מראי מקומות ברכות רב  ח-יא
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות זימון וברכות הנהנין - הרב יהושע ננקסקי

**ברכות ר"ב ח-יא**

השלמה לענין מי פירות אי חשיבא זיעה יש ללמוד הסוגיא בחולין מקכ. תנן התם עד קכא

**ס"ח**

**★**מ"ט זיעה בעלמא.

והקשו הראשונים וכי גרע "ממיא דכולהו שלקי ככולהו שלקי" [לקמן לט] ותרצו:

1. שבמי בישול יש טעם הפרי חזק יותר ממה שיוצא ע"י סחיטה [רא"ש יח].
2. הכל תלוי בדרכו בכך, ואיה"נ דרכו בכך יברך העץ בין בסחיטה בין בבישול ואם אין דרכו בכך בשתיהם יברך שהכל [רשב"א].
3. רק בזב מאליו הוא מוגדר זיעה, אבל מה שיוצא ע"י **כתישה** ובישול חשיב כפרי [מאירי בפירוש אחד].
4. דמי פירות חשיב אשתני לגריעותא, ומי שלקות לעילוא ולכן מברכים כפרי [רבנו יונה ד"ה ומיא].
5. ירקות מה שיוצא מהם עיקרו עומד **לטבל בו הפת**, ולכן נידון כפרי משא"כ מי פירות [מרדכי, הסברא הוזכרה בר"י הנ"ל].
6. בשותה מי שלקות **לחוד** מברך שהכל, ומה שהוזכר "מי שלקות כשלקות" הכוונה שכשבירך על הירק פטר את מי הבישול ומיירי באוכל הפרי וגם את המים [רא"ה לט., וריטב"א].

★ לרא"ש הנ"ל גם פרי שדרכו בסחיטה ברכתו שהכל, וכן הוא בנשמ"א [נב.] וז"ל: "דאם יוצא ע"י סחיטה אע"ג **דדרך אותם פירות** **לסחוט** אפ"ה אינו מברך אלא שהכל".

וע"ע בחזו"א [לג-ה] "די"ל דהרא"ש מודה בפירות שדרכו בסחיטה שאם סחטן מברך העץ".

**★**ברא"ש "**ואפשר** שאם בישל הפרי ונכנס טעם הפירות בהם מברך וכו'", לשון זה הועתק בשו"ע ג"כ [דהיינו בלשון אפשר].

וע"ע בט"ז [ט].

וע"ע בלבו"ש וברע"א.

וע"ע בחזו"א [לב-ג].

וע"ע בנשמ"א [נב-א].

**★**שיטת בה"ג [הובא בתוס' ד"ה "האי דובשא דתמרי"] דהא דאיתא דעל דובשא דתמרי מברך שהכל דוקא בנתן לתוכו מים [ועל דובשא לחוד יברכו העץ].

א. עי' ברא"ש משום דדבש הוזכר בתורה [בתור שבח לפירות א"י] וא"כ הוי כיין ושמן [אשתני לעילויא] ולכן מברכים העץ.

וע"ע בפנ"י דס"ל לבה"ג דדובשא הוה כטרימא, והסוגיא דדובשא שמברך שהכל חולקת על טרימא, וס"ל דגם בטרימא מברך שהכל [דלא כמסקנת הגמ' דעל טרימא מברך העץ].

וזהו מה שאמרו **והלכתא** טרימא בפה"ע [הלכתא מכלל דפליגי].

ב. וברשב"א דלבה"ג מברך העץ זה רק **בזב מאליו** וכן הוא בב"י.

וע"ע בט"ז [ה] ובמשב"ז שם דבשאר פירות הסחיטה עדיפי טפי שיוצא יותר טעם הפרי, משא"כ בתמרים אדרבא מה שזב מאליו זה סימן ששומנו רב, עי"ש.

ג. הגהות אשר"י, שלבה"ג יברכו אדמה, דאשתני לגריעותא לא מוריד 2 דרגות אלא מעץ לאדמה, וה"ה שאר מי פירות יברכו אדמה.

ובפנ"י מבארו דלא גרע דבש הפרי מעלים ותמרות של צלף.

**★**והא דנתן מים מברך שהכל לבה"ג.

א. ברשב"א דחשיב "אזוקי מזיק".

ב. "בראש יוסף" שהכוונה **ששלק** את הפרי במים.

ג. בדובשא חשיב כאוכל ובנתן מים חשיב **כמשקה** ובשתיה מברך שהכל [כעין דברי התוס' גבי שכר] [נצי"ב].

★מוצץ פרי האם נידון כפרי וברכתו העץ או כנסחט מהפרי וברכתו שהכל.

ברע"א בשם הפר"ח דמברך העץ.

וע"ע ברש"ש [ב"מ פז:] שמוצץ פרי חשיב אוכל ולא משקה.

וע"ע במג"א [רג-א] גבי המוצץ יגידע"ס [שיש בהם שרף] דמברך שהכל.

וע"ע בנשמ"א [נא-ו].

וע"ע ביד אפרים על המג"א הנ"ל.

**★**עיין ברשב"א שהקשה למה לא יברכו העץ על **חומץ סתוניות**, הרי לא אוכלים את הפרי אלא רק את היוצא ממנו, ותירץ "ואולי נאמר דכיון שהסתוניות בעצמן וכו' הן גרועים מאד ואינם ראויין, גם היוצא מהם אע"פ שהוא יותר ראוי מהן עצמן, מכל מקום הוא גרוע כ"כ שאינו ראוי להקרות משקה אלא זיעה בעלמא".

ועי' בית מאיר [רב-ב] שלמד מזה על קפה ותה.

בסוגיא בחולין קכ:

**★**עיין חכ"צ [כ] דלמסקנא כל איסורי תורה משקה היוצא מהפרי אסור כגון **היוצא מן החדש**, ונלמד "מחלב חמץ ונבלה ושרצים", ורק לגבי איסור שלא בא מאליו [כגון הקדש] הגמ' דחתה, ובשביעית וחדש דאיסור הבא מאליו שפיר ילפינן.

ובפנ"י [קו"א בקידושין] פליג דהלימוד נדחה דאית לן למימר ערלה תוכיח.

וכעי"ז ברמב"ן חולין.

ולדברי החכ"צ צ"ב למה לגבי ברכות אמרינן זיעה בעלמא ולמדנו מתרומות דלא חשיב כפרי ולא משוים לשאר איסורים דחשיבי פרי, עי"ש מה שביאר וז"ל: "והשבתי על בעל לחם משנה בפי' המשניות זה לי כעזר שנים ועל מר בר רב אשי לא קשיא אמאי יליף לברכה מערלה ולא משאר איסורין שמשקין היוצאין מהן כמותן דלענין ברכה בעינן שיהא קרוי פרי וילפינן שפיר מערלה דכתיב בה פרי שאין המשקין היוצאין משאר פירות קרויין פרי, ועוד אפילו היה שייך למימר דבשאר איסורי מיקרי פירות אין לנו לברך עליו פרי העץ כיון שאינו פרי לכל הדברים, דבמטבע ברכות יש לנו לכנותו מוסכם וכולל לכל הדברים".

**★** בגמ' מבואר דמי פירות לא חשובים כפרי מסברא **דזיעה בעלמא**, וכן בפסחים [כד:], ובגמ' בחולין ילפי לה מקראי.

זו קושית תוס' בפסחים [כד: ד"ה אלא] עיש"ה.

ובר"ש תרומות [פי"א-ג] נשאר בצ"ע.

וע"ע באבי עזרי [מאכ"א פ"י כב] דיש לדון את המשקה מתרי אנפי.

א. בתור גוף הפרי וע"ז הגמ' בחולין מביאה מיעוט דאינו פרי.

ב. יש לדון מדין יוצא [אפי' שהמקשה אינו פרי אבל יצא מן הפרי].

וע"ז הגמ' אומרת סברא **דזיעה בעלמא.**

וע"ע ב"תורת זרעים" [עמ' קיב] בנו"א כי לולי הסברות של זיעה לא הייתי ממעט מהפסוק משקה די"ל דהם פרי, ורק אחרי הסברא דחשיב זיעה אפשר למעטו.