57 נפלה לאור ונחמרו בני מעי_
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / טריפות

אור ליום ג' כ"ה שבט תש"ע

א] חולין דנ"ו:, אמר רבא כיון שהוריקה כבד כנגד בני מעיים בידוע שנפלה לאור ונחמרו בני מעיים וטרפה.

והנה דעת הרמב"ם ודעימי', דאף אם לא נודע לנו שנפלה לאור, מ"מ כל שהוריקה כבד כנגד בני מעים, אמרינן דודאי נפלה לאור ומתוך כך הוריק הכבד ונחמרו בני מעיים, והוי טריפה, אך דעת הרמב"ן ודעימי', דאינה טריפה אלא בשידוע שנפלה לאור, אך כל שאין ידוע שנפלה לאור, תולין הירקות בסיבות אחרות.

ובחי' הרשב"א מסיק כדעת הרמב"ם, והוכיח כן, ז"ל, שאת"ל דדוקא כשנמצאו ירוקין אחר נפילה לאור הא סתמא לא, לפי שיש לומר שיש שינוין באיברים לעתים מן התולדות או מחמת חולי, א"כ אף כשנפלה ונמצאו ירוקים לא נאסור, דהא לא אשכחן מידי דנתלה בי' לאיסור, אדרבה נתלי להקל ונימא שמא מן התולדות היא ולא מחזקינן אסורא, ותדע דהא נקב בריאה טריפה על כל פנים, ואפ"ה כי נמצאת נקובה היכא דמשמשא ידא דטבחא א"נ בשבא זאב ונטל בני מעי' והחזירן כשהן מנוקבים כשרה, משום דתלינן להקל וה"נ מאי שנא, ואדרבה כ"ש היא שהרי אין כאן שום טריפות ברור שהרי אפשר דמן התולדת או מחולי אחר הוא, אלא ע"כ יש לנו לומר דשנוי זה אינו מצוי בבני מעים אלא ע"י האור, וכל שנמצא בו חוששין לו, עכ"ל.

ב] ויל"ד כמה מילי בדברי רבינו הרשב"א ז"ל, חדא, דהגם דנימא דשנוי זה אינו מצוי בבני מעים שלא ע"י האור, וע"כ כל שנפלה ונמצאו ירוקים אסרינן לה, מ"מ י"ל דכשאין ידוע לנו שנפלה ונמצאו ירוקים, לא תלינן שנפלה לאור, דג"ז הוי מילתא דלא שכיחא כלל, שאין דרך העוף ליפול לאור, וע"כ תלינן שאירע שנוי זה שלא ע"י האור, וכ"ה מבו' בד' הרא"ש, ז"ל, אבל היכא דלא ידעינן שנפל לאור וחזינן שנשתנו בני מעיים, לא תלינן בנפילת האור דמילתא דלא שכיחא היא, אלא תלינן בשינוי הטבעים, שפעמים מחמת רוב שומן או רוב כחש משתנים, עכ"ל.

ואשכחן דכוותה במש"א לעיל דנ"א., ההיא אימרתא וכו' דהוו שדרן כרעיה בתרייתא, אמר רב יימר האי שיגרונא נקטי', מתקיף לה רבינא ודלמא חוט השדרה איפסיק וכו', הלכתא כרב יימר שגרונא שכיח חוט השדרה לא שכיח, וכתבו הרשב"א דכל שנפלה ודאי חיישינן לה, דכיון שנפלה ודאי שכיח פסיקת החוט, וע"כ אין תולין בשיגרונא, וא"כ הרי ה"נ י"ל הכא, דאף דכשלא ראינו שנפלה לאור ונמצאו בני מעי' ירוקין תלינן שאירע שנוי זה מטעמים אחרים, משום שנחמרו בני מעי' ע"י האור לא שכיח, מ"מ כל שנפלה לאור ושכיחא מילתא שיחמרו בני מעי', אין תולין הירקות בגורמים אחרים.

ג] עוד צ"ע בד' הרשב"א, דהנה משמעות ד' הרשב"א שם, דכל הא דאסרינן אף בשלא נודע שנפלה, הוא רק בשנמצאו ירוקין, אך כל שנמצאו אדומים ושלקן והוריקו, לא אסרינן אלא בשנודע שנפלה, ושלא כדעת הרמב"ם דאסר בזה אף בשלא נודע שנפלה, וכ"כ הש"ך סימן נ"ב סקי"ב, וצ"ע דא"כ ליקשי הרשב"א לנפשי', דכיון דאם הוריקו ע"י שליקה לא אסרינן בשלא נודע שנפלה, משום דתלינן שנשתנו מטעם אחר, א"כ מ"ט אם נודע שנפלה אסרינן אף שלא הוריקו אלא ע"י שליקה, ומ"ט לא תלינן להיתר, וכבר עמד בזה הפמ"ג ע"ד הש"ך שם.

ד] עוד צ"ע בזה, דהנה הרשב"א בהמש"ד כתב, ז"ל, ועוד יש לי לומר דאי אפשר להם לערב ולשנות עמהם ריאה, לפי שהירוק כולל ב' צבעים ירוק הנקרא ורי"ד שהוא ככרתי והשני הנקרא גרוג שהוא מוריקא וכו', אבל בריאה הירוק ככרתי אינו פוסל, דהיינו כר' נתן כדאמרינן לעיל ירוקה כשירה מדר"נ היכי דמי ככרתי, וכיון שזה בתולדתה נמצא בריאה מחמת שלא נבלע בה דמה, אין אותה מראה פוסל ואפילו בנפלה לאור, וכ"ש לפי גירסתן של גאונים ז"ל שא"א לפסול בו מן הסתם בשום פנים שהרי הכשרנוה למעלה מדר' נתן, אלא הירוק הפוסל בריאה על כרחין א"א אלא כעין גרוג שהוא כעין מוריקא, וההוא אפי' בלא נפילת אש טריפה ואפי' שמרנוה מיום הולדה ועד שעת שחיטתה ונתברר בבירור שלא נפלה לאור, הלכך א"א לשנותה עם לב וקרקבן וכבד בנפולה לאור, עכ"ל, וכעי"ז כתב הרשב"א בתוה"ב הארוך.

והנה בד' הרמב"ן והר"ן מפורש, דאף דמראה ירוק ככרתי אינו פוסל בריאה, מ"מ כשנפלה לאור ה"ה אסורה אף בשנמצאת ירוקה ככרתי, ומבו' בדבריהם דאזלי לטעמייהו דס"ל דכל שלא נודע שנפלה לאור ונמצאו בני מעי' ירוקין, לא אסרינן לה, אלא תלינן הירקות בגורמים אחרים, ואפ"ה אם נודע שנפלה לאור ונמצאו בני מעי' ירוקין אסרינן לה, וה"נ כל הא דמכשרינן מראה ירוק בריאה מדר' נתן, הוא רק בשלא נודע שנפלה לאור, אך כל שנודע שנפלה לאור תלינן לירקות בנפילתה, ומטרפינן לה.

אך הרשב"א דפליג אזיל לטעמי', דס"ל דאם כשלא נודע שנפלה לאור ונמצאו בני מעי' ירוקין לא אסרינן לה, הי' בדין דגם אם נודע שנפלה ונמצאו בני מעי' ירוקין נתלה בגורמים אחרים ולא תאסר, וע"כ כיון שאמרו בגמ' דמראה ירוק ככרתי אינו פוסל בריאה, ותלינן לה בדר' נתן, ע"כ אף אם נודע שנפלה לאור ונמצא מראה ירוק ככרתי בריאה, תלינן לה בדר' נתן, וזהו מש"כ הרשב"א בתו"ד דכ"ש לפי גירסתם של גאונים וכו', וכ"ה מפורש יותר בד' הרשב"א בתוה"ב.

והנה הש"ך בנקוה"כ סימן נ"ב לט"ז סק"ה הוכיח מד' הרשב"א בתוה"ב הקצר שדעתו, דאם נפלה לאור ונמצאת הריאה ירוקה ככרתי הוי טריפה, עיי"ש.

וצ"ע דלהרשב"א לטעמי' דס"ל דכל דשרינן היכא שלא ידענו שנפלה לאור, בדין להתיר גם בשידענו שנפלה לאור, היאך מצינו לחלק בדין מראה ירוק ככרתי שאם לא ידענו שנפלה אינו פוסל, ותלינן לי' בדר' נתן, ואם שידענו שנפלה ה"ז פוסל, ולא תלינן לה בדר' נתן, והדברים ק"ו, ומה בבני מעים שדרכן ליחמר ע"י נפילה, מ"מ אם הי' מקום לתלות הירקות בגורמים אחרים, ל"ה מטרפינן לה, כ"ש בריאה שאין דרכה ליחמר ע"י נפילה כיון שצלעותי' מגינות אותה, וע"כ אינה צריכה בדיקה, הרי דהגם דאם ראינו ששלט בה האש עד שנשתנה מראי' מטרפינן לה, מ"מ בדין שנתלה שנוי המראה בדר' נתן, ולא נטריף לה, ועי' פמ"ג ויד יהודה שם, וצ"ע בזה.

ה] ובמה שדימה הרשב"א להא דבנמצאת הריאה נקובה היכא דמשמשא ידא דטבחא או בשבא זאב ונטל בני מעי' והחזירן כשהן מנוקבים כשרה, משום דתלינן להקל, צ"ע, שהרי בחי' הרשב"א לעיל ד"י. כתב בשם רבינו יונה, ז"ל, ואי קשיא לך הא דתלינן לקולא בזאב והיכא דמשמשא ידא דטבחא, התם לפי שיש דבר לפנינו לתלות בו להתר ואין דבר לפנינו לתלות בו לאסור, עכ"ל, ולפ"ז הרי דכ"ז הוא בהני גווני, אך הכא הרי אדרבה יש דבר לפנינו לתלות בו לאיסור שהרי ראינו שנפלה לאור ואין דבר לפנינו לתלות בו להיתר, שהרי לא ראינו סיבה הגורמת לשנוי מראה הבני מעיים.

ויל"פ כן בדברי הר"ן שכונתו לחלק כן, עיי"ש שכתב דכשלא ראינו שנפלה ונמצאו בני מעי' ירוקין לא מטרפינן לה, ופירש הטעם, ז"ל, שהרי הירקות מצוי הוא תמיד בכבד מחמת חולי וכיון שלא ראינו שנפלה לאור למה לא נתלה בחולי דהא תלינן בזאב, עכ"ל, והרי שכתב דהא דכשלא ראינו שנפלה תלינן בחולי, הוא דומיא דהא דתלינן בזאב, ואפ"ה כשראינו שנפלה לא תלינן בחולי, ול"ד להא דתלינן בזאב, וזה מתבאר היטב עפי"ד רבינו יונה שהביאם הר"ן לעיל ד"י., דכל הא דתלינן בזאב הוא רק משום שאין דבר לפנינו לתלות בו לאיסור, וע"כ לא תלינן בחולי רק כשלא ראינו שנפלה, דבכה"ג דמי להא דתולין בזאב, דאף דהא דתולין בזאב, הוא משום שיש דבר לפנינו לתלות בו להיתר, הרי דה"נ הכא כיון שהירקות מצוי תמיד מחמת חולי, חשיב כיש דבר לפנינו לתלות בו להיתר, אך כשראינו שנפלה שיש דבר לפנינו לתלות בו לאיסור, אין תולין בחולי.

ואמנם הרשב"א בתוה"ב עמד ע"ז, ז"ל, ועוד נ"ל קצת סיוע לדבריהם, שאם אתה אומר שכל שלא נודע שנפלה לאור תולין בתולדה או במקרה אחר שאינו פוסל, א"כ אף כשנפלה לאור נמי, דהא רובא דאורייתא ורוב בהמות כשרות הן, וירקות זו אני אומר לא ירקות הפוסל אלא ירקות שאירע בכבד מן התולדה, גדולה מזו אמרו דאף בנקב שבבני מעים שעל כל פנים פוסל אם הי' מחיים, אפ"ה תלינן בזאב ובידא דטבחא, "אע"ג דהתם דוקא בדאיכא קמן מידי דניתלי בי' כזאב וידא דטבחא דממשמשי בהו, התם הוא דאיכא מידי דפוסל על כל פנים אי איתי' מחיים דבהמה, אבל הכא דליכא מידי דפסיל, דהא ירקות לא פסיל ואפי' איתי' מחיים אם הי' מחמת תולדה או מחמת חולי אחר, וא"כ אפי' ליכא מידי קמן למיתלי בי', כיון דלאו מידי דפסיל על כל פנים ניתלי להקל", עכ"ל, ושמא גם הרשב"א בחידושיו נתכוין לזה, וכמו שסיים דאדרבה כ"ש היא שהרי אין כאן שום טריפות ברור שהרי אפשר דמן התולדת או מחולי אחר הוא, עכ"ל, ושמא גם מה שלמד מתחילה מזאב, הוא מיוסד ע"ז, דהכא קייל טפי, כיון דליכא מידי דפסיל.

והנה אמנם לפ"ז ?

בהא דהוריק כבד כנגד בני מעים טריפה, נ' מד' הרא"ש דהוא משום דסוף בני מעים להוריק, וע"כ למד מזה דכ"ש דאם הוריק ולא הגיע לחלל דטריפה.

אך בד' הר"ן מבו', דאף אם איירי בשראינו שלא הוריקו הבני מעים, מ"מ אין הטעם משום סופו, אלא הטעם דכבר עתה איכא לקותא בבני מעים, אלא שאינו ניכר, דבני מעים קלים ללקות בנפילה, וע"כ אם לקה הכבד כ"ש שלקו בני מעים,, וע"כ לא למד מינה לדין הוריק ולא הגיע לחלל, ועיי"ש שכתב דאם הוריק הכבד לצד גבה כשרה, שזו דרך גבה נפלה ולפיכך הוריקה כבד ולא הוריקו בני מעים, וזהו לטעמי' דהא דהוריק הכבד טריפה, הוא משום דכ"ש שהוריקו בני מעים, וע"כ אם נפלה דרך גבה אי"ז כ"ש, אך לדעת הרא"ש ל"ש ה"ט, ואך דלדידי' לכאו' ל"ב לה"ט, דכל הא דסוף הלקות להתפשט לבני מעים, הוא רק בשהוריק הכבד במקום חיבורו לבני מעים, וז"פ.

במחנ"א בהגה' הטור סימן נ"ב עמד ע"ד הר"ן, דאם נאבדו בני מעיים, הרי בלא"ה היא אסורה, וכמש"כ הר"ן דהבדיקה מעכבת.

גם תמה ע"ד הר"ן דהבדיקה מעכבת, דאין מוכח מגמ' אלא דצריך לבדוק לכתחילה, אך מנלן שהיא מעכבת.

תפאל"מ דכל קו' הרשב"א היא רק בכבד דאסרינן אף שאין אנו רואים בבני מעים ריעותא משום שסופו וכו', וע"כ מדחי בטעם כ"ד אם יש לנו לתלות בדבר אחר, ולא לומר חששות רחוקות כנ"ל אמרינן.

אך שוב כתב דמל' הרשב"א בתוה"ב אלא ודאי דירקות שבלבד וכבד וכו', לא משמע כן.