מקלקל בחבורה
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב מאיר קאופמן / מהדורא קמא

**סוגיא דמקלקל בחבורה**

**ביאור הסוגיא**

**ביאור שיטת התוס' בסוגין**

א]שיטת תוס' דנחלקו ר"י ור"ש האם מקלקל בחבורה ובהבערה חייב ויסוד מחלוקתם בהא דהוצרכה התורה לאסור הבערת בת כהן ומילה האם צורך מצוה חשיב תיקון או שחשיב קלקול ונחלקו ר' אבהו ור"י אליבא דר"ש האם חייבים גם על קילקול גמור או שצריך צריך לכלבו או לאפרו והטעם דכה"ג אינו תיקון גמור תוס' ביארו כי הקלקול יותר מהתיקון דהיינו דאין דרך בני אדם לעשות דבר זה ור"ת ביאר כי אין התיקון מגיע מיד בשעת הקלקול אמנם גם לדבריו לר"י שזה תיקון גמור מילה אין כזה חיסרון וכמבואר בסוף דבריהם בד"ה חוץ ורק לר"ש שצורך מצוה זה לא תיקון גמור כה"ג זה חיסרון והנה לא ביארו תוס' למה בצריך לכלבו לא הוי תיקון מיד ויש שביארו שהדם קודם כל נעקר לצאת וזה כבר נטנ"ש אמנם התיקון בפועל הוא רק כשיוצא אמנם בתוס"ר ביאר שזה ראוי לכלבים רק כשזה מגיע לארץ ומבואר בתוס' ק"ה: וכן ק"ו. ד"ה מדאצטריך שמילה חשיב שהתיקון לא בא בשעת הקלקול וצ"ע הטעם ובתוס"ר כתב כיון שזה רק תיקון מצוה לכן חשיב כאילו התיקון בא לאחר הקלקול והתוס' סתמו בזה ואולי כיון שמל ולא פרע כאילו לא מל אמנם בפשוטו אינו כן דעד כמה שהוא מל חלק זה מצד עצמו הוא חלק מהמצוה

והקשו על ר' אבהו שאפילו שמקלקל חייב אבל עדיין יש כאן חיסרון של אינה צריכה לגופה דפשיטא להו שצורך של חבלה זה רק רצון ולא צורך ובתוס' ב"ק ל"ד: כתבו שר' אבהו ס"ל שגם משאצל"ג חייב ולכאורא הטעם דכיון שכל משאצל"ג זה פטור מצד מלאכת מחשבת א"כ עד כמה שנתחדש שכאן מקלקל חייב ולא צריך מלאכת מחשבת א"כ גם לא איכפת לן שזה אצ"ל והקשו מכמה דוכתי שמבואר שפטור לר"ש גם בחובל במשאצ"ל ותירצו שזה כר' יוחנן והנה העמידו הגמ' בסנהדרין בנוטל קוץ ויוצא דם שהגמ' דנה לחייב מצד שמקלקל בחבורה חייב ודוחה שזה אצל"ג כר"י וצ"ע עד כמה שזה כר"י א"כ זה קלקול גמור מה שיוצא דם שאין לו בזה שום ענין ומה הגמ' שואלת שמקלקל בחבורה חייב ומבואר שעד כמה שמועיל תיקון שבעלמא הוא לא תיקון ה"ה התיקון שיוצא הקוץ זה מספיק וצ"ל הטעם שהעיקר שזה לא יהיה מלאכה של שטות ובזה מועיל גם תועלת חיצונית ודו"ק

עוד תירצו וכן בסוגין שמדובר שמבעיר איסורי הנאה שהוא חשב שיש לו תועלת שכה"ג זה חיסרון בדין מקלקל ולא בדין אצל"ג וכן נקטו לקמן לענין תיקון של מצוה שלענין צל"ג זה מספיק אבל לענין מקלקל זה לא מפקיע מקלקול

**שיטת רש"י וביאור הרשב"א בדבריו**

ב] עיין רש"י שביאר שנחלקו ר"י ור"ש האם מקלקל בחבורה חייב ור' יוחנן כר' יהודה ור' אבהו כר"ש [וכן הוא דעת הרמב"ם ור"ח] והוסיף רש"י שמחלוקתם תלויה במחלוקתם האם משאצל"ג חייב דלר"ש כל חובל ומבעיר זה מקלקל משא"כ לר"י ולפ"ז חובל לכלבו ומבעיר וצריך לאפרו זה דרגא של תיקון רק שלר"ש זה מחוץ מגופה של למלאכה ולכן פטור עכ"ד ועיין רשב"א וריטב"א בסוגין שביארו כוונת רש"י שלר"ש שצריך שהצורך יהיה מגופה של מלאכה ה"ה לגבי לקבוע שזה תיקון צריך שזה יהיה בגוף המלאכה ולכן כל שעצם הדבר הוא קלקול כגון מילה או הבערת בת כהן אפילו שיש תיקו ן שקיים מצוה אבל כיון שזה מחוץ לגופה של מלאכה זה לא יכול לתת לו שם תיקון וחשיב קלקול והנה בפשוטו נתחדש כאן שגם מלאכה שאינה צריכה לגופה חייב דעד כמה שכה"ג התיקון הוא נחשב מחוץ לגופה של מלאכה ה"ה הצורך הוא מחוץ לגופה של מלאכה וא"כ הוי גם משאצל"ג וכן הבינו בתוס' וצ"ע א"כ למה לרבות שמקלקל חייב ולא שאצל"ג חייב וצ"ל שעד כמה שגם על קלקול חייב זה עצמו סיבה שלא יהיה איכפת לן שזה אינה צריכה לגופה דכל הדין צורך מגופה של מלאכה זה סברא כי המלאכה זה התועלת שבדבר ודו"ק

**ישוב הקושיות מהגמ' שיש פטור משאצל"ג גם בחובל ומבעיר**

ג] אמנם הקשו התוס' שהרי מפורש בכמה דוכתי שמשאצל"ג פטור לר"ש גם במקלקל בחבורה א.הגמ' לקמן קכ"א: בהורג מזיקין, ב.הגמ' ע"ה. במוציא דם מחילזון ולא רוצה בהריגתו, ג.הגמ' כריתות כ: לענין מחתה בעליונות והובערו תחתונות מאליהן פטור כי זה אצל"ג, ד.הגמ' בסנהדרין פ"ד: דמוציא קוץ ויוצא דם פטור לר"ש כי זה אצל"ג, ועיין מגיני שלמה בסוגין ובפנים מאירות בב"ק דתירצו דבמתכוין להזיק לחברו עד כמה שמקלקל חייב הוי צריכה לגופה כי הוא רוצה את גוף החבלה או מה שזה מתבער[ועיין מה שביארנו בזה בסוגיא דמשאצל"ג סק"ח] אלא שזה מקלקל ועד כמה שמקלקל חייב ממילא אין סיבה לפטור [ועיקר סברתם מבואר ברמב"ן בדעת ר' אבהו אלא שהוסיף כיון שמתקן כמקלקל] והנה בפשוטו דין משאצל"ג צריך שיהיה לו צורך ולא מספיק שרוצה וצ"ל שכאן חשיב צורך בזה שרואה בנקמת חברו וא"כ יש לו צורך בעצם המלאכה והנה כל זה א"ש בחובל סתם אבל בחובל וצריך לכלבו ומבעיר וצריך לאפרו לכאורא שם המטרה בגלל הדם או האש א"כ ישאר שזה משאצל"ג וכן במילה ישאר שזה משאצל"ג אמנם היה מקום לחדש שכל שאדם עושה מלאכה כדי שיצא מזה דבר לשימוש כה"ג חשיב שיש לו צורך בעצם המלאכה אמנם כיון שצריך שיהיה תועלת מעצם המלאכה א"כ יש כאן פטור מקלקל דהמלאכה בעצמותה היא קלקול ולפ"ז עד כמה שמקלקל חייב א"כ ממילא גם אין כאן פטור משאצל"ג כיון שאפשר לחייב מצד עצם הצורך במה שהעצים נשרפים ולפ"ז לא קשה מהגמ' בסנהדרין ולעיל ע"ה והגמ' בכריתות דשם הרי אין לו שום צורך בחפצא של המלאכה שזה יציאת הדם או הריגת הבע"ח או הבערת התחתונות אמנם עדין קשה מהריגת מזיקין דשם רוצה יש לו צורך בהריגת הנחש אמנם יתכן דכל מה שחשיב שיש לו בזה צורך אם זה לצורך קבלת שימוש חיובי אבל אם זה רק לצורך סילוק מזיק זה לא מגדיר שיש לו בזה צורך וכלשון רש"י שברצונו לא באה לו

אמנם שמעתי מהגר' רפאל שמולאביץ שליט"א דעיין סוגיא דמשאצל"ג סק"ו דהארכנו בביאור דברי רש"י דס"ל דיסוד הפטור של משאצל"ג דברצונו לא באה לו דהינו שלא רוצה בעשית המלאכה ולפ"ז זה לא תלוי בצורך אלא ברצון וזה מה שכתב רש"י דברצונו לא באה לו דהינו שלא רוצה בעשית המלאכה ולפ"ז כאן שנוצר לו אש ומבשל בזה וודאי חשיב שהוא רוצה את זה ובהכרח הסברא רק שזה מקלקל שעד כמה שצריך לדון על גוף המלאכה דהרי צריך רצון במלאכה מצד עצמה א"כ הוי מקלקל ולכן עד כמה שמקלקל חייב ממילא אין פה סיבה לפטור והוי צל"ג ואין זה דומה לדוגמאות הראשונים שגם אם מקלקל חייב אין לו צורך בעצם המלאכה וע"ש שהארכנו בזה

אמנם העירוני עוד דרש"י הרי כתב שכל חובל זה אינה צריכה לגופה דהינו בצריך לדם ובפשוטו הביאור שיסוד מלאכת נטילת נשמה זה לא כמו הרמב"ן הפרדת הנשמה מהגוף אלא עשית הגוף ללא הנשמה [עיין בהוספות] ולכן הוי אצל"ג ברצונו את הדם כי אין לו ענין במיתת הגוף א"כ לכאורא חיסרון זה קיים גם אם מקלקל חייב הרי לא שייך לומר שיש לו עניין שהגוף ימות כדי שיהיה לו הנשמה שהרי זה שני דברים [ובאמת צ"ע למה לא הוי גם דבר שאינו מתכוין ופס"ר דלא ניח"ל לערוך]

**בישוב קושיות הראשונים על רש"י**

ד] והנה הקשו הראשונים על רש"י למה פוק תני לברא הרי זה מחלוקת תנאים ועוד הקשו תוס' בסנהדרין מה ר"י אומר ואת"ל משנה חובל וכו' הרי כתוב כל המקלקלין פטורין חוץ מחובל וכו' ואם זה בצריך לכלבו תמיד חייב וראיתי לבאר מהברוך טעם בהגהותיו על המגיני שלמה ויסוד הדברים מבואר בראב"ד בב"ק דמקור ר"א לחייב מקלקל ולפסוק כך מהמשנה המובאת כאן ברש"י שהחובל בחברו פטור מצד קלבדר"מ וכן המדליק את הגדיש הוי קלבדר"מ וזה המקור לפסוק דלא כמתניתין שמקלקלין תמיד פטור ועל זה ר"י אומר שאין ההלכה כן מכח סתם מתניתין ואת"ל שיש משנה בב"ק שם מדובר בצריך לכלבו ולעפרו ובזה א"ש הכל

והנה הקשה הרמב"ן עוד מה הגמ' אומרת שלומדים ממילה ובת כהן הרי המקור מכל הבערה וחבלה והנה מה שהקשה הרמב"ן מחובל מבואר מדבריו וכן הוא בלשונו שם שגם שוחט לרש"י זה משאצל"ג ובפשוטו מה שכתב רש"י שזה משאצל"ג הוא מצד שס"ל שהמלאכה מה שיצר שהגוף יהיה ללא הנשמה ולכן צריך שיהיה לו צורך בזה שהגוף מת ולא צורך לדם ולפ"ז הוא רק סברא בחובל ולא בשוחט שרוצה שהבהמה תהיה מתה וצ"ע הבנת הרמב"ן ברש"י שזה סברא על כל שוחט ועוד אפש"ל שהרי אולי באמת זה לא מאבות מלאכה ורק מהא דהתורה אסרה במקומות מסוימים זה כך ועדין קשה מה שהקשה רעק"א לענין הבערה שלמה צריך ללמוד מהבערת בת כהן ולא מהלאו של לא תבערו ויתכן שבאמת משכח"ל אופן שזה תיקון ולא קלקול כגון עצים שעומדים להסקה וכמו שהארכנו לעיל סק"ג שללא חיסרון של מקלקל הוי כאן צל"ג ורק שסתם הבערה הוא קלקול ולכן הלימוד רק מבת כהן וכעין זה ביאר במהר"מ שי"ף בסנהדרין שם ועיין עוד לקמן משנ"כ בס"ד

**שיטת הרשב"א בב"ק**

ה] עיין רשב"א בב"ק שנקט על דרך תוס' שר"י ור"א נחלקו אליבא דר"ש שנתחדש שמקלקל חייב האם גם קלקול גמור או שצריך תיקון קצת אמנם ביאר כרש"י שהמקור שמקלקל חייב לר"ש כי כל מילה והבערת בת כהן וכן כל חובל ומבעיר זה תיקון חוץ מגופה של מלאכה ובהכרח שמקלקל חייב וצ"ע א"כ מה יעזור תיקון קצת הרי זה חוץ מגופה של מלאכה וצ"ל על פי דברי הר"ן בסוגין שמלאכה ללא שום צורך זה מלאכה של שטות וגרע מסתם מקלקל ולזה יתכן שעוזר גם תיקון לא מגופה של מלאכה [והנה לפ"ז היה מקום לומר שלר"י כה"ג הוי תיקון גמור אלא שלפ"ז אין שום מחלוקת בין ר"י לר"ש ודו"ק]

**שיטת הרמב"ן בביאור סוגין**

ו] עיין רמב"ן בסוגין וכן הוא בשטמ"ק בב"ק בשם הרא"ה וכן הוא בחידושי הראב"ד שם שמחלוקת ר"א ור"י זה אליבא דר"ש שמקלקל חייב והטעם דצריך לכלבו בעלמא זה מקלקל כי אין דרך בני אדם לחבול לצורך זה אמנם ר"י ס"ל שגם בחובל ומבעיר שחייב עדין יש חיסרון של אינה צריכה לגופה ולכן צריך צריך לכלבו ולאפרו שיחשב צריך לגופה ועיין ברמב"ן שהוסיף שהמקור למקלקל בחבורה שחייב לר"ש הוא מצד שמילה והבערת בת כהן הדבר מצד עצמו זה קילקול ומה שלר"י זה תיקון הוא מצד המצוה שזה אינו מגופו של מלאכה ולר"ש זה לא סיבה להחשב תיקון [אמנם כל מבעיר וודאי שזה תיקון בגופה של מלאכה שהאש הוא מגוף המלאכה ולא דבר חיצוני ודלא כרש"י] ועיין רמב"ן שהוסיף שמילה או מבעיר אש לצורך בישול הפתילה וודאי שלא הוי אינה צריכה לגופה דהרי הוא צריך שהתינוק יהיה מהול והוא צריך את האש לבשל הפתילה לצורך שריפת הבת כהן ופשטות הרמב"ן שעצם המיתה פטור עליה אמנם בריטב"א מפורש שבכל חיבי מיתות אסור בשבת והוי צל"ג

ובדעת ר' אבהו שחייב אפילו מקלקל גמור שצ"ע הרי אין מקור לחייב באינה צל"ג וביאר או שר"י בא לבאר כוונת ר' אבהו או שס"ל שכיון שפטור מקלקל ומשאצל"ג זה מצד מלאכת מחשבת א"כ עד כמה שמקלקל חייב ולא צריך מלאכת מחשבת ה"ה משאצל"ג חייב עליה עוד תירץ שעד כמה שמקלקל חייב א"כ מה שרוצה להבעיר או לחבול זה עצמו צריכה לגופה דמקלקל כמתקן עכ"ד וצ"ע למה הוא לא סברא מוכרחת שאם עושה לצורך לחבול בחברו וזה רצונו הוא צל"ג שרוצה את החבלה וצ"ל שכיון שיסוד הדין צל"ג הוא שיהיה לו תועלת חיובית מגוף הדבר כה"ג וודאי לא חשיב שקיבל תועלת חיובית מה ששמח שחברו חבול וגרע שאין זה בגדר תועלת כלל ולכן גם כשביאר כך בר' אבהו הוסיף שמקלקל כמתקן דהינו שהחשיבה התורה הקילקול כתועלת חיובית ודו"ק

**בחילוק שהוי גופה של מלאכה לעניין צל"ג ולא לענין מתקן**

ז] ועיין חידושי הר"ן שתמה על הרמב"ן שכיון שס"ל שצורך של מצוה זה לא מגופה של מלאכה ולכן לר"ש חשיב מקלקל כי התינוק חבול א"כ כ"ש לעניין הדין צריכה לגופה שהצורך של קיום המצוה לא יחשב צורך מגופה של מלאכה ומה פתאום לחלק בינהם [ואין זה דומה לסברת הרמב"ן לעיל שאם רוצה לחבול וחייב על זה הוי צל"ג ששם רצונו הוא החבלה אבל כאן רצונו הוא המצוה שזה חשיב לא מגופה של מלאכה] ומכח זה דחה דברי הרמב"ן והוא קושיא עצומה והיה מקום לומר שלגבי הנידון של צריכה לגופה שזה מצד צורך האדם כה"ג מצוה הוי תועלת חיובית מגופה של מלאכה אבל לענין מקלקל שזה תלוי מצד הדבר בעצם כה"ג זה לא מספיק מגוף הדבר לקבוע שזה תיקון וכעין שמצאנו בתוס' לחלק במקום שזה איסוה"נ ולא ידע מזה שחשיב צל"ג ולא חשיב מתקן

אמנם מדקדוק לשון הרמב"ן משמע שאין הקיום מצוה עושה שזה יהיה צל"ג אלא שבמילה חוץ מקיום המצוה חשיב גם שיש לו צורך בזה שהוא מהול אלא שמצד זה חשיב קילקול כיון שהתינוק נהיה חבול וכן בהבערה יש כאן צורך לעשות אש לבשל ויתכן מצד ההריגת בת כהן שחשיב שזה צורך אלא שזה עדין קלקול ומצד קיום המצוה שבדבר זה חוץ מגופה של מלאכה ויתכן שגדר הדברים שבכל מצוה יש את סיבת התורה שזה חשיב צורך אלא שקילקולו יותר מתיקונו ויש את קיום המצוה דהינו חובת האדם שזה חוץ מגופה של מלאכה ודו"ק

**בביאור דברי הבעה"מ**

ז,ב]ועיין בעה"מ שביאר שמילה זה אצל"ג כיון שזה סילוק הערלה וכן לעניין מיתת בת כהן שזה סילוק הרע מישראל אמנם מפורש בדבריו שזה רק מצד מקלקל אבל אם מקלקל חייב חשיב צל"ג ולכן במקום שזה יהי אצל"ג כגון הריגת מזיקין יהיה חייב ובהכרח צ"ל שזה וודאי גם הוא מודה שצורך המצוה מונח בו גם צורך בעצם המלאכה אלא שמצד זה הוי מקלקל ומצד המצוה שבדבר זה סילוק והכונה לכאורא שזה לא תועלת בגופה של מלאכה אלא שברמב"ן משמע שממילא יש כאן רק פטור מקלקל ובבעה"מ מבואר שממילא לגבי זה הוי אצל"ג ודו"ק ועיין סוגיא דמשאצל"ג שהארכנו בכוונתו בדין משאצל"ג

**באיזה מצוה לרמב"ן צורך מצוה הוא מגופה של מלאכה**

ח] והנה בפשוטו מבואר מדברי הרמב"ן שצורך המצוה של מילה והבערת בת כהן חשיב צריכה לגופה וצ"ע א"כ למה קורע על מתו נקט לעיל ק"ה: שזה אינה צריכה לגופה ולא משמע שכונתו כי לענין התיקון זה לא מגופה של מלאכה שכתב שזה אצל"ג ולא כתב שזה מקלקל ועוד צ"ע במוציא המת לקוברו למה הוי אינה צל"ג הרי יש כאן מצוה לקוברו וכאן הרי זה לא קלקול וכמו שהקשה הרשב"א ק"ה: והיה מקום לומר שרק מילה הוי כתיקון בגוף התינוק או בבישול פתילה שהיא מוכנה לשימוש ולפ"ז בשאר מיתות בי"ד זה לא כך וכבר הבאינו שמפורש בריטב"א לא כך ושמעתי לבאר שרק במקום שזה מצוה בחפצא כגון מילה או הבערת בת כהן וזהו המצוה שחפצא זה יהיה חבול או מת כה"ג חשיב שיש לו צורך בגופה של מלאכה משא"כ בקורע על מתו שזה דין על גברא או מוציא המת לקוברו שעצם ההוצאה זה הכשר מצוה ומה שיוכל לקים בזה מצוה זה דבר חיצוני ולא בגוף המלאכה וצ"ע בכ"ז

**בביאור שיטת הר"ן בביאור הסוגיא**

ט]עיין חידושי הר"ן שביאר שיסוד הדין אצל"ג שהמלאכה מתיחסת למטרה שהיא לא מגוף המלאכה ולכן היא מאבדת את חשיבותה ולפ"ז ביאר שצורך מצוה שהוא דבר רוחני אין בכוחו להטפיל המעשה אליו וממילא הוי צל"ג אלא שזה מקלקל כיון שאין כאן תיקון בגוף המלאכה וכן מבעיר לאפרו או חובל לכלבו שזה תיקון קטן אין המלאכה נטפלת לזה אלא שעדין בגוף המלאכה הוי קלקול ורק כאן שמקלקל חייב אפשר לחייב ומה שר"י הצריך צריך לכלבו דאל"כ שזה קלקול גמור הוא מלאכה של שטות ע"ש ור"א פליג ועד כמה שמקלקל חייב לא צריך שום תיקון ולכן לא קשה מהורג מזיקין ששם שזה שימוש חשוב המלאכה נטפלת לצורך זה ומאבדת את חשיבותה וצ"ב

**בביאור דברי רב אשי ובדברי התרוה"ד לענין מילה האם האב יכול למול**

י] הגמ' אומרת התם כדרב אשי דאמר מה לי לתקן מילה מה לי לתקן כלי מה לי לבשל פתילה מה לי לבשל סממנים עיין תוס' ורמב"ן שביארו שהכונה שהצורך שחוץ למלאכה או צורך המצוה הוא חשיב תיקון אמנם עיין רש"י דמשמע שכונת ר' יהודה לחלוק מסיבה צדדית שיש כאן מלאכת תיקון בנימול ויש כאן תועלת בפתילה שהיא מבושלת והאריך בזה התרוה"ד ס' רס"ה ועיין רמב"ן שהקשה א"כ יורד כל הראיה שר"ש לשיטתו ס"ל שמקלקל בחבורה חייב אמנם עיין מהר"מ שי"ף בסנהדרין שביאר שהרי מבואר שבעלמא חובל ומבעיר חייב ולרש"י הוא אצל"ג וכנ"ל ובהכרח שר"ש ס"ל שכה"ג במילה ובת כהן חשיב מקלקל ולשיטתו יש לו מקור אמנם ר"י הרי לא ס"ל שיש חידוש של מקלקל שהרי המשנה אומרת שכל המקלקלין פטורים ובהכרח שס"ל שתיקון הנימול זה תיקון וכן בישול הפתילה אלא שצ"ע שא"כ לר"י צורך מצוה זה גם לא תיקון ומה הגמ' לעיל אומרת שקורע על מתו לר"י חייב הרי תיקון מצוה זה לא תיקון וצע"ג ובדוחק צ"ל שר"י עצמו ס"ל שזה תיקון אלא דלדבריו דר"ש קאמר וצ"ע מנ"ל לגמ' שחלק גם מצד זה ואולי זה בכלל הסברא של מצוה

ועיין תרוה"ד ס' רס"ה שהביא דיעות שמילה בשבת אם אפשר ע"י אחר צריך ע"י אחר וביאר שזה לפי רש"י שכל התיקון מצד שתיקון התינוק זה תיקון כלי ובאחר זה הרי לא איכפת לו וממילא הוי מקלקל ועדיף לעשות בצורה שאין איסור ע"ש ועיין ביאור הגר"א או"ח ס' של"א שהביא מהתרוה"ד לדחות שכיון שקי"ל שמקלקל בחבורה חייב א"כ גם אין פטור פס"ר דלא ניחא ליה ולכאורא כוונתו לתוס' שס"ל שבשבת יש סיבה לפטור דלא הוי מלאכת מחשבת אמנם צ"ע הרי כל פס"ר דלא ניח"ל אפשר לדון מדין משאצל"ג והרי גם בחבורה הוכיחו הראשונים שפטור משאצל"ג ומשמע שס"ל שזה צל"ג וצ"ע הטעם [והנה לפ"ז צ"ל שיש כאן חיוב של תיקון מנא [דהחבלה לא קשורה לתיקון שבזה וכן בפתילה מצד בישול וכן הוא בסוגיא יבמות ו: ע"ש ויתכן שאינו מוכרח אמנם כן הוא בתרוה"ד]

**הוספות בסוגיא דמשאצל"ג ומקלקל בחבורה**

א]מבואר ברש"י שכל חובל הוי משאצל"ג ולכאורא כוונתו שהמלאכה זה מה שהורג את הבעל חי דהינו שנוטל נשמתו ולא ההפרדה של הנשמה מהגוף ולכן מה שצריך את הדם זה לא גופה של מלאכה וכן מבואר שיטת הבעל המאור ע"ש לעניין חובל וצריך לכלבו שכתב שהמלאכה בגוף והתיקון בדם וע"ש שכתב שמה שכה"ג לא הוי תיקון אפילו לר"י כי אין הדרך לעשות כן וא"כ בעיקר המלאכה הוי קילקול ורק בשרצים שזה הדרך הוי מלאכה

ובפשוטו צ"ע א"כ גם למאן דאמר משאצל"ג חייב עליה למה חייב בצריך לכלבו הרי המלאכה שהיא הריגת הגוף הוא קלקול ולכאורא זה דומה לדין חופר גומא ואין צריך אלא לעפרה שאפילו שיש לו תיקון שיש לו עפר אבל אין זה המלאכה והמלאכה שהיא הבנין כולו קילקול אמנם עיין ראב"ד בב"ק שהוכיח שצריך לכלבו זה לא עושה תיקון מהדין של חופר גומא ואין צריך אלא לעפרה שלא מועיל התיקון מה שיש לו עפר וצ"ע הדמיון הרי שם המלאכה כולו קילקול משא"כ כאן שהדם הוא חלק מהמלאכה וכן עיין תורי"ד ריש פרק שמונה שרצים שהקשה מגומא על צריך לכלבו ותירץ ששם עד כמה שאין לו צורך בבנין חשוב שאין כאן בנין כלל ועיין מאירי שחילק שדם אי אפשר אלא ע"י צורה זו משא"כ עפר אפשר ללא ליצור בנין ומדברי כולם נלמד שגם תיקון שנעשה מפעולת המלאכה ושהוא לא מגופה של מלאכה חשיב תיקון וא"ש דברי רש"י שהצורך בדם לר"י הוי תיקון אפילו שהמלאכה זה נטילת הנשמה של הגוף ומסתבר שזה רק בדבר שהדרך לעשות כן ודו"ק וצ"ע

ב]צ"ע מהי המלאכה במילה ולכאורא אין לבאר שזה מצד הדם שיוצא בשעת המילה דזה אינה צריכה לגופה דהרי אין ענין בדם זה שיצא ואע"ג דבדף קל"ד משמע שיש בזה ענין לכאורא וודאי שזה לא דאוריתא ודוחק לומר שזה המלאכה ויש לבאר שדנים את הדם שבערלה שהוא מחיה את שאר הגוף ובניתוק הערלה שזה כולל הדם שבתוכו זה נטילת הנשמה של הגוף ויש בזה תיקון לגוף שהערלה איננו בתוכו והיה מקום לבאר שהריגת הערלה זה עצמו הנטילת נשמה אמנם לכאורא אין זה יסוד המצוה אלא הפרדתו מהגוף וממילא הוא מת והוי אינה צריכה לגופה ועיין בעה"מ שנראה שדן מצד שני האופנים ובסופו כתב שאין זה תיקון בערלה אלא קלקול דהינו מה שהערלה מת ובתחילתו כתב שזה פעולת סילוק דהינו שלא חשיב תיקון בגוף ומבואר שיש כאן מלאכה בגוף ובהכרח כנ"ל שהוצאת הדם זה עצמו נטילת נשמה משאר הגוף וז"ב אמנם עיין תוס' בכתובות ה: שכתבו להוכיח שנטילת נשמה זה לא החלשת הגוף מהא דהגמ' אומרת שמציצת הדם לאחר המילה הוא איסור דאוריתא והרי אין לו ענין בחולשת הגוף וצ"ע למה לא הוכיחו מכל מילה ולכאורא דכל מילה יתכן לבאר שהנטילת נשמה מהערלה וזה עצמו המצוה אמנם עיין שטמ"ק שהיה אפשר לבאר שזה מצד גוזז וצ"ע. ולרמב"ם שחובל זה מצד מפרק לכאורא אין לבאר שהדם שבערלה הוא מפרק לענין הגוף ובהכרח מצד מיתת הערלה שזה וודאי נטילת נשמה אמנם שמעתי לבאר דאפשר לדון דהגוף הוא הנשמה של הערלה וא"כ הרי ס"ל לרמב"ן שתיקון בשמה זה גם עוזר וזה המלאכה בצריך לדם א"כ כאן יש תיקון לנשמה שהוא הגוף שהוא מהול ודו"ק ועיין לקמן סק"ז

ג]עיין תוס' שצורך מצוה לר"ש לא חשיב תיקון וצ"ע א"כ למה מוציא לולב לרה"ר חייב שלכן ביטלו הוצאה בשבת הרי זה יציאה לצורך מצוה והיה מקום לומר שרק בשורף עצים או הורג בת כהן שזה מעשה קלקול אין המצוה הופכת לתיקון אבל בהוצאה שאין בזה קלקול בזה גם צורך מצוה מספיק אמנם צ"ע דתוס' כתבו גם לגבי האיסור של בישול האבר שלכאורא אין בו שום תיקון ואם משום שללא ענין השריפה אין שום ענין בדבר זה א"כ גם בהוצאת לולב אין שום ענין חוץ מקיום מצוה ולכאורא צ"ל שכל מה שלא דנים מצוה כתיקון הכונה בתור הקיום מצוה שבו אבל וודאי שאפשר לדון את תוכן המצוה כרצון האדם ולכן אם תוכן המצוה הוא מעשה חבלה כגון מילה או שריפת בת כהן או קריעת בגד זה יחשב קלקול משא"כ מעשה תקיעה בשופר או נטילה בלולב תוכן המצוה אם נדון אותו כשימוש פרטי של האדם אין סיבה לא לחייב וצ"ע בזה

ד]הטור פסק דמשאצל"ג פטור ובכל אופן פסק שהחובל בחברו בשבת הוי קלבדר"מ והנה הרמב"ם גם פסק כן וביאר שזה לא מקלקל כי הוא תיקן אצל יצרו שחבל בחברו והקשו האחרונים שכל זה לשיטתו שפסק שמשאצל"ג חייב עליה אבל לטור שפטור הרי זה לא תיקון בגופה של מלאכה ועיין יש"ש שביאר שכיון שרוצה להזיקו הוי צריכה לגופה וכמו שביארנו לעיל ברש"י ודלא כרמב"ן אלא שצ"ע מאי שנא מקורע בחמתו שהגמ' אומרת שהוי אינה צריכה לגופה ולדעת התוס' שזה סברא מיוחדת דבמלאכות קלקול צריך תיקון בחפצא של המלאכה א"כ כאן זה לא שייך דמלאכת נטילת נשמה הוא לא ממלאכות קלקול ועדין צ"ע הרי זה מקלקל וקי"ל כר"י שצריך קצת תיקון וצ"ל שרצונו שחברו יחבל חשיב קצת תיקון וצ"ע שר"י הרי פטר ואולי כוונתו על שוגג וצ"ע

ה] עיין בה"ל סימן ש"מ שהביא מהפר"ח שהקורע מעטפה הוי קורע גמור ועיין בה"ל שלכאורא זה מלאכה שאצל"ג כי הקריעה במעטפה והתיקון במכתב והנה אם כרמב"ן וודאי צ"ע דהוי תיקון חוץ מגופה של מלאכה אמנם לתוס' שכל שהוא תיקון חיובי אפילו אם הוא חוץ לגופה של מלאכה הוי צל"ג ורק שבמלאכות קלקול צריך תיקון בגוף הדבר יתכן שכל זה כשהפעולה היא קלקול אבל כאן שזה עומד לקריעה ולא חשיבה קלקול כה"ג אין תנאי זה והדרינן לכלל הרגיל שהוי צל"ג ועיין בה"ל שם שדן עוד שזה תיקון לא במקומו והגמ' אומרת שאין חיוב בסותר אלא ע"מ לבנות במקומו ויתכן שכל כלל זה נאמר אם זה פעולת קלקול אבל פה שזה עומד לכך שיקרעו המעטפה וכך הוא דרך העולם וא"כ זה לא קלקול אין יסוד זה וכן לקרית מלך רב שאם התיקון נעשה מיד חייב ולכן בקורע על מתו חייב א"כ ה"ה כאן

ו]עייין ראשונים חולין י"ד שדנו בשוחט בשבת שהוא נהיה מומר ועיין ר"ן שנקט שהחילול שבת רק בסוף שחיטה ועד אז הוא לא נהיה מומר והביא שכתבו שכבר בתחילת שחיטה הוא חילל שבת ונהיה מומר וסוף השחיטה פסולה והקשה הר"ן הרי הוא תחילת השחיטה זה קילקול וא"כ אין כאן מלאכה עד סוף השחיטה שזה תיקון ועיין רעק"א במערכה שהקשה הרי זה מקלקל ע"מ לתקן דהרי יגמור השחיטה ולכאורא כוונתו שהרי רוצה להורגה וא"כ עד כמה שיגמור השחיטה גם תחילת הוצאת הדם שזה הנט"ש הוא תיקון וצ"ע ואולי אין לו ענין ביציאת הדם אלא בנשמה שזה סוף שחיטה ומצד הדם כתב הר"ן שזה מקלקל וצ"ע

ז]עיין מ"א ס' שכ"ח סק"ג דבעוקר שן לרפואה חייב אפילו אם מקלקל בחבורה פטור כי זה לצורך רפואה ועיין בה"ל שאם מצד הדם שיוצא זה אינה צריכה לגופה כי אין לו ענין בזה ולכאורא זה גם קלקול גמור ויש לדון שהשן הוי כאבר חי וע"י עקירתו הוא הרגו ולא הוי קלקול גמור כי יש לו ענין לתיקון הגוף אמנם לכאורא כיון שכל הענין לצורך הגוף א"כ זה תיקון שלא בגופה של מלאכה ויהיה פטור אמנם לתוס' שכל שזה תיקון חיובי לא איכפת לן שזה לא מגופה של מלאכה יהיה חייב דמסתברא דחשיב תיקון לגוף שהוא מתרפא

אמנם הערוני דאפשר לדון דהגוף הוא הנשמה של השן וא"כ לרמב"ן שכתב שכל שיש תיקון באחד מהדברים הנפרדים הוי צריכה לגופה א"כ כאן יש תיקון לנשמה שהיא לא כאובה והוי צריכה לגופה ובאמת שלפ"ז א"ש גם במילה דהוי מלאכה מצד הפרדת הגוף מהערלה שהגוף הוא הנשמה של הערלה ובגוף הרי יש תיקון שהוא מהול אמנם לבעה"מ ורש"י שדנו מילה כאצל"ג ויתכן הביאור דיסוד המלאכה הוא הריגת הגוף ולא הפרדה א"כ הוי אצל"ג ובאמת שם הגר"ז ציין לבעה"מ וצ"ע בכ"ז

ח]כתבו התוס' דחובל באיסורי הנאה או מבעיר איסורי הנאה הוי מקלקל כיון שאין לו תיקון ועייין מהר"מ שיף בסנהדרין שביאר שלא מספיק שאין קלקול אלא צריך תיקון וכאן הרי אין שום תועלת וכן באו"ש פ"ג מיו"ט ה"ט כתב שהאופה בצק של חלה טמא כדי שלא יחמיץ שאין בזה שום תיקון אפילו שאין בזה קלקול אין חיוב [ובדבריו מבואר שאפילו שמרויח שלא עובר איסור ואין כאן קלקול בעצם זה לא מספיק] ועיין נתיבות שלום סימן ל"א שהקשה מהטור שדן בסגירת תיבה שיש בה זבובים והרי אין לו שום ענין בזבובים וכן הביא מהר"ם מהכותב כדי לקרוע העור שחייב הרי אין לו שום תיקון בכתיבה וכן לענין חופר גומא ואין צריך אלא לעפרה שמבואר בגמ' שזה מקלקל וכתב המ"מ פ"א הי"ז שאם זה לא מקלקל אפילו שהוא לא צריך את זה הוא חייב ומבואר שלא צריך תיקון בפועל [ובאג"ט חורש סק"ו כתב שכל דברי המ"מ כי יש לו תועלת חיצונית שיש לו עפר] עכ"ד ולכאורא אין זה דומה לכאן כלל דשם אם אדם יצטרך זבובים או בור או אותיות כתובות יש לו פה יצירה משא"כ פה שזה אסור בשימוש א"כ אין כאן שום יצירה ברת תועלת אמנם באמת היה מקום לפטור באופנים אלו שכיון שבפועל זה לא עומד לשימוש אין זה יצירה חשובה אמנם אין זה ענין לדברי תוס' הנ"ל ובעיקר ברי התוס' היה מקום לומר שכל דבריהם כאן שזה מעשה קלקול בעצם

והנה תוס' ד"ה דאמר כתבו שמבשל פתילה לצורך הריגת בת כהן זה קלקול ולכאורא עיקר הסברא שזה לא תיקון אבל אין שום סיבה לומר שזה קלקול בפועל דהפתילה לא מקולקלת ולכאורא מבואר בתוס' שצריך תיקון וכיון שכאן התועלת זה קלקול א"כ חשיב שאין כאן תיקון ומבואר לכאורא כיסוד הנ"ל אמנם צ"ע שכאן נוצר פתילה בפועל וצ"ל שכאן זה סוג שימוש שעד כמה שלא מה שהאדם רוצה אין לו חשיבות של יצירה או שהצד שימוש אחר הוא רחוק מאוד וז"ב

ועיין בהערות מהגרד"ל (א) [נדפס סוף קרית מלך רב] שהקשה שתוס' ב. אומרים שהאיסור של אל יצא איש ממקומו במן הכונה שלא יוציא כלי לאסוף המן בשבת וקשה הרי לא ירד מן בשבת א"כ זה הוצאה שלא לצורך וחשיב כמו שזה לא תיקון ולא קלקול ולמה מתחיב אלא בהכרח שלא צריך תיקון אמנם לנ"ל אינו ענין כלל דודאי שיש פה תיקון דיש פה כלי ברה"ר לצורך שימוש וזה כמו תפיסת זבובים ואין זה דומה למבשל פתילה אם לא חשיב צורך כמו שביארנו. ועיין בכ"ז

ט]עיין בה"ל סימן ש"מ שדן לענין פתיחת מעטפה שגם אם משאצל"ג חייב אבל צריך ע"מ לבנות במקומו וכאן אין תיקון במעטפה הנקרעת ולכאורא דן להוכיח שהר"מ פסק לחייב גם אם זה לא במקומו שהרי חייב בכחס על השמן הפתילה והנר אמנם כתב שכל זה לרש"י שם שהשמן והנר זה לא הבמקומו של האש אבל לרבותיו של רש"י חשיבה במקומו של האש ולפ"ז אין ראיה שלא פסק כך אמנם צ"ע הנידון שהרי הר"מ פסק פ"א הי"ח מפורש שצריך ע"מ לבנות במקומו ובעיקר דבריו הרי קשה למה קורע בחמתו חייב הרי התיקון לא במקומו וכן בהריגת מזיקין ובהכרח כמו שביאר הקרית מלך רב שאם התיקון נעשה מיד אין כלל זה א"כ לכאורא גם במעטפה התיקון מה שזה ראוי לקריעה וזה נעשה מיד אמנם יתכן שהביאור שרק במקום שעצם המצב הוא מקולקל כגון סותר שכל התועלת מה שיבנה מזה אבל כאן שהתיקון הוא עצם המצב המקולקל זה לא שייך ולפ"ז יתכן שס"ל לבה"ל שכאן הנייר וודאי מקולקל ורק שיש לי תועלת צדדית וזה לא כמו מזיק שרוצה במיתתו ודו"ק וצ"ע אמנם עיקר סברת האחרונים שכה"ג שזה עומד שיקרעו כדי לקבל המכתב זה לא נדון שהדבר מתקלקל ולפ"ז יהיה משאצל"ג וצ"ע