17. עשית מחיצה
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב מאיר קאופמן / שיעורים

פרשת וישלח

**בדין עשית מחיצה**

**בביאור שיטת רש"י**

א]גרסינן שבת קכ"ה: פקק החלון בזמן שהוא קשור ותלוי פוקקין בו ואם לאו אין פוקקין בו דברי ר"א וחכ"א בין כך ובין כך פוקקין בו ובגמ' הכל מודים שאין עושין אהל ארעי לכתחילה לא נחלקו אלא להוסיף שר"א אומר אין מוסיפין וחכ"א מוסיפין ע"כ ועיין רש"י שביאר שאין שום איסור בעשיית מחיצות וכל המחלוקת ר"א ורבנן בהוספה באוהל וצ"ע הרי במתניתין נחלקו בהוספה שבחלון דבפשוטו זה מחיצה ועיין תוס' שהביאו מרש"י וכן הוא בדבריו לקמן קל"ז: שפקק החלון מדובר בגג אמנם ברש"י אצלינו מבואר שמדובר במחיצה וביארו הר"ן והרשב"א דיסוד דברי ר"א שאסור להוסיף על דבר שאסור וכיון שכאן זה מחיצת קבע שזה וודאי שאסור לעשות ה"ה שאסור להוסיף אבל לרבנן שמותר להוסיף על אוהל ארעי ה"ה שמותר להוסיף על מחיצת קבע והנה צ"ב לפ"ז מנ"ל שרבנן חולקים וס"ל שגם בגג יש היתר של תוספת הרי שם צריך להגיע שזה סיבה להתיר וצ"ל שבאמת גם במחיצות הם מודים לר"א שזה סיבה לאיסור והסיבה שהם מתירים מצד שזה תוספת שזה הסיבה להיתר וא"כ גם בגג זה כך [ועל דרך זה הוא בריטב"א בעירובין ק"א: ונקט שבדבר שהוא כלי מותר לר"א וכן נקט מסברא בפסקי הרי"ד בסוגין אלא שתמה על זה מראית הגמ' מטפיח ועיין בסוף הענין שהבאינו שכן הוא פשטות הגמ' סוכה כ"ז: כ"ח.]

והקשו הראשונים על רש"י דבגמ' בעירובין מ"ד. מפורש שאסור לעשות מחיצה בסוכה הרי מפורש שיש איסור גם בעשית מחיצה [ולכאורא גם קשה מכל הסוגיא שם שדנה לאסור עשית מחיצה על ידי בני אדם להתיר לבוא מחוץ לתחום וצ"ע שהראשונים לא הקשו מזה] ועיין או"ז שכתב דרש"י מודה במחיצה המתרת כמבואר בדבריו בעירובין פ"ו. שהשאיר הגירסא שהגמ' שואלת שאיך עשו מחיצה להתיר הטלטול וכן דייק הפמ"ג ברש"י אצלינו שכתב שמחיצה לצניעות מותר אמנם ברש"י בסוכה ט"ז: דחה הגירסא דקושית הגמ' מאיסורא דעשיית מחיצה ומבואר שס"ל שמותר גם מחיצה המתרת וכן עיין רש"י עירובין צ"ד. לרב שמחיצה שנפלה בין החצירות אסורה דביאר שקושית הגמ' איך הביאו הסדינים ולא שיש כאן איסור מצד עשית המחיצה דהינו שס"ל שגם מחיצה המתרת מותר ועיין שו"ת מהר"ח או"ז סימן קל"ב שכתב לחלק בין מחיצה של סוכה שזה עושה חלות סוכה או מחיצה שעושה רה"י כגון מחיצה רביעית לבין מחיצה שבין שני חצירות שזה כבר רה"י רק יש כאן איסור חצירות שרק כה"ג אין לזה את המעלה של מחיצה המתרת וצ"ב כוונתו

והנה עיין גמ' בעירובין דהגמ' שואלת סתירה בין שני בריתות האם מותר להעמיד מחיצה בבהמה או בן אדם והגמ' עונה בתחילה הא ר"מ הא ר"י וביאר רש"י שזה מחיצה פסולה ועל זה הגמ' שואלת שהרי כה"ג חשיב עשית אוהל ואסור אפילו לרבנן והגמ' עונה כאן במחיצה שלישת וכאן ברביעית וביאר רש"י וז"ל דבשתי דפנות אין קרוי אוהל וכי עביד בה דופן שלישית משוי ליה אוהל ומודו רבנן דאין עושין אהל ארעי בתחילה והא דתני מותר בדופן רביעית דבלאו הכי הוי אוהל והאי תוספת בעלמא הוא ורבנן לטעמיהו דאמרי מוסיפין אוהל בשבת עכ"ל ומבואר ברש"י שעשית דופן שלישית יש לזה מעלה מיוחדת שזה משוי ליה אוהל ובפשוטו כונתו כמו שביאר במגיני שלמה שבמקום שיש גג ועושה מחיצה שלישית זה נותן למקום שם אוהל וחשיב עשית אוהל ובמחיצה רביעית זה תלוי במחלוקת ר"א ורבנן אמנם במקום שאין גג זה לא שייך ולגבי פקק החלון אין לבאר מצד ששם יש גג דעד כמה שהנידון בתור הוספה ביחס לגג כל שגדור בצד הרביעי ורק יש חלון פתוח אין כאן שום תוספת בשם אוהל משא"כ אם יש איסור בעצם עשית מחיצה בזה כל חלק שנהיה גדור יש בזה איסור [ועיין שם שיצא לחדש דבמקום שהמחיצה בצד נצרכת לאוהל שבגג כגון שלא יכנס שמש מהצדדים חשיב גם עשית אוהל לרש"י הנ"ל]

אמנם עיין בריטב"א שכתב שרש"י כאן חזר בו ואסר עשית מחיצה דהינו שנקט שסברת רש"י לא דוקא במקום שיש עשית אוהל אלא שגדירה של מקום בצד שלישי יש בזה מעלה מיוחדת שזה חשיב כמו עשית אוהל והגדירה בדופן הרבעי זה רק נידון של תוספת אוהל שזה מוסיף בגדירה של המקום [ועיין בריטב"א שכתב דברש"י מבואר שזה גם במחיצה שאינה מתרת ובזה חלק עליו] וצ"ל דאם יש מחיצה ראשונה ושניה אין לזה שם של התחלה כלל של גדירה של המקום ולכן מחיצה שלישית אסורה אבל לאחר מחיצה שלישית למחיצה רביעית יש שם תוספת על הגדירה ולכן זה תלוי במחלוקת ר"א ורבנן והנה בפשוטו אפשר לומר שזה שיטת רש"י בכל המקומות שס"ל שעשית מחיצה לא בתור לגדור רשות אין בזה איסור ובזה דיבר בכל דוכתי שהנידון לגדור צד רבעי והא דלא ביאר שר"א זה מצד שזה רוח רביעית דס"ל שכיון שמצד עצם המחיצה אין שום איסור דא"כ גם לרבנן היה אסור רוח רביעית ורק מצד עשית הרשות כרשות נפרדת א"כ בסגירת חלון אין כאן כלל הוספה בגדירת הרשות והנה רש"י פ"ו. מבואר שלא דחה הגירסא שהגמ' שואלת איך אפשר לגדור ולכאורא מבואר שס"ל שמחיצה שגודרת רשות אסורה וסותר את מה שכתב בדף צ"ד. והאו"ז כתב שחזר בו אמנם שמעתי לבאר דרש"י שם העמיד שעשו כמין שביל בין הבית לבית הכנסת ויתכן שכה"ג זה כמו ליצור רשות נפרדת ולכן זה אסור משא"כ רש"י בסוכה ביאר שמדובר שחילקו המבוי ורק גדרו רוח רביעית [אלא דהיה מקום לומר שכה"ג שגודר מקום גדור מארבע צדדים באמצע זה כמו ליצור רשות חדשה אמנם מדברי רש"י מוכרח לא כך אלא שכיון שזה רק גודר מהמקום שלידו אין לזה מעלה של עשית רשות ורק אם גודר מכל צדדיו יש לזה מעלה זו וצ"ע]

[והנה מבואר בגמ' דטפיח בכותל להציל בפני הטומאה תלוי בר"א ורבנן ורש"י ביאר שמדובר בכותל והקשה המגיני שלמה מה זה שונה מפקק החלון שהוא בכותל דמבואר ברש"י שאין איסור אמנם יש מקום לומר דבאמת רש"י בשבת שנקט שר"א זה בגג בהכרח שס"ל שאין איסור כלל במחיצות ולפ"ז בהכרח צריך לחלק בין מחיצה המתרת לסתם מחיצה ובזה מיושב סוגיא דעירובין וכן מיושב טפיח אם נימא שחשיב מחיצה המתרת ודלא כמג"א אמנם רש"י בעירובין ובשאר דוכתי באמת חזר בו וס"ל שאין לחלק בין מחיצה המתרת לשאר מחיצה ורק שס"ל כנ"ל שרק מחיצה שלישית יש סיבה לאיסור וה"ה רביעית בתור תוספת ובאמת לר"א לכן אסור פקק החלון ומה שרש"י התיר מחיצה רביעית זה כרבנן והנה רש"י בשבת קל"ח. ביאר שוילון מותר כי אין איסור במחיצה אמנם רש"י בעירובין כתב דזה לא קבוע ואם כנ"ל יתכן שזה לשיטתו דבעירובין דנקט שיש איסור מחיצה וזה רק היתר של ארעי ברביעית לכן ביאר שההיתר רק כי זה לא קבע אמנם רש"י בשבת שנקט שאין שום איסור במחיצה לכן ביאר סתם שמחיצה מותר דגם בקבע אין זה בכלל אוהל וממילא גם אין כאן בונה ואכמ"ל והדברים מחודשים]

**שיטת תוס'**

ב]עיין תוס' שהביאו בשם ר"ת דודאי דפקק החלון מדובר מהצד ולר"א גם זה אסור אלא שלרבנן אין זה סיבה לאסור אלא רק מתי שזה מחיצה המתרת ולכן מחיצה שלישית בסוכה אסורה ורביעית מותרת וכן בנפלה המחיצה לרב שאסור לטלטל אסור לפרוס המחיצה ולשמואל שמותר לטלטל אין איסור בעשית המחיצה כיון שזה לא מחיצה המתרת והנה עיין פמ"ג שי"ג א"א א' שכתב להסתפק בדברי התוס' האם כונתם דלרבנן אין איסור כלל בעשיית מחיצה לצניעות ורק במתרת יש איסור או דגם לרבנן יש איסור שלא במתרת אלא שתמיד כל שכבר היה חלק מהמחיצות חשיב תוספת ורק עד כמה שזה מחיצה המתרת חשיב שזה עושה דבר מתחילתו ונפק"מ בעושה מחיצה בתחילה לצניעות או לכל הפחות בעושה שלש מחיצות האם יש איסור ובפשוטו מצאנו בזה שני שיטות ברבותינו הראשונים וכמו שכתב האבני נזר סימן רכ"ב

א.עיין תוס' בסוכה ובעירובין שהביאו שר"ת חלק על רש"י וחידש שגם בצד שיך עשית אוהל והוסיפו שאיפה שזה מתיר חשיב עשית אוהל בתחילה דהינו שגם ללא שזה מתיר חשיב עשית אוהל אלא ששם זה תוספת ובפשוטו מצד שיש את המחיצות הראשונות אבל איפה שזה מתיר חשיב כעושה בתחילה וכן הוא מפורש בספר הישר סימן ר"פ הובא ברשב"א בסוגין שלאחר שר"ת חידש שגם בצד חשיב תוספת אוהל ולכן לר"א אסור והקשה מה טעם דרבנן שאסור במחיצה שלישית הרי הוי תוספת ובפשוטו הכוונה על השנים הראשונים וזה כמו שמותר בגג להוסיף על טפח ובזה תירץ שמתי שזה מתיר חשיב כעושה בתחילה ולפ"ז לכאורא בעושה את המחיצה הראשונה יש איסור ואפילו אם נימא שאין לזה משמעות אבל אם עושה ביחד אם עוד שני מחיצות וודאי שיש בזה איסור

אמנם עיין לשון תוס' בשבת קכ"ה: ובתוס"ר בשבת ובעירובין ובסוכה שכתבו שר"ת כתב ששיך מחיצה מן הצד כשזה מחיצה המתרת וכן הוא בלשון הרא"ש פ' תולין ובלשון קיצור פסקי הרא"ש פ' כל הכלים וכן הוא בלשון הטור סימן שט"ו דהינו שכל מה שמחיצה מן הצד חשיבה מחיצה רק אם זה מחיצה המתרת וכן הוא בלשון תור"פ בעירובין ובתוס' רי"ד בעירובין ובאו"ז סימן ע"ח ובעיקר הדבר הוא מוכרח בר"פ שהקשה א"כ למה גג אסור הרי זה לא מתרת אלא שצ"ב דהמשיכו דמחיצה רביעית לא חשיבה אלא תוספת בעלמא דלכאורא אין זה סיבה לאסור כלל ובאמת דכן הוא בלשון היראים מצוה רע"ד [עמוד ק"מ] ובאו"ז בסופו שמחיצה רביעית מותרת כי זה לא מחיצה המתרת אמנם בפשוטו מהא דלר"א זה אסור חזינן שכה"ג חשיב תוספת וכמו שהבאינו מלשון תוס' בשבת ותוס"ר בכל דוכתי וכן מהא דהגמ' לומדת שרבנן מתירים תוספת על הגג חזינן שיש כאן תוספת אוהל רק שזה מותר כדין תוספת

אמנם עיין ריטב"א בשבת ובעירובין שכתב ששני מחיצות הראשונות לא חשיבי אוהל ולא תוספת ומחיצה שלישית כיון שמתירה חשיבה עשיית אוהל ורביעית חשיבה תוספת על אוהל ומבואר בדבריו שאפילו שמחיצה ראשונה ושניה זה כלום גם לר"א בכל אופן ברביעית יש מקום לדון מצד תוספת ולכאורא הביאור שזה תוספת על המחיצה השלישית המתרת והנה לכאורא אין זה תוספת כיון שזה לא עושה היתר כלל אמנם יתכן שכיון שכל שלש מחיצות יכולות להתיר חשיב שזה מחיצה המתרת רק שאין זה עושה אוהל מתחילה אלא תוספת כיון שיש כאן היתר גם ללא זה אלא שצ"ע למה פקק החלון אסור הרי זה לא תוספת על מחיצה המתרת וצ"ל שמדובר במחיצה רביעית שהיא מתרת ולפ"ז אם זה בחצר פרטית אין איסור וכל זה דוחק בכוונת הראשונים וצ"ע ויש מקום לומר על דרך הר"ן ברש"י שכיון שזה בנין קבע אסור התוספת אמנם תוס' הרי לא היה ניחא להו כן בדעת רש"י וצ"ע [אמנם העירוני דבריטב"א בשבת הביא בתחילה את לשון ר"ת בספר הישר ואולי חזר בו אחרי זה וצ"ע]

והנה בפשוטו מתוס' בעירובין וודאי מוכח שכונתם כדרך הראשונה דע"ש שכתבו דשמואל שפרס לצניעות זה מותר מדין תוספת בעלמא והרי כאן אין בזה שום היתר במחיצה זו לשמואל ובהכרח כוונתם מצד שזה תוספת על הצניעות ומוכח שגם בזה יש איסור בעצם [אמנם העירוני דבריטב"א בעירובין מ"ד וצ"ד נקט שזה תוספת אוהל] וכן ע"ש בדבריהם שביארו שכונת הגמ' שלר"מ הסוכה פסולה וכתבו בטעם ההיתר שזה תוספת בעלמא והרי כאן אין שום היתר וכן ע"ש שהקשו שמה הגמ' שואלת לאסור לרבנן הרי זה לא מחיצה המתרת לר"מ ומשמע שמה שלר"א אסור ניחא אפילו שלא חל כאן שום היתר וכן ע"ש שביארו שכונת הגמ' שהסוכה כשירה רק לזמן קצר ולכן אין לזה המעלה של מחיצה המתרת וכתבו שזה תוספת בעלמא דהינו שלר"א זה אסור ובהכרח מצד שיש כאן מחיצה לצניעות ועיין בזה לקמן

והנה המרדכי פרק כירה סימן שי"א הובא בב"י הביא בשם המהר"ם שמחיצה בפני הספרים שמתירה לעשות צרכיו גם חשיבה מחיצה המתרת וחידש שאם היה טפח פרוס מבעוד יום מותר ומבואר בדבריו שזה אפילו בטפח ברוחב מלמעלה ועיין פמ"ג דבטפח מהצד יתכן דחשיב שיש כאן מחיצה המתרת במקומו וממילא השאר הוי תוספת אמנם בטפח למעלה הרי אין כאן התחלה של היתר ומבואר שגם כה"ג חשיב שזה רק תוספת [ויש שדחקו שזה כדין חוט ומשיחה אמנם אין זה במשמעות המרדכי שמפורש למד מדינא דרב הונא שאפשר להוסיף על טפח] אמנם עיין פמ"ג שהקשה עוד דמחיצה צריך ד"ט וא"כ אין כאן התחלת מחיצה גם כנגדה [ועיין תהלה לדוד שדן שבלחי מצאנו מחיצה טפח] ובהכרח שגם כה"ג חשיב תוספת וכן הוא בריטב"א בסוכה ט"ז: בשם הרא"ה לענין מחיצה בין שני חצירות שאם יש טפח מותר להוסיף וכן מבואר במג"א לענין אוהל המת שלסגור טפח פתוח חשיב תוספת ועיין אבני נזר סימן רכ"ב שלכאורא כל זה לראשונים שאין כלל איסור אלא במתרת א"כ יתכן שדנים כל מחיצה בפני עצמה ולכן מה שהתחיל במחיצות האחרות זה לא עוזר אמנם עד כמה דמבואר בתוס' שכל ההיתר מצד תוספת דהינו שגם לרבנן יש כאן סיבה לאסור ורק שזה מותר מדין תוספת ובכל אופן מתי שזה מחיצה המתרת אסור ובהכרח שהסברא שלגבי זה לא חשיב שזה תוספת כיון שזה יוצר כאן משהו חדש וא"כ צ"ע דעת המרדכי ובפשוטו צ"ל שדעתו כביאור הריטב"א הנ"ל ותוס' בשבת ושאר הראשונים שאין איסור אלא במתרת וכן הוא בלשונו ובאמת ממחיצה למחיצה חשיב עשיה בתחילה ומה דבמחיצה רביעית מבואר שזה מותר מצד תוספת הכונה שכיון שכאן כל מציאות המחיצה זה תוספת היתר דהרי יש כאן כבר תוספת לכן זה לא סיבה לאסור

והנה מה שצ"ע בכל מהלך זה דהתוס' לא ביארו כלל למה לר"א אסור פקק החלון ודוחק גדול לומר כנ"ל שמדובר דוקא במקום שמחיצת הבית היא מתרת וכנ"ל ועוד אם זה בחלון למעלה מעשר טפחים לכאורא אין זה כלל בכלל מחיצה המתרת עוד צ"ע דהר"ן בסופו סיים שאין איסור אלא במחיצה המתרת ומשמע כתוס' הנ"ל אמנם בתחילתו התחיל שכל תוספת מחיצה שאינו מתיר כפקק החלון זה תלוי במחלוקת ר"א ורבנן ומשמעות דבריו שלא דוקא בתוספת על מחיצה שלישית שזה מתרת וכן בלשון התור"פ בעירובין שכתב תוספת ולא דיבר כלל על מחיצה רביעית

ועיין חזו"א שכתב בדעת רבנן כנ"ל שאין איסור כלל אלא במחיצה המתרת אמנם כתב שר"א חולק וס"ל שיש איסור גם במחיצה שאינה מתרת וכן שאסור אפילו רק תוספת והראיה שאוסר גם לצניעות מפקק החלון וכן משם מוכח שאוסר גם תוספת ולפ"ז היה נראה לבאר שלשון הראשונים שכותל רביעי זה תוספת בעלמא שהכונה שמחיצה לצניעות שזה לא מתיר זה כמו דרגא של תוספת דהינו שהלשון תוספת הכוונה דבר שאין לו חשיבות עשית אוהל גמור ולפ"ז א"ש פקק החלון וכן א"ש לשון הר"ן ולשונות כל הראשונים ולא צריך לדחוק דס"ל כריטב"א הנ"ל ולפ"ז אין ראיה דתוס' בעירובין לא ס"ל כנ"ל דמה דכתבו דגם ללא מתרת כלל חשיב תוספת הכונה שזה דרגא כמו תוספת ולפ"ז לא צריך לחדש מחלוקת בין בעלי התוס' וכן לפ"ז א"ש המקור שלרבנן מותר תוספת שנתקשה החזו"א שהרי לרבנן אין איסור אלא במתרת שזה דרגא כמו תוספת ודו"ק אמנם בלשון ר"ת בספר הישר והרשב"א לא משמע כך וכנ"ל

והנה בפשוטו יש להוכיח שאין איסור בעשית מחיצות לצניעות אפילו אם עושה את כל המחיצות דמבואר ברא"ש וברש"י שכילה שאין בה טפח במתוקנת לכך אין איסור ולכאורא הרי כל ההיתר של שיפועי אוהלים זה מצד שזה כמו מחיצה אבל עד כמה שגם מחיצה אסור א"כ אין סיבה להתיר כמו שאוהל טפח לא מתירים ואולי באמת זה טעם הרי"ף והרמב"ם שאסרו בכילה רגילה אפילו אם אין בזה טפח והר"ן הוכיח ששיפועי אוהלים כאהלים ולנ"ל ניחא שזה מדין מחיצה אלא שצ"ע דבמתוקנת הרי התירו באין בו טפח הרי יש כאן איסור מחיצה וצ"ע בזה

והנה לביאור שההיתר של צניעות כי זה תוספת על הראשון א"כ מבואר דלא כחזו"א שבסתירה אין ההיתר של תוספת דמה העיקר ומה התוספת אמנם אם כנ"ל מהריטב"א שהתוספת על המתיר א"כ כאן שההיתר נשאר וודאי מותר וכן אם נימא שלרבנן אין איסור אלא במתרת א"ש ודו"ק

**בדינא דמהר"ם דחשיב תוספת**

ג]והנה בעיקר דברי המהר"ם דאם יש טפח אפילו לרוחב חשיב תוספת על אוהל וכן מבואר בריטב"א סוכה ט"ז לענין מחיצה בין שני חצירות וכן מבואר במג"א לענין שלא יעבור טומאה מאוהל לאוהל עיין תו"ש שיש כאן חידוש גדול דתמיד תוספת אוהל מדובר שהטפח הראשון יש לו שם אוהל ועושה עוד אבל כאן הרי לחלק זה של המחיצה אין לזה שם מחיצה המתרת ומבואר שעיקר ההיתר שלא כל העשיה בשבת אלא זה המשך עשיה של ערב שבת

והנה הפמ"ג דן להוסיף על סכך להגדיל הסוכה שזה תוספת על מחיצה המתרת ודן שלמרדכי זה עוזר אמנם דן לדיק מהר"ן שבמתרת אין היתר של תוספת אמנם דבריו דלא כמהר"ם ובפשוטו גם אם הסוכה פסולה כגון שאין ז"ט ורוצה להניח סכך פסול בצידו בצורה שזה אוהל ארעי יהיה מותר או כגון שיש כבר חלק מדופן ג' ועיין שש"כ ח"ג פכ"ד שהגרשז"א דן לאסור שכל המהר"ם זה רק בעשית צרכיו שהעיקר ההפרדה ואת זה הוא כבר התחיל אמנם בסוכה יש כאן יצירה של סוכה שזה משהו חדש וצ"ב ועוד שלכאורא בריטב"א לענין חצירות המתיר מה שזה רשות נפרדת וכן לענין טומאת מת שזה אוהל נפרד וצ"ע בכל זה

והנה הריטב"א בעירובין ק"א: כתב שכל הדין של ר"א דפקק החלון זה רק בדבר שהוא לא כלי שאפשר לראותו כבנין אבל בדבר שהוא כלי אין איסור זה ובפשוטו דבריו נסתרים מהגמ' שרוצה להוכיח מהמשנה שפקק את המאור בטפיח דלא כר"א והרי שם זה כלי וכבר הקשה כן בפסקי הרי"ד והניח בקושיא ולכאורא יש מקום לומר דשם זה מחיצה המתרת אלא שלרבנן חשיב תוספת ולכן לר"א אסור וצ"ע בזה ומדברי התוס' והתוס"ר שם שהקשו שפה הוא לא מבטל חזינן שס"ל כמג"א שזה לא נידון של מחיצה המתרת

והנה בעיקר הא דהגמ' בסוכה דנה שאיפה שלא מבטל אין איסור לכאורא מבואר שהאיסור מצד מוסיף על הבנין ולא שיש כאן איסור מחיצה וזה כריטב"א בעירובין ועיין תוס' בסוכה ט"ז: שהעמידו הגמ' על אוהל בגג וזה וודאי חידוש דבפשוטו לר"א אין היתר של מוסיף וכאן מבואר שאדרבא כל סיבת האיסור מצד שזה מוסיף וצ"ע