3. איסור השתמשות בנר חנוכה
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / ענייני במה מדליקין / נר שבת וחנוכה - הרב מאיר קאופמן / שיעורים

כסליו ע"ד

**באיסור השתמשות בנר חנוכה**

**א] שיטות הראשונים בטעם וגדר האיסור השתמשות בנ"ח**

**ב] בדין הדלקה מנר חנוכה לנר שבת ובדין תשמיש מצוה**

**ג] באיסור מוקצה בנר**

**ד] בביאור הגמ' צריך נר אחרת להשתמש לאורה**

**ה] בדין השתמשות נר כשר אם פסול**

**ו] בישוב סתירה המג"א לענין הדלקת נר חנוכה בביתו לקיים הדלקת נר שבת**

**שיטות הראשונים בטעם וגדר האיסור השתמשות בנ"ח**

א]הגמ' כ"א. דנה אם מותר להשתמש בנר חנוכה או אסור ובגמ' בהמשך כ"ב. דנה האם מותר להרצות מעות כנגד נר חנוכה ורב אוסר מצד בזוי מצוה והגמ' מדמה לכיסוי דם ברגל ולהשתמשות בנויי סוכה שאסור מצד ביזוי מצוה ושמואל חולק מצד וכי נר קדושה יש בו ומבואר בגמ' שגם שמואל מודה שלקחת אור מגוף הנר ודאי אסור ורק כאן שזה השתמשות מחוץ לגוף הדבר אין בזה ביזוי מצוה וכל הצד לאסור כי יש בו קדושה והקשה הבעל המאור שלעיל משמע שכל שימוש אסור וכאן משמע שרק תשמיש של רשות אסור אבל של מצוה מותר ומצאנו בזה כמה שיטות בראשונים ונבארם בס"ד

א. עיין בעל המאור שנקט שלמ"ד אסור להשתמש לאורה זה מצד שזה דומיא דנר דמקדש וודאי שאסור כל דבר ורק שבאמת קי"ל שמותר להשתמש לאורה אלא שבכל אופן יש איסור מצד ביזוי מצוה ובזה נחלקו רב ושמואל וקי"ל כרב שאסור להרצות מעות מצד ביזוי מצוה אמנם הרי מדויק שרק מעות אסור אבל תשמיש מצוה מותר ובהכרח שאין ביזוי מצוה אם זה לצורך מצוה ולפ"ז כתב שמותר לסעוד סעודת שבת או ללמוד לאור נר חנוכה כיון שזה דבר מצוה ואין בזה ביזוי מצוה ומה דמבואר בגמ' שבשעת הסכנה מניחה על שולחנה ודיו וצריך נר אחרת להשתמש לאורה זה לא מצד האיסור להשתמש לאורה אלא זה כדי שיהיה היכר שהדליק לנר חנוכה ולא לצורכו אבל באמת יכול להשתמש בנר לדבר מצוה עכ"ד ולפ"ז מותר להדליק מנר חנוכה מצוה אחרת כגון נר שבת או בית הכנסת

ועיין ראשונים שהקשו עליו איך אפשר לומר שקי"ל שמותר להשתמש לאורה הרי הגמ' מביאה שר' יוחנן ס"ל ואביי קיבל את זה ועיין בית הלוי שכתב שס"ל שכל מה שהגמ' אומרת וכן אמר ר' יוחנן לגבי החלק שכבתה אין זקוק לה אבל לא לגבי החלק האם מותר להשתמש לאורה ודייק כן גם מלשון רש"י

ב. אמנם כל הראשונים כתבו שהלשון אסור להשתמש לאורה ודאי משמע כל תשמיש בין של מצוה ובין של רשות וודאי שכך קי"ל ומה שהגמ' אמרה אסור להרצות מעות באה לחדש שגם תשמיש ארעי אסור שמצד הלשון להשתמש זה רק תשמיש חשוב והגמ' באה לחדש שגם תשמיש כזה אסור ועיין חידושי הרמב"ן וברשב"א בביאור אחד שנקטו שבאמת סיבת האיסור להשתמש לאורה זה מצד ביזוי מצוה אלא שהגמ' חידשה שגם כזו דרגא אסור ובפשוטו שמואל שנקט וכי נר קדושה יש בו חלק על כל הדין ביזוי מצוה ולדבריו מותר להשתמש לאורה וכן הוא בתוס"ר ועיין תוס' לעיל שכתבו שרב יוסף ס"ל אסור להשתמש לאורה דהינו מהא דאסר להרצות מעות ומשמע ששמואל שהתיר באמת ס"ל מותר להשתמש לאורה

והנה לפ"ז שטעם האיסור מצד ביזוי מצוה א"כ קשה למה סעודת שבת זה ביזוי מצוה או לקרוא בספר הרי זה צורך מצוה והרי אם מבואר שמותר להדליק בשבת סימן שאסור סעודת שבת דאל"כ היה צריך לאסור מצד ההשתמשות של סעודת שבת ולכן חידשו שרק להדליק מנר לנר שזה אותה מצוה אין בזה ביזוי מצוה אבל לעשות בזה מצוה אחרת יש בזה ביזוי מצוה ולפ"ז לשון הגמ' להרצות מעות הוא לאו דוקא רשות

ג. ועיין רא"ש שכתב שהגמ' שאומרת אסור להשתמש לאורה זה מצד היכר שהרואה אומר לצורכה הדליקה אמנם כל זה שייך בתשמיש קבוע דהרואה אומר שלצורך תשמיש זה הדליקה אבל בתשמיש ארעי זה לא שייך דאדם לא יחשוב שהדליק הנר לצורך זה אלא ודאי שזה לצורך נר חנוכה ובזה הגמ' דנה לאסור מצד ביזוי מצוה והוסיף הרא"ש שמדויק מלשון הגמ' שרק אם מונה מעות ומקרב ידיו שזה גנאי לנר אבל למנות מרחוק אין בזה גנאי ומותר דגם לא שיך בזה האיסור של היכר וכנ"ל ועל דרך זה הוא ברמב"ן אלא שבהא דהגמ' אוסרת מצד בזיון לא חילק כלל אלא הכל אסור וכן משמע ברשב"א שהעמיד כל הנידון בתשמיש מרחוק ובזה הגמ' אוסרת מצד ביזוי מצוה וכן הביא המג"א מעוד ראשונים

והנה עיין מג"א תרע"ג סק"ב שהביא את הרא"ש שתשמיש ארעי מותר והוכיח שלא כדבריו מהא דמי שיש לו נר אחד מדליק נר שבת ולמה שלא ידליק נר חנוכה ולא ישתמש אלא תשמיש ארעי דהינו שנקט שסעודה זה ארעי ועיין בבה"ל שהביא להקשות שזה תשמיש קבע וצ"ע הנידון הרי כל סברת הרא"ש לחלק מצד שלארעי אדם לא מדליק נר אבל כאן שיש חיוב הדלקת נר שבת לצורך הסעודה זה כמו קבע דודאי דהרואה יגיד שזה מצד מצות נר חנוכה וכן עיין בה"ל שדן שלעיין בספר לימוד ארעי מותר ועיין שערי תשובה כגון להסתכל דין איך לעשות ולכאורא כל שמסתכל ספק בהלכה שודאי צריך להדליק בשביל זה הנר לא יעזור מה שזה ארעי ולכאורא משמע שנקטו שעיקר החילוק של הרא"ש ודיוקו מהגמ' שייך גם אם כל ביאור סוגין מצד ביזוי רק שבתשמיש ארעי אין ביזוי רק במקרב ידיו ולכן דנו שכל דבר שחשיב ארעי אין בזה איסור אמנם לכאורא לא מצאנו כזו שיטה ובדברי המג"א יש לדחוק שנקט שמצד ההיכר זה לא סיבה לבטל ההדלקה ורק מצד הביזוי מצוה זה סיבה לבטל ההדלקה וצ"ע

והנה כתב המג"א סימן רס"ד סק"א שבשמנים שאסור להדליק זה גם תשמיש שלא צריך עיון ועיין נתיב חיים שהקשה הרי מבואר ברא"ש שבנר חנוכה מותר תשמיש ארעי ומבואר בגמ' ששמנים שאסור להדליק בשבת מותר בנר חנוכה ואם תשמיש ארעי זה סיבה לאסור א"כ שיאסר מצד זה והנה זה ודאי דבעלמא אסור שמא ישתמש קבע אמנם במג"א מבואר שגם אם הדליק באיסור אסור תשמיש ארעי א"כ קשה כנ"ל וכן נפק"מ להדליק במקום שמשתמשים רק ארעי והנה המג"א פסק דלא כרא"ש ולפ"ז לכאורא לא קשה אמנם לא מצאנו מפורש שבסברא זו נחלקו על הרא"ש וביותר דהרי גם לשאר ראשונים הרי כתבו שמעצם הדין שאסור להשתמש אין ראיה שגם תשמיש ארעי אסור והרי שם התירו להדליק הנרות בשבת ועיין ביאור הגר"א סימן רס"ד שכתב על דין הרמ"א שדבר שלא צריך אור מותר שהמקור מהראיה הנ"ל ע"ש ובעיקר קושית הנתיב חיים בפשוטו המג"א רק נתכוין לדבר שלא צריך עיון אבל לא לתשמיש ארעי וכן מבואר בגר"א הנ"ל וצ"ע

והנה בפשוטו הבעל המאור שביאר שהאיסור מצד דומיא דבית המקדש זה סיבה לאסור הכל וגם תשמיש ארעי וכמבואר בדבריו אמנם הרשב"א והר"ן ביארו כמו הבעל המאור ובכל אופן כתבו שתשמיש ארעי אין לאסור אלא מצד ביזוי מצוה וצ"ל שלא אסרו דומיא דבית המקדש אלא דבר שהוא בגדר השתמשות ולא דבר שזה בהנאה בעלמא וכלשון הרמב"ן

**בדין הדלקה מנר חנוכה לנר שבת ובדין תשמיש מצוה**

ב]והנה דנו הראשונים האם מותר להדליק מנר חנוכה לנר שבת או איפכא ולדעת הרמב"ן שכל איסור סוגין מצד ביזוי מצוה א"כ בהכרח שממצוה למצוה אסור וכן הביא המ"ב סימן תרע"ד בשם הגר"א אמנם לראשונים שסוגין מצד דומיא דבית המקדש או מצד שיאמרו שלצורכו הדליקה א"כ יתכן שמצד ביזוי מצוה באמת אין חילוק ומה שבסוגין אסור סעודת שבת זה מסיבות הנ"ל וממילא נר חנוכה אסור להדליק ממנו נר שבת אבל מנר שבת יהיה מותר להדליק נר חנוכה או נר בית הכנסת וא"ש שהמ"ב בסימן רנ"ד הקיל להדליק מנר בית הכנסת מצוה אחרת אפילו שכאן בנר חנוכה סתם לאסור [אמנם צ"ע הר"ן שביאר דומיא דבית המקדש וכתב מפורש שלכן כל תשמיש אסור ואחרי זה הקשה למה סעודת שבת אסור וחידש שממצוה למצוה זה גם ביזוי מצוה וצ"ע שאם כאן סיבת האיסור מצד בית המקדש אין מקום לקושיא זו וכן צ"ע ברשב"א שרק דן לאסור מצד ההיכר שיאמרו לצורכו אדליק וצע"ג] אמנם השו"ע סימן תרע"ג פסק שאסור תשמיש קדושה לאור הנר אבל התיר בסימן תרע"ד להדליק נר של מצוה ועיין מאמר מרדכי שתמה בזה וכתב שס"ל שזה לא דומה ולכאורא צריך לבאר שנקט כרא"ש שסיבת האיסור מצד שיגידו שלצורכו הדליק ונקט שבהדלקת נר לא שיך סברא זו ושם כל האיסור רק מצד ביזוי מצוה וממילא יש מקום להתיר לצורך מצוה שאין בזה ביזוי מצוה

והנה הטור הביא בשם בעל העיטור שמותר ללמוד לאור נר חנוכה כי זה תשמיש מצוה ועיין ב"ח וחמד משה שזה כבעל המאור אמנם עיין בעיטור דפסק מפורש שאסור להשתמש לאורה ובהכרח שנקט שזה מצד ביזוי מצוה ובכל אופן מבואר שלצורך מצוה אין זה בכלל האיסור ודייק את לשון הגמ' מעות ולא תשמיש מצוה וכמו שדייק הבעל המאור ולכן דימה ללמוד תורה אלא שא"כ קשה מסעודת שבת וצ"ל שסעודת שבת אין זה מצוה כמו תלמוד תורה [ובאמת בראשונים פרק ערבי פסחים מבואר שאסור לאכול סעודת שבת בבית הכנסת דלא חשיב סעודת מצוה כיון שאדם עושה את זה גם מצד הצורך לאכול] ועיין ט"ז שהקשה א"כ איך מותר להדליק בחנוכה בשמנים שאסרו חכמים הרי אולי ילמד בהם ועיין יד אפרים שתירץ שכיון ששם צריך שומר א"כ יזכיר לו ואין זה דומה לתמיד שאסור שמא ישתמש שימוש שבעלמא לא צריך שומר אמנם עדין צ"ע דאולי ילמד דברים שרגיל בהם ולא מצאנו שזה היתר לענין שמנים פסולים

העולה מהנ"ל דקי"ל דאסור להשתמש לאורה ובטעם הדבר רש"י והרא"ש ביארו מצד שללא זה יאמרו שלצורכה הדליקה והרא"ש נקט שלפ"ז תשמיש ארעי שלא גנאי כגון שמונה מעות מרחוק מותר אמנם הראשונים סתמו לאסור תמיד כמבואר במ"א והרמב"ן בחידושיו וכן דן הרשב"א שטעם האיסור מצד ביזוי מצוה ולפ"ז בהכרח שממצוה למצוה גם חשיב ביזוי מצוה אמנם יש ראשונים שנקטו שסעודת שבת זה לא מצוה וממצוה למצוה מותר והר"ן והרשב"א הביאו עוד טעם דומיא דמנורה שאסור להשתמש בה שום תשמיש וגם בזה היה מקום לדון שארעי מותר והגמ' מסיקה לאיסור אמנם לכאורא יש כאן עוד טעם לאיסור וכדלקמן

**באיסור מוקצה בנר**

ג]והנה הרא"ש הביא מהשאילתות ששמן של נר חנוכה שנשאר אסור להשתמש בו מצד שזה הוקצה למצותו ואין זה דומה לסוכה אחרי סוכות כי לא חשב שזה ישאר והנה לפ"ז מבואר שיש כאן עוד טעם לאסור מצד שזה הוקצה למצוה וכמו אתרוג בסוכות או הדס וצ"ע א"כ מה נידון הגמ' האם יש בזה ביזוי מצוה או לא תיפו"ל מצד מוקצה למצותו והנה באמת המ"מ הוכיח שאין בזה דין מוקצה דהרי גם בשעת המצוה אין איסור אלא מצד ביזוי מצוה וממילא לאחר המצוה זה לא שייך אמנם לראשונים שיש ביזוי מצוה צ"ע והנה עיין תוס"ר כ"א: שבאמת כתב שהטעם שאסור להשתמש לאורה זה מצד מוקצה למצותו והגמ' שדנה מצד ביזוי מצוה לא ס"ל לדין מוקצה ויתכן שזה דעת השאילתות אמנם כל הראשונים לא ס"ל כן ובכל אופן העתיקו את השאילתות ועיין רמב"ן במלחמות דמבואר דנקט שכל התשמישים אסור ודלא כבעל המאור וביאר שלאחר שיש ביזוי מצוה בעיקר תשמישו ממילא אדם מקצה דעתו וזה אסור באמת מדין מוקצה

אמנם דעת הרא"ש שיש שימושים שמותר וצ"ע כנ"ל ובאמת צ"ע מה זה שונה מהדס שאסור להריח בו מצד הוקצה למצותו כיון שזה עומד להריח ולמה כאן זה אחרת ועיין קרן אורה ד"ה והנה שיטת הרי"ף שביאר שכיון שהמצוה להאיר ממילא אין כאן הקצאה מהתשמיש להנות מהאור שכל המוקצה הוא מעשיה אחרת מהמצוה ולא משימוש בדבר מעצם מצב קיום המצוה ע"ש והנה לכאורא לפ"ז כל דין השאלתות שאסור להדליק לצורך שימוש אבל אם זה נשאר לאחר המצוה שזה בין כה דולק אין סיבה לאסור אמנם הרמב"ן נקט מסברא שזה סיבה לאסור ולכן דייק מהרי"ף דלא כשאילתות אמנם הביאור פשוט שכל סברת הקרן אורה שעד כמה שמותר אין הקצאה אבל לאחר שאסור ודאי שביחס למה שאסור יש את סברת הרמב"ן שיש כאן הקצאה ובאמת שתשמיש ארעי שמותר לרא"ש יהיה מותר גם כשמדליקים השמנים לשורפם או לאחר המצוה ולפ"ז בשעת הסכנה שמדליקה על שולחנו ומשתמש בזה ודאי שאין כאן מוקצה גם לאחר הזמן אם לא יהיה סכנה וצ"ע בזה

**בביאור הגמ' צריך נר אחרת להשתמש לאורה**

ד]הגמ' אומרת בשעת הסכנה מניחה על שולחנו ודיו אמר רבא וצריך נר אחרת להשתמש לאורה והנה פשטות לשון הגמ' שכיון שמשתמש לאורה לכן צריך עוד נר שעל ידי זה ההשתמשות לאור הנר האחר דאל"כ יעבור על האיסור להשתמש לאורה וכן מפורש בריטב"א וכן ברשב"א שהוכיח מזה שרבא ס"ל אסור להשתמש לאורה וכן הוא בב"י סימן תרע"ג בשם רבינו ירוחם אלא שברבינו ירוחם מבואר שזה לא דוקא כשמניחה על שולחנו אלא כל שמניחו במקום שרגלים להשתמש יש חיוב להשים שמש שמא ישתמש דהינו אפילו אם יש אור אחר בבית ועיין שו"ע שכתב ונוהגים ומשמע שנקט שמעיקר אין הדין אין חיוב והב"י הביא מהראשונים וכן הוא במאירי שנהגו גם במקום שלא רגילים להשתמש להניח שמש וכן הוא במאירי שאם זה בחצר לא צריך שמש דמה שנהנה שיש אור זה לא שימוש וכן הוא בשער הציון סקי"א אמנם הריטב"א כתב שגם לדבר בפני הנר צריך שמש מעיקר הדין ועיין בית יוסף שהביא מרבינו ירוחם שצריך להניח הנר הנוסף בנפרד מצד שללא זה יגידו שהדליק הכל לצורכו ובפשוטו על ידי שעומד בנפרד מותר להשתמש והמג"א כתב שגם בכזו צורה יש החשש שיגידו שהדליק הכל לצורכו ועיין בה"ל שמשמעות הראשונים לא כך ועיין ביאור הגר"א שכתב טעם אחר שלא יניחם ביחד מצד שלא יהיה היכר מהו מנין הימים וכשיטת הרמ"א שהמהדרין מן המהדרין מדליק כל אחד בנפרד ע"ש

אמנם עיין רש"י שכתב דמה שצריך נר אחרת מצד שיהיה היכר שהדליק הנר לשם מצות חנוכה ולא שיחשבו שהדליקה להשתמש לאורה ועיין פר"ח וכן בביאור הגר"א סימן רס"ד שס"ל שרבא ס"ל שמותר להשתמש לאורה ולכן אין לבאר שצריך נר כדי להשתמש ולכן ביאר רש"י שזה מצד שללא זה אין היכר ובפשוטו לכן הגר"א מחק מהגמ' הגירסא להשתמש לאורה אמנם היה מקום לומר שרש"י מודה לראשונים דרבא ס"ל אסור להשתמש רק משמעות הגמ' שגם אם כרגע לא רוצה להשתמש לאור צריך שיהיה עוד נר וכמו במדורה שלא מדובר שבפועל משתמש בנר דאל"כ פשיטא ולכן ביאר שזה מצד היכר וכן הוא בבה"ל [תרע"א ס"ה ד"ה וצריך] ועיין ר"ן דמבואר בדבריו שרבא ס"ל שאסור להשתמש לאורה והוסיף שא"כ פשיטא שאם רוצה להשתמש צריך נר וביאר שחידוש הגמ' שאפילו אם זה על השלחן שגם אם יוסיף נר זה נחשב שהוא משתמש לאורה בכל אופן צריך עוד נר להיכר שהסיבה שהדליק הנר זה לצורך מצות נר חנוכה ואפש"ל שזה גם שיטת רש"י לעיל ולא מצד שס"ל שמותר להשתמש לאורה

**בדין השתמשות נר כשר אם פסול**

ה]והנה מבואר במג"א סימן רס"ד לענין פתילות ושמנים שאין מדליקין בשבת שאם הדליק אצלם נר כשר מותר להשתמש והביא שהב"ח אסר וכתב שזה לשיטתו שבחנוכה אסר אבל השו"ע הרי נקט שגם בחנוכה מותר ועיין ביאור הגר"א שם ובפר"ח סימן תרע"ג שכתבו שלשיטת הראשונים שביארו שכונת הגמ' שצריך נר כדי שיהיה מותר להשתמש א"כ מבואר שביש נר כשר ונר פסול מותר להשתמש אמנם לר"ן שמבואר שזה רק מצד היכר ולא להתיר תשמיש א"כ אין מקור לזה ואדרבא בדברי הר"ן מבואר לאיסור שכתב מפורש שיש כאן עדיין האיסור ועיין ביאור הגר"א סימן רס"ד שהוסיף שלביאור הראשונים מוכח שזה גם מועיל לשבת דהרי מותר להדליק בשבת מצד שאסור להשתמש לאורה והרי במקרה שמדליקה על שולחנו שמוסיף נר כה"ג צריך להיות אסור בשמנים פסולים אלא בהכרח שכה"ג אין איסור גם מצד שבת והנה לפ"ז יש כאן גם מקור להיתר לכתחילה אמנם בפמ"ג שם מבואר שזה רק היתר בדיעבד אבל לכתחילה אסור משום לא פלוג וצ"ע קושית הגר"א א"כ איך מותר להדליק נר חנוכה אם נר נוסף להשתמש לאורה ויתכן שכל הלא פלוג כשזה נר שהודלק לשימוש רק שאין החשש הטיה אבל נר חנוכה שלא הודלק לשימוש כלל לא שייך בזה הלא פלוג ויתכן ראית הגר"א שבכזה מקרה אין שמא יטה

והנה המג"א הקשה על הב"ח שנקט כר"ן שבנר חנוכה אם נר אחר אסור להשתמש מהדין בסימן רע"ו שאם עכו"ם הדליק נר ויש נר שאפשר להשתמש בלעדיו מותר להשתמש בו וכונתו דחזינן שכה"ג לא חשיב השתמשות בנר העכו"ם וא"כ ה"ה כאן ועיין הגהות ברוך טעם שכתב שבאמירה בעכו"ם כל סיבת האיסור מצד שמא יאמר לו וכה"ג שיכול להשתמש גם ללא העכו"ם לא שייך החשש אבל כאן שזה איסור השתמשות גם כה"ג חשיב שהוא משתמש מנר האיסור והוכיח שחלוק דין אמריה לעכו"ם מנר חנוכה דהרי בהיה נר דולק והוסיף שמן מותר להשתמש עד זמן שבין כה היה דולק ובנר חנוכה גם לאחר חנוכה בשמן שנשאר ודאי אסור אמנם בדעת המג"א מוכיח שנקט שזה לא קולא מיוחדת באמירה לעכו"ם אלא שזה סברא בגדרי השתמשות דכה"ג לא חשיב שהוא משתמש כיון שגם ללא זה יש לו ההשתמשות

אמנם יש מקום לדון דהר"ן לשיטתו שזה אסור מצד שעשו את זה כמו מנורה א"כ יתכן ששם זה לא גדר איסור השתמשות אלא איסור הנאה וכה"ג ודאי שחשיב שיש לו הנאה מה שיש לו אור יותר חזק וטוב להשתמשות והראשונים שהתירו זה מצד שנקטו שיסוד האיסור בסוגין מצד ביזוי מצוה או מצד היכר שלכן גדר האיסור הוא איסור השתמשות וכה"ג לא חשיב שהוא משתמש ואין סיבה לאסור ולפ"ז יתכן שלגבי נר שבת הוא מודה שוודאי זה כמו אמירה לעכו"ם שזה לא חשיב שהוא נהנה מהנר ורק כאן שגדר האיסור הוא כמו נר של בית המקדש לא שייך היתר זה אמנם העירוני שזה אינו דהרי זה ודאי מבואר בסוגין שיש גם איסור מצד ביזוי מצוה וא"כ מה כתב הר"ן שהוא בין כה משתמש שזה סברא רק ביחס לאיסור הנאה אבל לא ביחס לאיסור ביזוי מצוה אלא בהכרח שגם ביחס לאיסור ביזוי מצוה ס"ל שאסור

אמנם עדין יש מקום לומר שדוקא כאן שהאיסור מצד ביזוי ס"ל שגם כה"ג יש ביזוי או מצד שהרואה אומר וכו' אמנם במקום שכל האיסור איסור השתמשות כגון באמירה לעכו"ם או מעשה שבת לאחר חנוכה שם ודאי מותר והנה המג"א התיר לאחר חנוכה ובכל אופן העתיק סוגין כביאור הר"ן ובפשוטו זה ראיה לאיסור וכבר הקשה כן הפמ"ג במ"ז ה' אמנם יתכן שכל מה שנקט להתר זה רק לאחר חנוכה ולא לענין חנוכה כמבואר בדבריו שלא התיר אלא אם זה עומד בנפרד והא מטעם הנ"ל וצ"ע בזה

**בישוב סתירה המג"א לענין הדלקת נר חנוכה בביתו לקיים הדלקת נר שבת**

ו]והנה עיין מג"א סימן תרע"ח סק"ב שכתב לדון שכל הגמ' שנר חנוכה ונר שבת נר שבת עדיף זה רק בזמנם שהדליקו בחוץ אבל היום שמדליקים בפנים א"כ שידליק נר חנוכה וישתמש לאורה וכמו שביאר הר"ן שבשעת הסכנה הרי כשמדליק בבית הוא מוכרח להשתמש לאורה וחז"ל התירו להדליק כך דהינו שנקט שאם אין לו נר אחר זה כמו שעת הסכנה שיכול להדליק בפנים והנה הרשב"א באמת ביאר שהטעם שלא יעשה כמג"א מצד שאסור להשתמש לאורה וזה לשיטתו שביאר הגמ' שצריך נר אחר מטעם הנ"ל אמנם לר"ן נקט המג"א שה"ה כאן והנה המג"א תרע"ג סק"ב הוכיח שאסור בנר חנוכה גם תשמיש ארעי מהא דבאין לו אלא נר שבת לא מדליק בפנים ועיין לבושי שרד ופמ"ג שהקשו שסותר משנתו דהרי לקמן באמת כתב שהאיסור להשתמש הוא לא סיבה שלא ידליק לשם נר חנוכה וישתמש דהרי זה כשעת הסכנה וכתבו לישב ששם רק כתב ואפשר וכאן דן אם לא כמו שביאר שם דהינו שלא דימה שעת הסכנה לאין לו נר

אמנם לכאורא יש מקום לומר דבאמת ס"ל כרשב"א שכל שמקום ההדלקה בחוץ אסור להדליק בפנים ולהשתמש לאורה דהוי ביזוי מצוה רק דס"ל לחלק אם מקום ההדלקה הוא בחוץ ועכשיו מדליק בפנים שבזה לא שיך את סברת הר"ן לבין אם מקום ההדלקה בפנים כגון בשעת הסכנה דבזה שיך את סברת הר"ן ולכאורא הסברא לחלק מצד הביזוי מצוה שבדבר דאם מקום ההדלקה הוא בפנים א"כ שיך לדון שההשתמשות זה דבר מוכרח דהרי צריך להדליק בפנים וממילא יש כאן אור ומשתמש ורק את זה התירו משא"כ אם מקום ההדלקה הוא בחוץ ומשנה את מקום ההדלקה כדי שיהיה לו נר להשתמש בזה ודאי הוא ביזוי מצוה גמור שלא התירו וצ"ע אחרי זה מצאתי בהגהות ברוך טעם שישב כן ע"ש