בהמת הפקר וחש_ו
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב וורצל / הזרוע והלחיים

חולין קל. מתנות בבהמת הפקר

א. קל. ס"ד דקדשים חייבים במתנות ק"ו מחזה ושוק, והעירו האחרונים כמה הערות בזה:

א. הא אין להם בעלים ואף לריה"ג דממון בעלים הוא מ"מ לאחר שחיטה מודה דמשולחן גבוה קזכו ואיך יתחייב במתנו"כ?

ובאמת הוא נידון בפוסקים בבהמת הפקר, עיין דרכ"ת סא-ז דפטור כ"ש מבכורה, אבל ראיתי מביאים מס' שערי טהר ח"ה עמ' רמב שחלק ע"ז ומחייב בהפקר ולשיטתו לא תיקשי.

וכעי"ז דן במנח"ח-תקו לענין בהמת חש"ו שאין כאן בעלים המחוייב במצוה אם יש בה דין מתנו"כ שחל גם בלא חיוב נתינה, ומסיק שיש לחייבם אלא שאם יש להם שותף אינו נפטר על ידם [וביאור דבריו יתבאר לקמן].

ויסוד הנידון בכ"ז דמתנו"כ אין חיובם חל בחפצא לחוד רק בצירוף חיוב הבעלים לתתם, וממילא בהפקר או חש"ו א"א לחייב[[1]](#footnote-2).

ויש לפשוט זה מד' רש"י קלב: דעכו"ם פטורים מקרא דאת העם ולא חשיבי עם משמע שהיה מקום לחייב גם בלא חיוב הבעלים בנתינה ולפי"ז חש"ו חייבים כש"כ המנח"ח.

אבל מ"מ דעת רוה"פ דפטרי בהפקר [וצ"ע מעכו"ם] וצ"ע היאך ס"ד לחייב בקדשים?

ב. בחת"ס שנתקשה ל"ל קרא לפטור בהקדש תיפו"ל משום דהקדש לאו בכלל עם הוא, עתוס' בכורות יד. ד"ה קדושת דקדושת דמים שלא נפדו אינו חייב במתנות דלא איקרי עם.

ג. עוד יל"ע ממש"כ רש"י קלב. דבבכור לא חל מתנו"כ משום שאין קדושה חלה על קדושה א"כ ה"נ לענין הקדש ומאי ס"ד לחייב?

והנה בעיקר ד' רש"י אלו כבר נתקשה הט"ז סא-ו הא אין קדושה במתנו"כ שאין אסורין לזרים, ועיי"ש דכוונת רש"י קדושת המצוה.

ויל"פ שהוא חיוב נתינה שלא חל על חיוב נתינה של בכור ששניהם מתנו"כ, ולפי"ז י"ל דקדושת דמים שאינו ניתן לכהנים אין בו חסרון של קדושה על קדושה שהם שני ענייני קדושה שונים ורק בבכור שניהם מתנו"כ.

ובמרומי שדה פי' שיש במתנו"כ קצת קדושה ואף שאין אסורים לזרים מ"מ יש בהם קדושה לאוכלן צלי בחרדל כדאמרו קלב:, ומבואר כן בכורות כז. בגמ' וברש"י שם ובזה אין קדושה חלה על קדושה ולפי"ז לכאו' תיקשי דא"כ גם לענין קדשים נימא כן?

וי"ל דמק"ו דחזה ושוק דילפינן הרי ילפינן דין חדש שהוא מדיני הקרבן להביא ממנו זלו"ק כמו חזה ושוק, [וכש"כ אחרונים כעי"ז גבי אוא"ב דבקדשים הוא דין אחר מחולין].

וכיון שהוא מדיני הקדשים י"ל שאין בו חסרון קדושה על קדושה, וכן יש בו חיוב גם בהקדש אף שאין להם בעלים שאי"ז חיוב אגברא רק חלות דין בקדשים מדיני הקרבן, וכן אין בו חסרון דלאו בכלל עם הוא שע"ז ילפינן ק"ו מחזה ושוק ורק בדין שיש בחולין יש פטור זה.

אלא דצ"ע מד' התוס' שנתקשו ל"ל ק"ו תיפו"ל מסתמא דקרא דאיירי גם במוקדשין, א"כ מבואר דס"ד ללמוד מסתמא דקרא ובזה הוא אותו חיוב כמו חולין, ובזה וודאי תיקשי היאך יתכן לחייב מוקדשין מכח סתמא דקרא ותיקשי כל הנך קושיות.

וצריך לדחוק דאדרבה כיון דלא שייך חיוב בקדשים כחולין וסתמא דקרא איירי גם בקדשים ע"כ אתא קרא לחייב גם החיוב של קדשים מדיני הקרבן, ודוחק.

ב. הבאנו לעיל ד' המנח"ח דחש"ו חייב במתנות אבל מ"מ אם יש לו שותף אינו נפטר ולא דמי לכהן שותף שפוטר כולו.

ביאור ד' המנח"ח נראה ובהקדם, מה שנתקשו הראשונים מ"ש כוי שחייב בחצי מתנות כיון שחציו בהמה וחציו חיה כמבואר קלב. ומ"ש משותף כהן שפוטר לגמרי?

וכנראה יש בזה שני אופנים בראשונים: א. התוס' קלב. ד"ה וצריך כתבו דגבי כוי כל השם שה שבו חייב במתנות ומה שיש בו חצי שאינו שה לא אכפ"ל, אבל בשותף כהן הרי גם בתוך השם שה אינו חייב לגמרי במתנות.

משמע שלעולם ל"ש חיוב בחצי מתנות אלא דדוקא היכא שהוא חצי בשם שה אבל מה שבבהמה יש חצי שאינו חייב לא אכפ"ל כיון שאינו חלק מהשה שבו.

לפי"ז הרי גם בחש"ו לא יתחייב בחצי מתנות שאין מושג להתחייב בחצי מתנות על השה רק בכולו.

ב. כנראה דעת המנח"ח דעיקר החילוק דכהן שפטרתו תורה הרי פטורו פוטר את הבהמה מכוחו וממילא נפטר גם חלקו של הישראל משא"כ בכוי שאין כאן פטור רק חצי ממנו אינו כלל שה בזה אינו נוגע בחצי השני, ולפי"ז בחש"ו שפיר חייב בחצי מתנות.

ויתכן לפרש כן כוונת הרשב"א שם עיי"ש בלשונו, ויותר מבואר כן בריטב"א שם דגבי כהן כיון שנפטר מקצתו נפטר כולו.

[ובזה בארו אחרונים הטעם דבעי קרא לפטור כהן ממתנות ולא פטרינן ליה מסברא שהוא זוכה בחלקו, דא"כ לא ייפטר חלקו של הישראל, אבל לשיטת התוס' יש לדון בזה, ומ"מ יתכן שגם להתוס' הוא כן דאי לאו קרא לפטור כהן הרי יסוד פטורו הוא מכח שזוכה בחלקו אבל יש לו חיוב ואין בו חסרון חצי מתנות ולא דמי לחש"ו].

אבל יתכן לפרש ד' המנח"ח גם לשיטת הרשב"א דל"ש פטור דחציו אלא כלפי החפצא של המתנות דא"א לחייב מחציתם, אבל בחש"ו יסוד החסרון אינו בחלות החפצא של המתנות אלא משום דבעי צירוף של חיוב נתינה של הבעלים לתת להם דין מתנות ובזה לא אכפ"ל שיש חיוב רק לחצי וממילא לא יחול אלא חצי מתנות, שהדין מתנות בחפצא חל בכולו רק כיון שחסר לחש"ו חיוב נתינה זוכה בו ואי"צ לתתם לכהן, ודו"ק.

1. וזה י"ל דעצם הצווי חל גם בהם, ודוחק. [↑](#footnote-ref-2)