''כ לא הי' רשאי להחזירם לעבור על לא תחנם לא תתן להם מתנת חנם וכן משמע ממדרש רק אשרי אכלו הנערים שקשה גזל הנאכל משמע שהי' גזל שלא זכה בו".
         3. אור שמח (ע"ז פרק י' הלכה ד') – "דבירושלמי פרק לפני אידהן (ע"ז פ"א) הלכה טית, לא תחנם, לא תתן להם מתנת חנם, והתני' מעשה בר"ג שהיה מהלך בדרך וראה גלוסקין אחת כו', אמר לטבי עבדו טול גלוסקין כו' כו', א"ל מבגוי טול גלוסקין זו כו', ולא קאמר שום תירוץ, והברור דכוונתו דוקא דבר שהוא ממון של ישראל אסור לתתן לגוי, אבל דבר שהוא הפקר ולא זכה בו עדיין שרי ליתן לעו"ג, ולכך טבי עבדו דלית ליה זכי' לנפשיה, דמה שקנה עבד קנה רבו, ומי היה הזוכה ר"ג, ואיהו לא נתכוון לזכות בו, רק הגביהו כדי שלא להעביר על האוכלין, ולכך שרי ליתן לנכרי".
      2. מחמיר.
         1. עי' חת"ס (חו"מ סוף סי' קצ"ד ד"ה והנה) - עי' לשונו לעיל.
         2. פתחי שערים (סי' מ"ט ד"ה אמנם).
         3. הגר"א נבנצל שליט"א (מה טובו גליון ח' עמ' ש"ט, גליון ט"ו סוף עמ' ר') – "האם מותר לתת לגוי חפץ של הפקר כיון שאין זה ממונו. תשובה: לענ"ד אסור".
      3. מראי מקומות – קובץ מפרשים (ע"ז 'ענין לא תחנם' אות ה'), הגר"מ גבאי שליט"א (גם אני אודך ח"ג סי' ט"ו אות ה').
         1. הגרח"ק זצ"ל (גם אני אודך על התורה בראשית פרק י"ד פסוק כ"ג) – "איסור 'לא תחנם' נאמר רק במקום שיהודי נותן לגוי דבר ששיך לו, אבל אם היהודי לא זכה בדבר על ידי קנין, **אין איסור לומר לגוי לקחת ולזכות מן ההפקר**".
   3. **אינו שוה כלום [לישראל], כגון חמץ מיד לפני פסח**.
      1. מחבר (סי' תמ"ח סעי' ג') – "ואם מכרו או נתנו לאינו יהודי שמחוץ לבית קודם הפסח, אף על פי שהישראל מכרו לאינו יהודי ויודע בו שלא יגע בו כלל אלא ישמרנו לו עד לאחר הפסח ויחזור ויתננו לו, מותר ובלבד שיתננו לו מתנה גמורה בלי שום תנאי".
      2. מיקל – חק יעקב (סי' תמ"ח ס"ק י"ב), פרדס יוסף (פר' לך לך אות מ"ד ד"ה ומחותני), שרגא המאיר (ח"ז סי' קנ"ה ד"ה ועי').
      3. מחמיר – חתם סופר (ע"ז דף סד. ד"ה והנה, "דבגוי אפי' אין הישראל מפסיד מ"מ **כל שהגוי מרויח עובר על לא תחנם** וכן מבואר ממ"ש תוס' חולין קי"ד ע"ב ד"ה עד וכו' ומשו"ה אע"ג דישראל מרויח למעט תיפלה מ"מ הי' עובר על לא תחנם אי לאו דלמעוטי תיפלה ענין גדול הוא ודוחה לא תחנם").
      4. מראי מקומות – משפטי הלוי (ח"ב עמ' רנ"ה), ***משנת יוסף (ח"ט סי' קי"ח)***.
   4. **להפקיר דבר וע"י זה יזכה עכו"ם**.
      1. מחמיר – פתחי שערים (מטשענסטחוב, סי' מ"ט).
      2. מראי מקומות – שרגא המאיר (ח"ה סי' י"ד), הגר"מ גבאי שליט"א (גם אני אודך ח"ג סי' ט"ו אות ב').
   5. **מתנה ע"מ להחזיר**.
      1. מראי מקומות – שד"ח (מערכת ל' כלל צ' ד"ה ודע), לא תחנם (סי' א' - מור וקציעה סי' רמ"ו סעי' ג', כת"ס או"ח סי' ס"א, עבודת עבודה ע"ז דף כ., פתח הדביר או"ח סי' רמ"ו סעי' ג', ס' הבהיר תורת יונתן פ"ז), הגר"מ גבאי שליט"א (גם אני אודך ח"ג סי' ט"ו אות ו').
   6. **השבת אבידה**.
      1. הגר"א אבלי זצ"ל (בית אברהם פר' לך לך ד"ה והנה) – "ולא ותקשה על הפוסקים הוי להו למימר דהמחזירה עובר על לא תחנם די"ל דמיירי דהגביה את האבידה ע"מ שלא לזכות בהו לצורך עצמו כ"א לההזירה דבכה"ג ליכא משום לא תקנם".
3. אם רק נתינת דבר ממשי אסור או אף להנות את העכו"ם בחינם אסור.
   1. **נחת רוח**.
      1. מותר – קובץ שיעורים (גיטין אות כ"ב, "לא מצינו שיהיה אסור לעשות נחת רוח לעכו"ם משום לא תחנם, ואיסור לא תחנם אינו אלא כשמקנה לעכו"ם שום דבר במתנה, אבל לא שיהיה אסור לגרום לעכו"ם סתם ניחותא"), הו"ד בבאר שרים (ח"ה סי' ס"ד ס"ק ה').
   2. **עצה טובה**.
      1. מחמיר – רמב"ם (רוצח פרק י"ב הל' ט"ו, "ואסור להשיא עצה טובה לגוי או לעבד רשע, ואפילו להשיאו עצה שיעשה דבר מצוה והוא עומד ברשעו אסור, ולא נתנסה דניאל אלא על שהשיא עצה לנבוכדנצר ליתן צדקה שנ' להן מלכא מלכי ישפר עלך"), דר"ת (ס"ק כ"ח), צפנת פענח (מתנ"ע פרק ז' הל' ז'), פתחי עולם (סי' קנ"ו ס"ק ו'), בין ישראל לנכרי (יו"ד סי' כ"ח סעי' ו'), בין ישראל לעמים (ח"ג סי' ה', "ונראה שאסור ליעץ עצה טובה לעוזרת בית נכרית"), שבט הקהתי (ח"ג סי' שכ"ב, ע"ש **לתועלת כמו עורך דין** - ועי' מהרש"א (סוטה ריש דף כא.), נועם הלכה (סי' ל' סעי' י"א).
      2. אם מרויח, מותר – נועם הלכה (סי' ל' סעי' י"א).
      3. מכירו.
         1. עדיין מחמיר – בין ישראל לעמים (ח"ג סי' ה', לשונו לעיל).
         2. מיקל – אג"מ (מסורת משה עניני שונים אות כ"א).
   3. **גוי שאבד דרכו**.
      1. מותר לעזר לו – הגרשז"א זצ"ל (ועליהו לא יבול ח"ב עמ' ס"ז).
      2. מראי מקומות.
         1. מהרי"ל (מנהגים בליקוטים סוף אות ק"ג) – "כשהולכין הגויים למקום ע"ז שלהם ותועים בדרך ואינן שואלין לישראל איזו דרך הישרה, אסור להראותם. אך אם שואלין ידריכם הדרך הישרה מפני דרכי שלום".
         2. לענין השבת אבידה - עי' לעיל.
   4. **אסור להעמיד עכו"ם שנפל בדרך** – משנה הלכות (ח"ה סי' קמ"א, "אם מותר לסייע לאשה נכרית שנפלה בדרך משום חלול ה' ... במקום דליכא חלול השם לכאורה הי' אסור בנכרית משום לא תחנם ובפרט במקום דליכא משום דרכי שלום ... דמ"מ היכא דאיכא חלול השם כיון דאנן דרים ביניהם כהאי גוונא ליכא משום לא תחנם ואדרבה איכא מפני דרכי שלום").
   5. מראי מקומות – תחומים (ח"ב עמ' ר"י).
4. לברכו, ולהתפלל עליו.
   1. **ברכת המזון**.
      1. עי' או"ח סי' קפ"ט סעי' א', לשיטות ומראי מקומות.
   2. **להתפלל עבורו**.
      1. אסור להתפלל עבורו – בית שערים (יו"ד ח"א סי' רכ"ט, ע"ש היטב).
      2. מותר לברכו או להתפלל עבורו כשעושה לתועלת עצמו – ספר חסידים (סי' רנ"ז, "יהודי ששלח גוי למרחקים, יכול לבקש עליו שישוב לשלום, שאם לא ישוב חי, שמא יעלילו על היהודים"), הו"ד בחיים ביד (סי' ל"ג), ודר"ת (ס"ק כ"ט), ערוגת הבושם (או"ח סי' ל"ג).
         1. דברי בניהו (מה טובו גליון ט"ו עמ' רס"ג***) – "להתפלל על גוי חולה שעשה טובות לישראל או שיש אפשרות שיעשה טובות לישראל מותר להתפלל עליו אם נחלה הוא או בני ביתו. מצינו בדברי הפוסקים שכך עשו מעשה והתפללו על חולים גויים שהקב"ה ישלח להם רפואה שלמה והוא הטוב בעיניו יעשה וקיבל הקב"ה תפילתם ונעשה בזה קידוש שם שמים ברבים. ומכיון שלא עוסקי ם ברפואתם בידים רק על ידי תפלה אין בזה איסור וגם ברפואה בעיסוק בידים אם יש חשש איבה מותר וכמו שכן העלו הפוסקים ...".***
      3. מיקל – אג"מ (מסורת משה עניני שונים אות כ"ו).
      4. **האם להתפלל על נכרי שנפל מהפיגום כשבנה בית כנסת**.
         1. חשוקי חמד (פסחים דף כא:) – "שאלה. פועל בנין נכרי שנפל מהפיגום כשבנה בית כנסת בערב פסח, והוא מאושפז בבית חולים, והנהלת בית הכנסת מפחדת מאד, וחוששת שמא ימות ויוכנסו לכלא, וגם יצטרכו לשלם פיצויים למשפחה, ויתכן שיצטרכו למכור את בית הכנסת כדי לשלם את הפיצויים, ולכן רוצה ההנהלה שכל המתפללים יאמרו תהילים להחלמת הנכרי. האם הדבר מותר. תשובה. נאמר במגן אברהם (סימן קפט סק"א) דכשיש עכו"ם בבית, צריך לומר בברכת המזון 'כן יברך אותנו בני ברית', וכתב שם הטעם בשם המט"מ והכלבו דאסור לברך עכו"ם דהוי בכלל לא תחנם. איברא נאמר בספר חסידים (סימן רנז) יהודי ששלח גוי למרחקים יכול לבקש עליו שישוב לשלום, שאם לא ישוב חי שמא יעלילו על היהודים. ויעוין גם בספר חסידים (סימן תשצ). ובכעין זה דן גם בערוגת הבשם (סימן לג) וכתב שדברי המג"א אמורים באופן שהוא מברך כדרכו, וכולל בברכתו גם את העכו"ם, אבל בנכרי המכירו ויודע שמברכו, לא גרע מהמבואר בשו"ע (יו"ד סימן קנא סעיף יא) דבנכרי המכירו מותר ליתן לו מתנת חנם. והעלה שמותר לברכו אך לא בנוסח מי שבירך אבותינו אברהם יצחק ויעקב, דלא שייך ברכה זו אלא לזרע יעקב, ולא לזרע עשו, אבל יאמר הצור תמים פעלו כי כל דרכיו משפט הוא יברך את הנכרי הזה. וכמו כן נראה שלפי הבית שערים (חלק אור"ח סימן סא) אין איסור לברך גוי בפני עצמו, כיון שהיהודי אינו מפסיד, ודוקא כשמברך ומכליל את הגוי ביחד עם הישראל יש בזה פסידא, דהוא ביזיון להכלילם יחד. ונראה דאם קיים חשש שיחבשו את מנהלי בית הכנסת בכלא מותר לזעוק גם בשבת ויום טוב. כמבואר בשו"ע (או"ח סימן רפח ס"י) וגם להתפלל ברבים".
      5. **כשמגיע נכרי לכותל המערבי ומבקש מיהודי להתפלל עבורו**.
         1. חשוקי חמד (יומא דף נב.) – "שאלה. מעשה שהגיע נכרי מחוץ לארץ כדי להתפלל בכותל המערבי, וביקש מיהודי להתפלל עבורו כדי שהתפילות יתקבלו יותר ברצון, האם ישמע לבקשתו ויתפלל עבורו או לא. ואם נאמר שיתפלל עבורו, מה יעשה כאשר יש לו זמן מצומצם ויכול להתפלל או עבור הנכרי או עבור ישראל חבירו, עבור מי יתפלל. תשובה. נאמר במגן אברהם (סימן קפט סק"א) דכשיש עכו"ם בבית, צריך לומר בברכת המזון 'כן יברך אותנו בני ברית', וכתב שם הטעם בשם המטה משה והכלבו דאסור לברך עכו"ם דהוי בכלל לא תחנם. ואם כן לכאורה אולי אסור להתפלל עבור הנכרי משום איסור לא תחנם. אולם נראה שאם הנכרי הגיע מארץ רחוקה כדי להתפלל ליד הכותל, כיון שהוא מאמין בהשי"ת ובצדיקי ישראל מותר להתפלל עבורו ויש בזה מצוה של קדוש השם. משום שנאמר בנביא: וגם אל הנכרי אשר לא מעמך ישראל הוא, ובא מארץ רחוקה למען שמך, כי ישמעון את שמך הגדול ואת ידך החזקה וזרועך הנטויה ובא והתפלל אל הבית הזה, אתה תשמע השמים מכון שבתך, ועשית ככל אשר יקרא אליך הנכרי למען ידעון כל עמי הארץ את שמך וגו' (מלכים א פ"ח מא - מג), ופירש שם רש"י וז"ל: ובישראל הוא אומר ונתת לאיש ככל דרכיו, לפי שישראל מכיר בהקב"ה ויודע שהיכולת בידו, ואם אין תפלתו נשמעת, תולה את הדבר בעצמו ובחטאו, אבל עובד גילולים קורא תגר, ואומר בית ששמו הולך לסוף העולם נתייגעתי לכמה דרכים ובאתי והתפללתי בו ולא מצאתי בו ממש, כשם שאין ממש בע"ג, לפיכך ככל אשר יקרא אליך הנכרי, אבל ישראל אם אתה רואה שהוא משחית בממונו את חבירו אל תתן לו, עכ"ל. הרי ששלמה המלך ביקש מהקב"ה שיתקבלו תפילות הנכרי כשיתפללו בבית המקדש, כדי לקדש את שמו, וזו היא אחת המטרות של בית המקדש שיהיה מקום תפילה שעל ידו יתקדש שמו יתברך, ונאמר כי ביתי בית תפילה יקרא לכל העמים (ישעיהו נו ז). וא"כ אולי גם בימינו כך שיתפלל עבור הנכרי למען קדש את שמו ברבים. ויעוין במסכת תענית (דף כ ע"א) שנקדימון בן גוריון התפלל לה' בבית המקדש שיתפזרו העבים ואמר 'הודע שיש לך אוהבים בעולמך', [ולא התפלל שה' יעזור לו שלא יפסיד]. ויתכן שעדיף להתפלל עבור הנכרי יותר מאשר על ישראל חבירו. כיון שכשמתפלל עבור הנכרי והוא נענה יש בזה מצוה של קידוש ה', ואילו כשמתפלל עבור הישראל יש בזה רק מצות של ואהבת לרעך כמוך, ומעלת קידוש ה' גדולה עד למאוד, וצ"ע. ויעוין בספר הערות שהביא את קושיית התוס' ישנים על רש"י שביאר שחביבין ישראל כיון שכל אחד מתפלל על עצמו בבית המקדש, והקשה התו"י שאדרבה הנכרי חביב טפי שנענה אפילו אם אינו ראוי. ותירץ מו"ח מרן הגרי"ש אלישיב (שליט"א) [זצ"ל] שמה שהנכרי נענה אינו משום חביבות אלא משום שלא יהיה חילול ה', ואילו כשישראל נענה הוא משום חביבות, ויש בזה נפ"מ, שאמנם ה' ישמע לתפילת הנכרי עתה שלא יהיה חילול ה' אבל ודאי יתנקם בו בפעם אחרת על מעשיו, משא"כ ישראל כשיתקבלו תפילותיו לרצון לא יקבל עונש בפעם אחרת כי תפילתם מתקבלת מצד עצם התפילה [ולא שלא יהיה חילול ה'], עיין שם".
   3. **אין כופלין להם שלום לעולם** – רמב"ם (ע"ז פרק י' הל' ה', "ואין כופלין להן שלום לעולם"), מחבר (יו"ד סי' קמ"ח סעי' י'), מצות המלך (מצוה תכ"ו).
   4. **ברכה אחרת** (חוץ מכופלין להם שלום) **אין קפידה** – הגהות ר"פ (בסמ"ק מצוה קל"ה ס"ק ג'), הו"ד בבאר הטיב (סי' קמ"ח ס"ק ז').
   5. **לגר לומר קדיש או להתפלל על הוריו**.
      1. מיקל – זקן אהרן (ח"ב סי' פ"ז), יחוה דעת (ח"ו סי' ס'), אשי ישראל (פרק כ"ו הע' נ"ד), פסקי תשובות (סי' קל"ב אות כ').
   6. מראי מקומות – חיים ביד (סי' ל"ג, "מי שיש לו גוי שהוא סוחר שלו ומרויח עמו ועושה לו טובה והוא חולה לשאול הגיע אי מותר להתפלל עליו שיחיה וגם לתת צדקה בעדו לת"ח שילמדו לרפואתו אם מותר או לא. תשובה נראה לי דמותר גמור הוא"), שבט הקהתי (ח"ה סי' רנ"א), בין ישראל לעמים (ח"ג סי' ג').
      1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד פרק י' אות ל"ב) – "מותר לומר 'ברכה והצלחה' לנהג מונית גוי שלקחו, ואין לחשוש משום 'לא תחנם', דאדרבה זה יגרום שמחר יקח ישראל אחר ביותר חפץ".
      2. בכרמי יהודה (יו"ד תשובה שע"א) – "שאלה: מה שכתוב 'לא תחנם' מתנת חינם, האם גם יכלול שאסור לברך גוי, והאם יש להתיר משום איבה, כגון שמראה את בנו שנולד לו שיאמר לו מזל טוב, [ומעשה כזה בא לפני]. תשובה: מפני דרכי שלו' מותר, עי' גיטין מ"ב א' וברש"י ותוס' שם".
      3. דברי בניהו (מה טובו גליון ט"ו עמ' רס"ג***) – "לאחר שעשו קנין עם הגוי לקנות את כל החמץ של העיר וכיוצ"ב מותר לאחל לו ברכה והצלחה ואין בזה איסור של לא תחנם שכל שהוא משום דרכי שלום וגם שעשה טובה לישראל אין בזה חשש איסור של לא תחנם. ורק לא לכלול אותו ביחד כשמברך עם ישראל אבל לברכו בפני עצמו אין בזה איסור של לא תחנם".***
      4. הגר"י בעלסקי זצ"ל (Halachically speaking שנה ב' מספר כ"א הע' כ"ה) -

One is permitted to say good morning or have a nice day to a *goy*. This is not considered a special blessing; but an example of proper behavior.

* + 1. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב ***במייל***) -

A member of my Shul asked me to pray for his non-Jewish grandson (a lot of intermarriage all around) who's having a rough life. Is it appropriate to Daven for a non-Jew within Shemona Esrei? Should I say Tehillim, if anything at all? What do I use for a name, his secular name? Thank you for the reply.

R' Y. Berkovits wrote: You are allowed to. Of course use his secular name - he’s not Jewish.

הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב ***במייל***) -

Is there any problem to daven for a non Jewish solider in the Israeli army. He requested from his friends they daven for him.

R' Y. Berkovits wrote: No problem.

הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב ***במייל***) -

A customer of mine is not a Yid. Her son was in a serious accident. She is religiously inclined and asked me to "please pray for him". What is the right hashkafa and the right thing to do? What am I allowed to tell her? Also, they were raising money for him on a fund-raising website. I gave because I thought it was good for retaining the account. What is the halacha for giving "tzedaka" to a goy for business? What is the mehalach for collections that are common at this time of year at shopping centers?

R' Y. Berkovits 1. You are allowed to daven for a Goy. If it’s a customer that you care about, and you feel their pain, what’s wrong with saying a tefillah, especially if they asked you to. Hashkafically, it is correct to feel for a Goyish acquaintance, and not be indifferent to their pain. Don’t get close to them, but certainly feel for them. It’s not any less than ורחמיו על כל מעשיו. 2.You are allowed to give ‘charity’ to goyim for business purposes. 3. If everyone gives, than Yidden should too מפני דרכי שלום.

1. לשבח - לא תתן להם חן.
   1. **מקור**.
      1. עבודה זרה (דף כ.) – "מיתיבי: מעשה ברשב"ג שהיה על גבי מעלה בהר הבית, וראה עובדת כוכבים אחת נאה ביותר, אמר: (תהלים קד) מה רבו מעשיך ה' ...".
      2. רמב"ם (הל' ע"ז פרק י' הל' ד') – "אסור לספר בשבחן ואפילו לומר כמה נאה עובד כוכבים זה בצורתו, קל וחומר שיספר בשבח מעשיו או שיחבב דבר מדבריהם שנאמר ולא תחנם לא יהיה להם חן בעיניך, **מפני שגורם להדבק עמו וללמוד ממעשיו הרעים**".
      3. מחבר (סעי' י"א) – "אסור לספר בשבחן של עובדי כוכבים, אפילו לומר: כמה נאה עובד כוכבים זה בצורתו, קל וחומר שיספר בשבח מעשיו או שיחבב דבר מדבריו. אבל אם מכוין בשבחו להודות להקב"ה שברא בריה נאה כזו, מותר".
   2. **האם יש חיוב לשבח הקב"ה או רק מותר לשבח הקב"ה** **על גוים** – מחבר (סעי' י"ד).
      1. חיוב – נמ"י (ע"ז דף כ.), יעב"ץ (ע"ז דף כ.), דברי יציב (יו"ד סי' מ"ג סוף ד"ה ואם).
      2. מותר – כסף משנה (ע"ז פרק י' הל' ד').
   3. **אומה**.
      1. שבת (דף לג:) – "דיתבי רבי יהודה ורבי יוסי ורבי שמעון, ויתיב יהודה בן גרים גבייהו. פתח רבי יהודה ואמר: כמה נאים מעשיהן של אומה זו: תקנו שווקים, תקנו גשרים, תקנו מרחצאות. רבי יוסי שתק. נענה רבי שמעון בן יוחאי ואמר: כל מה שתקנו לא תקנו אלא לצורך עצמן, תקנו שווקין להושיב בהן זונות, מרחצאות לעדן בהן עצמן, גשרים ליטול מהן מכס".
      2. מיקל.
         1. נשמת כל חי (סי' נ"ה ד"ה ואנכי).
         2. דברות משה (שבת פרק ב' סי' כ"ו הע' צ"ב, עמ' תקכ"ד) – "לכאורה לא מובן לאיזה צורך דברו אבות העולם ר יהודה ור' יוסי ור"ש אודות הרומיים ולא היה להם לדבר לא שבח ולא גנאי, ואף שאפשר שאיסור לא תחנם דדריש לא תתן להם חן ליכא על מלכיות אלא על יחידים שהרי לא הוזכר בגמרא ע"ז דף כ' אלא על יחידים, וכן ברמב"ם פ"י מע"ז ה"ד ובש"ע יו"ד סימן קנ"א סעיף י"ד לא הוזכרו אלא יחידים, וכ"ש שלהמלכיות שאנו שרויין בתוכם שמחוייבין לקיים מצות המלכות ודאי ליכא איסור, אבל צורך לדבר הא ליכא ... וצריך לומר שהנידון היה אם יש חיוב להכיר טובה לנכרים העושים דברים טובים שלא לשמן ...".
         3. ***עי' הגרח"ק זצ"ל (***דולה ומשקה סוף עמ' ק"ל, הע' שס"ג) – "האם אסור לשבח 'עַם שלם' גויים ביופי שלהם, (כגון לשבח רוסים ואמריקאים). תשובה: עי' ברכות ח:. [ז"ל הגמ' שם: תניא אמר ר"ע בשלשה דברים אוהב אני את המדיים וכו', תניא אמר ר"ג בשלשה דברים אוהב אני את הפרסיים וכו'. עכ"ל הגמ' (ע"ש הדברים). וכוונת רבינו שליט"א שרואים שמותר לשבח עם שלם של גויים, ורק גוי יחיד אסור לשבח]".

עי' ***הגרח"ק זצ"ל (***תורתו מגן לנו עמ' קי"ג) – "בגמ' שבת ל"ג ב' 'דיתבי רבי יהודה ורבי יוסי ורבי שמעון ויתיב יהודה בן גרים גבייהו פתח רבי יהודה ואמר כמה נאים מעשיהן של אומה זו תקנו שווקים תקנו גשרים תקנו מרחצאות' וכו'. ויל"ע היאך שיבח ר' יהודה את העכו"ם והא איתא בגמ' ע"ז דף כ' א' דבכלל הלאו דלא תחנם הוא שלא לתת להם חן. תשובה. א. הוא לאדם פרטי ולא לאומה . ב. כדי שישראל יגורו שם ולא במקו"א".

* + 1. מחמיר.
       1. גר"א (שבת דף לג:) – "כמה נאים מעשיהם של אומה זו כו' ודאי דאסור לומר כמה נאה על עכו"ם אלא דאמר כן שמוטב לדור תחתיהם ולא תחת אומה אחרת וכדאמר לעיל תחת נכרי ולא תחת חבר כו' ורשב"י סבר דאפילו לשבחם אסור וכדמסיים כל מה שתקנו לא תקנו אלא כו'".
       2. רד"ל (בדברים רבה כי תצא פרק ו' פ"ט אות כ"ט).
       3. שפת אמת (שבת דף לג:) – "בגמ' כמה נאים מעשיהם של אומה זו קשה הא כתיב לא תחנם ודרשינן לא תתן להם חן כדאי' בע"ז (כ') וי"ל דגם הוא אמר כן בלשון בתמיהא".
       4. עבודת המלך (ע"ז פרק י' הל' ד' ד"ה ומש"ר).
       5. שפתי צדיק (הו"ד בפרדס יוסף ואתחנן אות רמ"ד ד"ה יראה).
       6. משנה הלכות (ח"י סי' קי"א) - לשונו מובא לקמן.
       7. משנת יוסף (חי"ב סי' קמ"א) - לשונו מובא לקמן.
       8. עי' ***חן מרים (דינים העולים סעי' י"א, סי' י"ד) – "אסור לשבח אומה שלימה של גויים. (כן נראה מסברא וכן יש להוכיח מדברי הגר"א והחת"ס ועוד אחרונים). [ויש שכתבו להקל בזה (נשמת כל חי ודברות משה), ודבריהם צ"ע]. ונראה שאין איסור לשבח אומה שלימה כשבכלל השבח יש גם את היהודים המתגוררים שם".***
    2. מראי מקומות – ציץ אליעזר (חט"ו סי' מ"ז אות ב').
       1. אילת השחר (דברים פרק ז' פסוק ב') – "ומש"כ בשבת (ל"ג ב') שר' יהודה אמר כמה נאים מעשיהם של אומה זו וכו', י"ל שמותר כיון שלא מדבר על אנשים מסוימים אלא על השלטון".
       2. הגר"א נבנצל שליט"א (מה טובו גליון ח' סוף עמ' ש"ח) – "אינו יודע".
  1. **אסור לקרות למאכלים על שם מאכלי נכרים** (למשל Chinese food).
     1. משנה הלכות (ח"י סי' קי"א) – "בדבר שאלתו אשר התקפתי ברבים על אשר קרא שם המסעדה שלו בשם של עכו"ם 'טשייניז פוד' ... הנה באמת כי רק השם בעצמו יש בו איסור משום דמייקרי שמותיהם ומאכליהם ואנחנו נצטוינו להתרחק מהם וממאכליהם וממשקותיהם בתכלית הריחוק ואפילו להזכיר שם מאכלים שלהם לשבח כתוב בתורה לא תחנם ואמרו ז"ל בגמ' ע"ז דף ק' אסור לישראל לומר כמה נאה עכו"ם זה או מה נחמד ונעים הוא זה ובירושלמי מבואר דהאומר כן עובר בלאו דאורייתא והסמ"ג לאוין מ"ח כתב דמדבר באותן שלא נצטוינו להרגם ואסר לספר בשבח מעשיהם או שיחבב דבר מדבריהם שנאמר לא תחנם לא יהיה להם חן בעיניך מפני שגורם להתדבק וללמוד ממעשיהם הרעים ובספר מצוות המלך מצווה תכ"ו משרשי המצוה כי הדיבור עושה רושם בלב האדם ואם יקבע במחשבתו ויעלה על שפת לשונו חן עכו"ם ופעולותיו יהא נמשך אחריהם או הוא או זרעו בשמעם אביו או אמו משבח אותם או השייך להם ונכלל בזה מאכליהם ומשקיהם וכ"ש הוא... ולפענ"ד אסור להכנס למסעדות הנושאות שמות עכו"ם ובישוליהן מסוג בישול עכו"ם או שנקרא ע"ש מאכלי עכו"ם וכן אסור להשתתף בחתונות ובאירועים אחרים אשר בהם מגישים סוג אוכל שכזה ומשקאות כאלה".
     2. עי' כתר שם טוב (ח"א סי' ג' הענף החמישי אות ו', עמ' שכ"ט) – "יש אומרים שאסור לאכול במסעדות הנושאות שמות גויים, או שבישוליהן מסוג המאכלים שמבשלים הגויים, או אם שם המאכלים כשמות של גויים, ואפילו שהאוכל הוא כשר למהדרין, משום ש'שם רשעים ירקב', וכל שכן שם הגויים. [משנה הלכות (חלק י' סימן קי"א) ...]
     3. עי' המכונית והלכותיה (ח"ב סי' י"ד סעי' א', הע' קע"ב) – "יש אומרים **שאסור לשבח מכונית מתוצרת עכו"ם**, ולומר שהיא טובה באיכותא, משום לא תחונם. [משנה הלכות (ח"י סימן קי"א) ...]".
  2. **לתועלת עצמו**.
     1. מחמיר.
        1. חיים ביד (סי ל"ג) – "נשאלתי בגוי שמבקש מאת חכמי ישראל שילמדו ויתפללו בעדו ויעשו לו יחודים בשמות הקדושים לעשות לו סגולה שימצא חן בעיני המלך ועי"ז יבוא תועלת ליאודים אי מותר לעשותו או לא ולכאורה היה נראה דאסור דקי"ל בע"ז ע"פ לא תחנם לא תתן להם חן".
        2. בצל החכמה (ח"א סי' מ"ו) – "ומה שייך א"כ להתיר בזה משום שאינו עושהו לטובת העכו"ם, אלא לתועלת והנאת עצמו שיגיע לו עי"כ מעכו"ם זה. ועכ"פ הדבר ברור דכיון שאין האיסור בזה משום עשית טובה בחנם לעכו"ם א"כ גם כשאינו אומר כן אלא בשביל הנאה שיגיע לו מזה ג"כ אסור".
        3. הו"ד בבאר שרים (ח"ג סי' ס"ד ס"ק ה' ד"ה והנה).
     2. מיקל.
        1. גר"א (שבת דף לג:) - לשונו מובא לעיל.
        2. חזו"א (יו"ד סי' ס"ה אות ד') – "ואע"ג דלענין לא תתן להם חן כל שעושה לריוח ישראל מותר וכמש"כ הר"ן פ' השולח לענין לשחרר עבדו וכמש"כ בס' החינוך מצוה תכ"ו הכא לענין חני' בקרקע אין חילוק דנתינת חן אינו אלא ברגש החנינה אבל לא בדורש טובת עצמו אבל חני' בקרקע המציאות של עע"ז על אדמת ישראל בקנין שנאוי לפני המקום וכל שקנה הקרקע והיא שלו הרי עע"ז חונה על קרקע הארץ, וגם לא נתנה תורה לשיעורין ובכל נכרי שמכר לו עבר בלאו אף שלפי ראות עינינו אינו מתאחז בה".
        3. הגרשז"א זצ"ל (קובץ מבקשי תורה חי"ט עמ' קי"ז אות י"ט, נשמת אברהם יו"ד סי' קנ"א).
        4. דברי יציב (יו"ד סי' מ"ג).
        5. קנין תורה בהלכה (ח"א סי' נ"ה אות א').
        6. שרגא המאיר (ח"ז סי' ק' אות ג').
        7. ציץ אליעזר (חט"ו סי מ"ז אות ג').
        8. הגרחפ"ש זצ"ל (דברי חכמים סוף הספר אות מ"א) – "שכל האיסור של לא תחנם, שהוא אסור לשבח הגוי לשם שבח, אבל לשבח לו בשביל שרוצה שהוא מסחר אתו, או שהוא עושה טובות לישראל כשהוא Politician, זה לא נקרא שבח בעצמו, רק שבח לposition שלו".
        9. משנה הלכות (ח"ז סי' קט"ז ד"ה ומה).
        10. אבני ישפה (אהל יעקב כ"ג אלול תש"ע) – "בענין לשדך גוי עם גויה על ידי סיפור שבחים אם יש איסור לא תחנם, לא ראיתי בזה איסור כיון שמטרתו היא ברורה להרויח הכסף של דמי שדכנות, ואינו עושה כלל כדי למצוא חן בעיני הגוים. לכן הדבר מותר".
        11. אילת השחר (דברים פרק ז' פסוק ב') – "ויל"ע אם מותר לומר על עכו"ם שהוא רופא טוב (דהיינו כשאין זה נידון של פיקוח נפש) או שהוא בעל מלאכה טוב, בזמן שזה לתועלת לאנשים, ומה גדר האיסור, ומסתבר שזה מותר (ועי' חזו"א שביעית סימן כ"ד ס"ק ד' דכל שעושה לריוח ישראל מותר, דנתינת חן אינו אלא ברגש החנינה אבל לא בדורש טובת עצמו עכ"ד, ועמש"כ בפרשת חיי שרה כ"ג י"ב)".
        12. הגרח"ק זצ"ל (חן מרים ***דינים העולים סעי' י"ח*** [לשונו מובא לקמן], סי' ו' אות א') – "דלתועלת מותר".
        13. הגר"א נבנצל שליט"א (מה טובו גליון ח' עמ' שי"א) – "שאלה: אחד שמעוניין ללכת לגור למקום מסוים בארה"ב שמעורב כמובן עם גויים וקצת יהודים הוא שואל חבירו האם הגויים מתנהגים יפה שם וכדומה, האם מותר לחבירו לספר לו בתורת שבח על הגויים שם שהם מנומסים ומכבדים אף את היהודים או בזה חשש לא תחנם שמשבח אותם. תשובה: אבל זה לצורך הישראל".

הגר"א נבנצל שליט"א (מה טובו גליון י"א עמ' קצ"ב אות ל"ד) – "האם מותר להמליץ על פועל גוי שעבד אצלו למי שמברר עליו כדי להעסיקו, או שיש לחוש בזה ללא תחנם שלא לתת להם חן. [ולכאורה י"ל שדוקא לענין מתנת חינם יש היתר כשזה לתועלת ישראל, דבכה"ג אי"ז מתנת חינם, אבל באיסור לתת להם חן יש לאסור גם באופן זה, דיסוד האיסור הוא שלא יבוא השומע להדבק בהם וללמוד ממעשיהם, וא"כ גם לתועלת ישראל יש לאסור]. תשובה: לענ"ד מותר".

עי' הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א תשובה תל"ד) – "שאלה: שאלה: מצוי היום ובפרט בארה"ב שגויים מנקים את הבתים של יהודים וגם מוסדות וכדומה, האם ישראל מותר לומר לישראל אחר שהוא עובד ומנקה טוב ומהר, או שזה נחשב כמשבח גוי ואסור משום לא תחנם. תשובה: אם זה כי השני מתענין להשיג פועל טוב - אולי מותר".

* + - 1. עי' ***חן מרים (דינים העולים סעי' י"ח) – "יש שהתירו לשבח גוי כשתכלית השבח היא לתועלת ישראל (כן מבואר בחזו"א, וכן משמע בפלפולא חריפתא, וכן הורו הגרש"ז אויערבאך זצ"ל והגר"ח קניבסקי שליט"א [זצ"ל]). [ובירושלמי משמע קצת לאסור, וצ"ע]".***

***עי' חן מרים (דינים העולים סעי' י"ט, סי' ו') – "אדם שמתענינים אצלו על פועל או אומן גוי שעבד עבורו כדי לדעת אם לשוכרו למלאכה, נראה שמותר לשבחו כדי שתהיה תועלת לחבירו. [ואפשר שמן הראוי שיוסיף ויאמר לשואל דאף על פי שהוא פועל או אומן מוצלח מכל מקום צריך להזהר שלא להדבק בו ושלא ללמוד ממעשיו]".***

* + 1. מראי מקומות.
       1. חדושים וביאורים (ע"ז דף כ. ד"ה לא תחנם ) – "ולפ"ז נראה דגם אסור לספר בשבח אומנותו, וכש"כ חכמתו ורפואתו אם רופא הוא, ואפשר דאין איסור אלא בעוסק בשבחו וכמו שאמרו כמה נאה עכו"ם זה, אבל לומר עכו"ם זה אומן טוב או רופא טוב שרי, דאל"כ אף כשאומר שהוא אומן או רופא יש בזה שבח, וכי נימא דאסור לומר על עכו"ם מה אומנותו".
       2. מלכים אמניך (פרק י"ד סוף הע' כ"ב) – "יש להסתפק כשחברו ישראל שואל על השפחה אם עובדת היטב משום שרוצה לשכרה, האם מותר לספר בשבחה. ויתכן דאין זה בכלל 'לא תחנם' דלא מכוין לשבחה אלא לתועלת חברו".
       3. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב ***במייל***) -

The Gemara (AZ 20a) gives three manifestations of לא תחנם, one of which is that we may not give them מתנת חינם. When it is not חינם - i.e., you know them and will likely get something in return - then it is muttar. That heter of gaining something, לכאורה would not apply to the issur of חניה בקרקע which is also learned from לא תחנם, bec. the issur is to "sell" them land (personal gain notwithstanding). What about the third manifestation: חן. Can we praise goyim if we gain? (Chinuch §426 implies yes). If yes, why?

R' Y. Berkovits wrote: Good shaila. The minhag is lehakel (ex: to praise Goyish workers, believing that they will be more productive having received praise). I don’t know why - I’ve been looking for it. What’s the source to compare this to מתנת חינם which is muter for gain, and not to חניה בקרקע which is assur? Agav - One of the matirim by heter mechira says that it is muter even for חניה. They’re all cholek on him. ע' ספר השמיטה להגרי"מ טוקצינסקי ח"ב פ"י אות ב'.

* + - 1. משנת יוסף (חי"ב סי' קמ"א) – "ונלענ"ד דרק לשבח אותו בכללות אסור, כמה נאים אתם ומעשיכם, אבל לשבח פעולת עבודתו אינו שבח שלו, אלא שבח המלאכה, שעושה עכשיו לישראל, שהיא נקיה ונאמנה, והישראל נהנה מזה דעל ידי זה מעודדו לעבוד טוב. – דהנה לשון החינוך ... ופירוש סוף דבריו שאסור לשבח אותם ואת מעשיהם בכללות, למשל שאומה זו ישרה וטובה היא, דבזה חיישינן שיתדבק בם, אלא אם כן הוא משבחם באופן שעל ידי זה משמע דאומת ישראל משובחת מהם, כגון שאומר גוי זה ועמו אינו כגרועי האומות הגונבים ומשקרים, אבל למעלת ישראל לא הגיעו. ולפי זה אין לומר לעובד או עובדת זרים כמה אנשים נעימים אתם [או חכמים או מוצלחים], אלא רק את פעולת עבודתם שעושה עבור הישראל מותר לשבח, כגון כמה טוב עשית דבר זה וכדומה. - או אם מוסיף ואומר לו אתם כמעט כמו יהודים, אז מותר, דבזה מדגיש דישראל עדיף ממנו".
      2. הגר"צ ובר שליט"א (עזרה כהלכה פרק י"א סעי' ז', הע' י"ז) – "אם כוונתו בדברי השבח לזרזו בעבודתו, מותר. [דמכיון שהדרך היא לשבח את העובד על עבודתו, אין זה בכלל הגזירה שמא ילמד ממעשיו, וזה חלק מעבודתו]".
  1. **לחבבם בלבו**: הרהור.
     1. מיקל.
        1. עי' שערי תשובה (שער ג' אות נ"ז, עי' אות מ"ד) – "ולא תחנם (דברים ז, ב). פרשו רבותינו זכרונם לברכה (ע"ז כ א): לא תתן להם חן, שאסור לאדם **שיאמר**: כמה נאה גוי זה. עוד פרשו: שלא לתת להם מתנת חנם".
        2. עי' סמ"ק (מצוה קל"ה) – "שלא לחון עובדי עכו"ם ואלילים דכתיב (דברים) לא תחנם פירוש שלא **יאמר** כמה נאה עובד עכו"ם זה ובכלל זה שלא ליתן להם מתנות חנם".
        3. עי' נוה שלום (חידושי פוסקים סי' כ"ד ד"ה וראיתי).
        4. נשמת כל חי (סי' נ"ה ד"ה ולי).
        5. ***הגרח"ק זצ"ל (***דולה ומשקה עמ' ק"ל) – "האם האיסור בדיבור או גם בהרהור. תשובה: רק בדיבור".
        6. ***עי' חן מרים (דינים העולים סעי' ג') – "נראה דהאיסור הוא רק כשמספר את השבח לחבירו, אבל לחבב את הגוי בליבו מותר. (כן משמעות הגמ' והראשונים). [ויש שדנו להחמיר בזה (לחם סתרים), וצ"ע]".***
     2. מחמיר.
        1. לחם סתרים (ע"ז דף יז. ד"ה בגמרא) – "ולכאורה הוה מצינן למימר דיש לחלק דהאסור כשמחבב דבר טוב שדבר הגוי היינו כשאומר לאחרי' כמה נאה דבר טוב שדבר הגוי דומיא דאומ' כמה נאה גוי זה שהוא בפה דבהכי אסרה תור' מלא תחנ' אבל הכא ר' אליעזר לא אמר אלא והנאני הדבר כי בלבו אמר כמה נאה דבר זה לכך הוצרך לדברי קבלה. אמנם לשון הרמב"ם ז"ל קשה שכתב וז"ל שיספר בשבח מעשיו או שיחבב דבר משמע שיחבב בלבו אף שלא יספ' דאל"ב או שיספר בשבח דבר מדבריה' מיבעי ליה".
        2. חרדים (פרק כ"א סעי' ל"ג).
     3. **מותר לשבח גוי באזני גוי**.
        1. הגר"א נבנצל שליט"א (מה טובו גליון ח' עמ' שי"א) – "שאלה: קורה שיש אחד שמחזיק משרתת גויה וכדומה בביתו, והיהודי אף מכיר גוי ששאל אותו אודות המשרתת כדי לשדך ביניהם, האם מותר לישראל הזה להגיד שבחים לאיש הגוי כדי שהוא ירצה לשדך איתה או שיש בזה חשש לא תחנם. תשובה: נדמה לי שאין משום לא תחנם כשמשבחים גוי באזני גוי".

עי' הגר"א נבנצל שליט"א (מה טובו גליון ח' עמ' שי"א) – "שאלה: פעם הגאון שליט"א כתב לנו לגבי לא תחנם שאולי אין איסור לשבח גוי באוזני גוי אחר, האם יש מקור לזה , והאם אפשר לפסוק כן למעשה. תשובה: המקור כי האיסור הוא שימצאו חן בעיני ישראל, למעשה איני יודע".

* 1. **לשבח גוים שמשחקים ספורט** (sport players).
     1. מחמיר.
        1. הגר"ט גאלדשטיין זצ"ל (קונ' הערות בהלכה ח"ב עמ' ס"ד הע' ז').
        2. הגר"מ קליין זצ"ל (קונ' הערות בהלכה ח"ב עמ' ס"ד הע' ז').
        3. רבבות אפרים (קונ' הערות בהלכה ח"ב עמ' ס"ד הע' ז').
        4. הגר"י בעלסקי זצ"ל (Halachically speaking שנה ב' מספר כ"א הע' ל', עי' הלכה ברורה פרק ל"א הע' כ"א) -

Many people idolize certain sports personalities, and hang pictures of them on their wall in the bedroom. Besides for being *lo si’cha’neim* this practice is degenerative. The same applies for those who walk around with pictures of sports stars on t-shirts. One is allowed to praise a certain team since it is not the individual that he is praising. It is very possible that one does not transgress the *issur* of *lo si’cha’neim* by wearing a cap or t-shirt with a team logo on it. Nonetheless, a G-D fearing person should not wear these things.

הגר"י בעלסקי זצ"ל (Halachically speaking שנה ב' מספר כ"א הע' ל"א) -

If one is not collecting sport cards for the face on the card, but rather in order to trade them for something else it is permitted. However, to collect them for the picture, meaning because he admires the person, who is on the card, is forbidden. It is a sign of maturity when one grows out of this childish practice.

* + - 1. ***הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל)*** -

Can a person praise sports players? Does it make a difference if you say it in a negative way (e.g. He is the best player in the world, and still lost the championship. He is the best player on the pitch, and still could not get out of the first round). Can you praise a team? (e.g. "they" play with grit). Can you praise a specific play? (e.g. He caught the football with one hand against his helmet, while being tackled by a monster). What about wearing clothing displaying their number (or picture)?

R' Y. Berkovits wrote: What’s the heter? It shouldn’t make a difference whether it is a group of goyim or a specific act of a goy, it is assur to praise a goy. You would only be allowed to use words of praise if there is to'eles. It may very well be that sports are nothing more than entertainment and that the praise of a player is not directed at him, it’s all part of the game. One could wonder if it would make a difference if it turned out that the players are only virtual images and not real people.

* + - 1. ודרשת וחקרת (תשובות הפוסקים ח"א עמ' קנ"ד) - לשונו מובא לקמן.
      2. אבני דרך (ח"י סי' צ"ו) - לשונו מובא לקמן.
    1. מיקל.
       1. הגר"א פעם זצ"ל (הגר"י רייזמן שליט"א קלטת מ"א מספר ס"ה).
  1. **תליית תמונות או לבישת חולצות עם צורות של גויים**.
     1. מחמיר.
        1. אור יצחק (ח"א יו"ד סי' כ"ו) – "כתוב בגמ' [במגילה דף כ"ח ע"א] שאסור לאדם להסתכל בצלם דמות אדם רשע, וגם תמונה של אדם רשע בכלל זה ... והטעם שאסור להסתכל בהם הוא, בגלל שעצם ההסתכלות בפניו או בצלמו או תמונתו משפיע על האדם לרעה. ובפרט אם ההסתכלות והעסק בכרטיסים האלה גורם לחשוב שהם אנשים טובים ולשבחם, ולהתפעל מהם ומכוחם, הרי שחס ושלום יבוא ללמוד ממעשי הרשעים, ואנו צריכים ללמוד רק ממעשי הצדיקים וללכת בדרכיהם שהם דרכי ה' ... כתוב ברמב"ם הלכות עכו"ם פרק י' הל' ד', וכן אסור לספר בשבחן ואפילו לומר כמה נאה עובד כוכבים זה בצורתו. וא"כ קל וחומר שיספר בשבח מעשיו, או שיחבב דבר מדבריהם, שנאמר ולא תחנם לא יהיה להם חן בעיניך, מפני שגורם להדבק עמו וללמוד ממעשיו הרעים, ע"כ".
        2. ודרשת וחקרת (תשובות הפוסקים ח"א עמ' קנ"ד) – "בענין הסתכלות בספורט כדורסל וכדומה של גוים, ולהחשיב השחקנים, ולדבר בשבחם, ותליית תמונתם, ולבישת חולצה שיש עליו תמונתם, כל הדברים האלה הם מגונים מאד, ויש בהם משום ובחוקותיהם לא תלכו, ומשום לא תחנם ... ואיך שיהיה כל הנ"ל כרוך באיסורים דאורייתא, שאין לך נתינת חן גודל מזה, לדבר בשבחם, ולהסתכל בתמונתם שזה ודאי פוגם את העינים, ואסור להסתכל בפני אדם רשע, וכולם בחזקת רשעים גמורים, ואוי לנו שכך עלתה בימינו שילדי ישראל בחו"ל נכשלים בזה באופן תמידי, שהשי"ת ירחם על עמו, וישלח רוח טהרה ממרומים, להשיב לב אבות על בנים ולב בנים על אבותם בב"א".
        3. אבני דרך (ח"י סי' צ"ו) – "העולה לדינא: כאשר מסתכלים על שחקנים גויים בהערצה ולובשים חולצות עם תמונותיהם, וכן מספרים ומשבחים את מעשיהם, הרי זהו איסור של לא תחנם. שכן בגדר האיסור הוא להדבק עמו וללמוד ממעשיו הרעים, וכן לומר כמה נאה כותי זה. כאשר הוא מהלך עם חולצה עם תמונת השחקן, הרי בזה הוא משבח את הגוי בפרהסיא, דבר שאסור. וה' יגדוד פרצות עמו ישראל ברחמים ולא נעריץ גויים ר"ל, אלא נעריץ את חכמי ישראל המזככים, מנקים ומטהרים את ליבנו לעבודתו יתברך באהבה".
        4. עי' משנת יוסף (אהל יעקב לא תחנם הע' נ"ד ד"ה ושוב) – "שאין בזה לאו דלא תחנם אבל הוי בכלל אבזרייהו דלא תחנם".
        5. עי' שבט הקהתי (תשובות הפוסקים ח"א עמ' קנ"ג, אהל יעקב לא תחנם הע' נ"ד ד"ה ושוב) – "הוי אבזרייהו דלא תחנם".
     2. מיקל [אבל מכוער הדבר וכדו'].
        1. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (אהל יעקב לא תחנם הע' נ"ד ד"ה ושוב) – "שאין בזה איסור לאו דלא תחנם אבל מכוער הדבר מאוד".
        2. הגר"י נבנצל שליט"א (תשובות הפוסקים ח"א עמ' קנ"ג, אהל יעקב לא תחנם הע' נ"ד סוף ד"ה ושוב, מה טובו גליון ח' עמ' ש"י) – "שאלה: לצערנו זכור לי שבארה"ב היו הרבה יהודים שהיו לובשים חולצות של שחקנים של ספורט של הגויים, ויש כאלה אפילו שתולים את התמונות של הגויים בחדרם בבית וכדומה, ונסתפקתי אם יש עצם זה איסור של לא תחנם כי על ידי זה הוא משבח אותם ואת מעשיהם בודאי, אלא שחסר שלא אומר זה בפה. תשובה: נראה שאינם עוברים".
        3. הגר"ע אויערבאך שליט"א (אהל יעקב לא תחנם הע' נ"ד ד"ה והגר"י) – "שאין בזה איסור לא תחנם כמובן שהוא מכוער, וטעמו משום שהוא מתנהג כך לא כדי לשבח אותם **אלא זה נחשב כהנאת עצמו**".
     3. מראי מקומות.
        1. הגר"י בעלסקי זצ"ל (קונ' הערות בהלכה ח"ב עמ' ס"ד הע' ז') – "שיש להסתפק אם לבישת בגדים עם הlogo שלהם הוא אסור".
        2. אהל יעקב (לא תחנם סעי' נ"ד) – "נחלקו פוסקי זמנינו אם לבישת חולצות של שחקנים וכדומה, או תליית תמונות שלהם בבתי ישראל אם יש בזה לאו של לא תחנם. ועכ"פ בודאי מכוער מאוד להיות מקושר לזה, והוי דבר טפשות שנכלל ודאי בגדר מושב לצים".
        3. הגר"מ אלישיב שליט"א (אהל יעקב לא תחנם הע' נ"ד ד"ה ושוב) – "שיש להסתפק בזה אם באמת עוברים באיסור דלא תחנם, והוסיף דאולי אין זה באמת השבחה לשחקנים במה שתולים תמונות שלהם, כי הרבה אנשים מכסים את הקירות עם כל מיני קישוטים ותמונות וכדומה ויכול להיות שעושים כן לצורך היופי של הבית או החדר ולכן קשה לומר אם באמת עוברים בלאו, וצ"ע".
  2. **לומר כמה נאה וכו', בין זכר ובין נקבה** – נשמת כל חי (סי' נ"ד ד"ה עו"כ), פלפולי חריפתא (ע"ז פ"ק סי' י"ט אות ג'), דברי יציב (יו"ד סי' מ"ג), פוסקים.
  3. **סיפר ולא חיבב**.
     1. מיקל – נוה שלום (חידושי פוסקים סי' כ"ד), נשמת כל חי (סי' נ"ה ד"ה ולי).
  4. **מותר לשבח הנהגה טובה שקרוב לדעת התורה** [נכלל בהתיר של תועלת] – נשמת כל חי (סי' נ"ה ד"ה כשאני), מעט צרי (ערך לא תחנם), ציץ אליעזר (חט"ו סי' מ"ז אות ב').
     1. ***חן מרים (דינים העולים סעי' כ"ט) – "יש שהתירו לשבח חכם גוי על דברים שאמר בחכמת התורה [באופן שלא שייך האיסור של הרחק מעליך זו מינות]. (שו"ת ציץ אליעזר בשם נשמת כל חי), וצ"ע".***
  5. **מותר לשבח גוים, אם הם צדיקים** – ספר חסידים (סי' תשמ"ו, "ואשר אמרו על חרבונא זכור לטוב, לפי שאם אדם מדבר בשבח צדיקים בין יהודים בין גוים, כגון אותו פלוני עשה לישראל אותה טובה, יאמר ז"ל". סי' תתקפ"ב, "אם אדם מדבר בשבח צדיקים בין יהודים בין גוים, כגון אותו פלוני עשה לישראל אותה הטובה, רשאי לומר זכור לטוב"), הו"ד בחיים ביד (סי' ל"ג), ודר"ת (סי' קנ"א ס"ק כ"ט), הגרחפ"ש זצ"ל (דברי חכמים סוף הספר אות מ"א, "ומה שעשה הרמב"ם, הוא מפני ש Aristotleהוי מחסידי אומות העולם").
     1. אולי משום מותר לשבח הנהגה טובה שקרוב לדעת התורה [נכלל בהתיר של תועלת].
  6. **מותר לשבח עכו"ם כדי להוסיף שבח על גדולים שלנו** [נכלל בהיתר של תועלת] – ציץ אליעזר (חט"ו סי' מ"ז אות ב'), עי' תשובות והנהגות (ח"ד סוף סי' קצ"ז, "אמנם למעשה נאה ויאה הדבר כשמשבח עכו"ם שהוא חכם גדול, כדאי להוסיף 'לא כגדולים שלנו', ובזה ודאי אין האיסור, וכלשון החינוך הנ"ל, ומרומם ומקדש בזה שם שמים").
  7. **האם מותר לשבח עכו"ם אם עי"ז ירבה שבחו של הקב"ה** [נכלל בהתיר של תועלת].
     1. מיקל **–** פרדס יוסף (פר' ואתחנן אות רמ"ד ד"ה והנה השפתי).
     2. מסופק – שפתי צדיק (פורים אות י"ח), הו"ד בפסקי תשובה (ח"א סי' קל"א).
  8. **לשבח חכמתם, לשבח אריסטו** (Aristotle).
     1. מיקל.
        1. עי' ציץ אליעזר (חט"ו סי' מ"ז) – "עכ"פ יוצא לנו מכל האמור שלשה דרכי היתר שמותר לספר מדבריהם ומשבח מעשיהם ולחבבן, ודרך ההיתר כשמדברים בפי' מתוה"ק, או מצד דרך ארץ, וקרוב לדת של תורה, כנראה שעל פי זה הדרך הוא שנהג הרמב"ם ז"ל בנפשיה, ועוד חכמי ישראל כמוהו, להזכיר ולחבב או לשבח את ארוסטו ושאר חכמים מחכמי או"ה, וזהו הדרך שישנו לפנינו לפענ"ד להתיר עי"כ לשבח ההמצאות מהמצאות הרפואיות או המדעיות שממציאים חכמים מחכמי או"ה".
        2. הגריש"א זצ"ל (דברי חכמים סוף הספר אות מ"א, עי' אשרי האיש יו"ד פרק י' הע' מ"ה) – "ומה שעשה הרמב"ם ששיבח Aristotle, לא משבח אותו בעצמו, רק הראש ושכל שלו (ולא הוא גופא)".

עי' הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד פרק י' אות ל"ז) – "אסור לשבח גוי גם לאחר מיתתו. ונשאל רבינו, א"כ כיצד שיבח הרמב"ם את אריסטו, והשיב, שבמקום ששבחו שם גינהו".

* + - 1. עי' תשובות והנהגות (ח"ד סי' קצ"ז ד"ה אמנם) – "ולא מצינו להדיא איסור לשבח אותו בחכמתו, ואדרבה חז"ל אומרים חכמה בגויים תאמין, והחושב שאין חכמה באומות העולם הוא טועה, וכן מצינו שהרמב"ם משבח מאד את אריסטו מפני חכמתו, ומשמע שזה אינו בכלל האיסור. ויש לומר הטעם דדוקא כשמשבח אותו מפני יופיו או מעשיו ודבריו מצוי שיבוא עי"ז לידבק בו ולחפש קירבתו ולכן התורה אסרה, אבל אם משבחו רק בחכמתו, יבוא לכל היותר עי"ז לשמוע ממנו חכמתו וע"ז לא חששה תורה כ"כ. ויש לצדד עוד שהאיסור הוא רק באדם פרטי כשמשבחו, ששייך ע"י זה להתחבר עמו, אבל כשמדבר על מנהלי המדינה מי חכם או מי טוב לאנשים, לא יבוא עי"ז להיות אצלו קרוב וידיד, וע"כ לא חיישינן. וד"ז צ"ב".
    1. מחמיר.
       1. חדושים וביאורים (ע"ז דף כ. ד"ה לא תחנם ) שכתב ג"כ בתו"ד דאסור גם לשבח את הגוי על חכמתו.
    2. מראי מקומות – הגרחפ"ש זצ"ל (דברי חכמים סוף הספר אות מ"א, לשונו מובא לעיל).
       1. הגר"א נבנצל שליט"א (מה טובו גליון י"א עמ' קצ"ב אות ל') – "האם מותר לשבח גוי על חכמתו או שגם זה אסור מצד לא תחונם. והקדמונים הרבו לספר בשבח אריסטו וכדו', וצ"ע מאי שנא מלומר על עכו"ם כמה שהוא נאה. תשובה: אולי מפני שאריסטו כבר מת כששבחוהו".
       2. ***חן מרים (דינים העולים סעי' כ"ח, סי' ה') – "***נראה להחמיר שלא לספר בשבחו של חכם גוי על חכמתו, אלא אם כן באחד מהאופנים הבאים.
          1. שאותו חכם כבר מת, ולא ידוע על דעות כוזבות וחכמות פסולות שנשארו ממנו בקרב תלמידיו ותלמידי תלמידיו או בספרים. [ויש שדנו להקל בכל גוי שמת (חידושים וביאורים), וצ"ע].
          2. כשמשבח את חכמת הגוי כדי להראות שחכמת ישראל משובחת יותר.
          3. כשהשבח נעשה לתועלת הישראלים השומעים את דבריו [והיינו לדעת הסוברים (לעיל באות י"ח) שאין איסור לתת חן לגוי כשזה לתועלת ישראל].
          4. כשמספר בשבח חכמתו של הגוי בדרך שבח להקב"ה שנתן מחכמתו לבשר ודם.
          5. אפשר שיש להקל כשמדגיש לשומעים שאף שבפרט מסוים יש שבח אצל הגוי מכל מקום אין להדבק בו ואין ללמוד ממנו או ממעשיו דברים אחרים".
  1. **אחר מותו**.
     1. מיקל.
        1. חדושים וביאורים (ע"ז דף כ. ) - כתב דאחר מיתת הגוי אין איסור לשבחו דלא אתו למימשך בתריה, ודומיא דחנייה בקרקע ומתנת חינם דאינו אלא מחיים [וע"ש שדן בענין איסור חניית קרקע בהשכרת קבר]. ולפי"ז ביאר שם את הא דאיתא בקידושין (לא.) ובע"ז (כג:) דר"א סיפר בשבח מעשיו של דמא בן נתינה ולא חשש ללא תחנם. וכתב דכיון דהיה זה אחר מיתתו ליכא להאי איסורא.
        2. עי' הגר"א נבנצל שליט"א (מה טובו גליון י"א עמ' קצ"ב אות ל"ב) – "בספר מעשה איש (ח"ג עמ' קס"ח) הובא שהחזו"א עיין פעם במאמר שכתב ראש ממשלת אנגליה צ'רצ'יל, ואמר עליו שהוא גוי מוצלח. והתקשיתי בעובדא זו למה אין בזה איסור מצד לא תחנם. תשובה: אולי היה זה אחרי מותו".

עי' הגר"א נבנצל שליט"א (מה טובו גליון י"א עמ' קצ"ב אות ל"ג, חן מרים סי' ה' הע' ח') – "בזמנו שאלתי את כת"ר עמש"כ בספר מעשה איש שהחזו"א עיין פעם במאמר שכתב ראש ממשלת אנגליה צ'רצ'יל, ואמר עליו שהוא גוי מוצלח. והתקשיתי בעובדא זו למה אין בזה איסור מצד לא תחנם. וכת"ר השיב לי 'אולי היה זה אחרי מותו' והיינו דס"ל שיש היתר לשבח את הגוי אחר מיתתו. ובעניי התקשיתי בזה, דאף שאחר מיתת הגוי אכן אין חשש שיבואו להדבק בו עצמו, מ"מ אם ידועים לנו דרכיו ומעשיו הרעים על ידי שהתפרסמו בספריו או בספרי תלמידיו אכתי יש לחוש שיבואו להדבק בהם וללמוד מהם, ולמה שלא יהיה בזה לא תחנם, וכמש"כ החינוך (מצ' תכ"ו) דאם יספר בשבחם עלול ללמוד דבר מכל מעשיהם הרעים. תשובה: מ"מ אולי כמו שאין מדאורייתא איסור לספר בגנותו של ישראל אחרי מותו, כך אין איסור לספר בשבחו של עכו"ם אחרי מותו, ולחדש גזירות מעצמנו אין אנו יכולים".

עי' הגר"א נבנצל שליט"א (מה טובו גליון ח' עמ' שי"א) – "שאלה: עוד בלא תחנם האם יש מקור שמותר לשבח גוי שכבר נפטר ומדוע. תשובה: איני יודע".

* + 1. מחמיר.
       1. פסקי תשובה (סי' קל"א) – "אי מותר לשבח את המן: נסתפקתי אם מותר לומר כי המן הי' גוי גדול נאה וחכם, מי נימא דאסור משום דכתיב לא תחנם ואמרי' בע"ז (כ.) לא תתן להם חן, או אפשר כי עי"ז יתרבה שבח השי"ת שאבדו על שארב על ישראל, ויעי' בסוטה (מב:) עדיין לא הגענו לחצי שבחו, (שפתי צדיק פורים אות י"ח)".
       2. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד פרק י' אות ל"ז) – "אסור לשבח גוי גם לאחר מיתתו".
       3. שבט הקהתי (תשובת הגר"מ גבאי גם אני אודך ח"ו סי' כ"ב ד"ה לשבח [עמ' רס"ט], מה טובו גליון ז' עמ' רמ"ו) – "שאלה: אם מותר לשבח גוי לאחר שמת. תשובה: אם אין לו תועלת אסור".
    2. מראי מקמות – שלמי חיים (מה טובו גליון ט' עמ' תקמ"ט אות כ"ב), בית מתתיהו (מה טובו גליון ט' עמ' תקנ"ט אות י"א).
       1. אילת השחר (דברים פרק ז' פסוק ב') – "והנה הגמ' בקידושין (ל"א א') מביאה דוגמא עד היכן מצות כיבוד אב מדמא בן נתינה שהי' עכו"ם, וצ"ב איך שיבחוהו (ועי' רמב"ם הל' ע"ז פ"י ה"ד שהאיסור לשבחו זה לאו דוקא ביפיו), ואולי לא הי' לגמ' דוגמא אחרת להביא עד היכן כיבוד אב ולצורך הביאו את המעשה הזה ומותר (ועוד יל"ע דאולי לאחר מיתתו שאני, ואף על פי שמשמע שאסור לספר בשבחו אפי' שלא בפניו וצ"ע)".
       2. עי' ***חן מרים (דינים העולים סעי' י"א, סי' ה') – "נראה שאסור לשבח אפילו גוי שמת, אם נשארו ממנו דעות פסולות בקרב תלמידיו ותלמידי תלמידיו או בספרים. (כן נראה מסברא וכן משמע בקרן אורה). [ויש שדנו להקל בזה (חידושים וביאורים), וצ"ע]. אך אם לא נשארו ממנו דעות או הנהגות פסולות מותר לשבחו אחר שמת".***
  1. **שהוא מנגן טוב**.
     1. מיקל – הגריש"א זצ"ל (דברי חכמים סוף הספר אות מ"א, אשרי האיש יו"ד פרק י' אות ל"ו, "וכן לומר שהוא מנגן טוב (Musician) מותר, שזה על הניגון שלו, ולא הוא בעצמו").
     2. מחמיר – ביצחק יקרא (סוף ח"ו, הנהגות אות ל"ו, "סתם שיר לועזי - מחברו גוי, וא"כ אסור לשבחו משום 'לא תחנם'").
  2. **לשבח מנהלי המדינה**.
     1. מראי מקומות.
        1. הגריש"א זצ"ל (דברי חכמים סוף הספר אות מ"א) – "לשבח עבודתו position למשל שאומרים שהוא נשיא טוב, וכדו' הוי מותר (וגם לומר שהוא מחסידי אומות העולם ג"כ הוה מותר)".
        2. תשובות והנהגות (ח"ד סי' קצ"ז ד"ה אמנם) - לשונו מובא לעיל.
        3. הגר"א נבנצל שליט"א (מה טובו גליון ח' עמ' ש"י) – "שאלה: נשאלתי מאחד מארה"ב האם מותר לו לומר '**טראמפ נשיא טוב**' וכדומה אם יש חשש לא תחנם, או שלא מגדירים מילים כאלו כמו שהוא משבח אותו בשביל מה שהוא. תשובה: איני יודע".
  3. **לשבח ציורים ובנינים שעשאום גויים**.
     1. ***חן מרים (דינים העולים סעי' כ"ד, סי' ח') – "***נראה לאסור לשבח יצירת אומנות או בנין נאה שעשאום גויים באופן שהשומעים מכירים ויודעים מי הוא האמן והאדריכל ושייך החשש שיבואו להדבק בו וללמוד ממעשיו הרעים".

***חן מרים (דינים העולים סעי' כ"ה, סי' ח') – "***נראה להקל לספר בשבח יצירה יפה או בנין נאה שעשה גוי באופן שלא ידוע מי הוא הגוי שעשאם, או אפילו אם ידוע שמו אלא שאין לו שום משמעות עבור המספר והשומעים. ואפשר שיש להקל אפילו באופן שמכירים את הגוי אלא שעיקר כוונת המספר אינה לשבח את האמן והיוצר כי אם את היצירה".

***חן מרים (דינים העולים סעי' כ"ו, סי' ח') – "***אם האמן או האדריכל כבר מתו, ולא נשארו מהם דעות כוזבות וחכמות פסולות, מותר לספר בשבח יצירותיהם".

* 1. מראי מקומות – שבט הקהתי (ח"ו סי' ש"א).
     1. הגר"א נבנצל שליט"א (מה טובו גליון ח' עמ' שי"א) – "האם מותר לשבח נאום שאמר גוי. תשובה: אם יש צורך אפשר לשבח את הנאום".

הגר"א נבנצל שליט"א (מה טובו גליון י"א עמ' קצ"ג אות ל"ה) – "בראשונים מבואר שטעם האיסור לתת להם חן הוא משום שחוששים שהשומע יבוא להדבק בגוי וללמוד ממעשיו. האם לפי"ז אפשר להקל לספר בשבחו של הגוי כשמדגיש לשומע שאע"פ שהוא משבח את הגוי מ"מ יש לדעת שהוא גוי ואסור להדבק בו. או שאין להקל בזה דהוי כעין טעמא דקרא. תשובה: לענ"ד אפי' לפי טעמא דקרא אסור".

* + 1. ***חן מרים (דינים העולים סעי' כ"ג) – "נראה להתיר לשבח גויים באופן כללי כשלא אומר את שמם והשומע אינו יודע כלפי מי הדברים אמורים".***

1. חנייה בקרקע- לא תתן להם חנייה בקרקעו.
   1. **האם רק בארץ ישראל, או גם בחוץ לארץ** - מצד "שמא יארע סכנה לישראלים", הט"ז (ס"ק ז') על המחבר סעי' ט' [ולא מצד לא תחנם, שהוא רק בארץ ישראל כדאי' במחבר סעי' ח'].
      1. גם בחוץ לארץ – ש"ך (ס"ק ט"ו, "לא ימכור כו'. אף בחוץ לארץ"), קול אריה (יו"ד סוף סי' נ"ט).
      2. רק בארץ ישראל – דגול מרבבה (עי' הש"ך ס"ק ט"ו), פנים יפות (ויקרא פרק כ"ה פסוק י"ד, "לא תחנם לא תתן להם חנייה בקרקע דמסתמא מיירי בא"י").
      3. מראי מקומות – בין ישראל לנכרי (יו"ד סי' כ"ח סעי' כ').
   2. **לתועלת עצמו**.
      1. מיקל.
         1. שואל ומשיב (תניינא ח"ב סי' ע"ז ד"ה מה, גבי מכירת חמץ).
         2. ישועות מלכו (יו"ד סי' נ"ה) – "פשיטא".
         3. עי' משפט הכהן (סי' נ"ח, סי' ס"א) – "ויותר י"ל כמו דפי' הר"ן בגיטין פ' השולח על שחרור עבד לדבר מצוה, דמותר מטעמא דלא תחנם נאסר דוקא כשמכוין לטובתם, וה"נ לא שייך אי' דחניה בקרקע במכירה כזו, שהיא דרך הערמה להפקיע מקדושת שביעית, כדי שיוכלו לעבוד בהיתר, שהיא לטובתינו כדי שיתחזקו ישראל בקרקע ... והדבר מסתבר ג"כ שכיון שיסוד הדבר הוא לטובת הישראל לא אסרה תורה, בפרט שידוע הוא שלא תשאר הקרקע בידו של נכרי, ואחר שביעית יחזור וימכרנה לישראל, זה שלקחה ממנו, י"ל דלא שייך האיסור בכה"ג".
         4. עי' אבני נזר (יו"ד סי' תנ"ח אות י"ח).
         5. הר צבי (המגיה בס' כפתור ופרח הע' רצ"ח).
         6. הגר"מ גיפטר זצ"ל (המגיה בס' הלכות ארץ ישראל הע' צ"א-צ"ג. בסוף ס' חי' ר"א שמחה, מכון ירושלים).
      2. מחמיר.
         1. משיב דבר (ח"ב סי' נ"ו ד"ה וראיתי).
         2. חזו"א (זרעים סי' כ"ד אות ד', יו"ד סי' ס"ה אות ד').
      3. מראי מקומות – הלכות ארץ ישראל (סי' ה' אות ו'), הגרשז"א זצ"ל (מנחת שלמה ח"א סי' ע"א אות י'), תחומין (ח"ב דף ר"ד, ח"ח דף של"ד), הלכות חג בחג (פסח פרק ו' הע' כ' ד"ה ולענין), הגר"י רייזמן שליט"א (קלטת מ"א מספר ס"ה).
         1. כפתור ופרח (פרק י') – "מסתברא דהוא הדין ישראל הדר בעיר שכולה גוים בארץ ישראל, ורוצה להעתיק דירתו לעיר אחרת, ויש לו שם בית, שיכול למוכרה לגוים, כי הוא מתירא שהגוים יחריבוהו, או שיחזיקו בו וידורו שם בעל כרחו. וכן נמי אם הוא בעיר שרובה ישראל, ואנסוה זוזי, ואין שם ישראל שיקנהו אפילו בזול. וההיא דאין מוכרין להם בתים נוקמה בדליתא לחדא מהני תנאי. ובריתא דגוי שאנס ביתו של ישראל, והירוש' דמקום שנהגו למכור מסייע לן. ומסתברא דהוא הדין נמי לשדה, דהא אמרינן שלהי פרק השולח גט (גיטין מז, א) המוכר שדהו לנכרי לוקח ומביא בכורים מפני תקון העולם. וכתב רש"י ז"ל. ה"ג לוקח ומביא, בכל שנה צריך ליקח מבכורי פירותיה בדמיו ומביאן לירושלם. מפני תיקון העולם, שלא יהא רגיל למכור קרקע בארץ ישראל. וזה יש לנו לומר שמכרו באונס אחד מאלו האונסים שהזכרנו או כיוצא בהם. וכן הענין בכל מקום שהזכירו מכירת קרקע לגוי בארץ ישראל".
         2. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד פרק י' אות ל"ט) – "ואחד שירש קרקע באזור ערבי, ויכול למכור את זה רק לגוי, אמר רבינו, שצריך להחזיק את הקרקע כמו שהיתה קודם. אמנם, להשכיר אפשר. אבל לתת למתווך יהודי, בלי לדעת מה הוא יעשה בקרקע, אסור, זה שאלה בדאורייתא".
   3. **אם אסור כשלא יגור שם**.
      1. מיקל.
         1. הר צבי (יו"ד סי' קכ"ג) – "דאם יצוייר מכירה והקנאה לגוי שיקנה קרקע בא"י אבל הקניה לא תוסיף לו כח ושום אפשרות להגיע עי"ז לידי ישיבת קבע בארץ, יתכן לומר דבכה"ג לא יעבור ישראל המוכר בל"ת, דשרש האיסור באזהרה דלא תחנם לאו בקנין תליא מילתא ורק בגורם לו חניה בארץ זהו שרש האיסור, ולכן בהיתר מכירה שנהגו שמסודר באופן בטוח שמכירה זו לא תביאהו שישתקע בארץ, יתכן לומר דאע"ג שהקנין חל אבל אם הגוי לא יבוא עי"ז לידי ישיבת קבע אין זה איסור שאסרה תורה ואין זה בכלל לא תחנם".
      2. מראי מקומות – שד"ח (מערכת ל' כלל צ' ד"ה ודע), הגר"י רייזמן שליט"א (קלטת מ"א מספר ס"ה).
   4. **מעשה איסור**.
      1. מחמיר, אין שליח לדבר עבירה.
         1. חולק – הר צבי (יו"ד סי' קכ"ג, "כל עיקר הטענה משום לא תחנם, אין זה נוגע להכלל כולו, דאיסור לא תחנם אכתפא דמרא שדיא **ורק המוכר עובר** על זה ולא הלוקחים והנהנים מהפירות, אך הגאון בעל החזון איש הוסיף בזה דמכיון שלפי הנהוג נעשית המכירה ע"י הב"ד שהמה מוכרים השדות מדין שליחותן של בעלי השדות, ואם יש איסור על עצם המכירה הרי קיי"ל דאין שליח לדבר עבירה והמכירה בטלה ולא עשו ולא כלום במכירה שכזו. אבל כך נעיין אין זה מוכרח, שהרי ...").
      2. מחמיר, אי עביד לא מהני.
         1. חולק – הר צבי (יו"ד סי' קכ"ג, "וגדול אחד העיר לומר, דבשביל איסור מכירה נאמר אי עביד לא מהני. וזכורני דבתשו' פנים מאירות העלה דבמקום דאי עביד לא מהני מחייב להוציא מאחר שזכה בה, לא אמרינן אעל"מ כדי להוציא מזה שזכה שלא בעבירה, וכן ראיתי להגאון רש"ז מלובלין בעל תורת חסד (בתשובתו שהובאה בספר זכר שמחה סימן רטו), דבאיסור מכירת שדה לגוי לא נאמר אעל"מ. וסברתו, משום דאיסור מכירה לנכרי לא תליא בחלות הקנין לנכרי, דאם מכניס עכו"ם בביתו גם בלי שיהא קנוי לו בתורת קנין שהוא שלו דוקא, דאפילו לא קנה הגוי בקנין אלא שהכניסו באופן שלא יכול עוד להוציאו משם ג"כ עובר בל"ת דלא תחנם דלאו בקנין תליא מילתא, ולכן גם אם נאמר דאעל"מ ג"כ עובר בל"ת דלא תחנם ולכן לא שייך לומר אעל"מ דבזה לא יתוקן האיסור ועבירה דעבד עבד וכסברת המהרי"ט גבי שוחט בשבת דלא שייך לומר אעל"מ").
      3. וכן נוהגין - הגר' יהושע ליב דיסקין, הגר' שמואל סלנט.
   5. **עציץ שנקוב**.
      1. מיקל.
         1. הגרשז"א זצ"ל (מנחת שלמה ח"א סוף סי' מ' ד"ה אולם) – "וכן לענין לאו דלא תחנם מסתבר דבזה שהישראל מוכר לעכו"ם עפר א"י המונח בתוך עציץ אינו עובר כלל בלאו זה, ואף אם כבר יש בו בהעציץ זרעים או אילנות שהם חשובים ודאי כאילו גדלו בא"י עצמה, ותנן במס' ע"ז דף י"ט שאין מוכרין להם במחובר לקרקע, מ"מ נלענ"ד דאפשר דכיון שאינם קבועים בארץ שהרי יכולים להעבירם ממקום למקום, אין זה חלוק כלל מזרעים שבעציץ שאינו נקוב דלא נזכר בשום מקום דאסור. וכן מה שרבים נוהגים עפ"י עצת הגאון מוהר"נ הערץ ז"ל האב"ד דעיה"ק יפו להפקיע את השדות ופרדסים מקדושת שביעית, ע"י זה שמוכרין לנכרי את האילנות ע"מ לקוץ אותם עם גוש עפר כדי שיעור יניקתם מן הקרקע כי היכי דניפוק מחששא דלא תחנם, ואם נאמר שגם באילנות הגדלים בעציצים נקובים עוברים משום לא תחנם, לא הועילו כלום בתקנתם".
      2. מראי מקומות – גליוני הש"ס (גיטין דף לח:), שבט הלוי (ח"ח סי' רמ"ו אות ז', סוף סי' רמ"ז).
   6. **מכירת אילן ערלה לנכרי**.
      1. מיקל – הגרשז"א זצ"ל (מנחת שלמה ח"א סי' ע"א אות י', "בשו"ע יו"ד סי רצ"ד סעיף ט"ז כתב, דמותר למכור לעכו"ם פירות שני ערלה לג' שנים מאחר שלא באו לעולם. ונלענ"ד שמותר למכור גם בא"י ואין בזה משום לא תחנם, הואיל ובלא"ה לא מצי ישראל לאתהנויי מפירות ערלה, והרי זה דומה למ"ש הכפו"פ בפ"י לענין מכירת בתים, שאם אינו מוצא למכור לישראל אפי' בזול מותר למכור גם לנכרי, ואף דיש לחלק דשאני הכא דכיון שהפירות אסורין מן הדין אין זה קרוי הפסד, מ"מ כיון שסתם השו"ע משמע דמותר שפיר למכור גם בא"י, עוד נראה ...").
   7. **מכירת דירות באר"י לספק יהודים**.
      1. מחמיר.
         1. הגר"א נבנצל שליט"א (מה טובו גליון ח' עמ' שי"א) – "שאלה: האם מותר למכור דירה בארץ ישראל לאחד שיש להסתפק אם הוא יהודי כגון עולי רוסיה וכדומה. תשובה: ספיקא דאורייתא לחומרא".
   8. **אם מקיים בזה שקונה קרקע מעכו"ם בא"י**.
      1. מראי מקומות – מג"א (סי' ש"ו ס"ק כ'), תוס' שבת (סי' ש"ו ס"ק כ"ז, ע"ש בביאורים ס"ק ג'), אבני נזר (יו"ד סי' תנ"ח אות י"ח), שרגא המאיר (ח"ח סי' קכ"א).
   9. **לתת משכנתא לגוי לקנות באר"י**.
      1. מיקל.
         1. הגר"א נבנצל שליט"א (מה טובו גליון ח' עמ' שי"א) – "שאלה: ועוד בענין לא תחנם אחד שעובד עם משכנתות האם מותר לו לתת משכנתא לגוי שרוצה לקנות דירה בשכונה של ערבים בארץ ישראל כגון במזרח ירושלים או שאסור לו לסייע לדבר כזה משום לא תחנם. תשובה: מותר".
   10. **לבנות על מגרש של גוי באר"י**.
       1. מחמיר.
          1. שבט הקהתי (תשובות הפוסקים ח"א עמ' קנ"א) – "שאלה: גוי שיש לו מגר שבארץ ישראל האם מותר לבנות עליו בנין עבורו, או שיש בזה משום לא תחנם. תשובה: לכאורה יש הלאו".
       2. מיקל.
          1. הגר"א שלזינגר שליט"א (תשובות הפוסקים ח"א עמ' קנ"א) – "שאלה: גוי שיש לו מגר שבארץ ישראל האם מותר לבנות עליו בנין עבורו, או שיש בזה משום לא תחנם. תשובה: היום פועלי הבנין אינם יהודים, ולכן שפיר יכולים לבנות לו את הבית".
   11. מראי מקומות – פרדס יוסף (פר' ואתחנן אות רמ"ד), נחלת שמעון (מלכים א' סי' י"ח).
2. לא תתן עליהם חן - ירושלמי ע"ז פ"א הל' ט', לא תגדל את הנכרית.
   1. הו"ד – תורה תמימה (דברים פרק ז' פסוק ב').
   2. **לתועלת עצמו**.
      1. מיקל.
         1. הגרשז"א זצ"ל (ס' תחומים ח"ב עמ' ר"ט הע' קמ"ה).
      2. מחמיר.
         1. חיים ביד (סי' ל"ג) – "נשאלתי בגוי שמבקש מאת חכמי ישראל שילמדו ויתפללו בעדו ויעשו לו יחודים בשמות הקדושים לעשות לו סגולה שימצא חן בעיני המלך ועי"ז יבוא תועלת ליאודים אי מותר לעשותו או לא ולכאורה היה נראה דאסור דקי"ל בע"ז ע"פ לא תחנם לא תתן להם חן".
         2. ***חן מרים (דינים העולים סעי' ל"א, סי' י"א) – "אסור לישראלית לגדל שער לנכרית. (ירושלמי). ונראה דכמו"כ אסור ליפות את הגוי בכל דבר יפוי חשוב. ואפילו כשמקבל שכר תמורת מה שמייפהו".***
      3. לירושלמי אסור.
         1. בצל החכמה (ח"א סי' מ"ו סוף אות א') – "ועיי' ירושלמי (פ"ק דע"ז ה"ט) ר"ש ר"א בשם ריב"ח גודלת ישראל לא תגדל את הנכרית משום לא תתן עליהם חן (המגדלת שער הנשים לייפות אותן, פנ"מ). והנה מדלא קאמר ישראלית לא תגדל את הנכרית אלא "גודלת" ישראל לא תגדל כו', משמע דמיירא בגודלת שאומנתה בכך ועושית כן בשכר ואפי"ה לא תגדל את הנכרית, מוכח כמש"כ דאיסור לא תתן להם חן אף בשכר מיירא ולא רק בחנם דוקא. ואמנם בזמנינו זה נמצאות כמה ישראליות בעלות מספרות לנשים ואינן נזהרות כלל שלא ליפות נשים נכריות והרי הדבר מפורש בירושלמי הנ"ל לאיסורא באין חולק ומדוע אין איש שם על לב להזהיר אותן על כך? והנה ברמב"ם טושו"ע ובכל ספרי הפוסקים שתח"י לא נמצא מבואר דין זה שיהא אסור ליפות את הנכרית, ואולי כיון דבש"ס דילן לא נזכרה דרשה זו במובן זה לאסור ליפות את הנכרית ע"כ לא קיי"ל כהך דירושלמי. - ואולי י"ל ג"כ עפ"י מש"כ בספר החינוך (מצוה תכ"ו) דמה שאמרו חז"ל שאין נותנין להם מתנת חנם היינו דוקא למי שעובד עכו"ם אבל למי שאינו עובר מותר ע"ש. וכזה עיי' גם בשו"ת הרשב"א (סי' ח'). ולפי דבריהם מסתבר דה"ה כשאסרו לתת להם חן היינו ג"כ למי שעובד עכו"ם דוקא. דכיון דקרא דלא תחנם לא מיירא אלא במי שעובד עכו"ם ולפיכך כדדרשינן מני' לאסור ליתן להם מתנת חנם ע"כ לא אסור אלא לעובד עכו"ם, א"כ ה"ה כדדרשינן מאותו קרא גופא לאסור לתת להם חן ג"כ לא אסר אלא במי שעובד עכו"ם. ועל כן כיון שהעכו"ם שבינינו לאו עובדי עכו"ם הם אין נזהרין שלא ליפותן".
   3. מראי מקומות.
      1. ***חן מרים (דינים העולים סעי' ל"ב, סי' י"א אות ד') – "נראה להתיר*** *למכור בגד לגוי* ***אף שהגוי מתייפה על ידי הבגד, ואפילו בגד שעיקר תכליתו היא לנוי ולא ללבישה".***
3. אסור לרחם עליהם - לא תחונם.
   1. **פוסקים** – רמב"ם (הל' ע"ז פרק י' הל' א', "ואסור לרחם עליהם שנאמר ולא תחנם, לפיכך אם ראה מהם אובד או טובע בנהר לא יעלנו, ראהו נטוי למות לא יצילנו"), סמ"ג (ל"ת מ"ח), כפתור ופרח (פרק י' עמ' קצ"ה ד"ה ואין, עי' הע' קצ"ו), רבינו בחיי (דברים פרק ז' פסוק ב'), תרגום אונקלוס (דברים פרק ז' פסוק ב'), תרגום יונתן בן עוזיאל (דברים פרק ז' פסוק ב').
   2. **פשטות הקרא** – רבינו בחיי (דברים פרק ז' פסוק ב'), נשמת כל חי (סי' נ"ד ד"ה אלא דזה), רי"פ (על רס"ג ל"ת י"ג ד"ה ולענין, כ"א-ג').
   3. מראי מקומות – תוס' רבינו אלחנן (ע"ז דף כ. ד"ה א"כ), הליכות חיים (ח"ב פרק מ"ו הע' שנ"א).
4. איזה עכו"ם.
   1. **דוקא בשבעה אומות**.
      1. קיצור שו"ע (סי' קס"ז סעי' י"א) – "אסור ליתן מתנת חנם לאינו יהודי משבעה עממים שאינו מכירו, דכתיב ולא תחנם ודרשינן לא תתן להם מתנת חנם".
      2. תורה תמימה (דברים פרק ז' אות א', אות ב', אות ג', אות ח') – "ואיירי בשבעה עממין וכפשטות הכתוב הקודם ונשל גוים רבים החתי והגרגשי וגו' וכן בהדרשות שבסמוך, והתוס' כתבו דרק איסור כריתת ברית איירי בשבעה אומות, אבל לאוין אלו שוין בכל העובדי כוכבים, וכתבו כן ע"פ הסברא לבד, אבל לדעתי זה קשה טובא, אחרי דאין ספק דפסוק זה איירי בשבעה אומות כמש"כ, וממנו הלא ילפינן לכל הני דרשות, וגם קשה לדברי התוס' מכ"מ בש"ס שמצינו היתר נתינה לעובדי כוכבים כמו שנביא בסמוך, וכאן דרשינן איסור דבר זה, אבל לדברינו יתיישב בפשיטות דאותם הענינים איירי בשאר עובדי כוכבים".
   2. **לאו דווקא בשבעה אומות** – תוס' (יבמות כג. ד"ה ההוא), מנ"ח (מצוה תכ"ו ס"ק א').
   3. **רק עובדי ע"ז** – סמ"ק (מצוה קל"ה), דינא דחיי (לאוין מ"ה נ"א-ד', עי' לאוין מ"ח נ"ח-ג'), ציץ אליעזר (חט"ו סי' מ"ז אות ה'), יחוה דעת (ח"ו סי' ס'), ילקוט יוסף (שבת ח"ד סי' שכ"ח עמ' רכ"ח), בין ישראל לעמים (ח"ג סי' ה' אות א'), ברכת יהודה (ח"ד סי' ו').
   4. **כל גוים, אפילו ישמעאלים**.
      1. תוס' (ע"ז כ. ד"ה דאמר, עי' חסרונות הש"ס שם).
      2. תוס' מהר"ם ור' פרץ (יבמות כג: ד"ה ההוא).
      3. כפתור ופרח (פרק י' עמ' קצ"ב ד"ה ומסתברא).
      4. ב"י (חו"מ סי' רמ"ט סעי' ב', מחבר שם סעי' ב').
      5. הג' מוהר"א אזולאי (שם אות ב').
      6. ב"ח (חו"מ סי' רמ"ט) – "אסור ליתן מתנת חנם לעובד עבודה זרה. כתב בית יוסף לאו לאפוקי ישמעאלים אלא לאפוקי גר תושב דהיינו שקבל עליו שבע מצות בני נח וזהו שאנו מצווים להחיותו אבל שאר גוים כלם דין אחד להם עכ"ל ולפי דבריו קשה למה לו לרבינו לכתוב לעובד עבודה זרה ולתת מכשול שיבינו למעט ישמעאלים. ולפע"ד נראה דלפי שהמלכיות מקפידים אם יזכירו שם גוי בספרינו במקום שאיננו לכבוד על כן הסירו מלת גוי וכתבו במקומו לעובדי עבודה זרה אבל עיקר הנוסחא בספרי רבינו היא אסור ליתן מתנת חנם לגוי וכו' וכדאיתא סוף פרק קמא דעבודה זרה".
         1. **עי**' הגר' בטור מכון ירושלים הע' ג', ושלא כמשפט כהן סי' ס"ג, "ומש"כ כ"ג מר שי', שאינו רוצה לפלפל במה שצרפתי די"ל דישמעאלים נקראים לענין חני' בקרקע כג"ת, משום שהב"י (ח"מ סי' רמ"ט) כתב דדינם כעע"ז, נמשך הדר"ג לשיטתו שניזל דוקא לחומרא בזה, אבל לדעתי, שבכל מקום שנמצא על מי לסמוך בדחק עצום ונורא כזה מצוה לסמוך להקל, **ודאי יש לסמוך ע"ד הב"ח**, שמשיג אב"י ודייק מלשון הטור דישמעאלים אינם כעע"ז לענין מתנ"ח".
         2. וכן עי' הגר"ד קאהן שליט"א (מוריה גליון ק"ה עמ' ע"ד, העקוב למישור עמ' כ"ד) – "ואציע כאן איך שהצנזורה גרמה שיקבעו גדולי ישראל הלכה למעשה בסמכם על דפוס מצונזר ולא הרגישו בדבר. בשו"ת משפט כהן להגראי"ה קוק זצ"ל סימן נ"ח וסימן ס"ג צירף - להתירו למכור ארץ ישראל לישמעאלים להפקיע איסור שביעית - הסברה שישמעאלים אינם עובדי עבודה זרה ומותר למכור להם, ד'לא תחנם' נאמר רק שלא למכור לעובדי עבודה זרה, ובשעת הדחק עצום ונורא יש לסמוך על דעת הב"ח שמשיג על הבית יוסף וס"ל שישמעאלים אינם כעובדי עבודה זרה לענין איסור מתנת חינם לגוים שנלמד נמי מ'לא תחנם' עיי"ש. ועיין באנציקלופדיה התלמודית ערך גר תושב שהובאה כן דעת הב"ח (עיי"ש הערה 232 ,17 ,14). **אמנם כל הנ"ל ליתא**, מפני שהדברים בנויים על גירסא מצונזרת בלשון הב"ח. דהנה עיין בטור חושן משפט סימן רמ"ט שכתב בזה"ל אסור ליתן מתנת חנם לעובד עבודת כוכבים אבל מותר ליתן לגר תושב שהרי מצוה להחיותו עכ"ל, וכתב שם בב"י ומש"כ רבינו אסור ליתן מתנת חנם לעובד כוכבים לאו לאפוקי ישמעאל אלא לאפוקי גר תושב דהיינו שקיבל עליו ז' מצוות בני נח וזהו שאנו מצווים להחיותו. ובב"ח שם (הוצאת ורשה וילנה ועוד) כתב בזה"ל כתב ב"י לאו לאפוקי גר תושב וכו' עכ"ל, ולפי דבריו קשה למה לו לרבינו לכתוב לעע"ג ולתת מכשול שיבינו למעט ישמעאלים, עכ"ל הב"ח שלפנינו בהוצאות הנ"ל, ופשוט שלפי גירסא זו משמע שהב"ח בא להשיג על הב"י ולהתיר מתנת חנם לישמעאלים ומזה הוציא הגראי"ה דה"ה לגבי איסור מכירת א"י. אמנם המעיין בדפוסים שאינם מצונזרים, כמו הוצאת קניגסברג תרכ"ב (וכבר הראיתי בקונטרס 'השמטות ושינויי הדפוס בספרי הטור שלנו' שהוצאתי לאור בברוקלין בשנת תשכ"ה. וכן בספר תקונים בספר הטור שנדפס בחיפה ע"י ביהמ"ד להוראה ע"ש רבי אבדימי דמן חיפה בשנת תשל"א, שישנם כמה שינויים שנוגעים להלכה ולהבנת הענין שבאו על ידי הצנזורה שלא נגעה בדפוס קניגסברג הנ"ל) יוכח לדעת שהב"ח מסכים לדעת הב"י ובא לעורר שאין מקום לדיוקו של הב"י, ואעתיק לשוט הבלתי מצונזרת: (אחרי כתבו כל המועתק לעיל הוסיף בזה"ל) ולפע"ד נראה דלפי שהמלכיות מקפידים אם יזכירו שם גוי בספרינו במקום שאיננו לכבוד הסירו מלת גוי וכתבו במקומו לעובדי ע"ז, אבל עיקר הנוסחא בספרי רבינו היא אסור ליתן מתנת חנם לגוי וכו' וכדאיתא ספ"ק דע"ז עכ"ל".
         3. וכן עי' הרד"צ הילמן (צפונות ח"ד עמ' ס"ב אות ב') – "מדברי הב"ח [שהעתקתים מדפוס קניגסברג] השאירו הצנזורים של דפוס ווארשא רק את תחלתם: 'ולפי דבריו קשה למה לו לרבינו לכתוב לעובד ע"ז ולתת מכשול שיבינו למעט ישמעאלים' והשאר נמחק. וכבר העירו מהדירי ספר המדע עם שנו"ס של מוסד הרב קוק בהערות להל' ע"ז פ"י ה"ב שהנדפס בדפוס ווארשא '**גרם להראי"ה קוק בספרו** משפט כהן (סי' ס"ג עמ' קכח) לסבור שהב"ח חולק על הב"י'. ולא עוד אלא שבא בטרוניא בענין זה על הגאון רידב"ז ז"ל וכתב אליו (שם): ומש"כ כ"ג מר שי' שאינו רוצה לפלפל במה שצרפתי די"ל דישמעאלים נקראים לענין חניה בקרקע כגר תושב משום שהב"י כתב דדינם כעע"ז נמשך הדר"ג לשיטתו שניזל דוקא לחומרא בזה אבל לדעתי שבכל מקום שנמצא על מי לסמוך בדוחק עצום ונורא כזה מצוה לסמוך להקל ודאי יש לסמוך ע"ד הב"ח שמשיג אבית יוסף ודייק מלשון הטור דישמעאלים אינם כעע"ז לענין מתנת חנם ולענין חניה בקרקע הוי סברא יותר גדולה דאינם כעע"ז כיון וכו', עכ"ל. **ונמצא ש'היתר המכירה' שלו נסמך על הצנזור הרוסי ימ"ש** ולא, להבדיל, על הב"ח".
      7. ש"ך (ס"ק י"ח) – "לעובד כוכבים כו'. כתב הב"י בח"מ סי' רמ"ט דכל עובד כוכבים במשמע אפי' ישמעאל לאפוקי גר תושב דלא ופשוט הוא וע"ש".
      8. סמ"ע (חו"מ סי' רמ"ט ס"ק ב', פרישה ס"ק ב').
      9. לחם שמים (ע"ז פרק א' משנה ח').
      10. באר הגאולה (שם אות ב').
      11. מעשה רוקח (זכיה ומתנה פרק ג' הל' י"א).
      12. טורי אבן (מגילה דף יד:) – "וכל הני איסורין נוהג בכל האומות כדמוכח התם בכל הסוגיא".
      13. בית יהודה (ח"א יו"ד סי' ד' ד"ה העולה).
      14. פנים יפות (דברים פרק ז' פסוק ב', עי' פרק י"ד פסוק כ"א) – "וזה אסור בכל אומות כדאיתא בע"ז ספ"ק".
      15. מ"ב (סי' רכ"ה ס"ק ל"ג) – "ואסור לומר כמה נאה כותי זה משום לא תחנם [גמרא]".
      16. מקראי קודש (אבולעפיא ע"ז פרק י' הל' ו').
      17. משיב דבר (ח"ב סי' נ"ו ד"ה והרב).
      18. חזו"א (זרעים סי' כ"ד אות ג', יו"ד סי' ס"ה אות ג').
      19. הגרשז"א זצ"ל (נשמת אברהם יו"ד סי' קנ"א סוף הע' א').
      20. הגר"מ גיפטר זצ"ל (מגיע בהלכות אר"י הע' צ"א).
      21. קנין תורה בהלכה (ח"א סי' נ"ה אות א').
      22. משנה הלכות (ח"ה סי' קמ"א).
      23. שבט הלוי (ח"ד סוף סי' צ"א, סי' רי"ג) – "דדעת המחמירים בכל גוי הם עיקר בהלכה".
      24. תשובות והנהגות (ח"ד סי' קצ"ז ד"ה והנה) – "ולרוב הפוסקים אפילו בני ישמעאל בכלל ואסור למכור להם קרקע בארץ ישראל, ודלא כספר 'פרי האדמה' שמתיר למכור לבני ישמעאל שאינם עובדי ע"ז".
      25. הגרח"ק ***זצ"ל*** (קול התורה ח"נ עמ' קי"ח, דרך שיחה ח"א עמ' תקכ"א).
      26. ודרשת וחקרת (או"ח סי' נ"ד א"ג (ב)).
      27. בין ישראל לנכרי (יו"ד סי' כ"ח סעי' א').
      28. יבקש תורה (שו"ע סי' מ"ב).
      29. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב ***במייל***) -

Does the issur of not praising baali avodah zarah apply to christians and muslims? We see the poskim in different areas poskin lkulah in different halachos based on the premise they are not truly baali avoda zarah - can this idea be extended here? What about renting to refugees in Israel who are escaping genocide and are also christian/muslim - is this permitted?

R' Y. Berkovits wrote: 1. The issur applies to all goyim - not just ovdei avodah zarah. 2. To rent an apartment in Eretz Yisrael to a Goy (any type of Goy), is a machlokes and b’pashtus an issur m’drabonon.

* + 1. ***חן מרים (דינים העולים סעי' ז', סי' י"ב) – "***כל הגויים בכלל האיסור, אפילו אם אינם עובדי עבודה זרה. (כן משמע להדיא בשו"ע ובש"ך, וכ"כ בשו"ת שבט הלוי). [ויש שהקלו בגויים שאינם עובדי עבודה זרה (שו"ת ציץ אליעזר ושו"ת בצל החכמה), ודבריהם צ"ע]".
  1. **דעת הרמב"ם** (הל' ע"ז פרק י' הל' ד') - עי' זכיה ומתנה פרק ג' הל' י"א.
     1. רק עובדי ע"ז – כס"מ (ע"ז פ"י הל' ב'. סדירות ב"י וכס"מ - עי' בית שערים יו"ד ח"א סי' רכ"ט ד"ה ובהכי, נשמת כל חי סי' נ"ד ד"ה הרי), ציץ אליעזר (חט"ו סי' מ"ז אות ה').
     2. כל גוים – הגר"מ גיפטר זצ"ל (המגיה בס' הלכות ארץ ישראל הע' צ"א, בסוף ס' חי' ר"א שמחה, מכון ירושלים), שבט הלוי (ח"ד סי' רי"ג), יבקש תורה (שו"ע סי' מ"ב).
  2. **דעת הסמ"ג** (ל"ת מ"ח).
     1. דוקא בשבעה אומות – גירסא לפנינו.
     2. כל גוים – עי' מהדו"ק (שם), רי"פ (על רס"ג ל"ת י"ג ד"ה ואמנם, כ"ב - ב').
     3. מראי מקומות – עמק הלכה (ח"א סוף סי' מ"ט, "צ"ע").
  3. **דעת הרשב"א** (ח"א סי' ח'), "ומה ששאל ממך הנער בשולח אדם ירך לנכרי איך יתישב עם מה שאמרו אסור לתת מתנת חנם. ואמרת לו דההוא דשולח ירך לנכרי לא לחנם אלא לגמול למה שקדם או בגוי שאינו עובד עבודה זרה יפה אמרת".
     1. רק עובדי ע"ז – נשמת כל חי (סי' נ"ד ד"ה וכשאני), שד"ח (מערכת ל' כלל צ'), ציץ אליעזר (חט"ו סי' מ"ז אות ה'), שבט הלוי (ח"ד סוף סי' צ"א, סי' רי"ג).
  4. **דעת החינוך** (מצוה תכ"ו).
     1. רק עובדי ע"ז – ציץ אליעזר (חט"ו סי' מ"ז אות ה'), עי' שבט הלוי (ח"ד סי' רי"ג)
     2. כל גוים – מנחת שמואל (עמ' רצ"ד ד"ה האם).
  5. **דעת המאירי** (ע"ז דף כ. ד"ה כבר), "כל שהוא מן האומות הגדורות בדרכי הדתות ושמודות באלקות אין ספק ... מותר וראוי".
     1. רק עובדי ע"ז – שבט הלוי (ח"ד סוף סי' צ"א, סי' רי"ג).
  6. **דעת רלב"ג** (פר' ראה פרק י"ד פסוק כ"א ותועלת י"ז).
     1. רק עובדי ע"ז – נשמת כל חי (סי' נ"ד ד"ה וכשאני).
     2. כל גוים – עי' מגיה (לרלב"ג תועלת י"ז).
  7. מראי מקומות – בית יהודה (ח"א יו"ד סי' ד' ד"ה העולה), עי' נשמת כל חי (סי' נ"ד), שד"ח (מערכת ל' כלל צ'), העמק דבר (ואתחנן פ"ז פ"ב), דרכי תשובה (ס"ק כ"ב), באר משה (ח"ג סי' קי"ז אות ב'), עטרת פז (ח"א כרך ג' חו"מ סי' י"ב), מפתח לפרנקל רמב"ם (ע"ז פ"י סוף הל' ב', והל' ד' ד"ה שנאמר), לא תחנם (פרק א' סעי' ג'), תחומים (ח"ב עמ' ר', ח"ח עמ' שכ"ז, עמ' שמ"ט).

1. שאר אנשים.
   1. **עבד כנעני.**
      1. כשאר גוים – רי"פ (על רס"ג עשה פ"ג, ש"ד - א' ד"ה עוד. במתנה מרובה), אוצר מפרשי התלמוד (גיטין יב. עמ' תרל"ג ד"ה ורבנן).
      2. כגר תושב – רשב"א (גיטין לח: ד"ה הא), כסף משנה (זכיה ומתנה פרק ג' הל' י"א, ב"י חו"מ סי' רנ"ו ס"ק ה'), ב"ח (חו"מ סי' רנ"ו ס"ק ה'), דברי יציב (יו"ד סי' קס"ה אות ג'), באר שרים (ח"ג סי' ס"ד אות ד').
      3. מראי מקומות – חתם סופר (ע"ז דף סד. ד"ה והנה, "דבגוי אפי' אין הישראל מפסיד מ"מ כל שהגוי מרויח עובר על לא תחנם וכן מבואר ממ"ש תוס' חולין קי"ד ע"ב ד"ה עד וכו' ומשו"ה אע"ג דישראל מרויח למעט תיפלה מ"מ הי' עובר על לא תחנם אי לאו דלמעוטי תיפלה ענין גדול הוא ודוחה לא תחנם משא"כ בעבד כנעני לא הקפידה תורה אלא היכי דמפסיד ישראל כל דמי עבדו להרויח להעבד זהו אסור אבל אם ישראל אינו מפסיד דהמצוה שוה לי' כל כך אעפ"י שהעבד מרויח לית לן בה וא"ש"), גליוני הש"ס (גיטין דף לח(:.
   2. **מומר**.
      1. מומר לעכו"ם, כמו גוי.
         1. מג"א (סי' קפ"ט ס"ק א') – "כשיש עכו"ם בבית נוהגין לומר כלנו יחד בני ברית ... והטעם לפי שאסור לברך עכו"ם דכתי' לא תחנם ... כשיש מומר לעכו"ם במקום סעודה צ"ל בני ברית דמומר אינו בכלל ברית ... במומר להכעיס ...".
         2. הגריש"א זצ"ל (וישמע משה ח"ה עמ' קצ"א) – "שאלתי להרב האם חיישינן לסתם חילוני בשוק שהוא מחלל שבת שיהא נחשב כמומר (ונפק"מ לענין יי"נ פת עכו"ם וכדו') שאל הרב מהו חילוני, השבתי: מי שהולך בלא כיפה. אמר הרב א"כ הרי הוא מחלל שבת, סיידן (חוץ) בהספרדים אינו כן, אבל גם אצלם לא כלל הוא, ובכל אופן יש לברר מצבו אם הוא מחלל שבת, הוספתי ושאלתי האם למחלל שבת יש גם איסור לא תחנם, והשיב הרב דינו כגוי גמור לכל דבר ויש בו לא תחנם".
         3. שבט הקהתי (תשובת הגר"מ גבאי גם אני אודך ח"ו סי' כ"ב ד"ה לא [עמ' רס"ט], מה טובו גליון ז' עמ' רמ"ו) – "שאלה: אם יש לא תחנם בישראל מומר ליתן לו מתנת חינם. תשובה: אם אינו מומר שדינו כגוי מותר".
         4. עי' ***חן מרים (דינים העולים סעי' י', סי' י"ג) – "נראה לאסור לתת חן לישראל מומר (כן משמע להדיא בשו"ת המבי"ט וכן נראה מסברא) [ויש שהקלו בזה (שו"ת אגרות משה), וצ"ע]. ואיסור זה הוא מלבד איסור חנופה שנאמר ברשעים (כן שמעתי מהגר"נ קופשיץ שליט"א, וכעי"ז כתב בשו"ת אגרות משה)]. ויש להסתפק בזה בדינו של תינוק שנשבה".***
      2. מיקל.
         1. אג"מ (או"ח ח"ב סי' נ"א) – "הוא נשוי נכרית ... ולכן אף שגם מזה צריך להתרחק אף מחנופה כזו, שהוא כשמשבחו יותר ממה שהוא ראוי, כי לשבחו במה שהוא ראוי באמת ודאי ליכא איסור דרק בעכו"ם נאמר לאו דלא תחנם לא תתן להם חן בע"ז דף כ' אבל בישראל אף בעוברי עבירה ליכא איסור זה אבל לשבחו ביותר יש להתרחק".
         2. הגר"א נבנצל שליט"א (מה טובו גליון ט"ו עמ' ר"א) – "שאלה: אם יש לא תחנם בישראל מומר ליתן לו מתנה כמו בגוי שאסור ליתן לו מתנה. תשובה: לענ"ד לא".

עי' הגר"א נבנצל שליט"א (מה טובו גליון י"א עמ' קצ"ב אות ל"א, חן מרים סוף סי' י"ג) – "יל"ע אם יש איסור לתת חן לישראל מומר, או שהלאו נאמר רק על גויים. ומסברא היה מקום לומר דכמש"כ הרמב"ם בכמה דוכתי על ישראל עובד ע"ז או מחלל שבת שהוא כגוי לכל דבריו א"כ אף בנדו"ד כך דינו. ובפרט שיסוד האיסור הוא משום שאם נותן חן הרי"ז גורם להדבק עמו וללמוד ממעשיו הרעים, וחשש זה ודאי קיים במומר. וכמדומה שאדרבה, המציאות מוכיחה שיש יותר חשש להדבק וללמוד ממעשיו של ישראל מומר מאשר של גוי, כיון שמרגישים יותר שייכות אליו. ולכאורה גם אם הוא תינוק שנשבה אי"ז סברא להקל, דסו"ס מעשיו רעים ויש חשש שידבקו בהם. תשובה: אולי **בתינוק שנשבה** יש ליתן לו חן כדי שנבא לקרב אותו".

* + - 1. חיי הלוי (ח"ו סי' קכ"ד) – "נראה לכאורה דבמומר לא שייך האיסור".
    1. מראי מקומות – קובץ מפרשים (ע"ז 'ענין לא תחנם' אות ה').
       1. הגר"נ קופשיץ שליט"א (***חן מרים דינים העולים סעי' י' [לשונו מובא לעיל], סי' י"ג אות ד') –*** "דבאמת צ"ע אם הלאו של לא תחנם נאמר במומר, ומיהו אף אם הוא נאמר רק על גויים מ"מ יש איסור לתת חן למומרים ולרשעים מדין חנופה".
  1. **עוברי עבירה**.
     1. מחמיר.
        1. אג"מ (או"ח ח"ב סוף סי' נ"א) – "אף שגם מזה צריך להתרחק אף מחנופה כזו, שהוא כשמשבחו יותר ממה שהוא ראוי, כי לשבחו במה שהוא ראוי באמת ודאי ליכא איסור דרק בעכו"ם נאמר לאו דלא תחנם לא תתן להם חן בע"ז דף כ' אבל בישראל אף בעוברי עבירה ליכא איסור זה אבל לשבחו ביותר יש להתרחק".
  2. **ספק עכו"ם או יהודי**.
     1. מחמיר.
        1. הגר"א נבנצל שליט"א (מה טובו גליון ח' עמ' שי"א) – "שאלה: האם מותר למכור דירה בארץ ישראל לאחד שיש להסתפק אם הוא יהודי כגון עולי רוסיה וכדומה. תשובה: ספיקא דאורייתא לחומרא".
        2. תורת הדרך (פרק י"א הע' ל"ו).
  3. מראי מקומות.
     1. תשובות והנהגות (ח"ה סי' רצ"ו) – "**אסור לקרב מי שאביו יהודי ואמא שלו גויה** ... ומסתברא שיש ג"כ לאו ד'לא תחנם' בזה שמעניקים להם זכויות והטבות של יהודים, ואין לנו לרחם עליהם יותר מתורה"ק, שדינם כגוי לכל דבר".

1. גר.
   1. **עומד להתגייר** [עדיין עכו"ם].
      1. מיקל.
         1. בשם חיי אברהם (קובו, דרוש ו' [המעשה של בועז ורות]).
         2. שמע אברהם (פאלאג'י, סי' י"ד ד"ה אך, נ"ד-ג') – "לפי מ"ש מוהרש"א בח"א בשבת לדל"א באותו גוי שבא לפני הלל דאין להקשות דא"כ היאך למדו תורה קודם שנתגייר הא אמרינן בפ' ד"מ דגוי הלומד בתורה חייב מיתה די"ל דהכא כיון שבא להתגייר שרי ללמוד תורה יע"ש וכיוצא בזה ראיתי בס' חיי אברהם להרב כמוהר"א קוב"ו ז"ל בדרשות דרוש ו' דרצה לומר בדין לא תחנם דאם בא להתגייר מותר לתת לו כיע"ש".
         3. שבט הלוי (חי"א סי' רל"ו אות ג') – "העומד להתגייר אם מותר להזמינו לשתי' ושינה או אית בי' חששא דלא תחנם. ידועים דברי הגרעק"א בענין איסור לימוד תורה להם דאם בא להתגייר ליכא, - וע"ע תוס' ישנים יבמות מ"ח ע"ב דאפי' דין גוי ששבת ליכא בבא להתגייר, ובפרט הכא דאינו עושה ליתן לגוי חן אלא ליתן ליהדות חן וי"ל דמותר".
         4. עי' שבט הקהתי (תשובות הפוסקים ח"א עמ' קנ"א) – "שאלה: גר שנמצא באמצע תהליך של גרות האם שייך אצלו לאו של לא תחנם. תשובה: אפשר להקל דעל ידי זה יעודד אותו להתגייר".
      2. מחמיר.
         1. נשמת כל חי (סי' נ"ה ד"ה ובהיותי ) – "ועי' להר' חיי אברהם קובו בדרשות די"ג ודי"ד דכתב בפשיטות דמותר לתת מתנת חנם לגוי שהוא העומד להתגייר יע"ש ולעד"ן דכל זמן שלא נתגייר כראוי צריכה רבה ודוק".
         2. לא תחנם (פרק ב' סעי' י"ז) – "ויש ליזהר מליתן מתנה לנכרי אפילו עומד להתגייר".
         3. הגר"א שלזינגר שליט"א (תשובות הפוסקים ח"א עמ' קנ"א) – "נחלקו פוסקי הדור העבר בגר שמל ולא טבל אם צריך לשמור שבת, או דינו כגוי ואז צריך דוקא לחלל שבת שלא יהיה בבחינת גוי ששבת. ורוב הפוסקים סוברים דדינו כגוי כל זמן שלא סיים את כל דיני הגירות וממילא זה כולל גם את הלאו דלא תחנם".
         4. עי' אוצר פסקי גרים (סי' ב') – "יש להמנע מליתן מתנת חינם לגר לפני גירות".
      3. מראי מקומות – גירות כהלכתה (בירורי הלכה סי' כ', שביבי הלוי סי' ק"ח, קובץ שערי הוראה ח"ג עמ' קל"ג), הגרי"י ווייס (קובץ שערי הוראה ח"ג עמ' קל"ה), הגר"א מונק (קובץ שערי הוראה ח"ג עמ' קל"ח).
         1. קובץ שיעורים (גיטין אות כ"ב) – "אם יתן מתנה לעכו"ם שיקנה לאחר שיתגייר, ודאי ליכא איסור לא תחנם, אף שנותן לו בשעה שהוא עכו"ם מ"מ חלות הקנין הוא לאחר שיתגייר ואז כבר ישראל הוא".
         2. הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א תשובה תל"ב) – "שאלה: האם יש איסור לא תחנם כשמזמין גר שעומד להתגייר ונותנים לו מתנות או שתיה וכדומה. תשובה: אם המטרה לקרב אותו מותר".
         3. משפט גרים (פרק ח' סי' ג' סעי' ה' - סעי' ח', אליבא דהלכתא גליון צ"ו עמ' קכ"ד טור ג') – "אסור לישראל ליתן מתנת חינם, לכל נוכרי. ולומדים זאת מהכתוב: (דברים פרק ז' פסוק ב') 'לא תחנם'. ודרשו בו גם, שלא תיתן להם מתנת חנם. לפיכך, יש להימנע מליתן מתנת חינם, לגר לפני שנתגייר, מחשש שיעבור על איסור 'לא תחנם', שהוא לאו של תורה. וזהו, בכהאי גוונא באופן שאינו מכירו, אבל אם מכירו, לא הוה עלייהו שם מתנה ... מן הסתם. כל גוי שמתכונן להתגייר, הרי שמקבל עליו, שבע מצוות בני נח. וממילא הוא כגר תושב. ובגר תושב, אין משום 'לא תחנם', שכך למדנו מהכתוב: (דברים י"ד פסוק כ"א) 'לגר אשר בשעריך תתננה ואכלה', ויש חולקין. (עיין אוצר פסקי גרים סימן ב')".
         4. אהל יעקב (לא תחנם סעי' ל"ב) – "גוי שנמצא בתוך תהליך של גיור, וכבר קיבל על עצמו שבע מצוות בני נח, דינו כגר תושב ואין אצלו איסור של לא תחנם, ויש חולקים, וראה בהערה. וראה לקמן לגבי נתינת חן לגר שעומד להתגייר".

* 1. **גר שהתגייר, אם מותר לתת מתנה לאביו**.
     1. מחמיר.
        1. הגרח"ק ***זצ"ל*** (מה טובו גליון ח' עמ' קמ"ח אות כ"ג) – "שאלה: האם גר שהתגייר יכול לתת מתנה לאביו הגוי, או שיש בזה איסור דלא תחנם. תשובה: אסור".
     2. מיקל.
        1. הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א תשובה תל"ב) – "שאלה: האם גר שהתגייר יכול לתת מתנה לאביו הגוי, או שיש בזה איסור לא תחנם. תשובה: יכול".
     3. מראי מקומות.
        1. ודרשת וחקרת (ח"ג חו"מ סי' י"ז אות ה') – "וליתן להם מתנה משום לא תחנם, הנה ביו"ד סי' קנ"א סעי' י"א כתב המחבר וז"ל, אסור ליחן מתנת חנם לעכו"ם 'שאינו מכירו' עכ"ל, וכתב הט"ז שם בס"ק ח' וז"ל, דגם זה נכלל בלא תחנם, לא תתן להם מתנות חנם, אבל אם מכירו לא הוה עלייהו שם מתנה, אלא כמכירה, שהרי ישלם גמולו, או כבר שילם לו עכ"ל, וא"כ בנד"ד שאביו נותן לו כסף מותר לו ליתן לו מתנה כשיש צורך וזה פשוט".
  2. **לשבח גר על זמן היותו גוי**.
     1. מיקל.
        1. הגר"א נבנצל שליט"א (תשובות הפוסקים ח"א עמ' קנ"ב) – "שאלה: האם מותר לשבח גר שהתגייר על הזמנים בהיותו גוי. תשובה: כן".
        2. שבט הקהתי (תשובות הפוסקים ח"א עמ' קנ"ב) – "שאלה: האם מותר לשבח גר שהתגייר על הזמנים בהיותו גוי. תשובה: מותר.
     2. מראי מקומות.
        1. הגרי"מ שטרן שליט"א (תשובות הפוסקים ח"א עמ' קנ"ב) – "לכאורה שרי דהטעם שאסרה תורה זה כמ"ש החינוך (מ' תכ"ו) כדי להמנע מלהתחבר עמהם וכו ' וא"כ אם הוא כבר נתגייר לכאורה אין לאסור וצ"ע".

1. שאר ענינים.
   1. **אינו יהרג ואל יעבור** – דברי יציב (חו"מ).
   2. מראי מקומות – עי' ערך יו"ד סי' ק"א, פלתי (סי' ק"א ס"ק ב' ד"ה ולכן), כריתי (סי' ק"י פליתי ס"ק א', **ע"ש**), הו"ד בזבחי צדק (סי' ק"י ס"קח').