גריס
קטגוריות: ש_ס / נ נדה / נדה - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים מהדו_ק / כתמים

אור ליום ד' י' שבט תשס"ו

**א'**

א] נדה דנ"ח:, הרגה מאכולת ה"ז תולה בה, עד כמה תולה, רבי חנינא בן אנטיגנוס אומר עד כגריס של פול ואף ע"פ שלא הרגה.

והנה בטעמא דמילתא דאינה תולה במאכולת יותר מגריס, פירש"י, ז"ל, אבל טפי מהכי אין דם מאכולת כל כך גדול ובהכי מיהא תלייה, עכ"ל, וכ"כ הראב"ד בבעה"נ סימן ג' ה"ו, ז"ל, מ"ט דקים להו לרבנן דלא אפשר במאכולת במקום אחד יותר מכגריס, ובפשפש מסתמא לא תלינן משום דלא שכיח וקי"ל כותיה, עכ"ל, וכ"כ שם הי"ז, ז"ל, ולא אמרו כגריס ועוד אלא לענין מאכולת, דקים להו לרבנן דסתם מאכולת אי אפשר לו במקום אחד יותר מגריס, ואפילו כמה גריסין בחלוק אחד תולין הואיל ואין יותר מגריס במקום אחד, והיינו טפין טפין דתניא בברייתא (נדה נט א) כתם ארוך מצטרף, פירוש ליותר מגריס, טפין טפין אין מצטרפין, עכ"ל.

אמנם הנה בפיהמ"ש להרמב"ם הנדמ"ח, ז"ל, ר"ח בן אנטיגנוס אומר שאע"פ שלא הרגה ומצאה כגריס של פול או פחות תולה במאכולת, ונאמר שמא בעת ישיבתה או התהפכותה נהרג בעל חי כגון "הפשפש" והכנה ודומיהן, וממנו הוא הכתם הזה, וזה היפך הדברים שקדמו שאמר הרגה מאכולת הרי זו תולה ואם לא הרגה אינה תולה, ור"ח בן אנטגנס אומר שאם הרגה הרי היא תולה בו אותו הדם ואפילו הי' גדול מאד, ובתנאי שאפשר שיהא בדם אותו הבעל חי שהרגה כדי להכתים כשעור הזה הנמצא, עכ"ל.

ומבו' בד' הרמב"ם, דהא דשרינן כתם שאינו יותר מגריס, הוא גם משום דאפשר שדם פשפש הוא, וצ"ב רב, דא"כ מ"ט תולה רק עד כגריס, הרי דם פשפש הוא יותר מגריס, וכדאמרי' בגמ' דלרבנן תולה בפשפש עד תורמוס.

עוד צ"ב, במש"כ הרמב"ם דשיעורא דגריס הוא רק בשלא הרגה, אבל בשהרגה תולה בו אותו הדם ואפי' הי' גדול מאד, וצ"ב שהרי שיעור דם דמאכולת אינו יותר מגריס, דמה"ט הרי אין תולין במאכולת יותר מגריס, וא"כ מהו שכתב דאם הרגה תולה בו אף כתם גדול מאד, והאמנם כתב הרמב"ם דכ"ז הוא בתנאי שאפשר שיהא בדמו כדי להכתים שיעור זה, אך מ"מ אם סתמא דמילתא אין בדמו יותר מגריס, הרי נמצא דאף בשהרגה איכא לשיעור גריס, אא"כ ידעינן שהוא משונה משאר מאכולות ויש בו דם יותר מגריס, ואי"ז במשמעות הדברים, (ובאמת בפירש"י בגמ' כתב דאף בשהרגה אין תולה יותר מכגריס, וכ"ה מבו' בתוס' ובש"ר).

ב] ואשר מוכח מד' הרמב"ם, דס"ל דהא דתולה במאכולת עד כגריס, ויותר מגריס אינה תולה במאכולת, אי"ז משום דטפי מהכי אין דם מאכולת כ"כ גדול, אלא הטעם בזה הוא כמש"כ הפרד"ר? והלחו"ש סי' ק"צ סקי"ב, דסתם ראי' הויא כגריס ועוד, עיי"ש שהוכיחו כן מסוגיא דלעיל דנ"ב:??, ועמש"נ להלן בזה??, וע"כ כל שהוא פחות מכן מסתבר טפי לתלותו במאכולת, אך כל שהוא יותר מגריס שהוא דרך ראי', לא תלינן לי' במאכולת, והגם דשפיר יתכן שיהא דם מאכולת יותר מגריס, אשר מה"ט אם הרגה מאכולת תולה אף ביותר מגריס, מ"מ כיון דאיכא כגריס ועוד שהוא דרך ראי', לא תלינן במאכולת, וז"ב בדעתו.

ואמנם צ"ב מגמ' דאותו ועוד רצופה בו מאכולת, וע' בל' הרמב"ם בזה??

ג] ובזה נ' לישב היטב ד' הרמב"ם פ"ד מאיסו"ב הי"ח, ז"ל, הניחה העד תחת הכר או תחת הכסת ונמצא עליו דם וכו', ואם הי' עגול טהורה שאין זה אלא דם מאכולת שנהרגה תחת הכר, עכ"ל, וסתימת ד' הרמב"ם מ' דאם הי' עגול מטהרינן אף יותר מגריס, שהרי להלן הי"ט חילק הרמב"ם בדין עד שאינו בדוק בין דם כגריס ועוד לדם פחות מכן, ואילו הכא לא חילק, אמנם הראב"ד בבעה"נ סימן ג' וסימן ד', והרמב"ן בהלכותיו פ"ד המ"ה, והרשב"א בתוה"ב שער הכתמים, כתבו להדיא דאף בעגול לא מטהרינן אא"כ אינו יותר מגריס, דטפי מהכי לא תלינן לי' במאכולת, וצ"ב דעת הרמב"ם בזה.

אמנם במ"מ שם כתב ע"ד הרמב"ם, ז"ל, וכתבו הרמב"ן והרשב"א ז"ל שאם יש בו כגריס ועוד אפילו עגול טמאה, וכן הדין שהרי אפילו לא בדקה אלא שמצאה בחלוקה כתם כגריס ועוד טמאה כמו שיתבאר פ"ט, ועל זה נסמך רבינו שלא כתב כאן חילוק זה, עכ"ל, אך צ"ב, שהרי במצאה כתם בחלוקה אינה טמאה אלא מדרבנן, והכא אתינן לטמאותה מדאורייתא, וא"כ לכאו' הי' לו להרמב"ם לפרש דאם נמצא דם יותר מגריס טמאה מדאורייתא.

ולפמש"נ נ' די"ל בזה, דכיון שנמצא דם עגול, דהוי זה ראי' שאי"ז דם קינוח, וכ"ה משמעות ל' הרמב"ם שאי"ז אלא דם מאכולת, והרי דמה שנמצא עגול הוי ראי' שאינו דם קינוח, אך אי"ז מוכרע, (שהרי כעי"ז הוא ל' הרמב"ם שם הי"ט, והתם בע"כ ל"ד הוא), ע"כ שפיר יש לתלותו במאכולת אף ביותר מגריס, שהרי לעולם שכיחי מאכולות אף יותר מגריס, וגם יתכן דהוי דם דכמה מאכולות, והא דלא תלינן במאכולת יותר מגריס, הוא משום דכל הא דתלינן במאכולת הוא רק מכח שאין הכתם יותר מגריס שאי"ז דרך ראי', וע"כ מסתבר לתלותו במאכולת, אך כל שהוא יותר מגריס דהוי דרך ראי', מהיכ"ת לתלותו במאכולת, וכ"ז בסתם כתם, אך בדם עגול הנמצא על העד, דהוי זה ראי' שאינו דם קינוח, ומכח זה תלינן לי' במאכולת, שפיר יש לתלות במאכולת אף ביותר מגריס.

והנה המ"מ שם כתב דודאי אין לטהר הכא יותר מגריס, שהרי אפי' לא בדקה אלא שמצאה בחלוקה כתם כגריס ועוד טמאה, אך לפמש"נ י"ל, דהגם מצאה כתם בחלוקה יותר מגריס טמאה, היינו משום דמהיכ"ת לתלותו בדם מאכולת, שהרי אף אם הוי הדם מגופה שפיר יתכן שיהא עגול, אך משא"כ בדם עגול הנמצא על העד, דאיכא ראי' שאינו דם קינוח, שפיר תלינן במאכולת אף יותר מגריס, ודו"ק.

ד] ונמצא לפ"ז, דהא דפליגי רבנן ור"ח בן אנטוגינוס, דלרבנן תולה בפשפש עד כתורמוס, ולר' חנינא אין תולה אלא עד כגריס, אין טעם הפלוגתא כמש"כ ש"ר דפליגי אם יש לתלות בפשפש או דאין לתלות בו משום דלא שכיחי פשפשין, דודאי לכו"ע יש לתלות בפשפש, אלא נחלקו אם יש לתלות עד גריס, וטפי מהכי הוי דרך ראי' ולא תלינן לי', או יש לתלות עד כתורמוס.

אך צ"ב לפ"ז לישנא דרנב"י דלרבנן תולה בפשפש ועד כתורמוס, ולמש"נ צ"ב מש"א דתולה בפשפש, שהרי לא בזה פליגי רבנן ור' חנינא, דגם ר' חנינא מודה דתולה בפשפש, ואך דס"ל דאינו תולה יותר מגריס, וע"ז הוא דפליגי רבנן וס"ל דתולה עד כתורמוס, וצ"ע בזה.

ונ' לפ"ז, דאף הא דס"ל לרבנן דתולה רק עד כתורמוס וטפי מהכי אינה תולה, אין הטעם כמש"כ ש"ר דדם פשפש אינו יותר מתורמוס, אלא הטעם בזה הוא דס"ל לרבנן דעד תורמוס אי"ז דרך ראי' כ"כ ותלינן לי', ורק יותר מתורמוס הוי דרך ראי' ואין תולין.

וניחא בזה הא דהשמיט הרמב"ם לדינא דתולה בפשפש עד כתורמוס, דלכאו' הגם דלא קי"ל כרבנן, אך הרי נפ"מ בזה דאף בגווני דגם לדידן תולין בפשפש, כגון במקום דשכיחי פשפשין שכתב הרשב"א שתולה בהן,[[1]](#footnote-2) או בהרגה פשפש או הריחה ריחו שתולה בו, אין תולה אלא עד כתורמוס, וכמש"כ כן הראשונים.

אך למש"נ בדעת הרמב"ם ניחא, שהרי הא דלרבנן תולה בפשפש עד כתורמוס, אין הטעם בזה משום דשיערו חכמים שדם פשפש אינו יותר מתורמוס, דלעולם יתכן שיהא דמו יותר מתורמוס, וע"כ אם הרגה פשפש תולה בו אף דם מרובה, וכמש"כ כן הרמב"ם בפיהמ"ש דאם הרגה תולה בו אף דם מרובה אם אפשר שיהא בדמו כן, והא דאין תולה לרבנן ביותר מכתורמוס הוא משום דהוי זה דרך ראי', וע"כ מהיכ"ת לתלותו בפשפש, אך לדידן דקי"ל דאין תולה בכתם יותר מכגריס, ליכא כלל להך שיעורא דכתורמוס.

**ב'**

ה] שם דנ"ט., איתמר נמצא עלי' כגריס ועוד ואותו עוד רצופה בו מאכולת, ר' חנינא אומר טמאה ר' ינאי אומר טהורה, ר"ח אומר טמאה כי תליא בכגריס, בכגריס ועוד לא תליא, ר"י אומר טהורה ה"מ היכא דלא רצופה בו מאכולת אבל היכא דרצופה בו מאכולת מוכחא מילתא דהאי ועוד דם מאכולת הוא, פש לי' כגריס כיון דבעלמא תליא הכא נמי תליא.

והנה מבו' בל' הגמ', דכל האיבעיא היא היכא שהמאכולת רצופה באותו ועוד, דבכה"ג י"ל דתלינן שאותו ועוד דם מאכולת הוא, ואידך כגריס כיון דבעלמא תליא וכו', אך היכא שאין המאכולת רצופה באותו ועוד פשיטא דטמאה.

והטעם בזה מבו' בד' החוו"ד סי' ק"צ סק"ז, במש"כ הראשונים דאם הרגה מאכולת אינה תולה ביותר מגריס, והק' החוו"ד דמ"ט לא תתלה עד ב' גריסין כמו בנתעסקה בציפור שיש בו כגריס, ותירץ דהטעם בתלי' עד כגריס אפי' לא הרגה משום דהוה קים להו לחז"ל דודאי הרגה מאכולת, וא"כ אפי' יודעת שהרגה מאכולת אמרי' דהיא היא המאכולת שהרגה בהן שהי' קים להו לחז"ל, עכ"ד, ומה"ט אין להתיר בכתם יותר מכגריס, אלא היכא שאותו ועוד רצופה בו מאכולת, דבכה"ג י"ל דעל אותו ועוד ל"ב כלל לדין תלי', אלא מוכחא מילתא שהוא דם מאכולת, ובכה"ג שפיר יש לתלות לאידך כגריס בדם מאכולת.

ועד"ז י"ל עוד, למש"כ הרא"ש דלא פלוג רבנן בין הרגה הרבה להרגה מעט, דלעולם אינה תולה ביותר מכגריס, ולדעתו הרי מכ"ש דבהרגה מאכולת אחת אין להתיר כתם יותר מגריס, ורק היכא שרצופה המאכולת בכתם, בכה"ג י"ל דמוכחא מילתא דהאי ועוד דם מאכולת הוא, ול"ב בזה לדין תלי', וע"כ שפיר יש לתלות לאידך כגריס בדם מאכולת.

ולמש"נ לעיל סק"ב בדעת הרמב"ם, דהא דאין תולין כתם יותר מכגריס במאכולת, הוא משום דיותר מגריס הוא דרך ראי' וע"כ מהיכ"ת לתלותו במאכולת, הרי דמה"ט פשיטא דאם אין המאכולת רצופה בו אין לתלות הכתם במאכולת, ורק אם המאכולת רצופה בו י"ל דמוכחא מילתא דהאי ועוד אינו מגופה אלא הוא דם מאכולת, ותו נשתייר כגריס שאינו דרך ראי', וע"כ שפיר יש לתלותו במאכולת.

ו] שם, בעי רבי ירמי' נתעסקה בכגריס ונמצא עלי' בכגריס ועוד מהו, תבעי לר' חנינא תבעי לר' ינאי, תבעי לר"ח עד כאן לא קאמר ר"ח התם טמאה אלא דלא נתעסקה אבל הכא דנתעסקה תליא, או דלמא אפילו לר"י דאמר טהורה הני מילי היכא דרצופה בו מאכולת אבל היכא דאין רצופה בו מאכולת לא תליא.

וביאור האיבעיא, דאף לר"ח דקאמר התם דטמאה, הוא משום דלא נתעסקה בדבר אחר, אלא רצופה בו מאכולת, וע"כ כ"ה דבהרגה מאכולת אחת אין תולה יותר מגריס, ולהרא"ש אף הרגה כמה מאכולות אין תולה יותר מגריס, ס"ל לר"ח דה"נ אף ברצופה בו מאכולת א"א לתלות יותר מגריס, ולא אמרי' דכיון שרצופה בו מאכולת ל"ב בזה כלל לדין תלי', דמוכחא מילתא דדם מאכולת הוא, אך משא"כ בשנתעסקה במין אחר כגריס, שפיר יש לתלות כגריס בהעסק, והשאר תלינן לי' בדם מאכולת.

ומאידך אך לר"י דקאמר התם דתולה, הוא משום דאותו ועוד דרצופה בו מאכולת ל"ב בו כלל לדין תלי', אלא אינו כלל מכלל הכתם כיון שמוכחא מילתא דדם מאכולת הוא, ונמצא שהכתם אינו יותר מגריס, אך משא"כ בנתעסקה בגריס ונמצא גריס ועוד, דהכתם הוא יותר מגריס, ואתי' עלי' מדין תלי', הרי דבזה י"ל דדינא הוא דכתם יותר מגריס לא תלינן לי' במאכולת, ואף אם איכא על מקצתו תלי' אחרת.

ובטעמא דמילתא דנימא דכתם יותר מגריס אין תולין אף את מקצתו במאכולת, הנה למש"נ בדעת הרמב"ם דהא דיותר מגריס אין תולין במאכולת הוא משום דהוי זה דרך ראי', הרי דמה"ט י"ל, דאף אם מקצת מן הכתם יש לתלותו בדבר אחר, מ"מ כיון שאין הדבר ברור שלא בא מגופה, אלא שא"א לאסור מכח מקצת זה, כיון דאיכא עלי' תלי', הרי ממילא דאין לתלות כתם זה במאכולת, שהרי שפיר יתכן שהוי כל הכתם מגופה והוי כדרך ראי', אך לדעת ש"ר דהא דלא תלינן יותר מגריס במאכולת הוא משום דאין דם מאכולת יותר מגריס, צ"ב דא"כ מ"ט לא נתלה כגריס בהעסק, והמותר ע"ז במאכולת.

אמנם הנה בשו"ת מעיל צדקה סי' כ' כתב, הביאו בגליון הגרע"א סי' ק"צ סכ"ז, דכל איבעיא דגמ' הוא דוקא במאכולת דשכיח טובא, וגם רגיל להיות במקום זוהמא, דבזה תלינן דנזדמן לדם שנתעסקה ונדמה לכתם א', אבל בנתעסקה בב' זמנים בכל פעם ופעם כסלע ומצאה כתם ב' סלעים, אפשר דאין תולין להקל שנזדמן זה בצד זה, עכ"ד.

ולפ"ז י"ל, דבזה גופא הויא איבעיא דגמ', האם כ"ה דאילו נתעסקה ב' פעמים בכסלע ומצאה כתם ב' סלעים אין תולין להקל שנזדמן זה בצד זה, ה"נ בנתעסקה בכגריס ונמצא עלי' גריס ועוד אין תולין להקל שנזדמן דם מאכולת בצד הדם שנתעסקה בו, ול"ד להיכא שמקצת מן הכתם רצופה בו מאכולת, שאותו מקצת מוכחא מילתא דדם מאכולת הוא ואינו כלל מכלל הכתם, וע"כ שפיר יל"ד על הנותר לבדו ולתלותו בדם מאכולת, (דרק אם בעי' לתלות את כל הכתם, הוא דאמרי' דאין תולין שנזדמנו ב' דברים זה בצד זה), או"ד דתלי' במאכולת עדיפא, משום דשכיח טובא, וגם רגיל להיות במקום זוהמא, וע"כ שפיר תולין שנזדמן דם מאכולת בצד הדם שנתעסקה בו.

ז] עוד י"ל בזה, דהנה תניא לעיל דנ"ב:,, הרואה כתם, אם יש בו כדי לחלק ג' גריסין שהן כגריס ועוד חוששת, ואם לאו אינה חוששת, ופירש"י, ז"ל, שהן כגריס ועוד, כלומר שלשה גריסין גסין, דאיכא בכל חד וחד כגריס ועוד, דהכי הוי שיעור כתם לקמן בפרק הרואה כתם, עכ"ל.

ומבו' בד' רש"י, דהא דאם ליכא כדי שיהא בכל יום כגריס ועוד אינה חוששת משום זוב, הוא משום דשיעור כתם הוא כגריס ועוד, וע"כ כל דליכא בכל ראי' כגריס ועוד, אין לטמאה משום כתם.

אמנם מד' התוס' שם נ' להוכיח דלא פירשו כן, דהנה לעיל בסוגיא שם אמר רבא, בהא זכנהו ר' חנינא בן אנטיגנוס לרבנן מ"ש פחות מג' גריסין במקום אחד דלא חיישינן דאמרי' בתרי יומי חזיתיה, ג' גריסין במקום אחד נמי נימא תרתי ופלגא מגופה חזיתיה ואידך אגב זוהמא דם מאכולת הוא, ורבנן כיון דאיכא לפלוגי בגריס ועוד לכל יומא לא תלינן.

ובתוס' שם, ז"ל, תימה אמאי לא פריך דלמא כל ג' גריסין בתרי יומי חזיתיה, כדקאמר בפחות מג' גריסין, ונראה למהר"ם וכן מצאתי, דאי לא דתלינן בדם מאכולת ונימא דכל הכתם מגופה חזיתיה, אין לנו להקל ולומר דבתרי יומי חזיתיה, כיון דיש בו שיעור דאפשר לחלקו לג' ראיות, לכך פריך דילמא תרי ופלגא בתרי יומי חזיתיה, כיון דראתה מעט פחות מג' גריסין אע"ג דאית בהו טפי משיעור שתי ראיות אתה מיקל לתלות המותר באותן ב' ראיות ולא בראייה ג', ה"נ בג' גריסין וג' עודות נימא תרי ופלגא אע"ג דהוה טפי מב' ראיות נימא דבתרי יומי חזיתיה והמותר נתלה בדם מאכולת, עכ"ל.

והנה אם הא דבפחות מג' גריסין אין חוששין משום זוב, הוא כד' רש"י דכיון דשיעור כתם הוא כגריס ועוד, ע"כ אילו לא ראתה בכל יום כגריס ועוד א"א לטמאה, א"כ הרי הא דבב' גריסין ומחצה אין חוששין משום זוב, אין הטעם משום דמקילינן לתלות המותר באותן ב' ראיות ולא בראי' ג', אלא הטעם הוא דאף אם נתלה המותר בראי' ג' ג"כ אין לחוש לזה משום זוב, כיון דלי"ב שיעור כתם.

ואשר מוכח מד' התוס', דהא דבפחות מג' גריסין אין חוששין משום זוב, הוא כמש"כ הסד"ט??? דהוא משום דדרך ראי' הוא כגריס ועוד, וע"כ אין מחלקין הכתם לג' ימים אא"כ יהא בכל יום כגריס כדרך ראי'.

ולפ"ז נ' דזמש"כ התוס', דכיון דבב' גריסין ומחצה מקילינן לתלות המותר באותן ב' ראיות, הגם דב' גריסין הוי שיעור ב' ראיות, וא"כ נימא דחצי הגריס הנותר הי' ביום ג', דכל הא דאין מחלקין הכתם לפחות משיעור ראי', היינו בכגון כתם ב' גריסין, דאין מחלקין אותו לג' ימים, כיון דכל כמה דמצינו למימר דראתה כדרך ראי' עדיף טפי, ואם נחלק אותו לג' ימים נמצא שלא ראתה כדרך ראי', אך בכתם ב' גריסין וחצי, דאף אם נימא דראתה חצי הגריס ביום ג', נשתייר ב' גריסין לב' ימים, וראתה ב' הימים כדרך הראי', תו אין הכרח לתלות חצי הגריס בימים אלו, אלא הוי זה קולא בעלמא לתלות המותר באותן ב' ראיות, וזהו דפריך דא"כ אף בג' גריסין נימא תרי ופלגא בתרי יומא חזיתי' והמותר נתלה בדם מאכולת.

ואמנם צ"ב, דמנלי' דהא דבתרי ופלגא אין חוששין משום זוב, הוא משום דמקילינן לתלות המותר באותן ב' ראיות, דילמא הוא משום דאמרי' דב' גריסין בתרי יומא חזיתי, ואידך פלגא אגב זוהמא דם מאכולת הוא, וע"כ בג' גריסין ועוד, דא"א לתלות המותר על ב' גריסין בדם מאכולת, חוששת משום זוב, דכל דאיכא דם מגופה יותר מב' גריסין, מחלקין אותו לג' ראיות, ולא מקילינן לתלות המותר על ב' ראיות באותן ב' ראיות, וכבר עמד בזה הרש"ש שם, עיי"ש מש"כ בזה, וצ"ב.

ואמנם צ"ב, ???

ובע"כ מזה דדינא הוא, דכל דהוי הכתם יותר מגריס לא תלינן אף למקצתו בדם מאכולת, ואף אם תלינן שבא הכתם בב' וג' ימים, מ"מ כיון דהוי הכל כתם א', אין תולין את מקצתו בדם מאכולת, והטעם בזה הוא, משום דבאמת בכל כתם יותר מגריס הי' לנו לתלותו בב' מאכולות, ואך דא"כ ביטלת גזירת כתמים, וכמש"כ הלבוש והמעדיו"ט, וע"כ מכח זה קבעו חכמים, דכתם יותר מגריס לא תלינן לי' כלל במאכולת, ואף למקצתו לא תלינן בדם מאכולת, ואשר ע"כ שפיר הי' בדין דאף כתם פחות מג' גריסין יחושו בו משום זיבה, ואך דכל דליכא כדי שיעור ראי' לכל יום ויום אין מחלקין הכתם לג' ימים.

] ולפ"ז נ', דזהו טעם האיבעיא בנתעסקה בגריס ונמצא עלי' גריס ועוד, דכיון דדינא הוא דלא תלינן כתם יותר מגריס בדם מאכולת, ע"כ שפיר י"ל דהגם שנתעסקה בגריס, מ"מ כיון שהכתם שלפנינו הוא כגריס ועוד, אין תולין אף מקצתו בדם מאכולת, ול"ד להיכא דמקצתו רצופה בו מאכולת, דאותו מקצת מוכחא מילתא דדם מאכולת הוא, ולא חשבי' לי' כלל כחלק מן הכתם, או"ד דכיון דכגריס תלינן בהעסק, אין לנו לדון רק על הנותר, שאין בו כגריס ועוד, ושפיר יש לתלותו בדם מאכולת.

] ועיקר הדבר דהא דלא תלינן כתם יותר מגריס בב' מאכולות, אין הטעם משום דלא שכיחי ב' מאכולות במקום א', אלא דינא הוא דכתם יותר מגריס אין תולין אותו בדם מאכולת, וע"כ אין תולין אף את מקצתו בדם מאכולת, נ' ללמוד כן מדעת הסוברים דבכתם שעל בשרה מצטרפין אף ב' כתמים לשיעור גריס ועוד.

ובלחו"ש סי' ק"צ סק"?? נקט בטעמא דמילתא, דהוא משום דעל בשרה לא תלינן בב' מאכולות אף בב' מקומות, וע"כ אף דליכא כגריס ועוד במקום א', אין תולין בב' מאכולות.

ועיי"ש שהק' ע"ז, דא"כ אף בדליכא בב' הכתמים יחד יותר מגריס, נמי תהא טמאה, שהרי ל"ש שממאכולת אחת יהיו ב' הכתמים, שהרי אינם סמוכים זל"ז, ובבשרה הרי לא תלינן בב' מאכולות.

ונ' מזה, דהא דב' כתמים שעל בשרה מצטרפין, אין הטעם בזה משום דבבשרה לא תלינן בב' מאכולות, אלא הטעם בזה הוא משום דבבשרה מצרפינן לב' הכתמים וחשבי' להו ככתם א', וכל דאיכא כתם א' שהוא יותר מגריס אין תולין אותו במאכולת, ואשר ע"כ כל שאין ב' הכתמים יחד יותר מגריס, שפיר תולין אותן בב' מאכולות.

ולפ"ז מתבאר, דהא דבכתם יותר מגריס אין תולין בב' מאכולות, אי"ז משום דלא שכיחי ב' מאכולות במקום א', אלא דינא הוא דכתם גדול מגריס אין תולין אותו במאכולת, ואשר ע"כ אף בדאיכא ב' כתמים בב' מקומות, אם אך מצרפינן להו וחשבינן להו ככתם א', נמצא דאיכא כתם גדול מגריס, ואין תולין אותו במאכולת.

ונ' בביאורו, דהא דכתם יותר מגריס לא תלינן לי' בדם מאכולת, ואילו ב' כתמים דהוו יחד יותר מגריס תלינן להו בדם מאכולת, הוא משום דבכתם א' יותר מגריס דיתכן דיצא בפעם א' מגופה, מהיכ"ת לתלותו בב' מאכולות, אך בב' כתמים דבלא"ה יצאו מגופה בב' פעמים, הרי ה"נ יתכן שיצאו מב' מאכולות, וזמש"כ הראב"ד דא"א לדם מאכולת שיבא יחד יותר מגריס, אך בב' מקומות תלינן דהוו ב' טעמים נפרדים???

חידושי הרשב"א מסכת נדה דף נז עמוד ב

נראה לי דהכא היינו טעמא משום דרגלים לדבר דכיון שנמצא על גופה ומגופה קא חזיא חזקה מגופה אתא דכל היכא דאישתכח בגופה חמיר טפי דהא טיפין טיפין מצטרפין בדאישתכח בגופה ועל חלוקה אין מצטרפין כדאמרינן בבריתא לקמן לדעת רוב המפרשים

1. והאמנם נ' דהך דינא שכתב הרשב"א דבמקום דשכיחי פשפשין אין תולה בהן, לדעת הרמב"ם אי"ז כן, שהרי לדעתו מודה ר' חנינא לרבנן דשכיחי פשפשין ויש לתלות בפשפש, ואך דס"ל דכל שהכתם יותר מגריס שהוא דרך ראי', מהיכ"ת לתלותו בכינה ובפשפש, וא"כ גם במקום דשכיחי פשפשין אין לתלות בהן כתם יותר מכגריס, שהרי בכל מקום תולין בפשפש ואין תולין בו יותר מגריס.

   ובמ"מ פ"ט מאיסו"ב הכ"ג, כתב בדעת הרמב"ם והרמב"ן דפליגי על הך דינא דהרשב"א מטעם אחר, ז"ל, ואפשר שהם סוברים דבכל גוונא פליגי וקי"ל כרחב"א, והטעם שכיון שפשפש כל המוללו מריח בו לא תלינן שנהרג ולאו אדעתה שאינן כשאר מאכולות, עכ"ל. [↑](#footnote-ref-2)