המשך שישי של המראי מקומות בענין כפל ודוה כשעת העמבד בעזהשית
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / שלהי ב_ק - הרב אלימלך וינברג

**שיטת הראב"דובביאור הסברא 'דאמר ליה אנא מפטימנא ואת שקלת'**

**בשיטמ"ק ס"ו. בד"ה וז"ל הראב"ד** כתב בביאור תי' הגמ' 'טלאים כדמעיקרא דמים כשל עכשיו', דאע"ג דסברי ב"ש דשנוי במקומו ועומד ואינו קונה את הטלה שנעשה איל, מ"מ משלם כפל ודו"ה כדמעיקרא שהיה טלה 'משום דהו"ל ככחושה והשמינה דאמר ליה אנא מפטימנא ואת שקלת, וזהו הטעם שאמר ר' חנינא למעלה **בדף ס"ה:** משום דא"ל תורא גנבי מינך דיכרא וכו' כלומר ולא גדלתיו אני במזונותי?, אבל יוקרא וזולא.....לכפל ולתשלומי דו"ה משלם כדהשתא דבי דינא הוא דמחייבי ליה השתא', ומבואר בדבריו דכל פיטום הנעשה בבהמה נחשב פיטום בידים כיון שנעשה ע"י המזונות שהוא נותן לבהמה, ולכן בטלה שנעשה איל נחשב פיטום דבידים, וחולק על שיטת **התוס' בדף ס"ה. בד"ה אנא מפטימנא** שכתבו דיש פיטום הנעשה מאיליו וטלה ונעשה איל חשוב פיטום הנעשה מאיליו ואינו נכלל בטענה דא"ל אנא מפטימנא ואת שקלת, וכן דעת **הרמב"ן במלחמות ה' בפ' הגוזל עצים [ל"ד. מדפי הרי"ף בד"ה ועוד כתב ז"ל** עיי"ש, ועי' **בחזון איש חו"מ ב"ק סימן י"ז סק"ז** שכתב בדעת תוס' והרמב"ן דאפילו נותן לה מזונות משלו כיון שהוא מחזיקה לצורכו לא מיקרי שבח מחמת הוצאה דלא גרע משואל שכל הנאה שלו והוא משלם מזונות, ופיטום דבידים היינו כשנתן לה מזונות יתירים, [וכ' דבנתן לה מזונות רגילים ונתפטמה יותר נח' תוס' והרמב"ן אי שייך בזה הסברא דאנא מפטימנא].

ובעיקר הסברא דא"ל אנא מפטימנא ואת שקלת ולכך אינו משלם כפל ודו"ה אלא כעין שגנב, מצינו כמה דרכים בדברי הראשונים.

[א]: **בהשגות הראב"ד על בעה"מ וברמב"ן במלחמות ה' בפ' הגוזל עצים [שם]** מבארים, דהך סברא הוא משום דקיי"ל כרשב"א דאמר **בדף צ"ד.** בשבח שהשביח גזלן דנוטל שבחו ואמרו שם דאפילו אי לא הוי שנוי לקנותו נוטלו מפני תקנת השבים עיי"ש.

ויש להקשות, דאם הגזלן זוכה בשבח מתקנת השביןם א"כ למה משלם בכלל דו"ה על הטביחה והא בעינן 'וטבחו כולו' שאינו חייב אלא על טביחת כל הבהמה של הנגנב כמבואר **בדף ע"ב ובדף ע"ח:.**

ועיין **בחידושי הגרעק"א בדף ס"ו. בד"ה גמרא לימא להוי תיובתא דרב** שהקשה בעיקר הדבר אמאי משלם דו"ה אחר שהשביחה הבהמה והרי הגזלן קונה השבח ולא הוי בכלל 'וטבחו כולו', וכ' ליישב לפי שיטת **הרמב"ם בפ"ב מגזילה ה"ב** דשבח שזוכה בו הגזלן מתקנה"ש אינו נוטלו בגוף הבהמה אלא הנגזל מסלקו בדמים, ומבאר דהתקנה היתה שהוא כבע"ח בעלמא לתבוע דמים מהנגזל ולכן לגבי הבהמה עצמה שהיא כולו של הנגנב הוי שפיר 'וטבחו כולו'.

אכן בד' **הראב"ד והרמב"ן הנ"ל** אינו מיושב עדיין, דאי נימא דהשבח בגוף הבהמה אינו נקנה לגנב והוא חוב בעלמא כלפי הבעלים א"כ מה תשובה היא זו אמאי אינו משלם כפל ודו"ה כשעת העמדה בדין, והרי הבהמה עצמה היא של הבעלים והיא שוה עכשיו יותר מחמת הפיטום, וביותר תמוה בשיטת הראב"ד דהרי **בהשגות הראב"ד על הרמב"ם בפ"ב מגזילה ה"ב** חולק על הרמב"ם וסובר דנוטל הגזלן השבח בגוף הבהמה הגזולה עיי"ש, וא"כ כיון שביאר הראב"ד בהשגותיו על בעה"מ דהטענה דאנא מפטימנא הוא מפני שהגזלן קונה שבחא דבידים תקנת השבים כרשב"א א"כ אמאי משלם בכלל על הטביחה והא לא הוי בכלל 'וטבחו כולו', וכן קשה ע"ד **הראב"ד בדף ס"ו. הנ"ל** שמבאר הסברות ד'טלאים כדמעיקרא' ו'אטו תורא גנבי מינך' דהיינו הטענה דאנא מפטימנא כיון שבא השבח ע"י מזונותיו, וא"כ לשיטתו דהסברא דאנא מפטימנא היינו דקונה הגזלן השבח מתקנה"ש, ולשיטתו דהוא קנין שבח בגוף הבהמה עצמה א"כ אמאי משלם בכלל שבח והא לא הוי בכלל וטבחו כולו וצע"ג [ואולו הם אמרו והם אמרו דאע"י שאמרו דקומנה השבח מתקנה"ש אמרו ג"כ דלענין חיובו על עצם הטביחה יהיה נידון כלא קנה השבח שלא יהיה חוטא נשכר].

[ב]: **ברשב"א בדף צ"ד. בד"ה שבח מפני תקנת השבים**  כתב 'ולאו שבח דפיטמה גזלן קאמר, דאילו כן מדינא נוטל בלא תקנה"ש דא"ל אנא מפטימנא ואת שקלת' אלא איירי בפיטןם הנעשה ממילא, 'וא"נ שפיטמה ונוטל שבח היתר על ההוצאה למ"ד שינוי במקומו עומד וכ"ז מתקנת השבים', ומפורש בדבריו, דהסברא דאנא מפטימנא ואת שקלת הוא סברא שהגזלן קונה השבח 'מדינא' מדאורייתא, ואיירי 'בשבח שכנגד ההוצאה' שאת זה דינו של הגזלן ליטול מעיקר הדין, כמו בכל יורד לשדה חבירו שנוטל ההוצאות שהוציא.

וצ"ב בד' הרשב"א, דאם איירי בשבח שכנגד ההוצאה וזוכה בו מדינא דיורד לשדה חבירו א"כ איזה טענה הוא שמחמת כן לא יטול הכפל ודו"ה כשעת העמב"ד אף בשבח שכנגד ההוצאה, והא בפשוטו חיוב ההוצאה שיש ליורד לשדה חבירו אינו שזוכה היורד בגוף השדה כנגד ההוצאה ואין תביעתו על ההוצאה אלא כלפי הבעלים מדין 'נהנה' [וכן מבואר **ברמב"ן במלחמות ה' ב"ב דף ד:** שכתב שם דחיובא דמקיף את חבירו מד' רוחותיו הוא מדינא דיורד לשדה חבירו, **ובב"ק דף כ:** מפורש לכאו' דחיוב המקיף הוא מדין 'נהנה' ולכן דנו שם לפוטרו משום זה נהנה וזה לא חסר], ולכאו' מפורש בד' הרשב"א חידוש גדול, דכנגד ההוצאה זוכה המשביח בגוף הדבר שהשביח, אלא דא"כ צע"ג כנ"ל למה משלם בכלל דו"ה על הטביחה והרי כיון שחלק מגוף הבהמה שכנגד ההוצאה זכה בו הגזלן א"כ הא לא הוי 'וטבחו כולו', ובד' הרשב"א דהוא מדינא דאורייתא תתעצם הקו' ביותר [דל"ש לתרץ כמו שתירצנו לעיל בדוחק לדעת הראב"ד והרמב"ן דהם אמרו והם אמרו, וכ"מ **בחידושי הרי"מ ס"ה. בד"ה אך הא קיי"ל שבח שע"ג גזילה** עיי"ש].

**[ג]: ברמב"ם פ"א מגניבה הי"א** כתב לחלק דבשבח דממילא אינו נוטלו הגנב אלא מה שהשביח לאחר יאוש, אבל שבח הנעשה מחמת הוצאה כגון שפטם אותה השבח של הגנב אפילו לפני יאוש, **ובמגיד משנה שם** כ' ע"ד הרמב"ם 'הוציא עליה הוצאה' 'ברייתא וסוגיא בפרק מרובה', **ובלחם משנה שם** מבאר דכוונתו להברייתא דבכחושה והשמינה משלם כפל ודו"ה כעין שגנב ואמרו בגמ' הטעם משום דא"ל אנא מפטימנא ואת שקלת, והיינו דהרמב"ם סובר דהסברא דאנא מפטימנא ואת שקלת הוא שהגזלן קונה השבח דמחמת הוצאה אפילו לפני יאוש.

**וברמב"ם פ"ב מגזו"א ה"ו** מבאר דמה שקונה השבח דממילא לאחר יאוש הוא מתקנת השבים, ומה שקונה השבח דמחמת הוצאה אפילו לפני יאוש נח' האחרונים בשיטת הרמב"ם בטעם הדבר, **במלבושי יו"ט ח"ב חו"מ סימן י' האריך בזה ומסקנתו דהוא רק מתקנת השבים,** וכ"כ **באור שמח גניבה פ"א הי"א,** אכן **באבן האזל פ"א מגניבה הי"א ובה' נזקי ממון פ"ז הי"ב [בד"ה והנה הרמב"ם בפ"ב מה' גזילה]** מבאר באריכות דהוא מדינא דאורייתא, והוא מקניני הגזילה וזכויות הגזלן שהגזילה 'ברשותו' לזכות בשבח הנעשה מחמת הוצאה אפילו בשבח היתר על ההוצאה, ואינו כשאר יורד לשדה חבירו שלא ברשות שאינו נוטל אלא ההוצאה, וכן דעת **חידושי הרי"מ ס"ה. בד"ה אך הא קיי"ל שבח שע"ג גזילה** וחילק בין אומן דאינו קונה בשבח כלי כיון שעושה ע"ד בעה"ב לבין גזלן הקונה השבח שהשביח כיון שהשביח אדעתא דנפשיה עיי"ש, ולפי דרכם נתחדש חידוש עצום בתי' הגמ' 'אנא מפטימנא ואת שקלת', דגזלן אינו כשאר יורד לשדה חבירו דאינו זוכה אלא בהוצאות, אלא מכוח קניני הגזילה הרי הוא זוכה בכל השבח שהשביח מה"ת.

ואמנם **ברמב"ם בה' גניבה שם** מבואר דאף בשבח דמחמת הוצאה אינו נוטל השבח בגוף הבהמה ואינו נוטל אלא דמים מהבעלים, ולכאורה אם זכייתו בשבח הוא מדינא דאורייתא אמאי אינו נוטלו בגוף הבהמה, ואולי תקנ"ח הוא לטובת הבעלים, ויש לדון לפי כל זה אם לשיטת הרמב"ם יש חסרון ב'טבחו כולו' ותן לחכם ויחכם עוד בעזהשי"ת.

[ד]: **ברשב"א בדף ס"ה. בד"ה הא דאמרי' דא"ל אנא מפטימנא** כתב דמפטימנא מילתא בעלמא הוא דקאמר ולאו דוקא כשפיטמה הוא אלא אפי' נתפטמה ממילא משום דא"ל אטו שמנה גנבי מינך עיי"ש, והוא סותר לד' **הרשב"א בדף צ"ד.** שמפרשה דוקא בשבח שמחמת ההוצאה ושכנגד ההוצאה וצע"ג, וכשיטת הרשב"א בדף ס"ה, כתב גם **בתוס' רבינו פרץ ס"ה. בד"ה כי קאמר רב** עיי"ש.

[ה]: מלשונות כמה ראשונים נראה דהוא סברא מסויימת 'בפיטום בידים' דוקא לענין חיוב כפל ודו"ה שאינו משלמו, ולא משום שקונה השבח [כשיטת הראשונים דלעיל], וכ"מ **בפסקי הרי"ד בדף ס"ה.** 'כיון שהוא פיטם אותה אינו בדין שיקח הכל אלא כדמעיקרא', וכ"מ **בפסקי ריא"ז שם** 'שאין לו לשלם השבח שהשביחו הוא', ומשמעות דבריהם בפשטות דלא איירי לענין קנין השבח עצמו אלא סברא מסויימת שלא לשום לפי השבח שהשביח הוא עצמו, וצריך ביאור.