ט - בדין דם במ_ר
קטגוריות: ש_ס / נ נדה / נדה - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים מהדו_ב / שיעורים כתמים

**סימן ט**

**בדין דם במ"ר**

**א**

א] **נדה נ"ט ב',** האשה שהיא עושה צרכי' וראתה דם, ר"מ אומר אם עומדת טמאה ואם יושבת טהורה, ר' יוסי אומר בין כך ובין כך טהורה, ובגמ' שם אמרו דהלכה כר' יוסי.

**והנה** לעיל י"ד ב' פליגי תנאי בדין עד שאינו בדוק דרבי מטמא ור' יוסי מטהר, ותלינן לה בפלוגתא דר"מ ור' יוסי הכא בדם במ"ר, ופריך עלה דהא א"ר יוסי ב"ר חנינא כשטימא ר"מ בדם במ"ר לא טימא אלא משום כתם, ואילו רבי משום נדה קאמר, ומשני דאה"נ דהא דטימא ר"מ הכא הוא משום נדה.

ב] **והסד"ט** בסימן ק"צ סקס"ד הק', דמאי מדמינן דין עד שאינו בדוק לדין דם במ"ר, הרי הא דמטהר ר' יוסי הכא, הוא משום דאין דרך דם מקור לצאת עם מ"ר, ולא חיישינן דהדור מ"ר למקור דלא שכיח, ומשא"כ בעד שאינו בדוק שפיר י"ל דמטמא,[[1]](#footnote-1) ועיי"ש מש"כ בזה, ועמש"כ בזה הגר"ז בקו"א בסימן קפ"ז סק"ה, והחוו"ד בסימן ק"צ סקכ"ד, והפרד"ר בפתיחה לסימן ק"צ (עמ' קכ"ה ואילך).

**ב**

ג] **והנה** בטעמא דר"מ דמטמא בדם במ"ר כתב הר"ן בסוגיין ובתשו' סימן מ"ט דהוא משום דס"ל דחיישינן למיעוטא, ור' יוסי ס"ל דלא חיישינן למיעוטא.[[2]](#footnote-2)

**והחידוד** הלכות בסוגיין תמה ע"ז, דהרי אף דר"מ חייש למיעוטא, אי"ז אלא ספק, וא"כ אמאי מטמא ר"מ משום נדה, כמו שאמרו לעיל י"ד ב', ואין לומר דהוא משום דאיכא נמי חזקת דמים מן המקור, כמש"כ בפירש"י לעיל שם (ד"ה יושבת טהורה), דאכתי מ"ט לא נימא העמד רובא דלא הדרי מ"ר למקור כנגד רובא דרוב דמים מן המקור, והו"ל פלגא ופלגא, דאף דאיכא מיעוטא דהדרי מ"ר למקור, הרי נגד זה איכא נמי מיעוט דמים דאתו משאר אברים ולא מן המקור,[[3]](#footnote-3) ועד"ז הק' בתשו' הגרע"א מהדו"ק סימן ס"ב.[[4]](#footnote-4)

ד] **עוד** קשיא ע"ד הר"ן, ורמז לזה בתשו' חת"ס יו"ד סימן קמ"ח, דאם הא דהדרי מ"ר למקור אי"ז אלא מיעוט, והא דמטמא ר"מ הוא לטעמי' דחייש למיעוטא, א"כ מאי מדמי הגמ' לעיל דין עד שאינו בדוק לדין דם במ"ר, הרי שאני הכא דאי"ז אלא מיעוטא בעלמא, ומשא"כ בעד שאינו בדוק.

**ג**

ה] **והנה** התוס' לעיל י"ד ב' ד"ה ור' יוסי מטהר, כתבו דבע"כ דהא דמטהר ר' יוסי בעד שאינו בדוק הוא לגמרי, כ"ה דמטהר בדם במ"ר, ועיי"ש שכתבו דאין לומר דהגמ' מדמי דכ"ה דבדם במ"ר מטהר לגמרי, הכא בעד שאינו בדוק יטהר לכל הפחות מנדה ויעשנה כמו כתם, דא"כ מאי פריך הגמ' שם מהא דא"ר יוסי ב"ר חנינא דלא טימא ר"מ אלא משום כתם, הרי יש להחמיר בעד שאינו בדוק לה טפי מדם במ"ר.

**אמנם** הנה הרא"ש שם סימן ב' כתב בשם ר"ח דהא דטיהר ר' יוסי בעד שאינו בדוק הוא משום דם, אך מטמא משום כתם, אך בדבריו בפירקין בסימן א' בדין דם במ"ר מבו' דבדם במ"ר מטהר ר' יוסי לגמרי, וכ"ה מבו' בד' הטור בסימן ק"צ וסימן קצ"א, וצ"ב דהרי בגמ' מדמינן להו, וכמשה"ק התוס', ועמדו ע"ז הדברי חמודות בפירקין ורבים מן האחרונים.

**ומצאנו** שכבר עמד ע"ז בתשו' מהר"ם מר"ב ד"ב סימן ע"ו, ז"ל, אם לא נחלק כמו שחילק ר"י, דבאשה שהיא עושה צרכי' יש להקל דרגא אחת טפי, כיון שרגל"ד דמחמת מ"ר אתא, אמנם קשה ע"ז, דא"כ מאי פריך תלמודא והאמר ריב"ח כשטימא ר"מ לא טימא אלא משום כתם, ואלו רבי משום נדה קאמר, לישני דבאשה שעושה צרכי' יש להקל בה חד דרגא, אבל מורי אמר לי, דהא סברא הוא מטעם כ"ד לאסוקי חד דרגא מלטהרה לעשותה כתם, אבל מכתם לעשותו ודאי למשרף עלי' תרומה וקדשים לא משמע לי' לתלמודא, הלכך פריך שפיר, עכ"ל, וצ"ב.

ו] **והרמב"ם** בפ"ה מאיסו"ב הי"ז פסק בדין דם מ"ר כדעת ר' יוסי דטהור, ושם פ"ד הי"ט פסק בדין בדין עד שאינו בדוק כדעת רבי דכל שיש בו כגריס ועוד טמאה נדה, והרשב"א לעיל שם ובתוה"ב בית ז' ש"ד תמה ע"ז, שהרי הגמ' מדמי זל"ז, והיאך מזכי הרמב"ם שטרא לבי תרי.

**ד**

ז] **והנה** הרא"ש בסימן א' כתב דכל הא דמטהר ר' יוסי הוא ביושבת או בעומדת ומזנקת, אך בעומדת ושותתת אף לר' יוסי טמאה.

**והחזו"א** בסימן צ' סוסק"ג הק' ע"ז מהא דתלינן לעיל לדין עד שאינו בדוק בפלוגתא דר"מ ור' יוסי בדין דם במ"ר, ואם מודה ר' יוסי בעומדת ושותתת דטמאה, ראוי לטמא אף בעד שאינו בדוק, שהרי בעד שאינו בדוק ודאי אפשר שהדם מן המקור, אלא דאנו באין לטהר מחמת חזקה ולתלות הדם במקרה נעלמת, ובאופן זה טמא בדם במ"ר, שהרי עומדת ושותתת טמאה כיון דאפשר דהדור מ"ר, ולא מטהרינן אלא במזנקת או יושבת דבזה לא שכיח שיחזור מ"ר למקור, ועד"ז הק' החוו"ד בסימן ק"צ סקכ"ד, עיי"ש.

ח] **ובפשוטו** הי' נראה לישב, דהא דמודה ר' יוסי בעומדת ושותתת דטמאה, היינו משום דבכה"ג דרך הוא שיחזרו מ"ר למקור ויביאו דם, וע"כ בכה"ג אין לנו להסתפק כלל שמא יש לה מכה המוציאה דם בשעת הטלת מ"ר, והוי ככל הדם הנמצא דטמא, ולא מספקינן לי' כלל במכה.

**ולפ"ז** מתישב היטב הא דתלינן לדין עד שאינו בדוק בפלוגתא דר"מ ור' יוסי, דאף דמודה ר' יוסי בעומדת ושותתת דטמאה, הרי היינו משום דבכה"ג אין לנו להסתפק כלל שמא יש לה מכה, ול"ה כלל כעד שאינו בדוק, ולא מדמינן לעד שאינו בדוק אלא ביושבת או בעומדת ומזנקת דלא שכיח שיחזרו מ"ר למקור ויביאו דם, ובכה"ג יש לנו להסתפק שמא בא הדם ממקום מ"ר, והיינו לדעת רש"י משום שאין דרך המקור להוציא דם בשעת הטלת מ"ר, ולדעת התוס' הוא מדלא חזיא קודם עשיית צרכי', ועי"ז הו"ל כעד שאינו בדוק.

ט] **אך** הנה מד' הטור מוכח דלא כן, דהנה הטור בסימן קצ"א כתב דאיש ואשה שהטילו שניהם מים בספק ונמצא בו דם טהורה בכל ענין, והיינו דאף לדעת הרא"ש מודה ר' יוסי בעומדת ושותתת דטמאה, מ"מ באיש ואשה שהטילו שניהם מים דאיכא ספק ספיקא, טהורה אף בעומדת ושותתת, וכ"כ הב"י והב"ח שם בביאור ד' הטור, ועמש"כ הסד"ט שם סק"ג.

**ומקור** דברי הטור הוא, דכ"ה דלדעת ר"מ דמטמא בעומדת ומזנקת או ביושבת ושותתת, מ"מ באיש ואשה דאיכא ספק ספיקא מטהר, הרי דה"נ בעומדת ושותתת דאף ר' יוסי מטמא, מ"מ באיש ואשה דאיכא ספק ספיקא יש לטהר.

**והנה** אי נימא דהא דמודה ר' יוסי בעומדת ושותתת דטמאה הוא משום דבכה"ג אין לנו כלל להסתפק שיש לה מכה, א"כ הרי הדין נותן לטמאות אף באיש ואשה, שהרי לא חיישינן כלל למכה, וליכא ספק כלל שבא הדם מן האיש או ממקום מ"ר דהאשה, וה"ז ככל דם הנמצא דלא חיישינן שמא יש לה מכה ובא הדם ממנה.[[5]](#footnote-5)

**ובע"כ** מד' הטור דאף בעומדת ושותתת דמודה ר' יוסי דטמאה, שפיר יש להסתפק שמא יש לה מכה, והיינ משום דאף בכה"ג לא שכיח שיחזרו מ"ר למקור ויביאו דם, וע"כ ה"ז מספקינו שמא יש לה מכה, ואך דמ"מ כיון דבכה"ג אלים הצד שבא הדם מן המקור, מודה ר' יוסי דטמאה, וע"כ הוא דמטהרינן באיש ואשה דאיכא ספק ספיקא.

**ולפ"ז** הדק"ל דמ"ט תלינן לדין עד שאינו בדוק בפלוגתא דר"מ ור' יוסי, הרי מודה ר' יוסי בעומדת ושותתת דטמאה, משום דשכיח טפי שיבא הדם מן המקור, ועד שאינו בדוק דמי לזה.

**ה**

י] **והנה** דעת ר' יוחנן לקמן בסוגיין דבאיש ואשה עומדין מודה ר"מ דטהורה, דלא מטמא ר"מ אלא בחד ספיקא אבל בספק ספיקא לא אמר.

**ובתשו'** הגרע"א מהדו"ק סימן ס"ב, כתב להוכיח מהכא, דאף היכא דספק אחד אינו שקול וחשיב כודאי, מ"מ בצירוף ספק אחר הוי ספק ספיקא כמו סמוך מעוטא לפלגא, וע"כ אף דבחד ספק משוי לי' ר"מ לודאי, כמו שאמרו לעיל י"ד ב' דמטמא משום נדה, מ"מ בצירוף ספק אחר הוי ספק ספיקא, וכן הוכיחו הסד"ט בסימן ק"צ סקט"ו והאבנ"ז בחו"מ סימן ס"ז, ועמש"כ בזה הבית מאיר בצלעות הבית סימן י"ג.

**וקשיא** מזה על מש"כ התוס' בכתובות ט' א' ד"ה ואיבע"א דספק שאינו שקול אינו מצטרף לספק ספיקא, וא"כ מ"ט שרינן באיש ואשה עומדין משום ספק ספיקא, אף דאין הספק שקול.

יא] **ובעיקר** מש"כ הגרע"א ודעימי' דהא דשרי באיש ואשה עומדין הוא משום דספק שאינו שקול מצטרף לספק ספיקא, תמה המשכנות יעקב ביו"ד סימן מ"ב, דהרי אף אם ספק שאינו שקול מצטרף לספק ספיקא, מ"מ כל דב' הספיקות אינם שקולין ל"ה ספק ספיקא, כאשר כ"ה מבו' להדיא בד' הגרע"א שם, דרק כשספק אחד שקול הוא דהוי ספק ספיקא, וכ"כ הסד"ט בסימן קפ"ז סקט"ו, והכא כ"ה דהספק שמא בא הדם ממקום מ"ר דהאשה אינו ספק השקול, משום דחזקת דמים מן המקור, ה"נ הספק שמא בא הדם ממקום מ"ר דהאיש אינו ספק השקול,[[6]](#footnote-6) והיינו דהרי הא דחזקת דמים מן המקור, מהני אף כנגד ספק מעלמא, כמבו' בסוגיית הגמ' לעיל י"ד ב', דמהני זה לטמאות בעד שאינו בדוק, וא"כ ה"נ בדין דיועיל זה כנגד הספק שבא הדם ממקום מ"ר דהאיש, וא"כ מ"ט שרינן באיש ואשה עומדין משום ספק ספיקא,[[7]](#footnote-7) ועיי"ש שכתב דבע"כ סוגיית הגמ' הכא פליגא על סוגיית הגמ' לעיל, וס"ל דאף לר"מ אינה טמאה נדה.

יב] **ועד"ז** יש להעיר במש"כ בפירש"י לעיל י"ד א' דאם בדקה בעד שאינו בדוק וטחתו בירכה ומצאה עלי' דם, הו"ל תרי ספיקי ולקולא, חדא, דילמא לאו מן העד הוטח על יריכה, ואפי' את"ל דהוא מן העד, שמא כיון שאינו בדוק הי' עליו קודם לכן, ובתשו' הגרע"א שם כתב דאף דכשבדקה בעד הבדוק וטחתו ביריכה טמאה נדה, ואי"ז ספק, מ"מ ה"ז מצטרף לספק ספיקא.

**והנה** מסתימת ד' רש"י משמע דהא דבכה"ג הו"ל תרי ספיקי ולקולא, הוא לכו"ע, ואף לדעת רבי דבעד שאינו בדוק טמאה נדה, מ"מ כל דאיכא תרי ספיקי הוי לקולא, וקשיא דלדעת רבי דבעד שאינו בדוק טמאה נדה, הרי נמצא דכל ספק בפנ"ע אינו שקול וחשיב כודאי, וא"כ היאך מצטרפין ב' הספיקות לספק ספיקא.[[8]](#footnote-8)

**ו**

יג] **ונראה** לישב, דהנה בטעם הא דמטמא ר"מ משום נדה בדם במ"ר, כתב בפירש"י לעיל י"ד ב' ד"ה יושבת טהורה דהוא משום דחזקת דמים מן המקור, וכ"כ בפירש"י לעיל י"ד א' ד"ה משום נדה בטעם הא דמטמא ר"מ בעד שאינו בדוק, דהוא משום דחזקת דמים שם, וע"כ לא מספקינן מקמי הכי.

**ובד'** החידוד הלכות בסוגיין מבו' דה"ט דחזקת דמים מן המקור, הוא מדין רוב, דרוב דמים מן המקור.[[9]](#footnote-9)

**אמנם** הנה המגיני שלמה בכללי חזקה כתב דאין לפרש דהא דבעד שאינו בדוק טמאה נדה הוא משום רוב, שהרי ודאי איכא למיתלי בעלמא דאיכא רוב יותר, ועיי"ש שכתב לפרש דהא דטמאה נדה משום דחזקת דמים שם, היינו משום דכל דאיכא דבר המצוי לפנינו וחזינן שזה הי' שם אצל דבר המצוי תלינן בו, וע"כ כיון שבדקה במקור והי' העד שם ודאי ושם מצוי דמים, ואצל שאר דמים ל"ה ודאי, טמאה ודאי, דהוי כמו ספק לגבי ודאי, וכ"נ להדיא בפירש"י לעיל י"ד א' (ד"ה משום נדה), ז"ל, דכיון דחזקת דמים שם "לא מספקינן" במקמי הכי, - ולפ"ז מתפרש גם הא דמטמא ר"מ בדם במ"ר, דמדמינן לה להא דמטמא בעד שאינו בדוק, דהוא משום דדם המקור מצוי, וע"כ תלינן בדם המקור המצוי, ואין תולין בדם הכליות שאינו מצוי, דאין ספק מוציא מידי ודאי.

יד] **ולפ"ז** נראה דזהו הא דמדמי הגמ' דין עד שאינו בדוק לדין דם במ"ר, אף דהא דמטהר ר' יוסי בדם במ"ר הוא משום דאין דרך דם מקור לצאת עם מ"ר ולא חיישינן דהדור מ"ר למקור דלא שכיח, והיינו משום דאם דינא הוא דתולין בדם המקור המצוי דאין ספק מוציא מידי ודאי, ל"מ הא דלא שכיח דהדור מ"ר למקור, דמ"מ כיון דיתכן דהדור מ"ר למקור, הדר דינא דיש לנו לתלות בדם המקור המצוי, ואין לנו להסתפק שמא בא הדם ממקום מ"ר,[[10]](#footnote-10) ומהא דמטהר ר' יוסי בדם במ"ר, בע"כ דס"ל דל"מ הא דחזקת דמים במקור דמכח זה יש לתלות דהדם הוא מן המקור, וע"כ ה"נ לדידי' יש לטהר בעד שאינו בדוק.

**ז**

טו] **והנה** בתשו' חת"ס יו"ד סימן קמ"ח כתב בתו"ד במש"כ הר"ן דטעמא דר"מ דטמאה נדה הוא משום דס"ל דחיישינן למיעוטא, ז"ל, דודאי ר"מ דחייש בעלמא למיעוטא ומיעוטא כמאן דאיתא דמי, ודמי לעד שאינו בדוק, אע"ג דהכא ליכא רוב מתנגדו מ"מ כיון דחיישינן למיעוטא תליא זב"ז, עכ"ל.

**ונראה** זה מתפרש לפמש"נ, דטעם הפלוגתא בעד שאינו בדוק אינה בדרגת השכיחות שבא הדם מעלמא,[[11]](#footnote-11) דודאי לכו"ע יתכן דבא הדם מעלמא, והא דמטמאי רבי ור"מ משום נדה, הוא משום דחזקת דמים מן המקור, ואין לנו לתלות שבא הדם ממקום אחר שאינו לפנינו, ור' יוסי ור' חייא דפליגי ס"ל, דהגם דהמקור עשוי להוציא דם, מ"מ יש לנו לתלות שמא בא הדם ממקום אחר שאינו לפנינו, - ואשר ע"כ הוא דלר"מ לטעמי' דס"ל דמכח הא דחזקת דמים מן המקור אין לנו להסתפק שבא הדם ממקום אחר שאינו לפנינו, הרי דגם בגונא דאי"ז אלא מיעוט שבא הדם מן המקור, מ"מ אם אך חיישינן למיעוטא וצד המיעוט קיים, יש לנו להכריע כן מכח הא דחזקת דמים מן המקור, וזהו דמדמינן דין עד שאינו בדוק לדין דם במ"ר, אף דבדם במ"ר אי"ז אלא מיעוט דהדרי מ"ר למקור.

טז] **ובזה** מתפרש הא דמטמא ר"מ משום נדה, דאף דלמאן דלא חייש למיעוטא טהורה, משום דאי"ז אלא מיעוט דהדרי מ"ר למקור, מ"מ לר"מ דחיישינן למיעוטא וצד המיעוט קיים, מהני הא דחזקת דמים מן המקור דיש לתלות בודאי שבא הדם מן המקור, וע"כ היא טמאה נדה.[[12]](#footnote-12)

יז] **והחת"ס** שם כתב לפ"ז דר' יוסי דפליג ומטהר בדם במ"ר, אי"ז משום דס"ל דלא חיישינן במיעוטא, דא"כ ל"ה מדמינן לה לעיל י"ד ב' לדין עד שאינו בדוק, אלא אף דס"ל דחיישינן למיעוטא, כמבו' ביבמות ס"ז א', מ"מ ס"ל דטהורה, והיינו דלדידי' ל"מ הא דחזקת דמים מן המקור לטמאות, וזהו שאמרו לעיל י"ד ב' דהא דמטהר ר' יוסי בעד שאינו בדוק הוא לטעמי' דמטהר בדם במ"ר.[[13]](#footnote-13)

**ועיי"ש** שכתב לישב לפ"ז לד' הרמב"ם דבעד שאינו בדוק טמאה נדה, ובדם במ"ר טהורה, והיינו דכל הא דמדמי הגמ' לעיל דין דם במ"ר לדין עד שאינו בדוק, הוא רק לר"מ ור' יוסי דחיישי למיעוטא, אך לפ"מ דקי"ל דלא חיישינן למיעוטא, הרי דאף דבעד שאינו בדוק טמאה נדה, מ"מ בדם במ"ר טהורה,[[14]](#footnote-14) ויש להוסיף דכ"ה משמעות ל' הרמב"ם בפ"ה מאיסו"ב הי"ז דטעם הא דמטהרינן בדם במ"ר הוא משום דאין לחוש כלל שבא הדם מן המקור.

**ח**

יח] **ובזה** נראה לפרש מש"כ הרא"ש והטור דבעד שאינו בדוק טמאה משום כתם, ובדם במ"ר טהורה, אף דבגמ' לעיל מדמינן להו, ונתבאר לעיל מש"כ בזה המהר"ם מר"ב דלא מדמינן להו אלא לדעת ר"מ דבעד שאינו בדוק טמאה נדה, אך לדעת ר' יוסי דטמאה משום כתם לא מדמינן להו.

**ולמש"נ** נראה בביאורו, דלר"מ דבדקה בעד שאינו בדוק ומצאה דם טמאה נדה משום דחזקת דמים מן המקור ואין תולין הדם שהוא ממקום אחר, דאין ספק מוציא מידי ודאי, ל"מ הא דבדם במ"ר מסתבר טפי דהוי הדם ממקום מ"ר, דמ"מ כיון דחזקת דמים מן המקור, יש לנו לתלות דהדם הוא מן המקור, ואין ספק מוציא מידי ודאי, - ומשא"כ לדעת ר' יוסי דל"מ הא דחזקת דמים מן המקור, וע"כ אינה טמאה אלא משום כתם, הרי דבזה שפיר חלוק הוא דין עד שאינו בדוק דטמאה משום כתם משום דליכא תלי' מעליא, מדין דם במ"ר דטהורה משום דאיכא תלי' מעליא.

יט] **ויש** להוסיף, דהנה לעיל י"ד ב' א"ל ר' חייא לרבי דמטמא נדה בעד שאינו בדוק דאי אתה מודה שצריכה כגריס ועוד, וא"כ עשיתו כתם, והסד"ט בסימן ק"צ סקס"ד הק' דהרי מודה ר' חייא דשאני פחות מכגריס מיותר מכגריס, דבפחות מכגריס טהורה, וביותר מכגריס טמאה משום כתם, והרי דאף בעד שאינו בדוק עדיפא התלי' במאכולת משאר תליות, וא"כ מאי פריך לרבי, הרי שפיר י"ל דאף דבפחות מכגריס תולין במאכולת, מ"מ ביותר מכגריס דליכא תלי' מעליא טמאה משום נדה, ועיי"ש מש"כ בזה, וי"ל בזה למש"נ בסימן ח' סקכ"ח בביאור עיקר פירכת ר' חייא, עיי"ש.

**ולמש"נ** ניחא, דאף דהתלי' במאכולת עדיפא משאר תליות, מ"מ לדעת רבי דבעד שאינו בדוק טמאה נדה, משום דחזקת דמים מן המקור, ל"ה לנו לטהר אף בפחות מכגריס, דאף דבזה מסתבר טפי דהוי הדם ממאכולת, מ"מ כיון דחזקת דמים מן המקור, יש לנו לתלות דהדם הוא מן המקור ואין ספק מוציא מידי ודאי, - ומשא"כ לדעת ר' חייא דל"מ הא דחזקת דמים מן המקור, וע"כ אינה טמאה אלא משום כתם, הרי דבזה שפיר חלוק הוא דין יותר מכגריס דטמאה משום כתם משום דליכא תלי' מעליא, מדין פחות מכגריס דטהורה משום דאיכא תלי' מעליא.

**ט**

יט] **והנה** במש"כ הרא"ש דבעומדת ושותתת אף לר' יוסי טמאה, לא נתפרש בדבריו אם היינו דטמאה נדה, דבכה"ג מודה ר' יוסי לר"מ דטמאה נדה, או היינו דבכה"ג טמאה משום כתם.

**והנה** אי נימא דלא מטמא ר' יוסי בכה"ג אלא משום כתם, מתישב היטב הא דתלי הגמ' דין עד שאינו בדוק בפלוגתא דר"מ ור' יוסי בדין דם במ"ר, דלר"מ דמהני הא דחזקת דמים מן המקור, דמה"ט טמאה נדה אף דיש להסתפק שבא הדם ממקום מ"ר, ה"נ בעד שאינו בדוק טמאה נדה, אף דיש להסתפק שבא הדם מעלמא, אך לר' יוסי דל"מ הא דחזקת דמים מן המקור לטמאותה נדה, ואף בעומדת ושותתת אינה טמאה נדה, ה"נ בעד שאינו בדוק אינה טמאה נדה.

כ] **ואי** דתיקשי, דמנא לן דאף בעומדת ושותתת לא מטמא ר' יוסי אלא משום כתם, ודילמא בזה מטמא ר' יוסי משום נדה, וא"כ ה"נ בעד שאינו בדוק דדמי לה מודה ר' יוסי דטמאה נדה.

**אך** למש"נ ניחא, דהרי אף בעומדת ושותתת יש להסתפק דהוי הדם ממקום מ"ר, וכמש"נ לעיל סק"ט מד' הטור, ואי נימא דמודה ר' יוסי בזה דטמאה נדה, בע"כ דהוא מכח הא דחזקת דמים מן המקור, דע"כ תולין דהדם הוא מן המקור ואין תולין דהוא ממקום מ"ר, דאין ספק מוציא מידי ודאי, וא"כ הי' בדין דאף ביושבת או בעומדת ומזנקת תהא טמאה נדה, דהגם דבהני גווני איכא טפי למיחש שיש לה מכה, מ"מ כיון שאין המכה לפנינו, אין לנו לתלות בה,[[15]](#footnote-15) - ומהא דמטהר ר' יוסי ביושבת או בעומדת ומזנקת, יש ללמוד דס"ל דל"מ הא דחזקת דמים מן המקור לטמאותה נדה, וא"כ ה"נ בעומדת ושותתת אינה טמאה נדה, וכל הא דמטמא בזה ר' יוסי הוא משום כתם, ובטומאת כתם חלוק שפיר דין עומדת ושותתת מדין יושבת או עומדת ומזנקת, (וע"ד מש"נ לעיל סקי"ח וסקי"ט דבטומאת כתם שפיר יש לחלק כה"ג).[[16]](#footnote-16)

כא] **ויש** להוסיף, דלפ"ז נמצא דהא דמטמא ר' יוסי בעומדת ושותתת משום כתם, הוא ע"ד הא דמטמא בעד שאינו בדוק משום כתם, דאף דס"ל דל"מ הא דחזקת דמים מן המקור שתהא טמאה נדה, מ"מ כל דליכא תלי' מעליא היא טמאה משום כתם, וע"כ אף דביושבת או בעומדת ומזנקת דאיכא תלי' מעליא מטהרינן לה, מ"מ בעומדת ושותתת או בדם במ"ר דליכא תלי' מעליא מטמאינן לה משום כתם.

**ולפ"ז** מתישב טפי הא דמדמי הגמ' דין עד שאינו בדוק לדין דם במ"ר, דאף דבעד שאינו בדוק טמאה משום כתם ובדם במ"ר טהורה, הרי גם בדם במ"ר איכא גוונא דטמאה משום כתם, והוא בעומדת ושותתת, ודין עד שאינו בדוק דמי לזה,[[17]](#footnote-17) - ושוב מצאתי בעזה"י עיקר הדברים מבוארים בתשו' ושב הכהן ר"ס ל"ב, עיי"ש.

כב] **עוד** יש להוסיף, דהנה הרא"ש בסימן א' כתב בהא דפריך דדילמא בתר דתמו מיא אתא דם, הוא רק לדעת ר"מ, אך לדעת ר' יוסי ליכא למיחש להכי כיון דמטהר אף ביושבת ושותתת, והב"ח בסימן קצ"א כתב לפ"ז דכ"ז הוא ביושבת, אך בעומדת איכא למיחש דילמא בתר דמו מיא אתא דם, דהוי כעומדת ושותתת דמודה ר' יוסי דטמאה, ופירש כן בד' הטור שם.[[18]](#footnote-18)

**אך** הגר"ז בסימן קצ"א סק"א דקדק מל' הרמ"א שם דגם בהא דמתיר ר' יוסי בעומדת ומזנקת לא חיישינן להא דדילמא בתר דתמו מיא אתא דם, ועיי"ש במש"כ לפרש הטעם בזה.[[19]](#footnote-19)

**ולמש"נ** הוא מתפרש היטב, דכל הא דחיישינן דילמא בתר דתמו מיא אתא דם, הוא רק לדעת ר"מ דבשותתת טמאה נדה, וע"כ הוא דחיישינן דילמא בתר דתמו מיא אתא דם והיא טמאה נדה, אך לר' יוסי דבעומדת ושותתת אינה טמאה אלא משום כתם, לא חיישינן דילמא דבתר דתמו מיא אתא דם, כיון דאף בכה"ג אינה טמאה אלא משום כתם,[[20]](#footnote-20) וכבר כתב עד"ז הפר"ד בטו"כ סימן קצ"א סק"א.[[21]](#footnote-21)

**י**

כג] **ובזה** נראה לפרש טעם הא דמטהרינן באיש ואשה עומדין משום ספק ספיקא, אף דבחד ספיקא מטמא ר"מ משום נדה, ולא תיקשי מזה על מש"כ התוס' דספק שאינו שקול אינו מצטרף לספק ספיקא, וגם לא תיקשי דהכא בכל אחד מן הספיקות בפנ"ע טמאה נדה, ולכו"ע כה"ג ל"ה ספק ספיקא.

**והטעם** בזה, דאמנם אם הא דמטמא ר"מ בחד ספיקא משום נדה, הוא משום דרוב דמים מן המקור, הרי הו"ל ספק זה ספק שאינו שקול, והדין נותן דאינו מצטרף לספק ספיקא, - אך למש"נ עפי"ד המגיני שלמה דהא דמטמא ר"מ בחד ספיקא משום נדה הוא משום דחזקת דמים מן המקור ואין ספק מוציא מידי ודאי, הרי לעולם כל אחד מן הספיקות הוי ספק מעליא, והא דמטמאינן בכה"ג הוא משום דאין ספק זה מוציא מידי ודאי, ובזה שפיר י"ל דרק ספק דחד ספיקא אינו מוציא מידי ודאי, אך ספק דספק ספיקא מוציא מידי ודאי, וע"כ היא טהורה.[[22]](#footnote-22)

כד] **ועד"ז** מתפרש גם הא דמטהרינן בעד שאינו בדוק וטחתו בירכה, אף לדעת רבי דבעד שאינו בדוק טמאה נדה, והיינו משום דהא דמטמא רבי בעד שאינו בדוק הוא משום דחזקת דמים מן המקור ולא מספקינן במקמי הכי, דאין ספק מוציא ודאי, וכ"ז הוא בחד ספיקא, אך כל דאיכא ספק ספיקא הרי דספק דספק ספיקא מוציא מידי ודאי, וע"כ היא טהורה.[[23]](#footnote-23)

**יא**

כה] **ויש** להוסיף דהנה הש"ך בסימן ק"צ סקמ"ה כתב דמש"כ בפירש"י דבעד שאינו בדוק שטחתו בירכה הול תרי ספיקי ולקולא, היינו דבכה"ג אפי' רבי מודה משום כתם ולא משום נדה, אבל שתהא טהורה לגמרי א"א, דאי"ז ספק ספיקא מעליא, עיי"ש.

**ודבריו** מתפרשים היטב למש"נ, דעיקר מש"כ רש"י דהוו תרי ספיקי ולקולא, היינו דבכה"ג ל"מ הא דחזקת דמים מן המקור לטמאותה, משום דספק דספק ספיקא מוציא מידי ודאי, אך שפיר י"ל דאף בכה"ג אכתי היא טמאה משום כתם, כיון דאי"ז ספק ספיקא מעליא.

כו] **ועד"ז** נראה גם במה שאמרו בסוגיין דבאיש ואשה עומדין טהורה משום ספק ספיקא, והבינת אדם בשער הקבוע סימן נ"ג הק' דהרי הו"ל כספק ספיקא משם אחד,[[24]](#footnote-24) וכן הק' הבית מאיר בתשו' צלעות הבית סימן י"ג, ועיי"ש מש"כ בזה.

**ונראה** דזה מתישב היטב לפ"ד הש"ך, דאף ספק ספיקא דאינו מועיל בהל' ספק ספיקא, כעד שאינו בדוק שטחתו בירכה ה"ז מועיל לעמוד כנגד חזקת דמים מן המקור, ואינה טמאה נדה, וע"כ ה"נ באיש ואשה עומדין, אף דאי"ז ספק ספיקא מעליא, מ"מ ה"ז מועיל לעמוד כנגד חזקת דמים מן המקור, ואינה טמאה נדה, - והא דמטהרינן לה מכח זה, הוא משום דכל הא דפליג ר"מ על ר' יוסי וס"ל דבדם במ"ר טמאה, הוא משום דחזקת דמים מן המקור, אך כל דאיכא ספק ספיקא המועיל לעמוד כנגד חזקת דמים מן המקור, אלא שבאנו לטמאותה משום כתם, הרי דבזה מודה ר"מ דיש לתלות דהדם הוא ממקום מ"ר וטהורה.[[25]](#footnote-25)

**יב**

כז] **בעיקר** הא דמטמא ר"מ בדם במ"ר משום נדה, ונתבאר בדברינו דהוא משום דחזקת דמים מן המקור, וע"כ לא מספקינן במידי אחריני, דאין ספק מוציא מידי ודאי, (ובזה הוא דמדמינן דין דם במ"ר לדין עד שאינו בדוק), צ"ב, שהרי דעת רש"י ודעימי' דטהרת כתמים הוא משום הצד שהם מעלמא, ולא אמרינן דחזקת דמים מן המקור ואין ספק מוציא ודאי, ובע"כ דהא דמטמאינן בעד שאנו בדוק, הוא משום דבבדיקת עד דהוא מעיד על הדם שהי' באו"מ, רגל"ד דהוא מגופה, ולא תלינן דהוא מעלמא, וכמש"נ כן בסימן ח' סקי"ח בדין טחתו בירכה, והבאנו שם דכ"ה להדיא בד' הב"י בסימן ק"צ סל"ד, ובדם במ"ר הרי ליכא לה"ט, וא"כ מ"ט היא טמאה נדה, ול"ד לכל כתמים דמטהרינן להו מדאורייתא משום דתלינן שהם מעלמא.[[26]](#footnote-26)

**ולכאו'** צ"ל בזה, דדם הנמצא במ"ר חשיב כדם הנמצא ע"י בדיקת עד, משום דאמרינן דהדור מ"ר למקור ואייתו דם, והוו המ"ר כעד הנוטל את הדם.

כח] **אך** אכתי צ"ע, שהרי כל הא דאמרינן דהדור מ"ר למקור ואייתו דם, הוא רק לפי הצד שאין לה מכה, אך לפי הצד שיש לה מכה, הרי אין לנו לומר דהדור מ"ר למקור, ול"ה המ"ר עד כלל, וא"כ מ"ט היא טמאה.

**ושמא** יש ללמוד מזה, דהא דמטמאינן בעד, הוא גם בגונא דאין ידוע בודאי שבדקה בו, דמ"מ כיון דלהצד שבדקה בו הוא מעיד על מה שהי' באו"מ, לא תלינן דהדם הוא מעלמא, - וזהו דמדמינן דין עד שאינו בדוק לדין דם במ"ר, דהא דמטמאינן בעד שאינו בדוק, הוא משום דלהצד דל"ה מלוכלך יש עליו תורת עד, וה"נ בדם במ"ר להצד דהדור מ"ר במקור יש עליהן תורת עד,[[27]](#footnote-27) וצ"ע עוד בזה.

1. ועיי"ש שהק' עוד גם בהא דמדמי לר"מ דין עד שאינו בדוק לדין דם במ"ר, שהרי הא דמטמא ר"מ בדם במ"ר, הוא משום דדחיק לה עלמא ואמרינן דהדור מ"ר למקור, ובעד שאינו בדוק ליכא לטעם זה, - וצ"ב, דכל הא דבעינן לה"ט דדחיק לה עלמא וכו', היינו דאלמלי כן ל"ה מקום כלל לתלות דהדור מ"ר למקור, ורק משום דדחיק לה עלמא י"ל דהדור מ"ר למקור, אך ודאי דבעד שאינו בדוק הוא שכיח טפי דהדם הוא מן המקור. [↑](#footnote-ref-1)
2. בתשו' הגרע"א מהדו"ק סימן ס"ב ותשו' חת"ס יו"ד סימן קמ"ח הק' ע"ז מסוגיית הגמ' ביבמות ס"ז ב' דמבו' דר' יוסי חייש למיעוטא, וכ"כ התוס' והרמב"ן והרשב"א והריטב"א שם ולעיל מ"ד א' דר' יוסי חייש למיעוטא, והערול"נ בסוגיין כתב דהר"ן לטעמי' אזיל שכתב לעיל מ"ד א' דר' יוסי לא חייש למיעוטא, והא דס"ל בההיא דיבמות דאין העבדים אוכלין הוא משום דלא חשיב מיעוטא דמפילות למסמכי' למחצה דנקבות, וכ"ה מבו' בד' הר"ן בשבת קל"ה א' דר' יוסי לא חייש למיעוטא. [↑](#footnote-ref-2)
3. ועיי"ש שכתב דלדעת התוס' בכ"ד דהא דחייש ר"מ למיעוטא אינו אלא מדרבנן, תיקשי טפי דמ"ט מטמא ר"מ משום נדה. [↑](#footnote-ref-3)
4. והגרע"א שם הק' עוד ע"ד הר"ן, דהרי היכא דחזקה מסייעת למיעוט הו"ל מיעוטא דמיעוטא ומודה ר"מ דלא חיישינן לה, והכא הרי חזקת היתר מסייעת למיעוט, - ולכאו' יש משום לדון בזה, דהכא איתרע החזקת היתר כיון שנמצא דם לפנינו וחזקת דמים מן המקור, וע"כ בכה"ג חייש ר"מ למיעוטא אף דאיכא רובא וחזקה להתיר, וכמש"כ כעי"ז התוס' ביבמות קי"ט ב' ובע"ז ל"ד ב'. [↑](#footnote-ref-4)
5. והיינו דל"ד כלל להא דמטהר ר"מ באיש ואשה דאיכא ספק ספיקא, דבעומדת ומזנקת או ביושבת ושותתת דלא שכיח כ"כ שיחזרו מ"ר למקור ויביאו דם, הרי שפיר איכא למיחש שיש לה מכה, וכדחזינן דמדמי' לה בגמ' לעיל לעד שאינו בדוק, והרי דיש מקום להסתפק שמא יש לה מכה, ואך דכיון שיש מקור לפנינו העשוי להוציא דם, לא תלינן להדם במכה, וע"כ בזה אמרינן דמודה ר"מ היכא דאיכא ספק ספיקא לטהר, אך משא"כ בעומדת ושותתת דליכא למיחש כלל שיש לה מכה, אין מקום לטהר באיש ואשה. [↑](#footnote-ref-5)
6. דבפשוטו נראה דבאיש ואשה שעשו צרכיהם ונמצא דם בספל, הרי דאם משכחת גוונא דידוע שאין להאשה מכה, וודאי לא בא הדם ממקום מ"ר שלה, וכל הספק הוא אם בא הדם ממקורה, או שבא הדם ממקום מ"ר דהאיש, הדין נותן שתהא טמאה נדה ודאי, - דכ"ה דהספק שמא בא הדם ממקום מ"ר דידה אינו ספק השקול, וכמו שפירש"י לעיל י"ד ב' דהוא משום דחזקת דמים מן המקור, ה"נ הספק שמא בא הדם ממקום מ"ר דידי' אינו ספק השקול, דחזקת דמים ממקור האשה. [↑](#footnote-ref-6)
7. אך בד' הסד"ט והגרע"א מבו', דס"ל דהספק שמא בא הדם ממקום מ"ר דהאיש הוי ספק שקול, וע"כ שפיר הו"ל ספק ספיקא, וכ"כ האבנ"ז שם, - ועמש"כ הפרד"ר בפתיחה לסימן קצ"א עמ' רס"ד לפרש הטעם בזה, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-7)
8. אמנם הנה הפליתי בסימן ק"צ סקי"ט בתו"ד צידד דאה"נ דלדעת רבי דבעד שאינו בדוק טמאה נדה, היינו אף כשטחתו בירכה, והמשכנות יעקב ביו"ד סימן ל"ז ד"ה דהנה במס' נסתפק בזה דשמא אף לדעת רבי מהני הא דאיכא ספק ספיקא, מצטרפין ב' המיעוטים יחד לאשוויי ספק ואינה טמאה נדה. [↑](#footnote-ref-8)
9. וכ"ה להדיא בד' התוס' לעיל י"ח א' ד"ה ותו ליכא מבו' להדיא דהא דמטמא ר"ש הכא הוא משום דרוב דמים מן המקור, - אך עמש"נ לדון בזה בסימן י' דד' התוס' הם רק לדעת ר"ש, אך לדעת ר"מ מודו דהא דטמאה נדה הוא מטעמא אחרינא, וכמש"נ להלן עפי"ד המגיני שלמה. [↑](#footnote-ref-9)
10. וצ"ל דכיון דמצ"ע דם המקור מצוי לצאת, יש לנו לתלות בו, אף דבשעת הטלת מ"ר אינו מצוי שיצא, דלא שכיח שיחזרו מ"ר למקור, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-10)
11. וכ"ה מבו' מעיקר הא דמדמינן דין דם במ"ר לדין עד שאינו בדוק, ואם הפלוגתא בעד שאינו בדוק הוא בדרגת החשש שבא הדם מעלמא, ל"ה מקום לדמות לזה דין דם במ"ר דמהיכ"ת דדרגת הספק בדם במ"ר שוה לדרגת הספק בעד שאינו בדוק. [↑](#footnote-ref-11)
12. ובזה מתישב משה"ק החידוד הלכות בסוגיין דאין דברי הר"ן מתישבים למש"כ התוס' בכ"ד דלא חייש ר"מ למיעוטא אלא מדרבנן, ולמש"נ ניחא, דהרי אף דהא דחייש ר"מ ואסר במיעוטא אי"ז אלא מדרבנן, מ"מ עיקר פלוגתא דר"מ ורבנן הויא בדאורייתא, וכמש"כ התוס' בכ"ד דהיכא דאיכא למיסמך מיעוטא לחזקה, ס"ל לר"מ דמדאורייתא הוי זה כפלגא ופלגא, ואי"ז פלוגתא נוספת, אלא הוי הכל חד פלוגתא, וכאשר כ"ה מבו' בל' הגמ' בחולין פ"ו א' ובל' רש"י בקידושין פ' א', והיינו דעיקר הפלוגתא דר"מ ורבנן הוא בדאורייתא אם מיעוטא כמאן דאיתא או כמאן דליתא, ואך דאף לר"מ דמיעוטא כמאן דאיתא, מ"מ א"צ לחוש לו אלא מדרבנן, ונתבאר בזה באורך במק"א, - ולפ"ז הרי י"ל דע"כ לדעת ר"מ דמיעוטא כמאן דאיתא, מהני הא דחזקת דמים מן המקור דיש לתלות בודאי שבא הדם מן המקור, ואין להסתפק כלל שבא הדם ממקום אחר, דאין ספק מוציא מידי ודאי. [↑](#footnote-ref-12)
13. אך הר"ן כתב דטעמא דר' יוסי הוא משום דלא חיישינן למיעוטא, ולפ"ז בעכצ"ל דהא דא"ר זירא לעיל י"ד ב' דכשטיהר ר' יוסי לעצמו טיהר, לאו היינו דלר' יוסי לטעמי' הכא ודאי יש לטהר אף בעד שאינו בדוק, שהרי הא דמטהר ר' יוסי הכא הוא משום דלא חייש למיעוטא, אלא היינו דאם הוה ס"ל לר' יוסי הכא כר"מ דטמאה נדה, ל"ה מטהר בעד שאינו בדוק, ורק משום דמטהר ר' יוסי הכא, מצי לטהר בעד שאינו בדוק.

    אך אכתי צ"ע, דמ"ט הוצרך הר"ן הכא לפרש דטעמא דר' יוסי הוא משום דלא חייש למיעוטא, הרי אף אם הוה חייש למיעוטא שפיר הוה מטהר, דומיא דהא דמטהר בעד שאינו בדוק, הגם דהתם הצד שבא הדם מן המקור אינו מיעוט, מ"מ כיון שיש לתלות שבא הדם מעלמא מטהרינן לה, וא"כ ה"נ הכא דכוותה.

    וצ"ל בזה, דאף דבעד שאינו בדוק מטהר ר' יוסי, מ"מ הכא ל"ה מטהר ר' יוסי אילו הוה חייש למיעוטא, שהרי הכא לפום צד המיעוט דהדור מ"ר למקור ואייתו דם, ליכא למיחש כלל שיש לה מכה, שהרי כל הא דמספקינן שיש לה מכה, הוא רק מכח שאין דרך דם לצאת עם מ"ר, אך אילו הדור מ"ר למקור ואייתו דם, אין לחוש כלל שיש לה מכה, וע"כ אם הוה חייש ר' יוסי למיעוטא, ל"ה מטהר, כיון דלפי צד המיעוט אין לתלות כלל שבא הדם מן המכה, ול"ד להא דמטהר בעד שאינו בדוק, דהתם הרי ודאי יש לתלות שבא דם מעלמא, וע"כ מטהרינן בזה, - והא דמדמי הגמ' דין עד שאינו בדוק להכא, הגם דהכא חמיר טפי משום דלפי הצד דהדור מ"ר למקור ליכא למיחש כלל שיש לה מכה, היינו משום דהא דמטמא ר"מ הכא, אאל"פ דהוא אך משום דחייש למיעוטא ולפי צד המיעוט ליכא למיחש כלל שיש לה מכה, דהרי זה אינו טעם לטמאות בודאי, ור"מ הרי מטמא לה בודאי, ובע"כ דהא דמטמא ר"מ הוא משום דאמרינן דחזקת דמים מן המקור, ומכח זה מטמאינן בודאי כל היכא דאפשר שבא הדם מן המקור, וע"כ שפיר מדמינן דה"נ יש לטמאות בבדקה עד שאינו בדוק ומצאה דם. [↑](#footnote-ref-13)
14. ועד"ז י"ל למש"כ לעיל בהערה בדעת הר"ן, שהרי לדידי' אין מכוון הגמ' דמאן דמטמא בעד שאינו בדוק, בע"כ יש לו לטמאות באשה שהיתה עושה צרכי', שהרי הכא אי"ז אלא מיעוטא, וע"כ למ"ד דלא חיישינן למיעוטא אין לטמאות הכא כלל, אלא מכוון הגמ' הוא להיפך, דמאן דמטמא הכא, ה"נ מטמא בבדקה בעד שאינו בדוק, וע"כ שפיר פסק הרמב"ם דבעד שאינו בדוק טמאה נדה, ובדם במ"ר טהורה משום דלא חיישינן למיעוטא. [↑](#footnote-ref-14)
15. והיינו שהרי לא פליג ר' יוסי על ר"מ דאף ביושבת או בעומדת ומזנקת אפשר דהדור מ"ר למקור ואייתו דם, וע"כ אם הי' מודה ר' יוסי דמהני הא דחזקת דמים מן המקור לטמאותה, ל"ה פליג על ר"מ דה"ז מועיל אף ביושבת או בעומדת ומזנקת. [↑](#footnote-ref-15)
16. ובזה מתפרש גם עיקר הא דפשיטא להגמ' דר"מ מטמא בעומדת אף במזנקת, אף דלא נתפרש כן להדיא במתניתין, ושפיר הי' מקום לפרש דלא מטמא אלא בעומדת ושותתת דאיכא תרתי לריעותא, והיינו דכיון דמטמא ר"מ משום נדה, והיינו משום דחזקת דמים מן המקור ואין תולין דהוא ממקום מ"ר, דאין ספק מוציא מידי ודאי, אין מקום לחלק בין עומדת ושותתת לעומדת ומזנקת. [↑](#footnote-ref-16)
17. ולפ"ז נמצא, דד' הרא"ש דבעומדת ושותתת טמאה לר' יוסי, הם לטעמי' דס"ל דבעד שאינו בדוק טמאה משום כתם, דלדעת הסוברים דמהא דמדמי הגמ' דין עד שאינו בדוק לדין דם במ"ר נלמד דבעד שאינו בדוק טהורה לגמרי, בע"כ דהא דמטהר ר' יוסי בדם במ"ר הוא אף בעומדת ושותתת, דאי נימא דבעומדת ושותתת מודה ר' יוסי דטמאה, מהיכ"ת לדמות דין עד שאינו בדוק לדין דם במ"ר ביושבת דטהורה לגמרי, ומ"ט לא נימא דדמי לדין דם במ"ר בעומדת ושותתת דטמאה, ודו"ק. [↑](#footnote-ref-17)
18. וכ"כ הסד"ט בסימן ק"צ סקצ"ה סוד"ה שאלה בתשו' הגאון מוהר"ל, והנובי"ת ביו"ד סי' ק"ל, ובתשו' ושב הכהן סימן ל"ב, והחוו"ד בסימן קצ"א סק"א. [↑](#footnote-ref-18)
19. וכ"נ מד' הפרישה שם שפירש לד' הטור שם בע"א, וכ"ה מבו' בד' הט"ז שם סק"א, וכ"כ החת"ס בתשו' יו"ד סימן קמ"ח, והפרד"ר בפתיחה לסימן קצ"א עמ' ע"ר, והפרי דעה בטו"כ שם סק"א. [↑](#footnote-ref-19)
20. וי"ל עוד, דלר"מ דמהני הא דחזקת דמים מן המקור לטמאותה, הרי דאף דביושבת ומזנקת טהורה משום דליכא למיחש כלל דהדור מ"ר למקור, מ"מ כל דאפשר דבתר דתמו מיא אתא דם ויתכן שבא הדם מן המקור, מהני הא דחזקת דמים מן המקור לטמאותה בודאי, אך לר' יוסי דל"מ הא דחזקת דמים מן המקור לטמאותה, הרי דהגם דבעומדת ושותתת דליכא תלי' מעליא טמאה משום כתם, כ"ז הוא כשידוע שבא הדם בשעה שהיתה שותתת, אך בעומדת ומזנקת אף דיתכן דבתר דתמו מיא אתא דם, מ"מ כיון דאין הדבר ידוע, הוי התלי' מעליא טפי, וע"כ היא טהורה. [↑](#footnote-ref-20)
21. אך הסד"ט בסימן ק"צ סקצ"ה ד"ה ואין להקשות נקט בדעת הרא"ש דבעומדת ושותתת מטמא ר' יוסי משום נדה, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-21)
22. והסד"ט שהוכיח מהכא דספק שאינו שקול מצטרף לספק ספיקא, הוא לטעמי' בחידוד הלכות בסוגיין שנקט דהא דמטמא ר"מ הוא משום דרוב דמים מן המקור, וכפי הנראה שכן פירש גם הגרע"א. [↑](#footnote-ref-22)
23. ואמנם יש להעיר בזה, דמהיכא פשיטא לי' לרש"י דבכה"ג דאיכא ספק ספיקא ה"ז מועיל להתיר אף דחזקת דמים מן המקור, ומש"כ רש"י שם דלהכי לא נקט וטחתו בירכה, לכאו' אין כונתו דיש לדקדק כן מהא דלא נקט וטחתו בירכה, - אך באמת פשוט דהוא נלמד ממה שאמרו בסוגיין דבאיש ואשה עומדין מטהר ר"מ, וכיון דמדמינן בגמ' דין עד שאינו בדוק לדין דם במ"ר, הרי דכ"ה דבדין דם במ"ר מצינו דכל דאיכא ספק ספיקא ה"ז מועיל להוציא מידי הודאי דחזקת דמים מן המקור, ה"נ הוא בדין עד שאינו בדוק. [↑](#footnote-ref-23)
24. לכאו' יש מקום לדון בזה, דהכא מתחילה מספקינן שמא כלל לא בא הדם מן האשה, והדר מספקינן שאף אם בא הדם מן האשה שמא בא ממקום מ"ר, וכאשר כ"ה בל' רש"י, וי"ל דמה"ט ל"ח הכל כשם אחד, דהוי כספק על וכו' דחשיב ספק ספיקא, ומה"ט נמי מהני ספק ספיקא זה אף שאינו מתהפך. [↑](#footnote-ref-24)
25. אך נמצא לפ"ז, דלפ"מ דס"ד לעיל י"ד ב' דלא מטמא ר"מ אלא משום כתם, הי' מטמא ר"מ אף באיש ואשה עומדין, וכדעת ר"ל בסוגיין, - ועוד יש להוסיף, דאי"ז מתישב במש"כ התוס' לעיל י"ד ב' סוד"ה ור' יוסי לדעת הר"ח דבחד ספיקא מטמא ר' יוסי משום כתם ובספק ספיקא מטהר. [↑](#footnote-ref-25)
26. ובאמת מצינו בד' הראב"ד בבעה"נ סימן ג' ה"ב שכתב לחלק ביניהם מה"ט, ז"ל, אם בדקה בעד שאינו בדוק לה וכו' צריכה כגריס ועוד וכו', ויש מי שאומר שאם בדקה בעד שאינו בדוק לה וכו' טהורה לגמרי, מ"ט משום דפלוגתא דר' יוסי ורבי היא וכו', וא"ר זירא כשטימא רבי כר"מ כשטיהר ר' יוסי לעצמו טיהר, דתנן האשה שהיא עושה צרכי' וראתה דם וכו', וכיון דר' יוסי דהכא כר' יוסי דהתם והתם קי"ל כר' יוסי, הלכך בהא נמי הלכה כר' יוסי, ולא היא, אע"ג דבההיא הלכה כר' יוסי, בהא הלכה כרבי וכו', וטעמא דמילתא משום דל"ד עד לחלוק, דאילו חלוק שאינו בדוק לה כתמה טהור, אבל עד כיון שבדקה בו ידים מוכיחות נינהו וכו', מ"מ לגבי אשה שעושה צרכי' ונמצא דם על המים, קי"ל כר' יוסי דאמר טהורה, עכ"ל, והרי דס"ל דבאמת ל"ד דין דם במ"ר לדין עד שאינו בדוק, משום דל"ד עד לחלוק, ודם במ"ר ל"ד לעד, - אך גם לפי דבריו, הרי סוגיית הגמ' לעיל ס"ל דדמו זל"ז, וכ"ה דעת הרשב"א ודעימי' לדינא, וזה צ"ב, וכנ"ל. [↑](#footnote-ref-26)
27. ונתחדש לפ"ז דהא דמטמא רבי בעד שאינו בדוק, אי"ז משום דיש עליו תורת עד בודאי, אלא אף דכל תורת עד שעליו הוא רק להצד שאינו מלוכלך, מ"מ סגי בזה לטמאות. [↑](#footnote-ref-27)