א - בדעת רש_י בדין קרן כעין שגנב ותשלומי כפל ודו_ה כשעת העמדה בדין
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / ב_ק - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / שיעורים בפרק מרובה / שיעורים תשפ_ב

**סימן א**

**בדעת רש"י בדין קרן כעין שגנב**

**ותשלומי כפל ודו"ה כשעת העמדה בדין**

**א**

א] **ב"ק ס"ה א',** אמר רב קרן כעין שגנב תשלומי כפל ותשלומי דו"ה כשעת העמדה בדין, מ"ט דרב, אמר קרא גניבה וחיים וכו' אחיי' לקרן כעין שגנב.

**והנה** נחלקו הראשונים בעיקר דינא דרב דקרן כעין שגנב, דהרא"ש בסימן ב' כתב, ז"ל, קרן כעין שגנב מילתא דפשיטא הוא, דאילו איתבר ממילא על כרחך משלם ד', דבשעת שבירתה לאו מידי קעביד וכו' ואשעת גזילה קמחייבת לי' וההיא שעתא הויא שויא ד', עכ"ל.

**אמנם** הנה בפירש"י לעיל ס"ד ב' ד"ה אחיי' כתב, ז"ל, אחיי' לקרן כעין שגנב וכו', דאם גנב בהמה והוכחשה או הוזלה משלם כשעת הגניבה, דכתיב חיים החייהו לקרן של גניבה שיהא שלם, עכ"ל, ומבו' בדבריו דבעינן קרא להא דמשלם קרן כשעת הגניבה, ובלא קרא הו"א דמשלם כדהשתא, וכ"נ גם למש"כ בפירש"י לקמן בע"ב (ד"ה דכפילא זוזא) דהא דקרן כעין שגנב הוא מכלל חידושו של רב.

**ועד"ז** מצינו בפירש"י בפסחים ל"ב א' ד"ה כל היכא, ז"ל, כל היכא דמעיקרא כשאכלה הויא שויא הך גריוא ד' זוזי והשתא כשמשלם שויא זוזא וכו', מיהו ממונא דכהן אוכל הוא, ולא גרע משאר ממונא דחולין שהדיינים גובין ממנו כשעת גזילה, כדכתיב אשר גזל כמו שגזל, עכ"ל, והרי דבעינן קרא להא דמשלם כשעת הגזילה ואינו משלם כדהשתא, ולאו סברא הוא.[[1]](#footnote-1)

**וצ"ב** בד' רש"י, דמ"ט בעינן קרא להא דמשלם כעין שגנב וכשעת הגזילה, ואלמלי קרא ס"ד דמשלם כדהשתא, הרי חיובו הוא על שעת הגניבה והגזילה והשתא לאו מידי עביד, וא"כ הדין נותן דישלם כשעת הגניבה והגזילה, וכמש"כ הרא"ש.[[2]](#footnote-2)

ב] **והנה** המחנ"א בהל' נזקי ממון סימן א' נסתפק בדין מזיק שהזיק חפץ שהי' שוה בשעת ההיזק ה' ואח"כ בשעת הפירעון הוזל ואינו שוה אלא ד', דאף דלענין גזילה כה"ג חייב לשלם ה', י"ל דשאני התם דכתיב אשר גזל כמו שגזל, וכמש"כ רש"י בפסחים, אך במזיק דליכא קרא, סגי שיחזיר כלי אחר כמו שהזיק אע"ג דהשתא אינו שוה כ"כ, וסגי אף שישלם את דמיו כמו ששוה עכשיו.

**ועיי"ש** דמסיק דתליא בפלוגתת הרא"ש ורש"י, דלדעת הרא"ש דדינא דקרן כעין שגנב הוא מסברא, הרי דה"נ במזיק דינא הוא דמשלם לפי הדמים שהי' שוה בשעת ההיזק ולא לפי מידה, אך לדעת רש"י דאלמלי קרא דאשר גזל הו"א דכל שהוזל הכלי שגזל משלם לו כלי אחר כמו שגזל או את דמיו וסגי, הרי דבמזיק דליכא קרא נותן לו כלי כמותו או דמיו וסגי.

**ומבו'** בדבריו בדעת רש"י, דהא דבעינן קרא דמשלם כעין שגנב, הוא דלא נימא דעיקר חיוב הגזלן הוא לפי מדה, ומכח זה הוי חיובו כדמי החפץ עכשיו.

**ובזה** מתישב היטב משה"ק הרא"ש דמ"ט ישלם כדהשתא הרי השתא לאו מידי עביד ואשעת גזילה קמחייבת לי', והיינו דהגם דחיובו הוא על שעת גזילה, מ"מ י"ל דחיובו הוא כפי המדה של שעת הגניבה, וזהו דקמ"ל קרא דחיובו הוא כפי הדמים דשעת הגניבה.

ג] **אך** הנה במש"כ המחנ"א לפ"ז דכיון דבגזילה בעינן קרא להא דמשלם לפי דמים ולא לפי מדה הרי דבמזיק דליכא קרא משלם לפי מדה, כבר הביאור האחרונים להא דתניא בתוספתא במכילתין פ"ג, הרג שורו של חבירו הוקרה בהמה או שהוזלה, הדליק גדישו של חבירו הוקרה תבואה או שהוזלה וכו', אין לו אלא כשעת נזקו, ולהדיא דבמזיק לא סגי שישלם לו כפי דמי הדבר הניזק בשעת התשלומין, אלא צריך לשלם כפי דמי הדבר הניזק בשעת ההיזק.[[3]](#footnote-3)

**ולפ"ז** הדק"ל דמ"ט בעינן קרא בגנב דמשלם כעין שגנב, ואין לומר דהוא משום דס"ד דלפי מדה משלם, שהרי חזינן דאף במזיק דליכא קרא משלם לפי דמים, והרי דסברא הוא דחיובי התשלומין שבתורה הם לפי דמים, וא"כ מ"ט בגנב בעינן קרא להא דמשלם כעין שגנב.

**ב**

ד] **וי"ל** בזה, דהנה בעיקר חיוב התשלומין בגזילה, כתב בחי' הגר"ח בפ"ט מגזילה דהוא גם מדין מזיק, ועיי"ש שהוכיח כן ממש"כ הרמב"ם בפ"א מגניבה ה"ט דהעבד שגנב פטור מן הכפל ובעליו פטורין שאין אדם חייב על נזקי עבדיו אע"פ שהם ממונו מפני שיש בהן דעת ואינו יכול לשמרם וכו' וכיו"ב משאר נזקים, ומבו' דאם היו הבעלים מתחייבים בשמירת עבדם היו חייבין בתשלומי הגניבה, דחיוב תשלומי הגניבה הוא מדין מזיק ויש בזה לדינא דשמירתם עליך, עיי"ש בדבריו.

**ולכאו'** יש ללמוד כן מהא דתניא לעיל ד' ב' דכ"ד אבות נזיקין ונמנו בכללם גנב וגזלן, והרי דחיוב התשלומין דגנב וגזלן הוא מדין מזיק,[[4]](#footnote-4) ואמנם דהוא דין מזיק בפנ"ע דגנב וגזלן, ואי"ז בכלל המזיק דמכה בהמה ישלמנה, וע"כ אינו חייב אלא בגוונא דיש ע"ז תורת גניבה וגזילה, ואכמ"ל.

ה] **אמנם** הנה השטמ"ק לקמן ק"ד ב' כתב בשם הרא"ש, ז"ל, ואע"ג דבפ"ק דערכין אמרינן דנזיקין מלוה הכתובה בתורה היא, היינו טעמא משום דמשלם אע"פ שלא נהנה וכו', אבל גזלן הא דמשלם משום שנהנה הוא, וזה מן הדין כשאר מלוה על פה שיש לו להחזיר מה שלוה, ולא חשיבא כמו מלוה הכתובה בתורה, עכ"ל, ומבו' להדיא בד' הרא"ש דעיקר חיוב גזילה אינו מכח ההפסד שהפסיד את חבירו דומיא דמזיק, אלא הוא מכח שקיבל את הגזילה ויש לו להחזיר את מה שלקח דומיא דהלואה.

**והעירו** דיש ללמוד כן גם ממש"כ הרא"ש בפ' הגוזל קמא סימן ג', ז"ל, והא דקאמר דמי פרה העומדת לילד ודמי רחל העומדת ליגזז, ולא קאמר דמי פרה מעוברת ודמי רחל טעונה, משום דלפעמים אדם קונה פרה מעוברת לשחיטה בשביל השליל וכן רחל טעונה בשביל הגיזה שעלי' ואין דמיהם מרובים כדמי פרה שאדם קונה מעוברת לגדל הולד וכן רחל לגדלה לגזיזה, וזה הגזלן שהשהה אצלו עד שילדה וגזזה צריך לשלם דמים מרובין, עכ"ל, ומבו' בדבריו דאם לא הי' הגזלן משהה אותה אצלו עד שילדה וגזזה, ל"ה משלם כדמי פרה העומדת לילד ורחל העומדת ליגזז, ורק משום שהשהה אותה הגזלן אצלו עד שילדה וגזזה צריך לשלם כדמי פרה העומדת לילד ורחל העומדת ליגזז, - ולכאו' זה מתישב רק אי נימא דחיוב גזלן הוא להשיב את מה שלקח לעצמו, ובזה הוא דאמרינן דכל שלקח את הגזילה לעצמו בתורת פרה העומדת לגדל ולד ורחל העומדת לגדלה לגיזה צריך לשלם דמים מרובין, דאי נימא דחיוב גזלן הוא להשלים את ההפסד שהפסיד לבעלים, הי' לנו לדון אם היתה הפרה והרחל עומדים אצל הבעלים לכך, וליכא נפ"מ בתורת מה לקחה הגזלן לעצמו.[[5]](#footnote-5)

**וצ"ל** לפ"ז, דהא דמני לגנב וגזלן בכלל אבות נזיקין, הוא משום דהא דהחמירה תורה בגנב וגזלן דמשלמין ממיטב, דלענין זה הוא דמני להו בכלל אבות נזיקין, כדמסקינן התם דכולן אבות לשלם ממיטב, אף דחיובו הוא להחזיר את מה שלקח דומיא דהלואה, ול"ה כהלואה דמשלם מבינונית, הוא משום דחבירו נפסד וניזק בלקיחה זו, אך לעולם עיקר חיוב התשלומין הוא להשיב את מה שלקח.

ו] **ונפ"מ** רבתא בזה נראה, דהנה הקצוה"ח בסימן כ"ה סק"א כתב, דדינא דאדם מועד לעולם בין שוגג ובין מזיד, הוא דוקא לגבי מזיק דמרבינן לה מדכתיב פצע תחת פצע, אבל בגניבה וגזילה דלא הזיק את גוף החפץ לא מרבינן שוגג כמזיד, דדוקא במזיק דגלי קרא גלי ולא בגנב וגזלן.[[6]](#footnote-6)

**אמנם** הנה בס' זכרון שמואל סימן נ"ו הביא בשם מרן הגרי"ז זצ"ל שנקט דאף באונס כעין גניבה דמזיק פטור, כמש"כ התוס' לעיל כ"ז ב' ד"ה ושמואל, מ"מ גנב וגזלן חייבין, ועיי"ש שהוכיח כן מד' התוס' בקידושין נ"ה א' סוד"ה אין מועל שפירשו דהא דאם הניח להם אביהם פרה שאולה וכסבורים של אביהם הם וטבחוה ואכלוה משלמין דמי בשר בזול, הוא משום דכל דסבור שהוא שלו ל"ה גזלן, ומבו' דאלמלי ה"ט היו חייבין ע"ז משום גזילה, אף דהו"ל אונס כעין גניבה, דמה"ט הוא דאין חייבין ע"ז מדין מזיק, וכמש"כ התוס' לעיל כ"ז ב'.

**ולכאו'** הוא תלוי בנידון זה, דאי נימא דחיוב התשלומין דגנב וגזלן הוא מדין מזיק, הרי הדין נותן דכיון דבמזיק מצינו דבלא רבויא דקרא לא הי' חייב אלא במזיד, הרי דה"נ בגנב וגזלן לא יהא חייב אלא במזיד, ואף אי נימא דילפינן להמזיק דגנב וגזלן מהמזיק דמכה בהמה ישלמנה, מ"מ לא יהא חייב אלא באונס כעין אבידה ולא באונס כעין גניבה דאף מזיק פטור ע"ז, אך אי נימא דחיוב התשלומין דגנב וגזלן הוא להשיב את מה שלקח, שפיר י"ל דיהא חייב אף באונס כעין גניבה, דומיא דהלואה דבכל ענין הוא חייב להחזיר את מה שלוה.

**ג**

ז] **ולפ"ז** נראה די"ל דזהו דס"ד בגזילה דמשלם לפי מדה ול"ד למזיק דפשיטא לן דמשלם לפי דמים, דהנה בב"מ ע"ה א' אמרינן דאם הלוה כור חטים לחבירו והוזלו נוטל חטים, והתוס' לקמן צ"ז ב' סוד"ה המלוה את חבירו והריב"ש בסימן שצ"ו הוכיחו מזה דבהלואה משלם כפי זולא דהשתא, ול"ד לגזילה דמשלם כשעת הגזילה.

**והנה** החזו"א בחו"מ סימן ט"ז סק"ג נקט, דכי היכי דבגזילה ונזקין הוי חיובו לפי דמים ולא לפי מדה, ה"נ בהלואה מעיקר דינה הוי חיובו לפי דמים, והא דמצי להתחייב בהשבת חטים הוא התחייבות מחודשת, והיא חלה ע"י חליפי שוה בשוה, עיי"ש, וכ"כ החזו"א במכילתין סימן ח' סקט"ו (ד"ה ובמחנ"א), ועיי"ש בסו"ד שכתב דאין מקום לחלק בזה בין הלואה לנזקין.

**אך** הנה בד' התור"פ לקמן צ"ז א' מבו' להדיא דבהלואה מעיקר דינה הוי חיובו לשלם את המדה שלוה, וזהו שהוצרך לפרש דמ"ש מגזילה דמשלם לפי דמים, וכ"נ בד' הריב"ש בסימן שצ"ו, וצ"ב דמ"ש מנזיקין דחיובו הוא לפי דמים ולא לפי מדה.

**ונראה** דהטעם בזה הוא, משום דחיוב הלואה הוא להשיב את מה שלקח ממנו, וכל שלוה חטים הוי עיקר חיובו להשיב חטים, ול"ד למזיק דעיקר חיובו הוא חיוב תשלומין בעד ההיזק, וחיובי תשלומין שבתורה הם לפי דמים, וע"כ כל שהזיק חטים הוי חיובו בתשלומי דמים, ולא סגי במה שנותן לו את מדת החטים שהזיקו.

ח] **והנה** לפ"ז הי' מקום לדון דכ"ה דבהלואה הוי החיוב לפי מדה, ומשום דחיובו הוא להשיב את מה שלקח ממנו, ואי"ז חיוב תשלומין, ה"נ בגזילה דחיובה הוא להשיב את מה שנטל יהא חיובו לפי מדה.

**וכבר** עמד בזה התור"פ לקמן צ"ז א' בטעם הא דל"ד גזילה להלואה, דבהלואה אם לוה חטים והוזלה אינו משלם לו אלא חטים, ובגזילה משלם כשעת הגזילה, ועיי"ש שכתב לפרש הטעם בזה, ז"ל, ויש ליתן טעם לחלק בין גזילה להלואה, דגזילה כיון שמתכוין לקנות לכך כשאין הגזילה בעין בעי לשלומי כשעת הגזילה, ובהלואה לא שייך ה"ט, עכ"ל.[[7]](#footnote-7)

**ולכאו'** המכוון בזה הוא, דבהלואה שלא נתכוין לקנות אלא נתכוין להחזיר לבעלים, הוי חיובו להחזיר את הדבר עצמו שלקח, וע"כ הוי חיובו לפי מדה, ומשא"כ בגזילה שנתכוין לקנות לעצמו ולא להחזיר לבעלים, הוי זה לקיחה גמורה לעצמו, והוא צריך לשלם לבעלים בעד הלקיחה, וע"כ הוי חיובו לפי דמים, דדמי למכירה דחייב הלוקח לשלם כדמי המקח בשעת המקח, ולא סגי במה שיתן לו כמדת המקח.

ט] **אך** בדעת רש"י י"ל דזהו הא דס"ד דבגזילה משלם לפי מדה, דכיון דחיוב התשלומין דגזילה הוא להחזיר את מה שקיבל, ע"כ הי' מקום לדון דסגי במה שמחזיר לו כמדת הגזילה שגזל ממנו, דומיא דהלואה, וזהו דילפינן מקרא דאחיי' לקרן כעין שגנב דחיובו הוא לפי דמי הגניבה בשעת הגניבה.

**ולפ"ז** י"ל דע"כ כ"ז הוא בגזילה, אף במזיק פשיטא לן דהוא משלם כפי הדמים בשעת ההיזק כדתניא בתוספתא, אף דבמזיק ליכא קרא, ומשום דדוקא בגזלן דחיובו הוא להשיב את מה שלקח, ס"ד דסגי במה שמשלם לפי מדה ובעינן קרא ללמד דחיובו הוא לפי דמים, אך במזיק דחיובו הוא חיוב תשלומין בעד ההיזק, פשיטא לן דחיובו הוא לפי דמים, ולא סגי במה שנותן לו כמדת הדבר שהזיקו, וכנ"ל.

**ד**

י] **אך** בעיקר מש"כ המחנ"א לפרש כן בד' רש"י דזהו הס"ד דמשלם כדהשתא, דהוא משום דלפי מדה משלם, כבר תמהו ע"ז דזה ניחא בגונא דהוזלה הבהמה, דאם לפי מדה משלם הוא משלם כדהשתא, אך הרי בפירש"י לעיל ס"ד ב' מבו' דאלמלי קרא דאחיי' קרן כעין שגנב אף כשהוכחשה הבהמה הי' משלם כדהשתא, ובזה ל"מ הא דנימא דלפי מדה משלם,[[8]](#footnote-8) - ובע"כ דנידון הסוגיא הכא הוא נידון בפנ"ע, אם דין התשלומין הוא כפי הגזילה דשעת הגזילה, או דהוא כפי הגזילה דשעת העמדה בדין, ודלא כמש"כ המחנ"א דעיקר הא דבעינן קרא דקרן כעין שגנב הוא דלא נימא דלפי מדה משלם.

יא] **עוד** יש להעיר בד' המחנ"א, דהנה בפירש"י בפסחים שם כתב, ז"ל, איבע"ל כיון דגבי תרומה בשוגג קפיד רחמנא אתשלומי פירות ולא מעות וכו', לפי מדה משלם או לפי דמים משלם, בגזלן דחולין וכו' לא איבעיא לן, כיון דלא קפיד רחמנא אתשלומין דידהו דאמר ישיב לרבות שו"כ ואפי' סובין, ודאי לפי דמים משלם, אבל בתרומה שוגג איבעיא לן הואיל והקפידה התורה לשלם פירות, כל היכא דמעיקרא וכו' שויא הך גריוא ד' זוזי והשתא כשמשלם זוזא לא תיבעי לך וכו', ולא גרע משאר ממונא דחולין שהדיינים גובין ממנו כשעת גזילה, כדכתיב אשר גזל כמו שגזל, עכ"ל.

**ויש** להעיר בד' רש"י, דבתחילת דבריו פירש דהא דבגזילה דחולין פשיטא לן דלפי דמים משלם, הוא מסברא, דכיון דלא קפיד רחמנא אתשלומין דידהו ודאי לפי דמים משלם, ובסוף דבריו כתב דהא דבגזילה משלם לפי דמים ילפינן לה מדכתיב אשר גזל כמה שגזל, וצ"ע בתרתי, חדא, דכיון דסברא הוא מ"ט בעינן קרא להכי, ועוד, דכיון דאיכא קרא להכי, מ"ט הוצרך רש"י מעיקרא לפרש דהוא מסברא.

**והפשוט** בזה דב' ענינים הם, דמש"כ רש"י דהוא מסברא, הוא כלפי נידון הגמ' שם אם לפי דמים משלם או לפי מדה, ובזה פירש"י דבגזילה פשיטא דחיובו הוא לפי דמים ולא לפי מדה, אך אכתי י"ל דכל דמעיקרא שויא ד' ולבסוף שויא זוז לא ישלם אלא זוז, דאף דפשיטא לן דלפי דמים משלם, מ"מ י"ל דדין התשלומין הוא כפי הגזילה דהשתא ולא כפי הגזילה דמעיקרא, וע"ז פירש"י דילפינן לה מדכתיב אשר גזל כמה שגזל, - ומאידך מהך קרא דאשר גזל כמה שגזל, לא שמעינן אלא דדין התשלומין הוא כפי הגזילה דמעיקרא ולא כפי הגזילה דהשתא, אך לא שמעינן מינה דמשלם לפי דמי הגזילה דמעיקרא, דאף תשלומין לפי מדת הגזילה דמעיקרא הוו כמה שגזל, וכמו שהרגיש בזה החזו"א בסימן ח' סוסקט"ו, וע"ז פירש"י דסברא הוא דכיון דלא קפיד רחמנא וכו' הוי חיובו לפי דמים ככל חיובי תורה.

יב] **ובזה** נתפרשו דברי התוס' בסוגיין סוד"ה גופא שכתבו, ז"ל, ובפרק כל שעה הו"מ לאתויי מההוא דגזל חמץ דמשלם כדמעיקרא, אלא דניח"ל להביא ההיא דכל הגזלנים שהיא שנוי' תחילה, ועוד אור"י דמגזל חמץ לא מצי למידק כלל דלפי דמים משלם היכא דמעיקרא שויא ד' ולבסוף שויא זוזא, דהו"א דגבי חמץ כי ליתא בעין בעי לשלומי לי' חמץ מעליא כאותה חתיכה שגזל דלפי מדה משלם אבל לא כדמים של שעת הגזילה, עכ"ל.

**וביאור** דבריהם בתי' בתרא הוא, לפמש"כ התוס' לקמן צ"ז ב' סוד"ה המלוה את חבירו דאף דבהלואה לפי מדה משלם, ואם לוה חטים והוזלו משלם חטים ואם לוה מטבע ונפסל משלם לו במטבע זה, מ"מ פשיטא דאין יכול לשלם תרומה טמאה תחת טהורה וחמץ שעבר עליו הפסח תחת חמץ היתר, והיינו משום דתרומה טמאה וחמץ שעבר עליו הפסח שיש בהן גריעותא, אין מתקיים בזה דין תשלומין לפי מדה, ול"ד למטבע ונפסל דאין הגריעותא בגופו,[[9]](#footnote-9) ועי' בחזו"א בסימן י"ז סקכ"ד שפירש קצת בע"א, - ולפ"ז הרי דבסוגיא דפסחים שדנו אם לפי דמים משלם או לפי מדה משלם, ואמרו דבגזילה משלם לפי דמים, ל"ה מצי לאתויי מההיא דגזל חמץ ועבר עליו הפסח, דאף אם לפי מדה משלם, לא מצי לשלם בחמץ שעבר עליו הפסח, דומיא דהלואה דאם לוה חמץ ל"מ לשלם בחמץ אסור,[[10]](#footnote-10) וע"כ לא מייתינן לה אלא מהא דתנן דמשלם כשעת הגזילה, דמזה נלמד דמשלם כפי הדמים דשעת הגזילה ולא כפי המדה.

**וצ"ע** בד' התוס' בתי' קמא דהוצרכו לישב בע"א, דלכאו' הרי הדבר פשוט כן דמההיא דגזל חמץ ועבר עליו הפסח לא שמעינן כלל דלפי דמים משלם, וכמש"כ התוס' בתי' בתרא.

**ולמש"נ** מתפרשים היטב ד' התוס', דמעיקרא ס"ל כפירש"י בפסחים שם, דהא דבגזילה משלם לפי דמים הוא מילתא דפשיטא, דלא מיבע"ל אלא בתשלומי תרומה דקפיד רחמנא אתשלומין דידהו, ומה שהוצרכו התם לפרש דגזלן משלם כדמעיקרא כדתנן כל הגזלנים משלמין כשעת הגזילה, הוא דלא נימא דאף דלפי דמים משלם מ"מ דין התשלומין הוא כפי הגזילה דהשתא ולא כפי הגזילה דמעיקרא, וע"ז שפיר כתבו התוס' דהו"מ לאתויי ממתניתין דגזל חמץ ועבר עליו הפסח, - אך בתי' בתרא כתבו דהא דמייתינן למתניתין דכל הגזלנים משלמין כשעת הגזילה, הוא להא דגזלן משלם לפי דמים ולא לפי מדה, וע"ז ל"ה מצי לאתויי ממתניתין דגזל חמץ ועבר עליו הפסח, וכנ"ל.[[11]](#footnote-11)

יג] **וקשיא** טובא לפ"ז במש"כ המחנ"א בד' רש"י בפסחים דהא דבעינן קרא דמשלם כשעת הגזילה הוא דלא נימא דלפי מדה משלם, וזה צ"ע, שהרי להדיא פירש"י שם דעיקר הא דתשלומי גזילה הם לפי דמים הם מסברא, ובע"כ דמש"כ רש"י דבעינן קרא להא דמשלם כשעת הגזילה, אי"ז משום דס"ד דלפי מדה משלם, אלא דאף דלפי דמים משלם מ"מ ס"ד דמשלם כפי הגזילה דהשתא.

**וגם** עיקר מש"כ המחנ"א לפרש בד' רש"י דמקרא דאשר גזל ילפינן דגזלן משלם לפי דמים, צ"ב וכמשה"ק החזו"א בסימן ח' סוסקט"ו, דהיאך שמעינן מהך קרא דלפי דמים משלם, הרי אדרבה תשלומין לפי מדה הוי כאשר גזל טפי מלפי דמים, ולישנא דאשר גזל משמע דצריך להשיב אותו המין שגזל, וכמש"כ התוס' והרא"ש לעיל י"א א'.

**ה**

יד] **והנה** הרא"ש בסימן ב' כתב דהיכא דמעיקרא שויא ד' והשתא שויא זוזא פשיטא דמשלם קרן כעין שגנב, דאילו איתבר ממילא על כרחך משלם ד' דבשעת שבירתה לאו מידי קעביד וכו', וכ"ש אם תברא או שתיי' הוה משלם דאל"כ מצינו חוטא נשכר.

**וצ"ב** דמ"ט בעינן לה"ט דמצינו חוטא נשכר, הרי בלא"ה פשיטא שהוא חייב ד', שהרי בשעת הגניבה כבר נתחייב בתשלומי ד', ומהיכ"ת נימא דכל ששברה הוא בידים לא יהא חייב אלא בתשלומי זוז.

טו] **ורבים** פירשו בזה, דהנה בדינא דגזל ובא אחר ואכלו דרצה מזה גובה רצה מזה גובה, כתב השטמ"ק לקמן קי"א ב' בשם הרמ"ה, דלא מצי לגבות אלא מאחד מהן או לגבות חצי' מזה וחצי' מזה, אך לגבות כולה מזה וכולה מזה לא, דכיון דחד ממונא הוא מכי אהדר ממונא למרי' אפטירו להו תרווייהו ממילא.

**ולפ"ז** יש להסתפק בדינא דגזל ובא אחר ואכלו והי' שוה מעיקרא ד' ולבסוף שוה זוז או איפכא, והלך הנגזל וגבה מבעל הזוז, אם יכול לגבות מבעל הד' את הג' זוז הנותרים, או דכיון שכבר גבה זוז בעד כל החפץ, אינו יכול לחזור ולגבות את הג' זוז הנותרים.

**ואי** נימא דבכה"ג אינו יכול לחזור ולגבות את הג' זוז הנותרים, הרי דה"נ הי' מקום לדון בגונא דמעיקרא שויא ד' והשתא שויא זוז ותברא או שתיי', דכיון דבשעת השבירה נתחיייב זוז, יש בידו לשלם את הזוז וליפטר עי"ז מתשלומי הד', וע"ז הוא שכתב הרא"ש דלא אמרינן הכי משום דלא יהא חוטא נשכר, ושמא היינו דמכח ה"ט דלא יהא חוטא נשכר, אינו מתחייב כלל בתשלומי זוז בשעת השבירה, כיון דאם יתחייב בכך יועיל זה לפטרו מחיוב תשלומי ד' שנתחייב בהן בשעת הגניבה.

טז] **אך** לכאו' ד"ז נסתר מהא דהיכא דמעיקרא שויא זוז ולבסוף שויא ד' ותברא או שתיי' משלם ד', ואין בידו לשלם זוז על הגניבה וליפטר מתשלומי ד' שנתחייב בהן על השבירה, והתם לא מצינו דהוא מכח הא דלא יהא חוטא נשכר, וגם לכאו' התם ליכא כלל לה"ט.

**ו**

יז] **והנה** לקמן בסוגיין פרכינן לרב מהא דתניא כחושה והשמינה משלם תשלומי כפל ותשלומי דו"ה כעין שגנב, ופירש"י, ז"ל, כחושה והשמינה כו' הגנב פטמה וקשיא לרב דאמר תשלומי דו"ה כשעת העמדה בדין וכו', עכ"ל, ומשמע דלא פריך אלא מהא דתניא דמשלם תשלומי דו"ה כעין שגנב וקשיא מינה לרב דאמר תשלומי דו"ה כשעת העמדה בדין, אך מהא דתניא דמשלם תשלומי כפל כעין שגנב ליכא לאקשויי לרב דאמר דתשלומי כפל כשעת העמדה בדין, וצ"ב הטעם בזה.

יח] **ולקמן** בסוגיין פרכינן עוד לרב מהא דתניא שמינה והכחישה משלם תשלומי כפל ותשלומי דו"ה כעין שגנב, ומשני דהוא משום דאמרינן לי' מה לי קטלה כולה מה לי קטלה פלגא, ופירש"י, ז"ל, מה לי קטלה פלגא, הלכך מההיא שעתא דאכחשה אתחלה לה טביחה, עכ"ל.

**וצ"ע** דלא נתישב בזה אלא הא דמשלם תשלומי דו"ה כעין שגנב, דע"ז מהני הא דמההיא שעתא דאכחשה אתחלה לה טביחה, אך אכתי תיקשי דמ"ט משלם תשלומי כפל כעין שגנב, הרי בזה ל"מ הא דמההיא שעתא אתחלה לה טביחה, וגם דבפשוטו הא דתניא דמשלם תשלומי כפל כעין שגנב הוא אף בגונא שלא טבחה, ובכה"ג הרי ליכא כלל לה"ט דאתחלה לה טביחה.

**ז**

יט] **והנה** התוס' בסוגיין בד"ה דתניא כחושה והשמינה הק' בהא דס"ד דאיירי רב בכחושה והשמינה, הרי א"כ הי' מגרע כחו של קרן, וממילא דרב משמע שבא ליפות כחו של קרן ולגרע כח כפל ודו"ה דאמר אחיי' לקרא דוקא כעין שגנב ואחיי' משמע לשון יפוי, וכתבו דאחיי' אין לשון יפוי אלא לשון תשלומין וכל דבר המשלים החיסרון שגנב או שגזל קרי אחיי', והסמ"ג עשין ע"א הוסיף לפרש דהיינו דלשון אחיי' הוא לשון תשלומין שמחי' ממונו של זה, ונכלל בזה בין כשהוקר ובין כשהוזל, דהוא משלם כפי מה שהי' לנגזל ומחי' את ממונו.

**אך** הנה בפירש"י לעיל ס"ד ב' ד"ה אחיי' לקרן כעין שגנב פירש להא דילפינן מקרא דאחיי' לקרן כעין שגנב, דהיינו דהחייהו לקרן של גניבה שיהא שלם, ומבו' בדבריו דאחיי' הוא לשון יפוי כח שיהא הקרן שלם, ותיקשי דא"כ היאך ילפינן מינה דאף כשהוקר משלם קרן כעין שגנב.

**והנה** אמנם בפירש"י שם פירש לדינא דרב דקרן כעין שגנב דהוא כשגנב בהמה והוכחשה או הוזלה, ובכה"ג שפיר ילפינן מקרא דאחיי' לקרן כעין שגנב דלא סגי במה שמשלם כדהשתא וצריך לשלם כעין שגנב, אך הרי דינא דרב דקרן כעין שגנב הוא אף בגונא שנתפטמה הבהמה או שהוקרה, ותיקשי דהיאך ילפינן מקרא דאחיי' לקרן כעין שגנב דסגי במה שמשלם כעין שגנב וא"צ לשלם כדהשתא.[[12]](#footnote-12)

כ] **עוד** יש להעיר בזה, דהנה לקמן בסוגיין אמר רבא דהאי מאן דגזל חביתא דחמרא מחברי' מעיקרא שויא זוזא השתא שויא ד' ואיתבר ממילא משלם זוזא, ובב"מ מ"ג א' פירשו הטעם בזה והובא בפירש"י בסוגיין, דהוא משום דהשתא לא עביד לה ולא מידי אמאי קא מחייבת לי' אההיא שעתא דגזלה ההיא שעתא זוזא הוא דשויא.

**ומשמעות** לישנא דגמ' דהא דמשלם זוזא הוא מסברא, משום דהשתא לא עביד ולא מידי וחיובו הוא על שעת הגזילה, וזה כמש"כ הרא"ש דהא דקרן כעין שגנב הוא מילתא דפשיטא מסברא, - ותיקשי מינה על מש"כ רש"י דאלמלי קרא הי' משלם כדהשתא, והא דמשלם כשעת הגזילה ילפינן לה מקרא דאשר גזל כעין שגזל.[[13]](#footnote-13)

כא] **והנה** הרמב"ן וש"ר בב"מ מ"ג ב' כתבו דל"ה מצי הגמ' שם לפרש דפליגי דפליגי ב"ש על דינא דרבא וס"ל דכל דמעיקרא שויא זוזא והשתא שויא ד' ואיתבר ממילא משלם ד', דמילתא דפשיטא היא דליכא לחיובי אלא על שעת גזילה דהשתא לא קעביד מידי, ורבא לא אתא לאשמועינן להך דינא דאיתבר ממילא משלם זוזא, אלא אתא לאשמועינן דתברא או שתיא משלם ד', עיי"ש.

**ויש** להעיר בזה, דהרי הרמב"ן וש"ר שם לעיל מינה דנו דשמא אתא רב לאשמועינן להך מילתא דקרן כעין שגנב, ולא דחו לזה מכח הא דהוא מילתא דפשיטא, אלא דחו לזה משום דמתניתין היא, והרי דמסברא יש מקום לדון דישלם כדהשתא, ולפ"מ שדנו הראשונים דרב אתא לאשמועינן להך מילתא, הרי דגם קרא דאחיי' לקרן כעין שגנב קאי ע"ז, והרי די"ל דבעינן קרא ע"ז, והיאך כתבו הראשונים דהוא מילתא דפשיטא ואין מקום לדון כלל דב"ש פליגי ע"ז, וגם רבא לא איצטריך לאשמועינן להך דינא דהוא מילתא דפשיטא, והרי אם י"ל דרב הוצרך להשמיענו לד"ז ודבעינן קרא לזה, ודאי די"ל דב"ש פליגי ע"ז.[[14]](#footnote-14)

ח

כב] **ונראה** די"ל בזה, ובהקדם דהנה מצינו שיטה חדשה בד' התורי"ד בסוגיין שהביא מש"כ במהדו"ת, דכל הא דגזל חמץ ועבר עליו הפסח וליתי' בעיני' משלם כמו שגזל, הוא משום דחמץ שעבר עליו הפסח אינו מצוי לקנותו, וע"כ בע"כ יהיב לי' דמי חמץ הראוי לאכילה, אך כל שגזל אגודה והוזלה, אף אם אינה בעין, נותן לו מה דשויא השתא האגודה, או קונה אגודה ונותן לו, כיון דכשהוזלה ברשות הבעלים הוזלה,[[15]](#footnote-15) ועיי"ש שהאריך להוכיח דאי"ז כן, וכל הא דנפטר באמירת הרש"ל הוא רק כשהגזילה עצמה קיימת בעין, אך כל שאינה קיימת בעין אינו נפטר בנתינת דבר אחר כדוגמתה או דמיו.

**וצ"ב** בגדר הדברים, דכל שיש בידו ליתן דבר אחר כדוגמת הגזילה נפטר בכך, וכל שאין בידו ליתן דבר אחר כדוגמת הגזילה צריך לשלם כשעת הגזילה.

**ופשוט** דהיינו משום דודאי דעיקר חיוב הדמים דגזלן הוא כשעת הגזילה, אלא דכ"ה דאם הגזילה קיימת בעין אומר לו הרש"ל ונפטר, דע"י שמשיב את הגזילה בטלה ונתקנה הגזילה, ה"נ י"ל דמצי להשיב דבר אחר כדוגמת הגזילה דגם עי"ז בטלה ונתקנה הגזילה, - אך כל שאין בידו להשיב את הגזילה או דבר אחר דוגמתה, דינא הוא דחייב בתשלומי דמים כשעת הגזילה.[[16]](#footnote-16)

כג] **והנה** אמנם התורי"ד מסיק דאין הדין כן וכל שאין הגזילה קיימת אינו נפטר בתשלום דמי' כדהשתא, וכ"ה דעת ש"ר, אך בסוף דבריו מבו' להדיא דמסברא שפיר הי' מועיל שישלם את דמי' דהשתא, דכ"ה דאם היא בעין הוא נפטר בהשבתה, ה"נ כשאינו בעין סגי במה שמשלם את דמי', וכל הא דאינו נפטר בכך הוא מקרא דאשר גזל כעין שגזל, עיי"ש, וזה כמש"כ בפירש"י בפסחים דהא דכל הגזלנים משלמין כשעת הגזילה ילפינן לה מקרא דאשר גזל כמה שגזל.

**ולפ"ז** י"ל כן בדעת רש"י, דזהו עיקר הא דילפינן מקרא דקרן כעין שגנב, דודאי הא מילתא קים לן דחיוב הדמים דגניבה הוא כשעת הגניבה, וכמו שאמרו בב"מ דסברא הוא משום דהשתא לא עביד מידי וחיובו הוא על שעת הגזילה, אלא דס"ד דכ"ה דאם הגניבה קיימת בעין אומר לו הרש"ל ונפטר, כיון דברשות הגנב הוזלה, ה"נ כשאין הגניבה קיימת מצי לשלם את דמי', והו"ל כמו שהשיב את הגניבה עצמה, וע"ז הוא דילפינן מקרא דאחיי' לקרן כעין שגנב, דכל שאינו משיב את הגניבה עצמה, אינו נפטר בהשבת דמי הגניבה דהשתא, אלא הוא חייב בהשבת דמי הגניבה דמעיקרא, וה"נ הוא בגזילה דס"ד דכל דמעיקרא שויא ד' והשתא שויא זוז הוא נפטר בהשבת דמי הגזילה דהשתא, וילפינן מקרא דאשר גזל כמו שגזל דאינו נפטר בכך.

כד] **ולפ"ז** מתישב היטב מש"כ רש"י דהא דאחיי' לקרן כעין שגנב היינו דהחייהו לקרן של גניבה שיהא שלם, ולא תיקשי דהיאך ילפינן מינה דאף כשנתפטמה או שהוקרה משלם כעין שגנב, - והיינו משום דכל עיקר הא דבעינן למילף מקרא דקרן כעין שגנב, הוא בגניבה שהוכחשה או שהוזלה, דכיון דכל שהיא קיימת אומר הרש"ל ונפטר, ה"נ ס"ד דגם כשאינה בעולם יכול ליתן את דמי' דמה לי הן מה לי דמיהן, וחשיב כמו שהשיב את הגניבה עצמה והוא נפטר בכך, אך כל שנתפטמה או הוקרה פשיטא דאינו חייב לשלם יותר מדמי' בשעת הגזילה, ול"ב קרא להכי.

**וזהו** מה שאמרו בב"מ דהא דאיתבר ממילא משלם זוזא הוא משום דהשתא לאו עביד ולא מידי וחיובו הוא על שעת הגזילה, ולא מייתינן לקרא דאשר גזל כעין שגזל, דמהך קרא נלמד דכל הגזלנים משלמין כשעת הגזילה, כמש"כ בפירש"י בפסחים, והיינו משום דכל הא דבעינן להך קרא הוא כשהוזלה הגזילה דבכה"ג ס"ד דסגי במה שמשלם את דמי הגזילה דהשתא וחשיב כמו שהשיב את הגזילה עצמה, אך כל שהוקרה הגזילה פשיטא דאין לחייבו יותר מדמי' בשעת הגזילה.

**וזהו** גם מש"כ הרמב"ן וש"ר בב"מ דדינא דרבא דאיתבר ממילא משלם זוזא הוא מילתא דפשיטא ולא איצטריך לאשמועינן וא"א שיחלקו ב"ש ע"ז, דאף דהא דקרן כעין שגנב ודכל הגזלנים משלמין כשעת הגזילה י"ל אינו מילתא דפשיטא, הייינו כשהוזלה הגזילה דבכה"ג י"ל דסגי במה שמשיב את דמי' דהשתא דעי"ז חשיב כמו שהשיב את הגזילה עצמה והוא נפטר בכך, אך כל שהוקרה הגזילה ואיתבר ממילא פשיטא דאינו חייב אלא בדמי' כשעת הגזילה.

**ט**

כה] **ועד"ז** נראה גם בביאור ד' המחנ"א, דהנה בעיקר מש"כ המחנ"א לדון במזיק דמשלם לפי מדה, משמע מכל דבריו דהיינו דכל שהוזל סגי בתשלומין לפי מדה לפטרו, ובתחילת דבריו כתב דסגי שמשיב כלי כמותו, ואח"כ כתב דה"נ סגי דמשיב דמי כלי כמותו, אך אם הוקר ודאי דא"צ לשלם לפי מדה, וסגי בתשלומין לפי הדמים בשעת ההיזק, עיי"ש,[[17]](#footnote-17) ובזה נתישב משה"ק החזו"א בסימן ח' סקט"ו ע"ד המחנ"א מהא דתנן לעיל י"ד ב' שום כסף, עיי"ש.

**ונראה** דזה מתפרש ע"ד מש"נ מד' התורי"ד, והיינו דאף דעיקר חיוב תשלומי נזיקין הוא חיוב דמים כשעת ההיזק, מ"מ י"ל דכל שמשיב לו כלי אחר דוגמת הכלי שהזיקו או את דמיו ה"ז מועיל לתקן את ההיזק, וה"ז פוטרו מתשלומי ההיזק.[[18]](#footnote-18)

כו] **ולפ"ז** נראה במש"כ המחנ"א ללמוד דין נזיקין מדין גזילה, דכ"ה דבגזילה הוה סגי בהשבת דמיו דהשתא אלמלי קרא דאחיי' לקרן כעין שגנב, ה"נ בנזיקין סגי בהשבת דמיו דהשתא, אשר צ"ע דהרי בגזילה חזינן דאלמלי קרא הוה סגי בהשבת דמיו דהשתא אף כשהוכחש, ובנזיקין ודאי דבכה"ג ל"מ.

**ולמש"נ** נראה דעיקר מה שהביא המחנ"א מגזילה, הוא דמהתם חזינן דאף כשאינו משיב את הכלי עצמו שגזל, אלא משיב כלי אחר דוגמתו או דמיו, חשיב כמו שהשיב את החפץ עצמו שגזל וה"ז מועיל לתקן ולבטל את הגזילה, וה"נ הוא בנזיקין דכל שמשיב כלי אחר דוגמת הכלי שהזיק או דמיו, חשיב כמו שהשיב את הכלי עצמו שהזיק, וה"ז מועיל לתקן ולבטל את הנזק,[[19]](#footnote-19) - ואך דבזה שאני גזילה מנזקין, דבגזילה דכל שהבהמה בעין והוכחשה אומר לו הרש"ל ופטור, ה"נ כשאינה בעין הוה סגי בהשבת דמי בהמה כחושה, אך בנזקין דליכא להך דינא, ודאי דצריך להשיב לו את דמי החפץ כמו שהי' בשעת ההיזק.

**י**

כז] **ולפ"ז** נראה לישב לד' המחנ"א למש"כ רש"י בפסחים דבגזלן פשיטא דלפי דמים משלם כיון שלא הקפידה תורה לשלם בפירות, אשר צ"ע שהרי לפ"ד המחנ"א מסברא הי' מועיל לשלם לפי מדה, וכל הא דמשלם לפי דמים הוא מקרא דאשר גזל כמו שגזל, והיינו משום דלפ"מ דמוקמינן להאיבעיא היכא דמעיקרא שויא זוזא ולבסוף שויא ד', והאיבעיא הוא דשמא עיקר חיוב תשלומי תרומה הוא לפי מדה, הרי דבגזלן דכוותה פשיטא דעיקר חיוב התשלומין הוא לפי דמים, ואינו משלם אלא זוז, - ומש"כ רש"י שם דהא דמשלם כשעת הגזילה הוא מקרא דאשר גזל כמו שגזל, הרי היינו בגונא דמעיקרא שויא ד' ולבסוף שויא זוזא, ובכה"ג הי' מקום לפטרו בהשבת המדה או דמי', דאף דעיקר חיוב התשלומין הוא לפי דמים, מ"מ י"ל דכל שמשיב פירות אחרים דוגמת הפירות שאכל או דמיהם ה"ז מועיל לפטרו, וע"ז הוצרך רש"י לפרש דהא דמשלם ד' ילפינן לה מדכתיב אשר גזל.[[20]](#footnote-20)

כח] **ובזה** מתישב היטב גם עיקר מש"כ רש"י דמקרא דאשר גזל כמה שגזל נלמד דצריך לשלם ד', ופירש המחנ"א דהיינו דס"ד דסגי במה שמשיב כפי המדה שגזל ממנו, והק' החזו"א דהיאך שמעינן מקרא דאשר גזל דהתשלומין הן לפי דמים ולא לפי מדה, - ולמש"נ ניחא, דהרי הך מילתא הוה קים לן מסברא דעיקר חיוב התשלומין דגזלן הוא לפי דמים, וכל דמעיקרא שויא זוזא ולבסוף שויא ד' אינו משלם אלא זוז, ונמצא דהא דכתיב בקרא והשיב את הגזילה קאי על השבת הדמים, ומהא דכתיב אשר גזל כמו שגזל, ילפינן דצריך להשיב את הדמים כשעת הגזילה, ולא סגי במה שמשיב את הדמים כדהשתא.[[21]](#footnote-21)

**יא**

כט] **ובעיקר** הך מילתא דכל שאין הגזילה בעין ל"מ להשיב את דמי' דהשתא וליפטר, בפשוטו הוא משום דפטורא דהרש"ל הוא רק כשמשיב את הגזילה עצמה, אך כל שאינו משיב את הגזילה עצמה אף שהוא משיב את דמי' אי"ז מועיל לפטרו.

**אך** יש מקום לומר דלעולם אף השבת דמי הגזילה מועילין לפטרו, ואך דכל שמשיב דמים בעלמא, לא חזינן להו כלל כדמי הגזילה, ולא חשיב דחזרה הגזילה לבעלים עי"ז, אך אם משכחת גוונא דיחזרו דמי הגזילה לבעלים שפיר ה"ז מועיל לפטרו.

ל] **ולפ"ז** י"ל דזהו מש"כ הרא"ש לדון דבכה"ג דמעיקרא שויא ד' ולבסוף שויא זוז ותברא או שתיי' לא יהא חייב אלא בתשלומי זוז, דכיון דהוא חייב בתשלומי זוז בעד הגזילה דהשתא, הרי דע"י שמשלם זוז בדמי הגזילה דהשתא חזרה הגזילה לבעלים, והו"ל כמו שהחזיר את הגזילה עצמה לבעלים דפטור.[[22]](#footnote-22)

**ואמנם** כ"ז הוא היכא דמעיקרא שויא ד' והשתא שויא זוז ותברא או שתיי', דכ"ה דאם הי' משיב את הגזילה עצמה הי' פטור, משום דאומר לו הרי שלך לפניך דברשות הנגזל הוזל, ה"נ כשמשיב את דמי' ה"ז מועיל לפטרו, וכל הא דלא אמרינן דישלם זוז ויפטר, הוא משום שלא יהא חוטא נשכר, - אך כל דמעיקרא שויא זוז והשתא שויא ד' ותברא או שתיי', ל"מ מה שישלם על הגזילה דמעיקרא לפטרו מחיובא דתברא או שתיי', דאף דבתשלומין אלו החזיר לבעלים את הגזילה דמעיקרא, אכתי יש להם תביעה על היוקר.[[23]](#footnote-23)

**יב**

לא] **והנה** בהא דכפל ודו"ה כשעת העמדה בדין, כתבו התוס' דילפינן לה מקרא דאחיי' לקרן כעין שגנב דמשמע דוקא קרן ולא כפל ודו"ה, וכ"כ הרא"ש בסימן ב', והתוס' וש"ר בב"מ מ"ג א'.

**אמנם** הנה בפירש"י לעיל ס"ד ב' פירש דקרא דחיים וגניבה איצטריך להא דקרן כעין שגנב, וממה שלא הביא גם להא דכפל ודו"ה כשעת העמדה בדין, משמע דהא דכפל ודו"ה כשעת העמדה בדין לא ילפינן לה מהך קרא דאחיי' לקרן כעין שגנב, והיינו משום דלדעתו איצטריך קרא ללמד דקרן כעין שגנב, וליכא למילף מינה דכפל ודו"ה הוו כשעת העמדה בדין, ונראה דלדעתו דהא דכפל ודו"ה כשעת העמדה בדין הוא משום דמסברא היו כל התשלומין כשעת העמדה בדין, ואך דילפינן מקרא דקרן כעין שגנב, אך בכפל ודו"ה דליכא קרא, קיימינן בהא דהוו כשעת העמדה בדין.

לב] **והך** מילתא דהא דכפל ודו"ה כשעת העמדה בדין הוא משום דלי"ב לקרא דקרן כעין שגנב וע"כ קיימינן בהא דהוו כשעת העמדה בדין, הוא מבו' כן להדיא בד' התורי"ד בסו"ד, עייש"ה.[[24]](#footnote-24)

**ובד'** התורי"ד שם מבו' דשאני הא דמסברא משלם כפל כדהשתא, מהא דמשלם דו"ה כדהשתא, דהא דמשלם דו"ה כדהשתא הוא משום דחיובו הוא על הטביחה ומכירה, וע"כ יש לחייבו כפי דמי הגניבה בשעת הטביחה ומכירה, אך הא דמשלם כפל כדהשתא אף דחיוב הכפל הוא על הגניבה, הוא משום דכ"ה דמן הדין הי' משלם קרן כדהשתא, ה"נ הוא משלם כפל כדהשתא, וזהו שנסתפק התורי"ד דהא דמשלם כפל כדהשתא הוא רק כשהגניבה בעין, (דבגזילה כה"ג אף השבת הקרן היא כדהשתא), וכל שאין הגניבה בעין משלם כפל כדמעיקרא ודו"ה כדהשתא.[[25]](#footnote-25)

לג] **ולפ"ז** נראה לפרש הא דבשמינה והכחישה משלם כפל כעין שגנב, אף דליכא בזה לה"ט דמה לי קטלה כולה מה לי קטלה פלגא, והטעם בזה הוא דהנה בפירש"י לעיל מ"ה א' ד"ה ליפלגו כתב, ז"ל, דכו"ע אמרינן באיסורי הנאה הרי שלך לפניך היכא דאיסורא ממילא אתא לי' כגון חמץ בפסח ולא מצי א"ל האי לאו מידי הוא, אבל הכא משו"ה אמרי רבנן אינו מוחזר דא"ל אתפסתי' לתוראי כו' והזיקא דבידים הוא שהביאו לבי"ד וכו', עכ"ל, והתרוה"כ בסימן שס"ג כתב דהא דבכה"ג לא מצי למימר הרי שלך לפניך, אי"ז משום דחייב על הא דאתפסתי' לתוראי מדין מזיק, אלא היינו דכל שהזיק את השור לא מצי למימר הרי שלך לפניך וליפטר, וכ"כ בתשו' חת"ס או"ח סימן ק"ה, והיינו דכל הא דהוא נפטר בהשבת השור אף שהוא אסור בהנאה, הוא משום דאומר לו הרי "שלך" לפניך, דשלך נפסד ונפחת, אך כל שהוא עצמו הפחיתו בידים, אכתי קיימת תביעת הבעלים על השבת השור דמעיקרא, ואינו נפטר בהשבת השור האסור.

**והנה** לפ"ז נמצא, דבשמינה והכחישה בידים, אף אם היא קיימת בעין, חייב הגנב בהשבת הבהמה השמינה, ואינו נפטר בהשבת הבהמה הכחושה.

**ולפ"ז** נראה דמה"ט הוא דבשמינה והכחישה משלם כפל כעין שגנב, שהרי כל הא דתשלומי כפל הוו כדהשתא הוא משום דהם כתשלומי הקרן דמן הדין הוא כדהשתא, דכל שהגניבה קיימת הוא נפטר בהשבתה כדהשתא, ואף כשאינה קיימת הי' מן הדין שיפטר בהשבת דמי', ואף דילפינן מקרא דאינו נפטר בכך, מ"מ בתשלומי כפל דליכא קרא הוא נפטר בהשבת דמים אלו, אך בכה"ג שהכחישה הגנב בידים דחיוב תשלומי הקרן הוא כדמעיקרא, ואינו נפטר בהשבת הבהמה הכחושה, ה"נ תשלומי הכפל הוו כדמעיקרא, - וכל הא דפרכינן מינה לרב, הוא מהא דתניא דתשלומי דו"ה כעין שגנב, אף דבתשלומי דו"ה שחיובם הוא על שעת הטביחה ומכירה הדין נותן דאף כשהכחיש בידים ישלם כדהשתא, וע"ז משני דהוא משום דמה לי קטלה כולה מה לי קטלה פלגא ומההיא שעתא דאכחשה אתחלה לה טביחה.

**יג**

לד] **והנה** דעת רש"י בשלהי סוגיין דדינא דרב דתשלומי כפל ותשלומי דו"ה כשעת העמדה בדין, הוא אף כשהוקרה הבהמה או שנתפטמה מאלי'.

**ולמש"נ** נראה דחלוק בזה דין תשלומי כפל מדין תשלומי דו"ה, דבתשלומי דו"ה כיון דחיובם הוא על הטביחה ומכירה, הרי דבכל ענין הוי חיובם כדהשתא, - אך בתשלומי כפל דהוא על הגניבה דמעיקרא, וכל הא דהוו כדהשתא הוא דומיא דהא דתשלומי הקרן הוו כדהשתא אלמלי קרא דאחיי' לקרן כעין שגנב, הרי דהדבר חלוק, דכל דהגניבה קיימת בעין דדין תשלומי הקרן הוא כדהשתא, אף תשלומי כפל הוו כדהשתא, אך כל שאינה בעין דדין תשלומי הקרן הוא כדמעיקרא, וכמש"נ בדברינו דאף בלא קרא דאחיי' לקרן כעין שגנב ל"ה משלם בכה"ג שהוקרה הגניבה אלא כשעת הגניבה, ה"נ דין תשלומי הכפל הוא כדמעיקרא,[[26]](#footnote-26) ואך דכ"ז הוא כשמתה מאלי', אך כל שהרגה בידים, כיון דחייב כדהשתא מדינא דתברא או שתיי', אף תשלומי הכפל הוו כדהשתא, ואכמ"ל.

לה] **ולפ"ז** נראה דזהו שפירש"י דהא דפריך מהא דכחושה והשמינה משלם תשלומי כפל ותשלומי דו"ה כעין שגנב, הוא אהא דאמר רב דתשלומי דו"ה כשעת העמדה בדין, ולא אהא דאמר דתשלומי כפל כשעת העמדה בדין.

**והיינו** משום דהא דתשלומי כפל כשעת העמדה בדין הוא רק כשהוכחשה הבהמה או כשנתפטמה ועדיין היא בעין, דבכה"ג כיון דדין תשלומי הקרן הוא כדהשתא, אף דין תשלומי הכפל הוא כדהשתא, אך בכה"ג שנתפטמה ואינה בעין, כיון דתשלומי הקרן הם כדמעיקרא, לפ"מ דס"ד השתא דלא ס"ל לרב לדינא דתברא או שתיי', אף תשלומי הכפל הם כדמעיקרא, - וכל הא דפריך מינה לרב, הוא אהא דאמר רב דתשלומי דו"ה כשעת העמדה בדין, אשר היינו משום דחיוב דו"ה הוא על שעת הטו"מ, ומה"ט הדין נותן דגם בכחושה והשמינה ישלם תשלומי דו"ה כדהשתא.

?אך צ"ע ממש"כ רש"י בשנויא דגמ' דקאי על כפל, וצ"ל דדבריו בשנויא דגמ' קיימי כשבהמה בעין או שטבחה ומכרה, דבכה"ג חיוב הקרן הוא כדהשתא, דגם בתברא או שתיי' חשיב דחיוב הקרן הוא כדהשתא, ונתבאר במק"א, וממילא דחייב כפל כדהשתא, אך אכתי צ"ע דמ"ט הוצרך רש"י לפרש כן.

והך מילתא הוא מפורש בד' הריא"ז, עיי"ש.

בעיקר מש"נ בדעת רש"י כד' התורי"ד, העירוני דבדבריו בשלהי סוגיין מבו' דחלוק משלם טלאים ממשלם דמים, והרי דלא אמרינן דתשלום דמי טלאים הוא כתשלום טלאים, והרי"ד לטעמי' באמת נחלק ע"ז, אך רש"י שלא פירש כן לכאו' מבו' דלא ס"ל כן, וצ"ע.

גם במש"נ דבכחושה והשמינה פשיטא דאינו חייב כפל כדהשתא, ומ"מ פריך דישלם דו"ה כדהשתא משום דחיובו הוא על שעת הטביחה, ילה"ע, דבפירש"י בשלהי סוגיין מבו' דכשמשלם טלאים משלם כדמעיקרא, וכ"כ התורי"ד שם, וס"ל דה"נ כשמשלם דמי טלאים, ולכאו' הרי מבו' בדבריו דחיוב דו"ה מסברא הוא כדהשתא, וצ"ל דלחיוב דו"ה כיון דבעינן גם להגניבה וגם להטביחה, ע"כ א"א לחייבו טפי ממה שהי' מתחילה, וגם א"א לחייבו טפי מהשתא, - ועכ"פ לפ"ז הרי דבכחושה והשמינה אם אין לחייבו כפל כדהשתא, הי' בדין דגם לא יהא חייב דו"ה כדהשתא, ודלא כמש"נ.

1. ואמנם בפירש"י שם כתב דילפינן לה מדכתיב אשר גזל כמה שגזל, ובפירש"י הכא כתב דילפינן לה מההיא דאחיי' לקרן כעין שגנב, וצ"ל בדעתו דבעינן קרא לגזילה וקרא לגניבה ולא ילפינן זמ"ז, וכ"נ להדיא בפי' הר"י מלוניל בסוגיין, ז"ל, משלם קרן כעין שגנב כדקי"ל כל הגזלנין משלמין כשעת הגזלה, ובגנב כתוב גנבה וחיים מיותרין בפסוק ודרשינן חיים בגנבה כלומר אחיי' לקרן כעין שגנב, עכ"ל, ובזה מתישב משה"ק הראשונים דמאי קמ"ל רב מתניתין היא דכל הגזלנים משלמין כשעת הגזילה.

   וצריך להוסיף בזה, דבפשוטו כל גניבה יש בכללה גזילה, אלא דחמירא טפי משום דגניבה היא, וא"כ כיון דילפינן מקרא דבגזילה משלם כשעת הגזילה ולא סגי לשלם כדהשתא שהוכחשה או שהוזלה, מ"ט בעינן קרא להכי בגניבה, ורחוק לומר דכל הא דבעינן קרא, הוא רק ללמד דהוא חייב בכך גם מכח פרשת גניבה, ונפ"מ שיהא בזה לדין נמכר בגניבתו, - ולכאו' יש ללמוד מד' רש"י דאי"ז כן, דאף דאלמלי שניתנה פרשת גניבה, הי' חייב בכל גניבה משום גזילה, דליכא תנאי בגזילה שיהא בחוזק יד, כאשר כ"ה מוכח מכמה דוכתי, מ"מ אחר שניתנה פרשת גניבה, חלקה גניבה שם לעצמה, ובכל גוונא דהוא מתחייב משום גניבה, אינו חייב אף משום גזילה, וע"כ אף דילפינן מקרא דבגזילה משלם כשעת הגזילה, בעינן קרא לגניבה דמשלם כעין שגנב, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-1)
2. והי' מקום לפרש דהטעם בזה הוא, משום דהשלמת הלקיחה מן הבעלים הוא כשנאבדה הגניבה מן העולם וא"א להשיבה לבעלים, וע"כ ס"ד דכל שהוכחשה או הוזלה קודם שנאבדה מן העולם, לא ישלם אלא כשעת האיבוד, - ואמנם זה מתישב בד' רש"י בסוגיין, די"ל דדבריו קיימי כשהוזלה קודם שנאבדה מן העולם, דומיא דהוכחשה דאיירי בכה"ג, אך ד' רש"י בפסחים הרי קיימי כשהוזלה אחר שאכלה, ואפ"ה בעינן קרא להא דמשלם כשעת הגזילה.

   ובד' רש"י בסוגיין יש מקום לפרש עוד, למש"כ התורי"ד בסוגיין דבדין קרן כעין שגנב נתחדש דאף כשהגניבה בעין והוכחשה או הוזלה, ל"מ למימר הרי שלך לפניך ומשלם כעין שגנב, ול"ד לגזילה דאומר לו הרי שלך לפניך, וכ"נ מסתימת ד' הרמב"ם בפ"א מגניבה הי"ד, ובכל ד' הרמב"ם בהל' גניבה לא נזכר גוונא דמצי ליפטר ע"י אמירת הרי שלך לפניך, וע"כ הוא דבעינן קרא להכי, אך גם בזה לא נתישבו ד' רש"י בפסחים דאף בגזילה דליתא בעין בעינן קרא דמשלם כשעת הגזילה. [↑](#footnote-ref-2)
3. ולכאו' יש להוכיח כן גם מסוגיית הגמ' בפסחים ל"ב א' דמיבע"ל בתשלומי תרומה אם משלם לפי מדה או לפי דמים, ואי נימא דמזיק משלם לפי מדה, ודוקא גזלן משלם לפי דמים מגזה"כ, מ"ט נימא דבתשלומי תרומה משלם לפי דמים, ועמד ע"ז החזו"א בסימן ח' סקט"ו (ד"ה ועוד ראי'), - אך י"ל דדין תשלומי תרומה דמי לדין תשלומי גזילה, כמשמעות ל' רש"י בפסחים שם והראשונים בגיטין נ"ד א', וזהו דמיבע"ל אם לפי דמים משלם דומיא דגזלן דילפינן מקרא דמשלם לפי דמים, וכ"ה מבו' בד' הריב"ש בסימן שצ"ו דהצד דבתשלומי תרומה משלם לפי דמים, הוא משום דדמי לגזלן, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-3)
4. וכ"נ גם בפירש"י לקמן ע"ח ב' ד"ה בכבש וד"ה גנב פטר עצמו ובד' הראב"ד והרשב"א שם דעיקר חיוב גניבה הוא משום הפסד הבעלים, ומה"ט הוא דפוטר הגנב עצמו בכבש דזהו פסידא דהבעלים, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-4)
5. והעירו דלפ"ז נמצא לכאו' דלעולם אין שמין את הגזילה כפי שוי' לבעלים, אלא שמין אותה כפי שוי' לגזלן, ונפ"מ רבתא בזה הוא בחפץ שאינו שוה אלא לבעליו, דאף אי נימא דהמזיקו חייב לשלם כפי שויו לבעליו, מ"מ הגוזלו לא ישלם ע"ז, - אך י"ל דכיון דבלקיחתו מן הבעלים לעצמו חיסרו מן הבעלים, יש לחייבו על לקיחתו כפי מה שחיסר בכך לבעלים, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-5)
6. והנתיה"מ שם סוסק"א הסכים לזה לדינא, אך בדבריו משמע דאי"ז משום דגזלן אינו חייב בשוגג, אלא הוא משום דכל דלא נתכוין לגזול ולא נתכוין לקנותו לגזילה לאו גזלן הוא, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-6)
7. ויש להעיר בדבריו, דמה הוצרך ליתן טעמים לזה, הרי בגניבה ילפינן מקרא דאחיי' לקרן כעין שגנב דמשלם כשעת הגניבה, ואף אם ס"ל כמש"כ הרא"ש דעיקר קרא הוא להא דכפל ודו"ה כשעת העמדה בדין, הרי מ"מ נתפרש בקרא גם הא דקרן כעין שגנב, - וצ"ל דמהך קרא דאחיי' לקרן כעין שגנב אין לנו ללמוד אלא דאינו משלם אלא כפי הגניבה דמעיקרא ולא כפי הגניבה דהשתא, אך אין ללמוד כלל מזה דמשלם לפי דמים ולא לפי מדה, דאף דצריך לשלם כעין שגנב, הרי י"ל דמשלם כפי המדה שגנב. [↑](#footnote-ref-7)
8. דכל ה"ט דלפי מדה משלם אינו מועיל אלא כשהוזלה הגניבה, דבזה י"ל דדין התשלומין הוא כפי מדת הגזילה, וכל שהוזלה צריך לשלם כדהשתא, אך כל שהוכחשה הבהמה ל"מ מידי הא דנימא דמשלם לפי מדה, דגם אם משלם לפי מדה הרי יש לו לשלם לפי מדת הגזילה שגזל. [↑](#footnote-ref-8)
9. ויל"פ עוד, דכיון דעיקר חיובא דהלואה הוא חוב מדה, הרי דכל שחובו הוא חוב חטים או חוב מטבעות והוזלו החטים או נפסל מין מטבע זה, נמצא דהוזל עיקר חובו, דחובו הוא חטים וזהו ערך חטים עכשיו, וחובו הוא מטבע ומין מטבע זה נפסל, אך בחוב דתרומה או חוב דחמץ, עדיין חובו קיים לשלם תרומה טהורה או חמץ מותר, וע"כ ל"מ לשלם בתרומה טמאה ובחמץ שעבר עליו הפסח. [↑](#footnote-ref-9)
10. ואמנם בדין תשלומי תרומה לפי מדה, מבו' בסוגיית הגמ' בגיטין נ"ד א' דמהני אף כשמשלם תרומה טמאה תחת תרומה טהורה, והיינו משום דדין לפי מדה בתרומה הוא משום השבת הקדושה, ובזה ליכא נפ"מ בין תרומה טהורה לטמאה, אך בחיוב לחבירו ל"מ לשלם במדה אחרת דיש בה גריעותא. [↑](#footnote-ref-10)
11. והעירוני דהוא מדוקדק כן בל' התוס' שכתבו, ז"ל, ובפרק כל שעה הו"מ לאתויי מההוא דגזל חמץ דמשלם "כדמעיקרא" וכו', ועוד אור"י דמגזל חמץ לא מצי למידק כלל "דלפי דמים משלם" וכו', והרי דמעיקרא פירשו דהא דמייתינן למתניתין דכל הגזלנים משלמין כשעת הגזילה, הוא ללמד דגזלן משלם כדמעיקרא ולא כדהשתא, וע"ז כתבו דהו"מ לאתויי מההיא דגזל חמץ ועבר עליו הפסח, ובתי' בתרא פירשו דהא דמייתינן מהתם הוא גם הא דלפי דמים משלם ולא לפי מדה, וע"ז לא מצי לאתויי מההיא דגזל חמץ ועבר עליו הפסח. [↑](#footnote-ref-11)
12. וי"ל דכיון דילפינן מקרא דבגונא שהוכחשה או הוזלה משלם כעין שגנב, נלמד מזה דעיקר חיוב התשלומין דגניבה הוא כעין שגנב, ומזה יש ללמוד דה"נ כשנתפטמה או הוקרה משלם כעין שגנב. [↑](#footnote-ref-12)
13. וי"ל בזה, דנידון סוגיין אם קרן כעין שגנב ונידון הגמ' בב"מ דבאיתבר ממילא ישלם ד', ב' ענינים הם, דנידון סוגיין הוא דשמא חיוב התשלומין על הגניבה דמעיקרא הוא כשעת העמדה בדין, וע"ז ילפינן מקרא דקרן כעין שגנב, ונידון הגמ' בב"מ הוא דאף דדינא הוא דכל הגזלנים משלמין כשעת הגזילה, וכל שבאנו לחייבו על הגזילה דמעיקרא הוי חיובו כשעת הגזילה, מ"מ י"ל דכל שהוקרה ונשברה יש לחייבו גם על שעת השבירה, דומיא דתברא או שתיי' ויהא חייב ד', וע"ז הוא שאמרו דאין לחייבו על שעת השבירה משום דהשתא לא עביד ולא מידי, וכל חיובו הוא על הגזילה דמעיקרא, ובזה דינא הוא דכל הגזלנים משלמין כשעת הגזילה וחיוב התשלומין על הגזילה דמעיקרא הוא כשעת הגזילה. [↑](#footnote-ref-13)
14. ולמש"נ לעיל סקט"ו בהערה יש מקום לומר בזה, דהא הוה פשיטא לן דמודו ב"ש לדינא דכל הגזלנים משלמין כשעת הגזילה, וכמו שאמרו לעיל מינה דאי בחסר מי איכא למ"ד והא תנן כל הגזלנים משלמין כשעת הגזילה, אלא דהי' מקום לדון דאף דכשבאנו לחייבו על הגזילה דמעיקרא הוי חיובו כשעת הגזילה, מ"מ כל דאיתבר ממילא יש לחייבו גם על שעת השבירה ויהא חייב ד' כדהשתא, וע"ז הוא שכתבו הרמב"ן וש"ר דהוא מילתא דפשיטא, וזהו גם מש"כ הרמב"ן וש"ר דלא איצטריך רבא לאשמועינן לדין זה, שהרי משנה ערוכה היא דכל הגזלנים משלמין כשעת הגזילה, אלא דהי' מקום לפרש דהוצרך רבא להשמעינו דבאיתבר ממילא משלם זוזא ואינו מתחייב על שעת השבירה, וע"ז הוא שכתבו דהך מילתא דאין לחייבו על שעת השבירה הוא מילתא דפשיטא ולא הוצרך רבא להשמיענו לזה. [↑](#footnote-ref-14)
15. וקשיא טובא ע"ז, דגמ' ערוכה היא בפסחים ל"ב א' דהיכא דמעיקרא שויא ד' והשתא שויא זוזא ודאי משלם ד' דלא גרע מגזלן, ולהדיא דגזלן משלם ד' ואינו נפטר בהשבת פירות כהפירות שאכל, ואמנם י"ל דכל מש"כ הרי"ד דסגי במה שמשיב את דמי' דהשתא, הוא רק כשהוזלה בעודה בעולם, וכמש"כ הרי"ד דברשות הבעלים הוזלה, אך בההיא דהתם דהוזלו הפירות אחר שאכלם ואינם בעולם, ודאי דמשלם כדמעיקרא, - אך אכתי צ"ע מסוגיית הגמ' בב"מ מ"ג א' בהא דתנן דב"ה אומרים כשעת הוצאה, ואמרינן עלה אילימא כשעת הוצאה מן העולם ובמאי אי בחסר מי איכא למ"ד והא תנן כל הגזלנין משלמין כשעת הגזילה, ולהדיא דאף כשהוזלה הגזילה קודם הוצאה מן העולם משלם כשעת הגזילה, וצע"ג. [↑](#footnote-ref-15)
16. ומצאתי עד"ז בתשו' הרא"ש כלל צ"ד סימן ז', עיי"ש שנשאל במי שגנב דינרי זהב ובשעת הוצאה מן העולם היו שוות מ' זהובים ועתה שוות ל', אם נפטר במה שיתן לו דינרי זהב כמו שגזל ממנו, וה"נ הוא בגזל חבית דמעיקרא שויא ד' והשתא שויא זוזא, דמשלם כדמעיקרא, אם הוא נפטר בהשבת חבית יין כמו החבית שגזל ממנו, והרא"ש השיב דאינו נפטר בכך, ודמי לגזל חמץ ועבר עליו הפסח דכל שאינו בעין חייב לשלם לו כשעת הגזילה, ואינו יכול ליתן לו חמץ אחר שעבר עליו הפסח, עיי"ש, והרי דיש מקום לדון דאף דכל הגזלנים משלמין כשעת הגזילה, מ"מ כל שמשיב לו חפץ אחר דוגמת החפץ שגזל ממנו הוא נפטר בכך, וזה ע"ד מש"כ התורי"ד, ואך דבד' התורי"ד מבו' לכאו' די"ל דסגי גם כשמשיב לו דמי החפץ, משום דבידו לקנות בהן דוגמת החפץ שגזל ממנו. [↑](#footnote-ref-16)
17. ויש להוסיף דמצינו כן בד' המחנ"א גם לענין הלואה, דבדבריו בהל' רבית בסימן כ"ב צידד דאם לוה סאה והוקרה אינו חייב להחזיר אלא כפי הדמים, והא דתניא דהוקרו נותן דמיהם, אי"ז רק משום איסור רבית, אלא מדינא אינו חייב טפי מהכי, ואם גבה סאה הוי גזל בידו, ושם סימן כ"ה נקט דאם הוזלה אינו חייב אלא סאה, והרי דאף דס"ל דעיקר חיוב הלואה הוא לפי דמים, דמה"ט אם הוקרה אינו חייב להחזיר אלא כפי הדמים, מ"מ כל שהוזלה ומשיב אותה או את דמי' סגי בהכי לפטרו. [↑](#footnote-ref-17)
18. והך מילתא דכל שנתקן ההיזק נפטר המזיק מחיוב התשלומין, מצינו כן בסוגיית הגמ' לעיל ל"ד א' דכל שהזיק את בהמתו של חבירו והכחישה, ואח"כ חזרה והשביחה, הי' בדין לפטרו מתשלומי הנזק, וכל הא דמחייבינן לי' הוא משום דאמרינן דאלמלי ההיזק היתה משבחת טפי, והרי דכל שנתקן ההיזק פקע חיוב התשלומין, ועד"ז הוא גם בחופר בורות בשדהו של חבירו, דכל שמילא את החפירות ה"ז מועיל לפטרו מחיוב התשלומין, וע"כ שפיר יש מקום לומר דה"נ כשמשלם לו כלי אחר כמותו או דמיו הו"ל כתיקון ההיזק, וה"ז מועיל לפטרו מתשלומי הדמים. [↑](#footnote-ref-18)
19. אך לפ"מ דתניא בתוספתא דבנזקין משלם כשעת ההיזק ולא סגי במה שמשיב לו כלי אחר דוגמת הכלי שהזיק או דמיו, אף דבנזיקין ליכא קרא, צ"ל דשאני בזה נזיקין מגזילה, ואף דבגזילה הי' בדין דסגי במה שמשיב לו כלי אחר או דמיו, וכל הא דל"מ הוא מקרא דאשר גזל כמו שגזל, מ"מ בנזקין לא סגי בהכי, וזה מתפרש למש"נ במק"א דחיובא דגזילה הוא רק משום דגם עכשיו עדיין לקיחת הגזילה קיימת, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-19)
20. וכ"ה משמעות ל' רש"י בתחילת דבריו, דהטעם לחלק בין תשלומי תרומה לגזילה הוא דבתרומה דהחמירה תורה טפי, י"ל דצריך לשלם לפי מדה, ומשא"כ בגזילה סגי בתשלומין לפי דמים, וזה אינו טעם אלא היכא דמעיקרא שויא זוזא ולבסוף שויא ד', וכנ"ל. [↑](#footnote-ref-20)
21. ומתישב בזה גם מה שהוצרך רש"י מעיקרא לפרש דהא דבגזלן פשיטא לן דלפי דמים משלם הוא מסברא, ותיקשי דמ"ט הוצרך לזה, הרי ילפינן לה מקרא דאשר גזל כמו שגזל, וכמש"כ בהמשך דבריו, ולמש"נ ניחא, שהרי בהך קרא דוהשיב את הגזילה אשר גזל כמו שגזל לא נתפרש כלל דחיוב התשלומין הוא לפי דמים ולא לפי מדה, ורק אחר דסברא הוא דחיוב התשלומין הוא לפי דמים, תו יש ללמוד מקרא דאשר גזל כמו שגזל דאף אם הוזלה הגזילה משלם כשעת הגזילה, וכמש"נ. [↑](#footnote-ref-21)
22. וי"ל עוד בע"א קצת, דבכה"ג שנתחייב בתשלומי זוז כששבר, הרי נמצא דיש להבעלים זכות ליטול זוז בעד הגזילה, וע"כ חשיב דאכתי הגזילה קיימת, דאף דהגזילה עצמה אינה קיימת, מ"מ דמי הגזילה עדיין קיימים, וע"כ הוא דמהני השבת הזוז לפטור מחיוב תשלומי הגזילה. [↑](#footnote-ref-22)
23. ולפ"ז הרי דה"נ הוא בדין גזל ובא אחר ואכלו, דכל דמעיקרא שויא ד' ולבסוף שויא זוז, ושילם לו השני זוז, י"ל דה"ז מועיל לפטרו מן הראשון, שהרי אם הי' הראשון משיב לו את הגזילה עצמה, הי' נפטר, אף דאינה שוה אלא זוז, וע"כ ה"נ כל שחייבה הגזילה דמים, ונטל הגזלן את דמי הגזילה, הו"ל כחזרה הגזילה לידו דמיפטר בהכי, אך כל דמעיקרא שויא זוז ולבסוף שויא ד' ושילם לו הראשון זוז, מצי לתבוע מן השני את הג' הנותרים, דאף דהעמיד לו הראשון את החפץ דזוז, אכתי יש לו תביעה על השני על החפץ דד'. [↑](#footnote-ref-23)
24. ועיי"ש שכתב לפ"ז די"ל דכל הא דכפל כדהשתא הוא בדאיתא בעינא, דאף דאף בכה"ג משלם את הקרן כעין שגנב, (כמו שחידש התורי"ד שם דבגניבה אינו נפטר כשמחזיר את הגניבה שהוזלה), מ"מ בכפל דליכא קרא הוי כדהשתא, אך כל דליתא בעינא, דעיקר דין התשלומין הוא כדמעיקרא, משלם אף את הכפל כדמעיקרא, - אך כתב די"ל דאף בכה"ג משלם כדהשתא, דאף בכה"ג דאין הגניבה בעין הי' בדין שישלם את דמי' ויפטר, כ"ה דאם היא בעין הוא משיבה ונפטר, וכל הא דאינו נפטר בתשלומי דמי' הוא מדכתיב אשר גזל כעין שגזל, אך בכפל דלא כתיב קרא ה"ה נפטר בתשלומי דמי'. [↑](#footnote-ref-24)
25. ואמנם אף דהא דמשלם דו"ה כדהשתא הוא משום דחיובו הוא על שעת הטביחה ומכירה, מ"מ הוא מכלל חידושו של רב, וזהו דפרכינן על רב מהא דתניא דמשלם כעין שגנב, והיינו משום דאחר שנתחדש בקרא דקרן כעין שגנב, ס"ד דבכלל זה כל חיובי התשלומין על הגניבה, וי"ל דהוא משום דס"ד דדין הכפל ודו"ה הוא לשלם ב' פעמים ודו"ה פעמים את תשלומי הקרן, וזהו דקמ"ל רב דקרא הוא רק על קרן, אך בכפל ודו"ה קיימינן בסברא דהוא כשעת העמדה בדין, [↑](#footnote-ref-25)
26. וכ"נ להדיא בד' התורי"ד בסוף דבריו, דאף לפ"מ שנסתפק דכל שהוזלה הגניבה משלם כפל כדהשתא אף אם אין הגניבה בעולם, היינו רק כשהוזלה, אך כל שהוקרה ואינה בעולם ודאי דאינו משלם אלא כדמעיקרא, ומש"כ התורי"ד לקמן ס"ו א' דמשלם כדהשתא, הוא בכה"ג דתברא או שתיי', דכ"ה דמשלם הקרן כדהשתא, ה"נ משלם הכפל כדהשתא. [↑](#footnote-ref-26)