חוקות הגויים קפא יג
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / חוקות הגויים קעח עד קפב

**­שיעורי הלכה**

**שיעור יג'**

**הדינים הנידונים:**

* הקפת כל הראש שמה הקפה.
* אי שרי במספריים או בתלישה.
* אם יש איסור לסרוק פאותיו שמא יתלוש.
* איש להקיף קטן אשה או גוי.
* אשה להקיף גדול, או קטן.

*יורה דעה*

*סי' קפא א-ד*

**הקפת הראש**

**ממורינו הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**השיעורים נמסרים במוצש"ק בית הכנסת 'בית תפילה' נוה יעקב ירושלים**

**[סעיף א]** פאות הראש הם שתים. סוף הראש הוא מקום חיבורו ללחי מימין ומשמאל.

[סעיף ב] בין שגילח הפאות בלבד, בין שגילח כל הראש עם הפאות, חייב.

## איסור הקפת הראש

בגמרא מכות (כ:), ת"ר פאת ראשו סוף ראשו ואיזהו סוף ראשו זה המשוה צדעיו לאחורי אזנו ולפדחתו. והקפה היינו שהוא עושה היקף בשיערו, שמאחר שהוא משוה צדעיו נמצא ששערות ראשו בהיקף אחד בעיגול. וא"כ היה מקום לומר שאם גילח כל שערות ראשו אין איסור, דהא אין כאן הקפה. אלא דילפינן בנזיר (מא.) דבמצורע כתיב 'ראשו' להתיר איסור 'לא תקיפו', אף שהוא מגלח כל שערות ראשו, ומזה ילפינן שבשאר אדם, אף כשמגלח כל שערות ראשו הוא חשיב הקפה ואסור.

[סעיף ג] אינו חייב אלא בתער. ויש אוסרים במספרים כעין תער, ויש לחוש לדבריהם.

## אי שרי ע"י מספריים

הנה שיטת הרמב"ם (ע"ז פי"ב ה"ו) שמותר ללקט הפאות במספריים, שלא נאסר אלא השחתה בתער. והתער הוא כשחותך ע"י הסכין בלבד, שחוד הסכין נצמד לעור וכך נחתך השיער, וזה נקרא השחתה שאינו משאיר מהשיער כלל. אבל ע"י מספריים, היינו שהסכין חותך ע"י חיתוכו בסכין השני, זה אינו אסור. וטעמו של הרמב"ם שמתיר ע"י מספריים, דס"ל שכמו שאמרו גבי זקן שאין איסור אלא בתער, ה"ה לגבי הקפת הראש שדינם שווה.

אבל התוס' (שבועות ב:) והרא"ש (מכות פ"ג ס"ב) חולקים, ודעתם שרק לגבי זקן שנאמר השחתה לכך אסור רק בתער, אבל איסור הקפת פאת הראש הוא אף ע"י מספריים. ושיעור האיסור הוא שמשאיר פחות מכדי לכוף ראשו לעיקרו, ובשם הגריש"א אמרו שהוא 5 מ"מ, אמנם נראה שזה רק לחומרה, שבשיעור זה ודאי ברור שכופלו לראשו, אבל באמת השיעור הוא קטן יותר וסגי גם ב3 מ"מ [ועי' נזיר לט: שקים להו לרבנן שבשבעה ימים השיער גדל בשיעור כדי לכוף ראשו, וזה ידוע שאין השיער גדל יותר מ3 מ"מ].

## תלישת שיער במלקט ורהיטני

והנה לגבי הזקן, מלבד מה שפטור במספריים משום שאי"ז השחתה, מבואר בגמרא שגם במלקט ורהיטני אין איסור, ואף דהוי דרך השחתה, שאם תולש את השיער הרי לא נשאר ממנו כלום, מ"מ אינו חייב משום דכתיב 'לא יגלחו', ובמלקט ורהיטני לא חשיב גילוח. וכתב רע"א (כן הוא בקצרה בגליון הש"ס שבועות ב:) שלדעת התוס' שאסור להקיף את הראש במספריים, מוכח דלא ילפינן ראש מזקן, א"כ ה"ה שיהיה אסור במלקט ורהיטני, דמהיכ"ת להתיר.

## אי יש ליזהר שלא לסרוק פיאותיו שמא יתלש

ומחמת כן ס"ל לרע"א שצריך ליזהר שלא לסרוק פיאותיו, כי יש לחשוש שיתלשו ויעבור על איסור הקפת הראש, וכמו שמצאנו בנזיר (משנה בנזיר מב.) שאסור לו לסרוק, דפס"ר הוא שיתלוש. וכך שלח במכתב לחתנו החת"ס.

ובחת"ס בתשובה (סי' קלט) כתב לו שאין לומר איסור זה מאחר שלא מצאנו לקדמונים שהחמירו בזה וגם ראה למורו ר' נתן אדלער שלא הקפיד בזה, וגם מוכח ממתני' דנזיר (שם) שאסרו לסרוק, משמע שבשאר אדם שרי.

## מחלוקת אם אסור אפילו שערה אחת או רק כשמסיר כולם

ולכן יצא לבאר טעם ההיתר. עפ"י דעת הרמב"ם (שם) שכתב 'פאה זו שמניחים בצדעים לא נתנו בו חכמים שיעור, ושמענו מזקנינו שאינו מניח פחות מארבעים שערות'. והנה יש להבין מהיכן הביאו שיעור זה של ארבעים שערות, שלא נתפרש שיעור בשום מקום. וצ"ל דס"ל שאיסור התורה זה רק אם מקיף כל שערות הראש, ולא משאיר אפילו ב' שערות, ולזה נתנו שיעור ארבעים שערות, כדי שיהיה ניכר שלא הקיף את הראש. ומעתה כתב החת"ס שכל שיש לו הרבה שערות אין לחשוש לסירוק, כי דוקא בנזיר חששו משום שגם בתלישת ב' שערות עובר איסור, אבל בהקפת הראש שאינו עובר עד שיתלוש ולא ישאר רק ארבעים שערות, לזה אין חשש, ולכך שרי לסרוק [ואף אם יש לו רק מ' שערות מ"מ כתב דשרי לסרוק, כיון שאין זה איסור אלא מדרבנן כדי שיהיה ניכר שלא הקיף ראשו].

והוסיף שם, שאף שמוכח מכמה ראשונים שאינם סוברים כהרמב"ם, ודעתם לאסור להסיר אפילו ב' שערות, וכן פסק השו"ע להלן (סעי' ט). מ"מ יש לומר שהם סוברים שאין איסור בהקפת הראש אלא בתער, דילפינן ראשו מזקנו, ולכך גם אין איסור ברהיטני, ולכך שרי לסרוק. ועל כרחך צ"ל או זה או זה, דאל"כ למה רק גבי נזיר אסרו לסרוק וכנ"ל.

אלא שרע"א (עיי"ש בסי' קמ שמתוך דברי החת"ס מובן מה שהקשה עליו רע"א) הקשה עליו, איך תפס שמוכרח שא"א לומר ב' חומרות, גם שאסור במספריים וגם שאסור להסיר אפילו שערה אחת, דהא כן דעת השו"ע להדיא, שפסק להלן (סעי' ט) וכל רוחב מקום זה לא תגע בו יד, והיינו דפסק דלא כהרמב"ם, וגם פסק כאן שיש לחוש לדעת התוס' והרא"ש לאסור להקיף במספריים. נמצא שהשו"ע החמיר כב' דעות אלו, וא"כ לדעת השו"ע צ"ב איך יהיה מותר לסרוק במסרק.

ובאמת כל עיקר יסודו של רע"א שהדבר תלוי זה בזה, ואם אסור במספריים ה"ה דאסור במלקט ורהיטני, דמאחר דלא ילפינן מזקן, מהיכ"ת להתיר מלקט ורהיטני, כבר כתב החת"ס שמהתוס' בשבועות (ב:) מוכח שאין זה תלוי בזה, דהעלו צד שיהיה אסור במלקט ורהיטני ולא במספריים. ולפי"ז כתב החת"ס דלא קשה דעת השו"ע דגם הוא ס"ל שאי"ז מחוייב שהדבר תלוי זה בזה [ונפק"מ בזה, שלדברי החת"ס בסי' קלט דיש להקל בצירוף ב' הדעות, א"כ יהיה מותר להוריד במספריים שערות כשיש לו יותר ממ' שערות. אבל מאחר שמוכח בשו"ע שיש להחמיר בזה ובזה, וההיתר הוא רק דיש לחלק בין מספריים למקלט ורהיטני, לכן ברור שאין להתיר ע"י מספריים].

ולעניין הלכה החזו"א הסכים עם החת"ס [כ"כ מרן הגרח"ק שליט"א בספר טעמא דקרא בסוף הספר הנהגות מהחזו"א], שאין איסור לסרק הפאות, משום שאין איסור במלקט ורהיטני בפאות הראש, וכן מנהג העולם שלא החמירו בזה.

ובשו"ע מסיק שיש לחוש לדעת התוס' והרא"ש שיש לאסור אף במספריים, ועי' בגר"א שהביא שכן מוכח בגמרא בנזיר (מא.), וכמו שכתבו התוס' שם (מא: ד"ה השתא). ומאחר שמוכח כן בסוגיא על כן היא שיטה עיקרית, וגם השו"ע הסכים לחוש לשיטה זו, וכיון שהוא איסור דאורייתא בודאי מחוייבים להחמיר ואין להקל במספריים כלל.

[סעיף ד] גם הניקף חייב אם סייע בדבר, שמטה עצמו אליו להקיפו, אבל איסורא איכא אף על פי שלא סייע, לפיכך אסור להיות ניקף אפילו על ידי עובד כוכבים.

## איסור ניקף

כבר נתבאר לעיל (שיעור יא) לגבי כתובת קעקע וקרחה, שגם כשאינו מסייע עובר באיסור, ורוב הפוסקים סוברים שהוא אסור מהתורה, רק שאינו לוקה על זה כיון שאין בזה מעשה.

[סעיף ה] המקיף את הקטן, חייב. **הגה: אבל מותר להקיף את העובד כוכבים או את האשה. ויש מסתפקים בדבר. וקטן מותר להיות ניקף מן העובד כוכבים.**

## איש להקיף הקטן

הנה הוא מחלו' בגמרא (נזיר נז:) אם מקיף קטן יש איסור או לא, דעת רב הונא שאסור להקיף הקטן דאף שאינו בר חיובא, לא מקיש מקיף לניקף, לכך אסור להקיף אף כשהוא אינו בר חיובא. אבל רב אדא בר אהבה סבר דמקישים מקיף לניקף, וכיון שקטן לאו בר חיובא הוא ואינו חייב בהקפת ראשו, לכך גם אין איסור למקיף את הקטן.

## להקיף אשה וגוי

והנה לשיטת רב הונא שלא מקיש מקיף לניקף, לכאורה יש לאסור לגדול להקיף גם אשה וגוי שהרי לשיטתו המקיף חייב, אף כשהניקף אינו בר חיובא. ונחלקו בזה בעלי התוספות, שבתוס' בשבועות (ג. ד"ה ועל) מבואר דס"ל שלדעת רב הונא אסור לגדול להקיף לאשה. אבל בתוס' בנזיר (נז: ד"ה ורב אדא) כתבו להסתפק אם גדול שרי להקיף לאשה אף לדעת רב הונא. והרא"ש (הובא בנימוק"י מכות ד.) כתב שדוקא קטן אסור ולא אשה, דהטעם שאסור לדעת רב הונא להקיף את הקטן, זה משום דאתי לכלל חיובא.

והנה יש מקומות שרוצים לבדוק את כשרות מכונות התספורת אם הוא כתער שהסכין נוגע בבשר או לא, והיו שבדקו בגב היד, אלא שנתעוררו שאין זה בדיקה ברורה, מאחר שהעור ע"ג היד עב יותר ושמא, עור הפנים שהוא רך יותר נכנס ברשת המכסה את הסכינים, והסכין תגע בעור, לכך העדיפו לבדוק את כשרות הסכין על עור הפנים של גוי.

אמנם ברמ"א כאן אף שהביא בתחילה דעת המתירים להקיף גוי ואשה, מ"מ כתב שיש מסתפקים בדבר, וא"כ לכאורה אין לעשות כן לכתחילה. מיהו הש"ך (ס"ק ד) מסיק כדעה ראשונה וכמו שהביא מהלבוש והב"ח. ואף שבגר"א חשש קצת לדעה השניה לאסור, משמע מדבריו שיש לחלק בין אשה לגוי, דלעניין להקיף אשה יש מקום להחמיר עפ"י דעת התוס' בשבועות אבל בגוי אין להחמיר וכמו שכתבו התוס' בנזיר להתיר בגוי משום דכתיב ראשיכם, דמשמע למעט גוי.

[סעיף ו] אשה אינה במצות הקפה, וי"א שאף על פי שמותרת להקיף פאת ראשה, אסורה להקיף פאת ראש האיש, ואפילו הוא קטן.

## אשה להקיף גדול

אשה להקיף גדול, הנה לדעת רב הונא דלא מקיש מקיף לניקף, א"כ אף שהניקף עובר מ"מ האשה שאינה בת חיובא יכולה להקיף את הגדול [רק יש חשש משום לפני עוור כדלהלן]. אבל לדברי רב אדא בר אהבה דמקיש מקיף לניקף, א"כ אסור לאשה להקיף גדול מאחר שהניקף בר חיובא.

## למ"ד דשרי לאשה להקיף גדול קשה דמסייעת לעבירה

מיהו אף לרב הונא אסור לגדול להניח לאשה להקיפו, שהרי הוא עצמו עובר איסור, דאסור להיות ניקף אף כשאחר מקיף לו. ורע"א כתב שלכאורה אף לרב הונא יש איסור לאשה להקיף את הגדול משום 'לפני עוור', דאין לדחות שאין איסור משום 'לפני עוור' מאחר דאי"ז תרי עברי דנהרא שהרי ביד הניקף להקיף את עצמו, דהא מ"מ יש איסור דרבנן לסייע. וכתב רע"א דמ"מ נפק"מ במקום שבלא האשה היה הוא עובר על הלאו ומקיף לעצמו, א"כ עדיף שהאשה תקיף לו, שאם הוא יקיף לעצמו יעבור הוא על ב' לאווין גם של ניקף וגם כמקיף, וע"י שהיא מקיפה ראשו אינו עובר אלא בלאו אחד של ניקף, שהרי היא אינה עוברת, ונמצא שאין כאן מסייע, דאדרבה ע"י מעשיה היא מועלת לו שלא יהיה לו ב' לאווים.

## אשה להקיף קטן

ולדברי הרא"ש שהטעם שאסור להקיף קטן משום דאתי לכלל חיובא, צריך להבין למה לרב הונא שרי לאשה להקיף קטן, כמבואר בגמרא, והרי הוא ג"כ בכלל האיסור מאחר שיבוא לכלל חיובא, וא"כ מה החילוק בין להקיף גדול או קטן. וצ"ל שכל האיסור הוא דוקא באיש שמקיף קטן, שלא נתיר לו במי שראוי לבוא לאיסור, אבל אשה שאין לה איסור דעצמה, בזה לא העמידו לה איסור מחמת סברא זו שיבוא לכלל חיובא.

ומה שכתב השו"ע שאשה לא תקיף קטן, לדעת רוב הפוסקים הוא איסור רק מדרבנן, דהא לרב אדא בר אהבה ודאי שרי, דהא מקיש מקיף לניקף, וגם לרב הונא אין איסור, וכמבואר בגמרא שרב הונא אמר שחובה אשתו הייתה מקפת פאת ראש בניו. אלא דמבואר בגמרא דלטייה רב אדא, ולכך לא רצו שיעשו כן.