=ט - עוד בדיני גרדומין
קטגוריות: ש_ס / מ מנחות / מנחות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / ציצית מהדוב

**סימן ט**

**עוד בדיני גרדומין**

**א**

א] **מנחות ל"ח ב',** לא נצרכה אלא לגרדומין, דאי איגרדם תכלת וקאי תכלת ואי איגרדם תכלת וקאי לבן לית לן בה.

**והנה** הא דמפרשינן להא דתנן דהתכלת אינה מעכבת את הלבן והלבן אינו מעכב את התכלת, בגונא דאיגרדם אחד מן המינים, משמע דהא דמכשרינן בכה"ג, אי"ז משום דמהני בזה הכשירא דגרדומין שיתקיים בזה אף מצות המין השני, ול"מ דין גרדומין אלא להכשיר את המין שנשתייר, דבכה"ג אינם מעכבין זא"ז, - דאי נימא דמהני הכשירא דגרדומין שיתקיים בזה אף מצות המין השני, היאך מפרשינן לה להא דתנן דהלבן אינו מעכב את התכלת, הרי חשיב דאיכא גם לבן.

**אך** הנה בסימן ח' ענף ב' וג' נתבאר בדעת התוס' ועוד מקמאי דמהני דין גרדומין להכשיר אף את המין שנפסק, עיי"ש, וצ"ע דא"כ היאך מפרשינן כן להא דתנן דהלבן אינו מעכב את התכלת, הרי בכה"ג דגרדומין מתקיימת אף מצות לבן, ועמדו בזה הקר"א בסוגיין, והקדושת יו"ט בסימן ל"ו.

ב] **והנה** הרא"ש בסימן ז' כתב לפי' בתרא, דהכשר גרדומין כשנשתיירו ב' חוטין, הוא רק לדעת רבי דס"ל דמעכבין זא"ז ומצוה אחת הן ומועיל השלם לחבירו, אבל לרבנן דסברי דאין מעכבין זא"ז אלא בין יש לו תכלת בין יש לו לבן צריך שיתן ד' חוטין, אם נפסק החוט מעיקרו פסול, עכ"ל.

**וצ"ב** דאף דלרבנן אין התכלת והלבן מעכבין זא"ז, וי"ל דב' מצוות הן, הרי מ"מ ה"ז מעכב שיהיו ד' חוטין, ומצות ד' חוטין היא מצוה אחת, וא"כ מ"ט ל"מ ע"ז הכשירא דגרדומין.

**והגר"א** בסימן י"ב ס"א כתב לפרש בזה, ז"ל, כפי' הרא"ש דמ"ש אי אגרדום כו' היינו שנפסק חוט א' לגמרי, דלרבי דמצוה אחת הן מועיל השלם לחבירו אבל לרבנן דאין מעכבין בין יש לו בין אין לו לעולם צריך ד' חוטין אם נפסק א' מעיקרו, "ור"ל דלרבי אין מנין החוטין מעכב אלא שיהיה תכלת ולבן, אבל לרבנן אין תכלת מעכב רק שיהיו ד' חוטין", עכ"ל.

**ולכאו'** מכוון דבריו הוא דפליגי רבי ורבנן בהא דילפינן מדכתיב גדיל גדילים דבעינן ד' חוטין, דלרבנן דאין תכלת ולבן מעכבין זא"ז, בע"כ דהא דבעינן ד' חוטין הוא דין בפנ"ע, דאף לקיום מצות לבן או תכלת בעינן שיהיו בציצית ד' חוטין, אך לרבי דתכלת ולבן מעכבין זא"ז, הרי דמה"ט הוא דבעינן ד' חוטין, וליכא דין בפנ"ע דאף בלבן או בתכלת לחודייהו בעינן ד' חוטין,[[1]](#footnote-2) - וע"כ י"ל דכל הא דסגי כשנשתיירו ב' חוטין הוא רק לדעת רבי דלקיום מצות לבן סגי בב' חוטין, וכלפי דינא דהתכלת מעכב את הלבן נאמר דין גרדומין, דסגי לזה בגרדומי התכלת אף שלא נשתייר בהן כדי עניבה, אך לרבנן דלקיום מצות לבן בעינן שיהיו בציצית ד' חוטין, בעינן שישתייר בכל החוטין כדי עניבה.[[2]](#footnote-3)

**וצ"ב** דלכאו' כ"ז ניחא אי נימא דאף לרבי ל"מ דין גרדומין דמכח זה יתקיים אף מצות המין שנפסק, ואין מתקיים בזה אלא מצות המין שנשתייר, ול"מ דין גרדומין אלא לדין העיכוב דהלבן מעכב את התכלת, דבכה"ג דגרדומין אין הלבן מעכב, - אך למש"נ בדעת התוס' והרא"ש דלדעת רבי מהני דין גרדומין שיתקיים אף מצות המין שנפסק, וחשיב כמו שכל החוטין קיימין, צ"ע דא"כ מ"ט לדעת רבנן ל"מ דין גרדומין לקיום מצות ד' חוטין.[[3]](#footnote-4)

**ב**

ג] **ונראה** לפרש בזה, דהנה יש להסתפק לדעת רבי דתכלת ולבן מעכבין זא"ז, אם היינו דהוי חד חפצא דמצוה, וחד מינייהו בפנ"ע לאו מידי הוא, והוי כד' פרשיות שבתפילין, דפרשה אחת בפנ"ע לאו מידי היא, ואי"ז דין עיכוב בעלמא, או דלעולם הוי הלבן חפצא דמצוה וקיום בפנ"ע והתכלת חפצא דמצוה וקיום בפנ"ע, אלא שהן מעכבין זא"ז.

**ונראה** דיש ללמוד לזה ממש"כ הבעה"ע בהל' ציצית שער ב' ח"א עא: בהא דפריך לקמן מ' א' דלא יהא אלא לבן, ז"ל, ולא יהא אלא לבן, אפי' למ"ד מעכבין קא פריך, כלומר לא יהא בו תכלת אלא נדיננו כצמר לבן בלא תכלת וכו', ונהי דכולה מצוה לית בה פלגא דמצוה איכא איסורא ליכא, דאטו לבן בלא תכלת מי איכא איסורא, ולמ"ד דאין מעכבין מצוה נמי איכא איכא דקיים מצות לבן, עכ"ל, וכ"כ הבעה"ע גם בהמשך דבריו שם (עב:), ונתחדש בדבריו, דאף לרבי דהתכלת מעכב את הלבן, מ"מ אף היכא דאיכא לבן לחודי' ה"ז מועיל להתיר לאיסור כלאים, כיון דיש בזה פלגא דמצוה.

**ומבו'** להדיא בד' הבעה"ע, דאף לרבי דהתכלת והלבן מעכבין זא"ז, מ"מ כל חד מינייהו הוי חפצא דמצוה וקיום בפנ"ע, אלא שהן מעכבין זא"ז, וע"כ כשלא עשה אלא לבן, יש בזה להחפצא דהמצוה, וע"כ ה"ז מועיל להתיר לאיסור כלאים, דאי נימא דלבן לחודי' ל"ה חפצא דמצוה כלל, ודאי דל"ה זה מועיל להתיר לאיסור כלאים.

ד] **עוד** יש לסייע לזה ממש"כ הבעה"ע בריש שער ב', דאף לרבי דתכלת ולבן מעכבין זא"ז, היינו רק בטלית דאורייתא, אך בטלית דאורייתא סגי בלבן לחודי', וע"כ לא הוכיחו הרי"ף ורבינו ברוך לנידו"ז ממה שאמרו לקמן מ' ב' בשיראין דאו צמר או פשתן, עיי"ש.

**והרמב"ן** במלחמות בשבת כ"ה ב' כתב לדון כן, ועיי"ש שכתב לדחות לזה, ז"ל, שאילו היו התכלת והלבן מעכבין זא"ז, לא היו חכמים מצריכין להטיל אחת בטלית שא"א להטיל בה שניהם, שהרי אין באחד מהם זכר לקיום מצות ציצית, וכל דתקון רבנן כעין דאורייתא תקון, עכ"ל.

**ובדעת** הבעה"ע דס"ל דאף לדעת ברבי סגי בטלית דרבנן בחד מינייהו, נראה דאזיל לטעמי' דס"ל דהלבן הוי חפצא דמצוה וקיום בפנ"ע והתכלת הויא חפצא דמצוה וקיום בפנ"ע, אלא שהן מעכבין זא"ז, וע"כ י"ל דבטלית דרבנן לא החמירו חכמים שיהיו מעכבין זא"ז, ושפיר מתקיים מצות ציצית בחד מינייהו, אך אי נימא דמדאורייתא ל"ה לבן לחודי' חפצא דציצית כלל, רחוק לומר דתיקנו חכמים ציצית בטלית דרבנן דליכא דכוותה בדאורייתא.[[4]](#footnote-5)

**ג**

ה] **ונראה** עוד, דגם עיקר הא דאיכא להכשירא דגרדומין כשנשתייר מין אחד שלם, הוא רק מכח דגם תכלת לחודה או לבן לחודי' הוו חפצא דמצוה, אלא דהן מעכבין זא"ז, ובזה הוא דאמרינן דכיון דנשתייר מין אחד שלם מועיל השלם לחבירו, - אך אם מין אחד לחודי' ל"ה חפצא דמצוה כלל, ל"ה בזה להכשירא דגרדומין, דל"ה חשיב דנשתייר דבר שלם, כיון דמין אחד בפנ"ע לאו כלום הוא.

**ולפ"ז** נראה, דזהו הא דתנן דהלבן אינו מעכב את התכלת, ומפרשינן לה דהוא כגון דאגרדם לבן וקאי תכלת, אף דמכח דינא דגרדומין מתקיים אף מצות לבן, והיינו משום דעיקר הא דיש בזה להכשירא דגרדומין, הוא משום דאין הלבן מעכב לגמרי את התכלת, והתכלת שנשתייר חשיב כחפצא דמצוה שלם, וע"כ ה"ז מועיל להציל אף על הלבן, אך אם הי' הלבן מעכב עיכוב גמור על התכלת, דהתכלת בפנ"ע לאו מידי הוא, ל"ה בזה להכשירא דגרדומין, וזה בכלל מש"כ הקדושת יו"ט בסימן ל"ו, עיי"ש.

ו] **ועד"ז** נראה בביאור מש"כ הגר"א דהא דלרבנן לא מכשרינן כשנשתיירו ב' חוטין, הוא משום דלדידהו מנין ד' חוטין מעכב, והיינו דכיון דלרבנן איכא דין בפנ"ע דבעינן ד' חוטין, הרי דב' חוטין בפנ"ע לאו מידי הוא, ול"ה חפצא דמצוה כלל, וע"כ ליכא בזה להכשירא דגרדומין.

בתשו' הרא"ש מוכח דלדין החוטין הנשארים סגי במה שנשאר בהן כדי עניבה, ול"ב שישאר חוטין שלמים, וכ"ה מבו' גם בד' הב"י והכס"מ בדרך הא' והג' בדעת הרמב"ם, עיי"ש, אך בד' החזו"א בסימן ג' סוסק"א וסק"ז מבו' דבעינן שישאר מין שלם.

יש להסתפק בנפסק חוט תכלת וחוט לבן אם מהני, ומל' התוס' דהוי כאילו איגרדם תכלת ומקצת לבן, משמע קצת דבכה"ג כשר, אך החזו"א בסימן ג' סק"ה כתב דבעינן מין אחד שלם כולו, וכ"נ בל' השטמ"ק ובל' הרא"ש דמועיל השלם לחבירו, וכ"ה משמעות ל' הגמ' דאיגרדם תכלת וקאי לבן, - וכ"ה בד' המהר"י אבוהב שהביא הב"י בסימן י"ב דהי' מקום לומר דבנפסקו ב' חוטין יהא פסול דאחד לבן ואחד תכלת.

1. אך בכ' הגרי"ז בתו"ד נקט בפשטות דגם לרבי איכא דין בפנ"ע דבעינן גדיל גדילים, מלבד הא דבעינן ד' חוטין משום דהתכלת מעכבת את הלבן, וכתב לפ"ז דע"כ מהא דמכשרינן לרבי בדאיגרדם תכלת וקאי לבן, יש ללמוד דמהני דין גרדומין גם לקיום דינא דגדילים, וע"כ ה"נ יש להכשיר לדידן כשנשתיירו ב' חוטין שלמים, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-2)
2. וצ"ב היאך זה מתישב בל' הרא"ש שתלה לזה בהא דלרבי תכלת ולבן מצוה אחת הן, והמרדכי בסימן תתקל"ט כתב דהא דלרבנן ל"מ, הוא משום דב' מצוות הן. [↑](#footnote-ref-3)
3. וי"ל בזה, דכיון דהכשירא דגרדומין הוא רק כשנשתייר מין אחד שלם, ע"כ לדעת רבנן דאף לקיום מצות לבן או תכלת בעינן שיהיו ד' חוטין, הרי דכל דלא נשתיירו ד' חוטין לא חשיב כנשתייר מין אחד שלם, וע"כ אין בזה להכשירא דגרדומין. [↑](#footnote-ref-4)
4. והנה מצינו דבר חדש בס' ערוגת הבושם להר"א ב"ר עזריאל רבו של האו"ז ח"ג סימן ע"א עמ' 219 ועמ' 221, שעמד שם במה שאמרו בסוגיין דלרבי ילפינן מדכתיב וראיתם אותו דמעכבי אהדדי, ומבו' דבלא קרא ל"ה מעכבין זא"ז, ולרבנן ילפינן מדכתיב אותו דלא מעכבי אהדדי, ומבו' דבלא קרא היו מעכבין זא"ז, וכתב לפרש, דלרבי הוו תכלת ולבן ב' מצוות, וע"כ בלא קרא ל"ה מעכבין זא"ז, ולרבנן הוו מצוה אחת, וע"כ בלא קרא היו מעכבין זא"ז, עיי"ש, - ולפ"ז בע"כ דאף לרבי הוי לבן או תכלת חפצא דמצוה וקיום בפנ"ע, אלא שהן מעכבין זא"ז, דאם הוו חד חפצא דמצוה וליכא קיום בלבן לחודי' ובתכלת לחודי', אין לנו לחשבם כב' מצוות. [↑](#footnote-ref-5)