17 עומ_ר לתיקון מבוי
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / עירובין  פ_א - פ_ג

יום ועש"ק תולדות כ"ח מרחשון תשס"ה

**בדין עומ"ר במבוי**

**ובגדר הא דפרצה מצדו פחות מכשיעור**

**אינה אוסרת במבוי (אף אם ל"מ בי' עומ"ר) ובחצר**

**א'**

א] עירובין ד"ה:, אמר רב הונא ברי' דרב יהושע, לא אמרן אלא במבוי ח' אבל במבוי ז' ניתר בעומד מרובה על הפרוץ, וק"ו מחצר ומה חצר שאינה ניתרת בלחי וקורה ניתרת בעומ"ר על הפרוץ, מבוי שניתר בלחי וקורה אינו דין שניתר בעומ"ר על הפרוץ, מה לחצר שכן פרצתה בעשר תאמר במבוי שפרצתו בארבע, קסבר רב הונא בריה דרב יהושע מבוי נמי פרצתו בעשר וכו'.

ועיי"ש בס' גאו"י שהק', בהא דמבו' בגמ' דאלמלי הק"ו לא הי' המבוי ניתר בעומ"ר, דא"כ היכי משכח"ל פרצה שניתרת במבוי, הרי כל פרצה התירה הוא משום דהוי עומ"ר, וקשיא כן גם בהא דפריך תאמר במבוי שפרצתו בד', הרי אם עומ"ר לא מתיר אפי' בג' אסור ואין לך פרצה שניתרת, ועיי"ש שכתב דאין לומר דכל היכא דאיכא לחי ברוח רביעית אינך ג' רוחות ניתרים בעומ"ר, והכא הנידון על דופן רביעי דאי לאו ק"ו אימא מבוי או בפתח גמור או בלחי דמינכר, אבל פרצה בלא לחי כיון דהאי מבוי לי"ל לחי אפי' עומ"ר דבכל מקום מהני הכא ל"מ, דהא ליתא דלא יהא לחי גדול ממחיצה, וכי אית לי' להאי מבוי לחי ברוח רביעית אפי' נפרצו ג' הרוחות בפרצה מועטת מן העומד שרי, וא"כ היאך נימא דאם סתם ג' מחיצות בד' רוחות ועומד ברוח רביעית ל"מ, והרי רוח רביעית ודאי קילא דאפי' לחי או פס מהני, עכ"ד, ועיי"ש מש"כ לפרש הנידון על עומ"ר מרוח אחת, אמנם כבר כתבו האחרונים דצ"ל כן, דכל הנידון בסוגיין הוי רק על רוח רביעית, וית' הטעם בזה להלן סק"ב.

אמנם הנה בתוד"ה ק"ו מחצר כתבו, ז"ל, ואמחיצה רביעית הוא דעביד קל וחומר דליהני עומד מרובה אבל שיועיל עומד מרובה בכל ד' מחיצות ליכא למילף דדיו לבא מן הדין להיות כנדון כמו לחי, עכ"ל, ובחי' אבהעו"ז תמה על דבריהם, דמהו שכתבו דל"מ עומ"ר בכל ד' מחיצות, הרי ודאי מהני עומ"ר, שהרי אין פרצה מצדו אוסרת אלא בד' או בי', ובפחות מכך אינה אוסרת, והיינו ודאי משום דהוי עומ"ר, ומהו שכתבו התוס' דל"מ עומ"ר מכל ד' רוחות, עיי"ש מש"כ לפרש ד' התוס' בדרך מחודשת.

ובאו"ש פי"ז משבת פירש ד' התוס', על פרצת ד' היכא דבקעי בי' רבים, דבזה בחצר מהני עומ"ר על הפרוץ, ובמבוי אין פרצה זו ניתרת בעומ"ר, ופירשו התוס' דליכא למילף דיהני עומ"ר, דל"מ עומ"ר אלא היכא דמהני לחי, אך מב' רוחות דבעי' צוה"פ גם עומ"ר ל"מ, עכ"ד.

ועד"ז יש להוסיף, שמכוון התוס' הוא גם למבוי מפולש, דבעי צוה"פ מכאן ולחי וקורה מכאן, ול"מ לי' עומ"ר, עמש"נ בפרט זה ב??, ואילו חצר מפולשת ניתרת בעומ"ר מב' רוחותי', עמש"נ בפרט זה ב??, וזהו שפירשו התוס' דל"מ למילף דיהני עומ"ר במפולש כ"ה דמהני בחצר, דדיו וכו' וכיון דלחי ל"מ במפולש אף עומ"ר לא מהני.

אך אכתי לא נתפרש ל' התוס' שכתבו דל"מ עומ"ר בשאר רוחות, ול' זה צ"ב, שהרי אדרבה בשאר רוחות פשיטא דמהני עומ"ר, דמה"ט אין אוסרת רק פרצה ד' או י', ואך דבגונא דבקעי בה רבים ובמבוי המפולש הוא דל"מ בה עומ"ר, והתוס' סתמו ולא פירשו.

עוד צ"ע בזה בד' התוס', דהנה התוס' בד"ה תאמר במבוי, הקשו דהיא גופא נילף מק"ו מחצר שיהא פרצתו בי' ומ"ט דרב הונא דאמר פרצתו בד', ותירצו דל"ש ק"ו על פרצת י' דהיא הנותנת דבשביל שמבוי ניתר אפי' בלחי משהו הוי פרצתו בד', וצ"ע דא"כ מהו שהקשו התוס' הכא דנילף מחצר דיהני עומ"ר לפרצה ד' דבקעי בה רבים, הרי היא הנותנת וכו' וכמו שתירצו התוס' להלן, ומאידך צ"ע משה"ק התוס' שם דנילף מחצר שיהא פרצתו בי', הרי כבר תירצו לעיל מינה דל"מ למילף מחצר דיהני עומ"ר בשאר רוחות דדיו וכו', וא"כ ה"נ היאך נילף מחצר שאין פרצה ד' דלא בקעי בה רבים אוסרת, הרי הא דבחצר שרי הוא משום דהוי עומ"ר, וא"א ללמוד מחצר שיועיל עומ"ר בשאר רוחות.

ואין לדחוק ולומר דבאמת הו"מ התוס' בד"ה תאמר במבוי לתרץ דהא דלא ילפי' מבוי מחצר שתהא פרצתו בעשר הוא משום "דיו", דיש להוכיח דל"ש לתרץ כן כלל, שהרי המהרש"א הק' עמש"כ התוס' דל"מ עומ"ר בד' רוחות, דא"כ ליפרוך דעומ"ר בכל ד' רוחות יוכיח דמהני בחצר ול"מ במבוי, ותירץ דכיון שאין יכול ללמדו בק"ו ליכא למימר תוכיח, וזה צ"ב, כמו שעמד ע"ז החזו"א סי' א' סקי"א, עיי"ש, וע' באו"ש בהל' שבת שם שכתב דבזה מתישב משה"ק האהעו"ז דאי אין פרצת ד' אוסרת בחצר אף בדבקעי בה רבים, א"כ מ"ט לא פרכינן מה לחצר שכן פרצתה בי' אף בדבקעי בה רבים תאמר במבוי, וכתב האו"ש דלפמש"כ לבאר ד' התוס' דקאי על פרצת ד' דבקעי בה רבים, הרי נמצא דקו' האהעו"ז היא קו' המהרש"א, וצ"ב דא"כ דל"מ למיפרך מהא דבמבוי אוסר פרצת ד' בדבקעי בה רבים, היכי פרכינן מהא דבמבוי אוסר פרצת ד' לרב הונא, ובע"כ מוכח מזה, דעל הא דפרצה ד' אוסרת במבוי ולא ילפי' לה מחצר ליכא למימר דיו, וכל מה דלא ילפי' לה הוא רק משום דהיא הנותנת, וע"כ שפיר מצי למיפרך מינה, וכמש"כ התוס' דלא אמרי' היא הנותנת לקיים הק"ו, ומשא"כ בהא דבמבוי אוסר פרצת ד' בדבקעי בה רבים דל"מ למילף כלל מחצר דדיו וכו', הרי דה"נ ל"ה זה פירכא.

עוד קשיא, במש"א בסוגיין דחצר ניתרת בעומ"ר על הפרוץ, וצ"ב מהיכא פשיטא לן דחצר ניתרת בעומ"ר, ובתורי"ד כתב, ז"ל, פי' כדתנן לקמן בפירקין שיירא שחנתה בבקעה והקיפוה כלי בהמה מטלטלין בתוכה ובלבד שיהא גדר גבוה י"ט ולא יהא פרצות יתרות על הבנין, עכ"ל, וכן נקט הבית מאיר סי' שס"ה ס"א, ופי' כן מכוון ד' רש"י בסוגיין??, וצ"ב בזה, דמה מיתי מהתם, הרי כל הנידון בסוגיין הוא אם מהני עומ"ר לתיקון רוח רביעית, אך בשאר רוחות ודאי מהני עומ"ר אף במבוי, שהרי פרצה פחות מכשיעור אינה אוסרת, וניתרת בעומ"ר, וא"כ הק"ו מחצר הוא מהא דמהני בחצר עומ"ר ברוח רביעית, וזה לא שמעי' ממתני' דהתם, שהרי מש"א התם שלא יהא פרצות יתירות על הבנין קאי על שאר רוחות, דרוח רביעית ניתרת בפס ד' אף אם פרוץ מרובה, וא"כ לא שמעינן מהתם דרוח רביעית ניתרת בעומ"ר אף היכא דליכא פס ד'.

ושו"ר בחזו"א סי' א' סקי"ב שפירש דהא דפשיטא להו דחצר ניתרת בעומ"ר, הוא משום דא"א לומר להצריכו פס, שעומ"ר לא גרע מפס, וכמש"כ תוד"ה אינו, דבחצר הפס מהני משום מחיצה וכש"כ כשסותמו טפי, ועיי"ש שהק' ע"ז דמנלן דעומ"ר מהני בב' צדדים שהרי אין פס מתיר בפרוץ מרובה מב' צדדים, ותירץ דכיון דל"ש פס ודאי ניתר בעומ"ר לחוד, עכ"ד, ולפ"ז ניחא, אך ד' התורי"ד שפירש דשמעינן לה ממתני' דשיירא, צ"ב רב וכנ"ל.

ב] והנה בביאור עיקר הסוגיא כבר ביארו בזה, דהגם דפרצה פחות מד' או מי' אינה אוסרת, והיינו משום דעומ"ר, מ"מ בעי' לק"ו להתיר עומ"ר מרוח רביעית, והטעם בזה הוא, שהרי מדינא דאורייתא ודאי דמהני עומ"ר על הפרוץ במבוי, ומה שדנו אם מהני עומ"ר להתיר במבוי הוא משום שהרי דין תיקוני מבואות אינו לגדור רוח רביעית, שהרי אף בלא גדירת רוח רביעית מהני המחיצות לגדור ולהבדיל אף מרוח זו והוי כפתח, וכמו שפירש"י בסוכה ד"ד. ד"ה דופן האמצעי לגבי סוכה, אלא דין תיקוני מבואות הוא לתקן פתח המבוי, ובזה הוא שדנו אם עומ"ר מהני לתקן הפתח, או דבעי' דוקא לחי וקורה, והיינו דהגם דעומ"ר ודאי מהני לגדור המקום, אך לדין תיקון מבואות הרי לא סגי בזה, שהרי בלא"ה הרוח הרביעית גדורה, אלא הצריכו תיקון והיכר לפתח, ובזה הוא שדנו אם מהני עומ"ר לזה, וזהו דילפי' מחצר דאם לחי מהני לתקן פתחי המבוי כ"ש דעומ"ר מהני לתקן הפתח.

ואשר ע"כ פשיטא דפרצה פחות מד' או מי' אינה אוסרת, שהרי כל הנידון אם מהני עומ"ר במבוי הוא רק על פתח המבוי שהצריכו בו חכמים תיקון, ובזה דייני' אם עומ"ר הוי תיקון מעליא או לא, אך בשאר פרצות שבמבוי הרי דכל כמה דלי"ל שיעור פרצה אינם צריכין כלל תיקון, ואינם בכלל דין תיקון מבואות, והיינו דהגם דעומ"ר ל"מ להתיר במבוי, אך הנך פרצות א"צ כלל תיקון, וע"כ ודאי מהני בזה העומ"ר דמדינא דאורייתא הוי מחיצה מעלייתא, וז"ב.

וניחא לפ"ז מש"כ התוס' דל"מ עומ"ר בשאר רוחות, דהגם דפרצה פחות מכשיעור אינה אוסרת במבוי, וודאי התירה הוא משום דהוי עומ"ר על הפרוץ, אך הרי היינו דמכח דהוי עומ"ר ואיכא מחיצה מעליא, אין פרצה זו צריכה כלל תיקון, אך כל היכא דהפרצה צריכה תיקון, ל"מ עומ"ר לתיקון מבואות מד' רוחות, וע"כ בפרצה ד' דבקעי בה רבים ובמבוי המפולש דה"ז צריך תיקון, ל"מ בזה עומ"ר.

ג] ולפ"ז נ' לבאר גם ד' התוס' דעל הקו' דנילף מחצר דמותר אף בפרצה ד' דבקעי בה רבים ואף במפולש, תירצו דאמרי' דיו, ועל הקו' דנילף מחצר דפרצתו בעשר היכא דלא בקעי רבים, תירצו דהיא הנותנת ולעיקרי הדברים עוררוני.

דהנה בהא דשאני חצר ממבוי, דמבוי פרצתו בד' לר"ה היכא דלא בקעי בי' רבים ולדידן היכא דבקעי בי' רבים, וכן כל דהוי מפולש צריך צוה"פ מרוח אחת, ואילו חצר אין פרצתו בד' אף היכא דבקעי בי' רבים, ואף היכא דהוי מפולש א"צ צוה"פ, עמש"נ בפרט זה בדברינו בדין חצר מפולשת, יל"פ בתרי גווני, דיל"פ דהיינו משום דהאמנם במבוי פרצה ופתח אלו צריכין תיקון, אך בחצר כלל א"צ פרצה ופתח אלו תיקון, אך יל"פ דהיינו דלעולם אף בחצר פרצה ופתח אלו צריכין תיקון, ואך דכיון דאיכא במקום זה עומ"ר, מהני העומ"ר לתקן אף לפרצה ופתח אלו, וע' להלן סק"?? שנת' לדון נפ"מ לדינא בזה.

ומסברא נ' דחלוק בזה דין פרצה ד' דלא בקעי בה רבים לרב הונא, מדין פרצה ד' דבקעי בה רבים ומפולש, דבדין פרצה ד' דלא בקעי בה רבים ודאי מסתבר דהוי זה דין מסוים במבוי שפרצה זו אוסרת, ובחצר אין פרצה זו אוסרת כלל, אך משא"כ דין פרצה ד' דבקעי בה רבים, הרי כיון דבקעי בה רבים הוי פתח מעליא, וא"כ כיון שהצריכו חכמים תיקון לפתחי המבוי והחצר, ודאי דאף בחצר פתח זה צריך תיקון, ואך דמהני העומ"ר שבצדו לתקן פתח זה, וה"נ הוא במפולש, דכיון דאיכא לחצר זו ב' פתחים, ודאי שניהם צריכין תיקון, ואך דמהני העומ"ר דידהו לתקן ב' הפתחים, וכ"ה בל' חי' הר"ן לקמן די"א., ועיי"ש מה שפירש הטעם דחצר מפולשת ניתרת בעומ"ר על הפרוץ, ואילו מבוי בעי צוה"פ.

והדברים מסתברים טפי, אי נימא כמש"נ בדברינו בדין פרצת מבוי סק"?? בדעת כמה מן הראשונים, דחלוק דין פרצת ד' היכא דלא בקעי בה רבים לדעת ר"ה, מדין פרצת ד' דבקעי בה רבים, דדין פרצת ד' היכא דלא בקעי בה רבים, הוא משום דהוי זה פרצה, דומיא דדין פרצת עשר, וכ"ה בפסקי רי"ד דלרב הונא חצר פרצתו בי' ומבוי פרצתו בד' משום דחצר רחבה טפי, עיי"ש, אך משא"כ דינא דפרצת ד' דבקעי בה רבים הוא משום דהוי אף זה פתח המבוי וצריך תיקון, וצריך דוקא צוה"פ כיון דהוי כמבוי המפולש, ולפ"ז ודאי מסתבר דדין פרצה ד' היכא דלא בקעי בה רבים ל"ש כלל בחצר, דבחצר ל"ה פרצה רק ביותר מי', וכמו שפירש הרי"ד הטעם וכנ"ל, (ולדעת התוס' בסוגיין הטעם הוא דרק במבוי החמירו שפרצתו בד' משום דהיא הנותנת), אך משא"כ דין פרצה ד' בדבקעי בה רבים דהוא משום דהוי אף זה פתח המבוי והוי כמבוי המפולש, הרי דה"נ בחצר צריך פתח זה תיקון, ואך דמהני העומ"ר שבצדו לתקן פתח זה.

ויש להוסיף עוד בזה, דבדין פרצה ד' היכא דלא בקעי בה רבים, דהוי מדין פרצה דומיא דפרצה עשר, הרי דע"כ אין לומר דאף בחצר איכא לדין פרצה זו, ואך שה"ז ניחר בעומ"ר, דאילו הי' בחצר דין פרצה זו, ל"ה מהני עומ"ר להתירה, שהרי אין עומ"ר מתיר את הפרצה, דומיא דפרצה עשר שאין עומ"ר מתירה, וע"כ בע"כ דבחצר ליכא כלל לדין פרצה זו, וכמש"נ.

ולפ"ז נמצא דקו' התוס' בד"ה ק"ו מחצר דנילף שיתיר עומ"ר במבוי בד' רוחות, והיינו בפרצה ד' דבקעי בה רבים ובמבוי המפולש, וקו' התוס' בד"ה מה למבוי דנילף מחצר שפרצתו בעשר, ב' ענינים הם, דאם באנו ללמוד מחצר להתיר פרצה ד' דבקעי בה רבים ומבוי המפולש בעומ"ר, היינו דבעינן למילף דהגם דה"ז צריך תיקון, יהני עומ"ר לתקן, דומיא דמהני לתקן בחצר, אך משא"כ אם באנו ללמור מחצר להתיר פרצה ד' דלא בקעי בה רבים, היינו דבעינן למילף שאין פרצה זו צריכה כלל תיקון, וכ"ה מתבאר להדיא בל' התוס', שבד"ה ק"ו מחצר הקשו דנילף שיהא עומ"ר מתיר בכל ד' רוחות, והיינו דהגם דה"ז צריך תיקון, מ"מ יהא עומ"ר מתיר, ובד"ה מה למבוי הקשו דנילף שיהא פרצתו בעשר, והיינו שלא תהא פרצה ד' צריכה כלל תיקון, וז"ב.

ד] ולפ"ז נ' לבאר ד' התוס', דע"כ חלוק הוא אם באנו ללמוד מבוי מחצר שלא תאסור בו פרצה ד' דלא בקעי בה רבים, וכמשה"ק התוס' ד"ה מה למבוי, דבזה ל"ש למימר דדיו וכו' כמו לחי, שהרי לא באנו ללמוד דיהני עומ"ר להתיר, דע"ז אמרי' דיו, דל"מ למילף דיהני עומ"ר טפי מלחי, דל"מ אלא ברוח רביעית, אלא באנו ללמוד שלא תהא הפרצה צריכה כלל תיקון, דומיא דחצר דאין פרצה זו צריכה תיקון כלל, וכיון דמבוי קייל מחצר, וכדחזי' דלחי מתיר במבוי ואינו מתיר בחצר, ע"כ יש ללמוד מק"ו דאף לא תהא פרצה ד' אוסרת בו, וכמו שאינה אוסרת בחצר, וע"ז תירצו התוס' דהיא הנותנת, שהואיל והקילו במבוי דסגי לי' בלחי, ע"כ החמירו בו שאף פרצת ד' תהא חשובה פרצה לבטל היקף המחיצות, והיינו דהואיל והוי זה היקף גרוע, דליכא ברוח רביעית אלא לחי, ע"כ אף פרצה מועטת מבטלת את הגידור.

אך משא"כ אם באנו ללמוד מחצר דפרצת ד' דבקעי בה רבים תהא ניתרת בעומ"ר, כמשה"ק התוס' בד"ה ק"ו מחצר, שפיר י"ל ע"ז דיו, דכיון שלא באנו ללמוד שלא תהא פרצה זו צריכה תיקון, שהרי אף בחצר צריכה פרצה זו תיקון, אלא באנו ללמוד דיהני העומ"ר לתקן פרצה זו, דומיא דחצר דמהני עומ"ר לתקן פרצה זו, הרי שע"ז שפיר י"ל דיו, דלא עדיף עומ"ר מלחי דל"מ רק ברוח רביעית, ועד"ז הוא גם לגבי מבוי המפולש, דלא מצינו למילף מחצר דאף במפולשת מהני עומ"ר להתירה, משום דדיו וכו', והוי כלחי דל"מ להתיר במפולש רק מרוח רביעית.

ונ' דמה"ט גם לא תירצו התוס' על קו' זו, דהיא הנותנת וכו', והטעם בזה הוא, דהנה בתור"פ הק', דאם אמרי' דהיא הנותנת, א"כ היכי עביד ק"ו לגבי עומ"ר על הפרוץ, נימא דהיא הנותנת דמשום דהקלנו במבוי להתירו בלחי וקורה א"כ אין לו תקנה מעליא משו"ה נחמיר עליו לומר דעומ"ר על הפרוץ לא יועיל בו, ותירץ דלגבי עומ"ר על הפרוץ אין לומר הכי, דטעמא דעומ"ר על הפרוץ מהני היינו משום דהוי כולו סתום, וא"כ בזה ל"ש למימר היא הנותנת, עכ"ל, ונ' דהטעם בזה הוא, דעומ"ר הוי סתימה מעליא ואי"ז "קולא" שהקילו בחצר, וע"כ ל"ש ע"ז היא הנותנת, ולפ"ז הרי ה"נ כד באנו ללמוד מחצר דיהני עומ"ר להתיר פרצה ד' דבקעי בה רבים ולהתיר מבוי המפולש, ל"ש ע"ז היא הנותנת, כיון דעומ"ר הוי ככולו סתום.

ומש"כ התוס' דל"מ למילף שמבוי יהא פרצתו בעשר דהיא הנותנת, הוא כמש"נ, דאין מכוון קו' התוס' דנילף מחצר דמהני עומ"ר לתקן פרצת ד', אלא מכוון קו' התוס' דנילף מחצר דאין פרצה זו צריכה תיקון כלל, וע"ז שפיר אמרי' דהיא הנותנת.

ונמצא לפ"ז דמד' רבינו פרץ דל"ש היא הנותנת לגבי עומ"ר על הפרוץ, מוכח כמש"נ, דמשה"ק התוס' דנילף מבוי בחצר שיהא פרצתו בעשר, לאו היינו דנילף דמהני עומ"ר להתיר פרצת ד', דע"ז ל"ה שייך לומר היא הנותנת, אלא היינו דנילף דפרצת ד' אינה אוסרת כלל וא"צ תיקון, וע"ז שפיר אמרינן דהיא הנותנת.

אך למה שתירץ ר"פ שם עוד, דהא דילפי' מבוי מחצר דעומ"ר מתיר ול"ש למימר היא הנותנת, הוא משום דכשיהי' בו תיקון דעומ"ר על הפרוץ דהיינו תיקון חשוב אז לא יהי' בו התיקון הגרוע של לחי וקורה, עכ"ל, הרי דכד אתינן למילף שיהא עומ"ר מתיר בכל ד' רוחות ויתיר אף פרצה ד' דבקעי בה רבים ומבוי המפולש, שפיר שייך לומר ע"ז היא הנותנת, והתוס' שלא תירצו כן הוא משום דס"ל כתי' קמא דהר"פ, דל"ש כלל היא הנותנת כד אתינן למילף דיועיל עומ"ר, משום דעומ"ר הוי כמו כולו סתום, וכמש"נ.

וי"ל עוד בדעת התוס', דהא דהק' דנילף מבוי מחצר דעומ"ר מתיר ול"ש לומר היא הנותנת, הוא משום דל"ש למימר היא הנותנת רק כד אתינן למילף שפרצת ד' לא תאסור במבוי, והיינו משום דגדר הא דפרצה אוסרת, הוא שהיא מבטלת ההיקף והגידור דמבוי זה, ובזה אמרי' דהיא הנותנת, דכיון דמבוי ניתר בלחי דהוי מחיצה גרועה והוי היקף גרוע, ע"כ ה"ז מתבטל בקל, ואף פרצה ד' מבטלת ההיקף, ומשא"כ בחצר דאי"ב היקף מעליא, אינו מתבטל בפרצה ד', אך משא"כ כד אתינן למילף דעומ"ר יתיר במבוי ל"ש היא הנותנת כלל, שהרי הא דפרצה ד' דבקעי בה רבים ומבוי המפולש צריכין תיקון, אי"ז שייך כלל לגריעות המחיצה ברוח רביעית, שהרי אף בחצר הן צריכין תיקון, ואך דבחצר מהני עומ"ר לתקן ובמבוי ל"מ, וע"ז ל"ש למימר היא הנותנת, דהנידון אם יהני עומ"ר לתקן או לא, ל"ש כלל להתיקון שברוח רביעית, ודו"ק.

ה] ולפמש"נ נ' לישב גם מש"א בסוגיין דחצר ניתרת בעומ"ר על הפרוץ, ופי' הרי"ד דשמעי' לה ממתני' דבקעה, אשר צ"ב שהרי התם קאי על שאר רוחות, ובשאר רוחות פשיטא לן אף במבוי דמהני עומ"ר, שהרי פרצה פחות מכשיעור אינה אוסרת וניתרת בעומ"ר.

אמנם לפמש"נ א"ש היטב, שהרי נתבאר דמה שלא דנו בסוגיין על עומ"ר בשאר רוחות, הוא משום דנידון הסוגיא הוא אם מהני עומ"ר לתיקון פתח המבוי, וע"כ בשאר רוחות ודאי אין פרצה פחות מכשיעור אוסרת, דאף אם ל"מ עומ"ר לתקן פתח המבוי, מ"מ כל דהוי פרצה פחות מכשיעור אין פרצה זו צריכה תיקון כלל, ונתבאר לפ"ז דע"כ במבוי המפולש או היכא דאיכא פרצה ד' דבקעי בה רבים דה"ז צריך תיקון, ל"מ בזה עומ"ר, דאף דילפי' מק"ו דמהני עומ"ר, אי"ז רק לרוח רביעית ולא לשאר רוחות, וכמש"כ התוס', והיינו משום דהא דבעי' להק"ו אי"ז במסוים על רוח רביעית, אלא כל היכא דבעי' "תיקון".

ולפ"ז נ' דמזה הוא דשמעינן דבחצר מהני עומ"ר לתקן פתח החצר, וזה לפמש"נ דאף דחצר המפולשת מותרת וכן אין פרצה ד' אוסרת אף אם בקעי בה רבים, לאו היינו דאי"ז צריך תיקון, אלא היינו דהגם דה"ז צריך תיקון מ"מ מהני העומ"ר לתקן פתחים אלו, וע"כ מהא דתנן דחצר ניתרת היכא דמכל צידי' הוי עומ"ר, שמעינן דמהני עומ"ר לתקן פתחי החצר, ומזה הוא דילפי' למבוי דמהני עומ"ר לתקן פתח המבוי, ואך דל"ה דומיא דחצר דמהני אף בשאר רוחות, ובמבוי ל"מ רק ברוח רביעית, דדיו וכו' כמו לחי, וכמש"כ התוס', וא"ש היטב ד' הרי"ד.

**ב'**

ו] וי"ל עוד בביאור הסוגיא, עפ"מ שמצינו בכ"ד בד' הראשונים דהא דבדליכא בהפרצות שבצד שיעור פרצה אינם אוסרין, היינו משום דהלחי והקורה שבראש המבוי מתירין לכל פתחי המבוי.

ומצינו כן בחי' הריטב"א לעיל בעמ' א', ז"ל, אם יש שם פס ד' טפחים מתיר פרצה עד י', פירש רש"י וכו', והפרצה הזאת תהא חשובה כפתח שאין בה אלא י' אמות שהוא שיעור פתחו של מבוי, ומבוי אינו נפסל בפתחים הרבה "כיון שהפתח שהוא בראשו מתוקן ומוכשר כראוי", עכ"ל,[[1]](#footnote-2) והרי דכל הא דאינו נפסל בפתחים הרבה, הוא רק מכח שהפתח שבראשו מתוקן ומוכשר כראוי, ומהני התיקון שבפתח שבראשו לתקן לכל פתחי המבוי.

ובחי' הרשב"א לקמן ד"ו., ד"ה מבוי שנפרץ מצדו בעשר, ז"ל, וארבעה ועשר דאמרינן הכא דצריך תיקון "ואין קורת המבוי מתירתן" לא סגי להו באותה פרצה בלחי או בקורה "אחרת" שאין קורה מתרת את הפרצה אלא צריכין צורת פתח, עכ"ל, ומבו' ג"כ כן, דכל דליכא שיעור ד' וי', גדר התירם הוא שקורת המבוי מתירתן.

וכ"ה בתורי"ד שם סוד"ה ור"ה אמר, ז"ל, ורב חנן בר רבא הי' מחלק בין ראשו שהיא מבוי מפולש ובין מן הצד והי' מתיר עד עשר אמות בלי שום תיקון "כיון שהוא מתוקן ראשו של מבוי הפתוח לרה"ר בלחי או קורה", עכ"ל, ומבו' ג"כ כן, דכל דליכא שיעור פרצה, הא דפתח זה ל"ב תיקון, הוא משום דראשו של מבוי הפתוח לרה"ר מתוקן.

ומצינו כן גם בחי' הרשב"א לקמן ד"ו. ד"ה כגון שנפרץ בקרן זוית, ז"ל, תמיהא לי כיון דס"ל דפתחא בקרן זוית לא עבדי אינשי, א"כ פרצה היא, ואפילו שלשה דנפקא ליה מתורת לבוד לא תתיר, "דאין קורה מתרת את הפרצה", וי"ל כיון דבעלמא לא הוי מקום חשוב בפחות מארבעה לא החמירו עליו כ"כ להצריכו צורת פתח "כיון דאיכא קורת מבוי מעליא", עכ"ל, ומבו' מד' הרשב"א דכיון דאין קורה מתרת את הפרצה, ע"כ בדין דגם לא תהני קורת המבוי להתיר פרצה אחרת שבמבוי, והיינו דלא אך היכא שהקורה היא במקום פרצה ל"מ להתיר, אלא אף בההלכה דקורת המבוי מתרת לכל פתחי המבוי, אמרינן דאינה מתרת את הפרצה, וע"ז תי' הרשב"א דבפחות מד' דל"ה מקום חשוב לא החמירו עליו כ"כ, כיון דאיכא קורת מבוי מעליא, והיינו דכה"ג מהניא קורת המבוי להתיר פרצה זו, וע' מש"נ לקמן סק"ט לבאר עפי"ד הרשב"א אלו, ד' הרשב"א התמוהים בעבוה"ק ש"א פי"ג.

עוד מצינו כן בחי' הרשב"א לקמן ד"י:, ז"ל, וא"ת א"כ דרב אמי ורב אסי היכי משכח"ל, דהא אמרי מבוי שנפרץ מצדו אם נשתייר שם פס ד' מתיר פרצה עד י', כלומר דעדיין מבוי הוא וקורה מונחת ע"ג מבוי איכא "והיא מתרת כל הפתחים" ולפום מאי דאמרינן בשמעתין היכי דמי אי בשנשאר עדיין באותו כותל שנפרץ עומ"ר על הפרוץ אין אנו צריכין להכשירה של קורה לצד זה דמעצמו הוא מוכשר בעומ"ר על הפרוץ ואי פרוץ מרובה על העומד וכו', וי"ל דהתם בשהעומ"ר על הפרוץ וכיון שכן כל אותו דופן נכשר בכך, והא דאמרי' אם נשתייר שם פס ד' מתיר פרצה עד עשר לאו למימר שתהא הקורה מתרת ממש אותה פרצה, דהא א"צ היתר, אלא לומר שעדיין נשאר שם כשיעור מבוי מוכשר וכו', עכ"ל, ומפורש בד' הרשב"א יסוד זה דקורת המבוי מתרת שאר הפתחים, ופירש כן הרשב"א במש"א רב אמי ור"א ד"מתיר" פרצה עד י', דהיינו שקורת המבוי מתרת פרצה זו, וזהו דקשיא לי' דמה בעי' להיתר הקורה, הרי פרצה זו יש לה תיקון במקומה דעומ"ר, והיינו משום דקי"ל כר"ה בדר"י ור"א דמבוי ניתר בעומ"ר, אך לדעת ר"ה שאינו ניתר בעומ"ר ניחא, וזהו שפירש דאה"נ אין המכוון לומר שהקורה מתרת ממש אותה פרצה, ועיי"ש עוד בהמשך ד' הרשב"א מש"כ בזה, ויש להאריך בזה בביאור דבריו, ובעזה"י ית' בזה במקומו.

וע' עוד בחי' הרשב"א לקמן ד"י. במה שדן בדינא דהירושלמי דקורה מתרת ב' פתחים, ובדעת הירושלמי שם דהיכא שמיעט הפתח דכ' אמות בקנה, מהני אם עושה לכל פתח לחי וקורה, וזה שייך ליסוד הדברים דקורת המבוי מתרת לכל פתחיו, וית' בעזה"י במקומו, וע' גם מש"נ בדברינו בדין מבוי שנפרץ מצדו כלפי ראשו סק"?? שנת' עפי"ז דעת הריטב"א בדין שבקי, ואכמ"ל עוד בזה.

ז] ולפ"ז נ' לבאר מה שדנו בסוגיין אם עומ"ר מתיר במבוי, אשר צ"ע שהרי ודאי דעומ"ר מתיר במבוי, דאל"כ מ"ט אין פרצה פחות מכשיעור אוסרת, אך לפי המבואר בד' הראשונים ניחא, דנידון הסוגיא הוא אם מהני עומ"ר לתקן המבוי, והא דאין פרצה פחות מכשיעור אוסרת, אי"ז משום תיקון העומ"ר, אלא היינו משום דהתיקון שבראש המבוי מתיר אף לפתח זה.[[2]](#footnote-3)

ובזה ניחא גם ד' התוס' שכתבו דל"מ למילף דיתיר עומ"ר בכל ד' רוחות, אשר צ"ע שהרי ודאי דעומ"ר מתיר בכל ד' רוחות, דמה"ט אין פרצה פחות מכשיעור אוסרת, אך לפי הנ"ל ניחא, דהא דפרצה פחות מכשיעור אינה אוסרת, הוא משום דהתיקון שבראש המבוי מתירה, אך משא"כ בגווני דבקעי בה רבים או במבוי המפולש דהוי זה פתח עיקרי, ואינו ניתר ע"י התיקון שבראש המבוי, ואתינן לדון שיהא ניתר בהעומ"ר דילי', הרי שע"ז אמרי' דאין עומ"ר מתיר בשאר רוחות.

וניחא לפ"ז גם הא דשאני פרצת ד' דלא בקעי בה רבים שכתבו התוס' דא"א ללמוד מחצר שלא תאסור משום דהיא הנותנת, מפרצת ד' דבקעי בה רבים שכתבו התוס' דא"א ללמוד מחצר שתהא מותרת בעומ"ר משום דדיו כלחי, וי"ל בדעת התוס' דס"ל ע"ד מש"נ לעיל סק"ד להדרך הראשונה דחלוק הא דפרצה ד' דלא בקעי בה רבים אינה אוסרת בחצר מהא דפרצה ד' דבקעי בה רבים אינה אוסרת ודחצר המפולשת א"צ צוה"פ, דהא דהיכא דלא בקעי בה רבים אינה אוסרת, הוא משום דהתיקון שבראש החצר מתירה, ומשא"כ היכא דבקעי בה רבים וחצר המפולשת ודאי ל"מ התיקון שבראשה לתקן לפתחה השני, כיון דהוי פתח עיקרי, ואך דמהני העומ"ר שברוח זו להתיר פתח זה.

ואשר ע"כ כד אתינן למילף מחצר למבוי שלא תאסור פרצת ד' דלא בקעי בה רבים, היינו דנילף דמהני התיקון שבראש המבוי להתיר, וע"ז אמרי' דהיא הנותנת, דכיון דהתיקון שבראש המבוי הוי תיקון גרוע, אין בכחו להתיר פרצת ד' שבמבוי זה, ומשא"כ כד אתינן למילף מחצר למבוי שלא תאסור פרצת ד' דבקעי בה רבים ולא יאסור פילוש, היינו דנילף דמהני העומ"ר שברוח זו להתיר לפתח זה, וע"ז ל"ש למימר היא הנותנת, דרק כד דייני' להתיר בפרצת ד' דלא בקעי בה רבים, שהנידון הוא שהתיקון שבראש המבוי יתיר לפרצה זו, אמרי' דהיא הנותנת דתיקון גרוע זה לא יועיל להתיר, אך משא"כ כד דייני' להתיר בפרצת ד' דבקעי בה רבים ובמפולש, דלא דייני' כלל שהתיקון הגרוע שבראש המבוי יתיר לפתח השני, אלא דייני' שיהא בו עצמו תיקון, הרי שע"ז ל"ש לומר כלל היא הנותנת, וי"ל עוד, כמש"נ לעיל סק"ד עפי"ד תור"פ, דכאשר אנו דנים שיועיל עומ"ר להתיר, ל"ש לומר כלל היא הנותנת, כיון שעומ"ר הוי סתימה מעליא.

ומאידך מה"ט ל"ש למימר דיו, רק כד אתינן למילף למבוי שהעומ"ר שברוח השנית יתיר להפתח השני, וע"ז אמרי' דדיו כלחי דל"מ להתיר רוח השנית, אך משא"כ כד אתינן למילף למבוי דיהני התיקון שבראשו להתיר לפרצת ד', הרי שע"ז ל"ש כלל למימר דיו, שהרי הנידון הוא על תיקון הלחי גופי', שיהא בכחו להתיר אף לפרצת ד' שבצדי המבוי, וע"ז באנו ללמוד מק"ו מהא דבחצר מהני התיקון שבראשו לתקן להפרצה שבצדו, כ"ש דבמבוי שהקילו חכמים דסגי בתיקון מועט, יועיל תיקון זה לתקן להפרצה שבצדו, ול"ש בזה דיו כלל, ודו"ק היטב.

ח] ולפ"ז ניחא גם מש"א בסוגיין דחצר ניתרת בעומ"ר, ופי' הרי"ד דשמעי' לה ממתני' דשיירא, אשר צ"ע שהרי התם קאי על שאר רוחות, ובשאר רוחות פשיטא לן אף במבוי דמהני עומ"ר, שהרי פרצה פחות מכשיעור אינה אוסרת וניתרת בעומ"ר.

ולפמש"נ ניחא, ועדש"נ לעיל סק"ה לדרך הראשונה, שהרי נתבאר דמה שלא דנו בסוגיין על עומ"ר בשאר רוחות, הוא משום דאף אם ל"מ עומ"ר לתקן פתחי המבוי, מ"מ אין פרצה בשאר רוחות אוסרת, כיון דהתיקון שבראש המבוי מתיר לכל פתחי המבוי, ונתבאר לפ"ז דע"כ במבוי המפולש או היכא דאיכא פרצה ד' דבקעי בה רבים דהוי זה פתח עיקרי ול"מ לו התיקון שבראש המבוי, ל"מ לזה עומ"ר, דאף דילפי' מק"ו דמהני עומ"ר, אי"ז רק לרוח רביעית ולא לשאר רוחות, וכמש"כ התוס', והיינו משום דהא דבעי' להק"ו אי"ז במסוים על רוח רביעית, אלא כל היכא דבעי' "תיקון" על פתח זה עצמו, ולפ"ז הרי דשפיר יש ללמוד דבחצר מהני עומ"ר לתקן פתח החצר, שהרי נתבאר דהא דחצר המפולשת מותרת וכן אין פרצה ד' אוסרת אף אם בקעי בה רבים, לאו היינו דמהני להו התיקון שבראש החצר, דודאי ל"מ לזה התיקון שבראש החצר, כיון דהוי זה פתח עיקרי, אלא היינו דהגם דה"ז צריך תיקון במקומו, מ"מ מהני העומ"ר לתקן פתחים אלו, וע"כ מהא דתנן דחצר ניתרת היכא דמכל צידי' הוי עומ"ר, שמעינן דמהני עומ"ר לתקן פתחי החצר, ומזה הוא דילפי' למבוי דמהני עומ"ר לתקן פתח המבוי, ואך דל"ה דומיא דחצר דמהני אף בשאר רוחות, ובמבוי ל"מ רק ברוח רביעית, דדיו וכו' כמו לחי, וכמש"כ התוס', וא"ש היטב ד' הרי"ד.

**ג'**

ט] וי"ל עוד בהא דפשיטא להגמ' דחצר ניתרת בעומ"ר על הפרוץ, ופי' הרי"ד דשמעינן לה ממתני' דשיירא, אשר צ"ע כנ"ל שהרי התם קאי על שאר רוחות דאף במבוי מהני עומ"ר.

ונ' די"ל בזה, בהקדם ד' הרשב"א בעבוה"ק ש"א פי"ג, ז"ל, חצר שנפרצה בקרן זוית והוא שהפרצה אוכלת ראש שני הכתלים, אם פרצת פחות מג' טפחים היא א"צ כלום, מג' ועד ד' צריכה ב' לחיים, ארבעה פרצת מקום חשוב היא ואין לה הכשר עד שימעטנה מד' וכו', עכ"ל.

וצ"ב רב, דמ"ט פרצה מג' ועד ד' צריכה ב' לחיים, ומ"ש מהיכא שנפרץ מקרן זוית במבוי דכל דהוי פחות מד' א"צ תיקון כלל,[[3]](#footnote-4) ועוד דכיון שבחצר אוסרת פרצה בקרן זוית אף בשאין בה ד', א"כ מ"ט סגי לה בב' לחיים, ומ"ש מפרצה ד' שאין לה הכשר בב' לחיים, גם צ"ע מקור ד' הרשב"א לחלק כן.

ונ' ברור בזה, דהרשב"א לטעמי' אזיל, שכבר הבאנו לעיל סק"ו מה שפירש בחידושיו לקמן ד"ו., דהא דפרצה בקרן זוית אינה אוסרת עד ד' הוא משום דאינו מקום חשוב כ"כ וע"כ קורת המבוי מתירתה, ומשא"כ בפרצת ד' דהוי מקום חשוב ל"מ קורת המבוי להתיר פרצה זו, ולפ"ז נ' דמה"ט הוא דאף בחצר חלוק דין פרצת ג' מדין פרצת ד', דבפרצת ג' מהני ב' לחיים, דכיון דל"ה מקום חשוב כ"כ מהני ב' לחיים להתירו, וכ"ה דמבוי קורת המבוי מתירתו, ה"נ בחצר ב' לחיים מתירין אותו, ומשא"כ בפרצת ד' דהוי מקום חשוב ל"מ ב' לחיים להתירו, כ"ה דבמבוי ל"מ קורת המבוי להתירו.[[4]](#footnote-5)

והא דבמבוי כל דהויא הפרצה פחותה מד' א"צ תיקון כלל, ובחצר צריכה ב' לחיים, נ' לפמש"כ הרשב"א דהא דבמבוי א"צ הפרצה תיקון הוא משום דאיכא קורת מבוי מעליא, והיינו כמש"נ דקורת המבוי מתרת אף לפרצה זו, ונ' לחדש בדעת הרשב"א דכל עיקר הך מילתא דלחי וקורה שבראשו מתירין לכל פתחיו, הוי זה רק במבוי, שעיקר תיקונו הוא משום היכר, וע"כ כל שעשו תיקון בראשו מהני זה להתיר לכל פתחיו, אך משא"כ בחצר שעיקר תיקונו הוא משום מחיצה, ע' מהרי"ט ח"א סי' צ"ד, שכתב מה"ט בדעת המ"מ דבמבוי מהני מה שיש ים ברוח רביעית, אף שאין הים מחיצה, דהוי הים היכר מעליא כיון שאינו בר טלטול עם המבוי, ומשא"כ בחצר דבעי' מחיצות ל"מ בי' ים דלאו מחיצה הוא, וע' אבנ"ז או"ח סי' ש' מה שהאריך לבאר עד"ז, ל"ש לומר שהתיקון שבראשו מהני לכל פתחיו, והא דכל פתחי החצר מותרין נ' דהוא משום דאיכא עומ"ר, ומהני עומ"ר להיתר פתחי החצר, אך זה דלא כמש"נ לעיל סק"ז לדעת התוס', דאף בחצר מהני התיקון שבראשו לתקן לכל פתחיו.

ולפ"ז נ' דמה"ט בפרצה מקרן זוית פחותה מד' חלוק דין חצר מדין מבוי, דבמבוי שדינו הוא דהתיקון שבראשו מהני לתקן כל פתחיו, ע"כ אף מהני התיקון שבראשו לתקן להפרצה שבקרן זוית, ומשא"כ בחצר דל"מ התיקון שבראשו לתקן כל פתחיו, ואך שהן ניתרין בעומ"ר, הרי ע"כ פרצה בקרן זוית דל"מ העומ"ר להתירה, וכמש"כ החזו"א סי' ח' סק"א, צריכה ב' לחיים, אך מ"מ מהני לה ב' לחיים, דומיא דמבוי דמהני הקורה שבראשו לתקן פרצה זו.[[5]](#footnote-6)

ולפמש"נ בדעת הרשב"א דבחצר ל"מ התיקון שבראשו לתקן לכל פתחיו, הרי נמצא דמהא דתנן במתני' דשיירא דחצר ניתרת היכא שאין פרצות יתירות על הבנין, יש ללמוד דמהני עומ"ר לתיקון פתחי החצר, דהגם דבמבוי אין אוסרין פרצות שבצדו אף אם אינו ניתר בעומ"ר, הרי היינו משום דמהני התיקון שבראשו לתקן לכל פתחיו, וע"כ הגם דל"מ עומ"ר לתיקון פתחי המבוי, מ"מ ניתרים כל הפתחים ע"י התיקון שבראשו, אך משא"כ בחצר דל"מ התיקון שבראשו לתקן לכל פתחיו, הרי בע"כ דהא דכל הפתחים שבצדו מותרין הוא משום דמהני עומ"ר לתקן פתחי חצר, ומזה הוא דפשיטא לה להגמ' דמהני עומ"ר להתיר בחצר, וא"ש היטב.

**ד'**

י] והנה בס' אהעו"ז סי' שס"ה ס"ב כתב, דכל הא דפרצה ד' דבקעי בה רבים אוסרת, היינו רק היכא שראש המבוי מתוקן בלחי או קורה, דכיון שיש כבר פתח ברוח הרביעי שבו לחי או קורה לכן כל שיש עוד פתח לא התירו, דחד פתחא שרי ולא ב', אך משא"כ היכא שראש המבוי מתוקן בצוה"פ ודאי ניתר הפרצה ד' בלחי או קורה, וממילא ודאי שיהא ניתר בעומ"ר על הפרוץ, דלא גרע מלחי, וכמש"א בסוגיין, עכ"ד, והיינו משום שנקט (כמפורש בדבריו לעיל מינה) דהא דפרצה ד' דבקעי בה רבים אוסרת, הוא משום דהוי כמבוי המפולש, וע"כ ודאי שאם התירו ראש המבוי בצוה"פ תהא פרצה זו ניתרת בלחי, וע"כ נמי תהא ניתרת בעומ"ר, ועמש"נ בעיקר דבריו ובדעת החולקים ע"ז בדברינו בדין פרצת מבוי סק"?? .

ובס' משכנו"י או"ח סי' קכ"ה פליג ע"ד האהעו"ז עיי"ש בטעמו, וכתב דראי' ברורה לזה דאין חילוק בין הניתר בלחי וקורה לניתר בצוה"פ, דהא בש"ס מדמי' הך דינא דמבוי עקום אי תורת במפולש להך דינא דפרצת מבוי מצידו בד', ובד' הרא"ש שם מבו' לדעת רש"י, דאף אם עשו בני מבוי א' צוה"פ בראשו צריכין תיקון לעקמומיתו, ואי נימא דכל שראשו מתוקן בצוה"פ אין פרצת ד' אוסרת, א"כ היכא שעשו בני מבוי א' צוה"פ אין הפרצה שבין זל"ז אוסרת בפחת מי', דהא עיקר טעמא דתורתו במפולש משום פרצת מבוי מצדו בד', ול"ש זה כשתיקן ראשו בצוה"פ דאפי' פרצה גמורה לא אסרה בי', וא"כ למה צריך תיקון בעקמומיתו, ויותר קשה בההוא מבוי עקום דהוי בנהרדעא ואצרכוה דלתות כחומרי דרב וכחומרי דשמואל, ופירש"י בב' עקמומיותיו, וכל טורח זה למה, יעשו צוה"פ בב' ראשיהן הפתוחין לרה"ר והוו מתוקנין בצוה"פ דשוב אין פרצת ד' אוסרתן, ואפי' בעקום כמין ח' כולן מותרין, שכל א' פרוץ לחבירו בעשר ובצד א', ואפי' האמצעי יש לו ב' פתחים בצד א' ואין בזה שום חששא לדעת האהעו"ז וכו', ויש להוסיף, דאף אי נימא דגם בב' פתחים בצד א' ל"מ עומ"ר, מ"מ הי' להם לעשות צוה"פ גם בא' מפתחי האמצעי, ולא היו צריכין לעשות דלתות, ואפי' לגי' תוס' ור"ח ז"ל ואצרכוה דלת וכו', ג"כ ק' מה צורך לדלת, יותר קל לעשות צוה"פ בב' ראשיו, אלא ודאי מוכח בבירור דאף כשמתקן ראשיהם לצד רה"ר, הפרצה שביניהם אוסרתן מדין פרצת מבוי, וכ"ש כשנפרץ לרה"ר, והוא ראי' ברורה שאין עלי' תשובה, עכ"ל, וע' גם בגליון החת"ס לאהעו"ז שם שהשיג ע"ד האהעו"ז מהא דחזינן במבוי עקום דאף בשעשה צוה"פ לראשו צריך תיקון לעקמומיתו??.

והנה ממשה"ק המשכנו"י דמ"ט הצריכוהו דלתות ולא סגי בצוה"פ וכו', נ' שפירש דטעמא דהאהעו"ז הוא משום דכל שתוקן ראש המבוי בלחי וקורה שהוא תיקון גרוע, ל"מ זה לב' פתחים, ומשא"כ כשתוקן ראש המבוי בצוה"פ, וע"כ הקשה דמ"ט הצריכוהו דלתות, אך הנה בפשוטו מכוון האהעו"ז הוא, דמשום פרצת ד' דבקעי בה רבים הויא כמבוי המפולש, וכמבו' להדיא בדבריו לעיל מינה, וע"כ כ"ה דמבוי המפולש ניתר בצוה"פ מכאן ולחי וקורה מכאן, ה"נ מבוי שנפרץ בד' ובקעי בה רבים ניתר בצוה"פ בראשו ולחי וקורה בפרצתו, וממילא דמהני אף עומ"ר בפרצתו, דכל היכא דמהני לחי מהני נמי עומ"ר, ולפ"ז הרי פשוט דלדעת שמואל דמבוי המפולש צריך דלת מרוח אחת, הרי שה"נ מבוי שנפרץ מצדו בד' ובקעי בי' רבים יהא צריך דלת, ולא יהני מה שיעשה צוה"פ בראשו, ולפ"ז מתישב בפשיטות משה"ק המשכנו"י מההוא מבוי עקום דהוי בנהרדעא, וז"ב.

אך אכתי ילה"ק מהתם, דמ"מ מ"ט היו צריכין לעשות ב' דלתות בב' העקמימויות ולחי או קורה לב' הראשים, הרי הי' סגי שיעשו דלת לא' מן העקמומיות ולחי או קורה להראש שברוח זו, ולהראש שברוח השנית יעשו דלת, והעקמומית השני' תהא ניתרת בעומ"ר, כיון דבכה"ג נמצא דלכל א' מן המבואות יש דלת ברוח אחת, וכה"ג בדין שתהא הפרצת ד' ניתרת בעומ"ר וכמש"כ האהעו"ז דלדידן דמבוי מפולש ניתר בצוה"פ מכאן ולחי וקורה מכאן, כל שעשה צוה"פ לראש המבוי ניתרת פרצת ד' בעומ"ר, וה"נ לדעת שמואל דמבוי מפולש ניתר בדלת מכאן ולחי וקורה מכאן, כל שעשה דלת לראש המבוי, ניתרת פרצת ד' בעומ"ר.

והחזו"א בסי' א' סק"ה עמד ג"כ על קו' זו, וכתב לישב, דהכא נידון כחד מבוי עגול, ולא חל עלי' שם עומ"ר, ועיי"ש שכתב דע"כ אף לפי' ר"י אי עביד חד צוה"פ אכתי לא משתרי האי מבוי גופי' עד שיעשה לחי בשני או שיעשה לחי בעקמומיתו, והלכך לפירש"י אף אי עביד צוה"פ לשניהן אכתי צריך לחי לעקמומיתו.

וע' עוד בכו"ח תנינא להגרע"א סי' כ"ג שכנר' ג"כ עמד על קו' זו, ונ' כונתו לישב, דהכא ל"ח דאיכא עומ"ר, כיון דכל מבוי פרוץ במלואו לעקמומית, והעקמומית היא חלק מב' המבואות, וע"כ חשיב דכל מבוי נפרץ במלואו להמבוי השני, והדברים צ"ב רב, ועמש"נ עוד בזה בדברינו בדין פרצת מבוי סק"??.

וע' עוד בל' תורי"ד לקמן ד"י., ז"ל, ולא צריך תיקון אלא פתח ראשון של מבוי שהוא פרוץ במלואו, א"נ אם יש לאותן הפרצות שבצדדי' מבואות קטנים כמו מבוי העשוי כנדל, אז צריך כ"א תיקון משום דהוי במילואו, עכ"ל, ונ' מדבריו דכיון שלגבי המבואות הקטנים הוי זה פרצת מלואו, ע"כ גם המבוי הגדול צריך תיקון בפרצות אלו, ואינו ניתר בעומ"ר, ולפ"ז ניחא דע"כ גם מבוי עקום צריך תיקון בעקמומיתו, ואי"ז ניתר בעומ"ר, משום דפרצה זו הויא פרצת מלואו לגבי המבוי השני.???

והנה צ"ב בזה, דא"כ היאך מסייעי' מינה לקמן לר"ה דפרצת מבוי מצדו בד', הרי אף לדעת רב חנין דפרצת מבוי בצדו בי' היינו רק משום שה"ז ניתר בעומ"ר, אך משא"כ במבוי עקום דלא חשיב דאיכא עומ"ר מכח הטעמים הללו, יש לאסור אף לדעת רב חנין, ובפשוטו צ"ל בזה, ועיי"ש בחזו"א סקכ"ה, דכל הא דחשבי' לי' כמבוי א' ומכח זה חשיב דליכא עומ"ר, הוא רק משום שא"א להתיר המבוי במחיצותיו הוא, אך כל שניתר כל מבוי במחיצותיו לא דייני' לי' כחד עם המבוי השני, וע"כ שפיר הוא ניתר בעומ"ר. ??

ועיי"ש בסק"כ וסקכ"ה???, ועיי"ש בסק"ו שביאר בזה דעת רבו של רש"י

ועיי"ש עוד סק"ט

אך י"ל בזה, דכל הא דחשיב דליכא בזה עומ"ר, הוא רק כד בעינן עומ"ר מדיני תיקוני מבואות, וע"כ רק למ"ד דפירצת מבוי בד' ופרצה זו צריכה תיקון, ואתינן לדון שיועיל העומ"ר לדין תיקון מבואות, ל"מ הך עומ"ר, אך משא"כ למ"ד דפרצת מבוי בי', אשר לדידי' פרצת ד' א"צ כלל תיקון, הרי דודאי מהני העומ"ר לדיני מחיצה, ודו"ק???

ועי' גם בתורי"ד מהדו"ת דגם משמואל מוכח דצריך לחי?

**ה'**

] והנה דעת הפמ"ג שהביא הביאוה"ל בסי' שס"ה דפרצת מבוי מצדו ניתרת בלחי, ול"ב צוה"פ, והביא שם גם דעת הגר"ז דאם תיקן ראש המבוי בצוה"פ צריך לחי לפרצה, ואפ"ה ה"ז צריך לחי, ואין העומ"ר שבמחיצה זו מתיר לפרצה זו.

והדברים צ"ע וכמש"כ האהעו"ז שם לפי דרכו, דכל דמהני לחי, בדין דיהני נמי עומ"ר מק"ו, שהרי מבו' בתוס' בסוגיין דהק"ו שייך ביסודו גם על שאר רוחות, ואך דאמרי' דיו כלחי דל"מ בשאר רוחות, אך בגווני דמהני לחי בשאר רוחות, הדר דינא דיש ללמוד מק"ו דמהני אף עומ"ר.

ועד"ז ילה"ע בד' תורי"ד לקמן ד"ו. במהדות"ל שכתב, דלפי' המורה דאף לשמואל בעי לחי בעקמומיתו, "שמואל נמי לא אתי כרב חנן דאלו רב חנן מכשיר בלא כלום ושמואל מצריך לה לחי אבל מיהו סייעתא לרב הונא לא הוי דרב הונא חשיב' לי' פרצה וצריכה צוה"פ", עכ"ל, ומבו' לפ"ז דלדעת שמואל אף בכל פרצת ד' צריך לחי וא"צ צוה"פ.

וצ"ע דאי מהני בזה לחי, א"כ אמאי בעי כלל לחי, הרי יש להתיר משום הא דהוי עומ"ר, שהרי בסוגיין ילפי' בק"ו דעומ"ר מתיר בחצר, וכתבו התוס' שם דהא דבכל ד' מחיצות ל"מ עומ"ר הוא משום דאף לחי ל"מ שם, אך בפרצת ד' דלחי מהני, א"כ בדין דיהני העומ"ר לתקן הפרצה, ולא ניבעי כלל לחי.

ועל הא דבמבוי עקום בעי' לחי לשמואל ול"מ עומ"ר, י"ל כד' החזו"א דהוא משום דחשיב כמבוי עגול וליכא עומ"ר, וע' גם מש"כ בזה הגרע"א בכו"ח תנינא סי' כ"ג, וצ"ב, אך בפרצת ד' הרי ל"ש ה"ט, וא"כ אי נימא דכל מה דל"מ העומ"ר לשמואל הוא משום דהוי כמבוי עגול, א"כ הרי ליכא למיפרך כלל משמואל ארב חנן, די"ל דמודה רב חנן דבמבוי עקום בעי' לחי, ושאני פרצת ד' מצדו דא"צ לחי כיון שניתרת בעומ"ר.

ועד"ז יש לתמוה גם במש"כ הרי"ד בפסקיו, ז"ל, אמר רב חנן וכו' מאמצעיתו בד', פירוש וכו', אבל אם נפרץ כותל מערבי שהוא ראשו של מבוי לרה"ר בד' טפחים הוי פתח טפי הוי פרצה ואוסרת המבוי אם לא יעשה לחי או קורה וכו', אמר ר"ה בדר"י כגון שנפרץ בקרן זוית וכו' הלכך עד ד' טפחים חשיב פתח טפי חשיבא פרצה וצריכה תיקון בלחי או קורה, ור"ה אמר א' זה וא' זה בארבעה, פי' דס"ל דפרצת מבוי בד' טפחים היא פתח טפי הויא פרצה וצריכה תיקון, עכ"ל.

ומבו' בד' הרי"ד דבר חדש, דבפרצת ד' במקום שהיא אוסרת, לר"ח בשנפרץ מראשו בקרן זוית, ולרב הונא אף בשנפרץ מצדו, מהני לה תיקון בלחי או קורה, וצ"ב דא"כ אמאי כלל בעיא לחי או קורה, הרי הוי זה עומ"ר, וכל היכא דמהני לחי יש להתיר משום הא דעומ"ר, וכמש"נ עפי"ד התוס', והאמנם על פרצה בקרן זוית י"ל, דליכא כלל עומ"ר, ע' חזו"א בזה, (והיינו דהגם דכל דחשיבא פתח איכא נמי עומ"ר, דאל"כ ליכא מחיצות דאורייתא, אך כל דלא חשיבא פתח ליכא כלל עומ"ר על מקום זה, ואכמ"ל), אך לס"ד דר"ח איירי בכל גווני שנפרץ כותל מערבי ובעי לחי או קורה, צ"ב דא"כ מ"ט ל"מ עומ"ר, וגם לדעת רב הונא נ' להדיא מל' הרי"ד דסגי בלחי או קורה, וצ"ב כנ"ל, דאם מהני לחי או קורה, א"כ מ"ט ל"מ העומ"ר שיש ברוח זו, (אך ע"ז י"ל דלדעת ר"ה כלל ל"מ עומ"ר לתיקון מבואות, שהרי לדידי' איכא פירכא על הק"ו, וכבר הבאנו לעיל סק"?? שנחלקו בזה הראשונים).

ובפשוטו הי' מקום לדון בזה, דהרי"ד פליג על ד' התוס' בסוגיין, וס"ל דל"ש כל עיקר הק"ו מחצר למבוי רק על רוח רביעית, דברוח רביעית קייל מבוי מחצר, דבחצר בעי' פס ד' ובמבוי סגי בלחי או קורה, ומשא"כ בשאר רוחות שלא הקילו כלל בתיקוני מבוי מבתיקוני חצר, שהרי ליכא גונא דבשאר רוחות בעי' בחצר תיקון טפי מבמבוי, וע"כ על שאר רוחות ל"ש כלל הק"ו, וצ"ע אם שייך לומר כן, וגם ד' הפרמ"ג לא נתישבו בזה, שהרי בד' התוס' מפורש דשייך הק"ו ביסודו גם על שאר רוחות, והיאך פליג הפרמ"ג ע"ז.

אמנם כמדומה שהאמת בזה הוא, דהנה עיי"ש בפסקי הרי"ד שכתב, ז"ל, ור"ה אמר וכו' פי' דס"ל דפרצת מבוי בד' טפחים היא פתח טפי הויא פרצה וצריכה תיקון, ואע"ג דלגבי חצר תנן לקמן בפירקין כל פרצה שהיא כעשר אמות מותרת מפני שהיא כפתח וכו', קסבר ר"ה דוקא חצר שהיא רחבה, אבל מבוי שאינו רחב כ"כ פרצתו בד' טפחים, עכ"ל.

ומבו' מד' הרי"ד דטעמא דר"ה דפרצת מבוי בד', הוא משום דהוי זה פרצה והוי דומיא דפרצת י' שאוסרת בחצר, ונ' דע"כ ס"ל להרי"ד דרק יותר מד' אוסר וד' שרי משום שהוא כפתח, וזה דומיא דפרצה י', די' שרי משום שהוא כפתח ויותר מי' אוסר.

ואמנם נ' דל"ה ממש כפרצה י', שהרי בפרצה י' ל"מ לחי וקורה, ואילו בפרצה ד' לרב הונא נ' מד' הרי"ד דמהני לחי וקורה, ונ' שהטעם הוא דאע"פ דפרצה ד' הויא פרצה, מ"מ מהני לחי וקורה למשוי לה לפתח, ושלא כד' הרשב"א והריטב"א דל"מ בזה לחי וקורה שאין לחי וקורה מתירין את הפרצה, ומשא"כ פרצה י' ל"מ אף לחי וקורה למשוי לה לפתח, וכ"ה שמצינו דלדעת רב ל"מ צוה"פ לפרצה י', ואילו לפרצה ד' ודאי מהני צוה"פ, וה"נ בלחי וקורה דכוותה.

ולפ"ז נ' דמה"ט ל"ש למילף מק"ו מחצר דיהני עומ"ר להתיר פרצת ד' לרב הונא, ואף בלא הא דלדידי' איכא למפרך על עיקר הק"ו, דכיון דפרצת ד' הויא פרצה, ל"ש למילף מחצר שתהא פרצה זו ניתרת בעומ"ר, שהרי אף בחצר ל"מ עומ"ר להתיר פרצה, דהא דבחצר פרצת ד' מותרת הוא משום דל"ח פרצה, אך כל דחשיב פרצה ל"מ לזה כלל עומ"ר, וע"כ פרצה יותר מי' אסורה, וע"כ במבוי דפרצת ד' חשיבא פרצה אין ללמוד מחצר דיהני עומ"ר להתירו.

ונ' דמה"ט אף בפרצה בקרן זוית ליכא למילף מק"ו להתיר בעומ"ר, דכיון דפתחא בקרן זוית לא עבדי אינשי וחשיב זה לפרצה, ל"ש למילף מחצר שיהא עומ"ר מתיר, שהרי אף בחצר אין עומ"ר מתיר את הפרצה, ואף דמהני בזה לחי וקורה, הוא משום דלחי וקורה מהני לחשוב מקום זה כפתח, אך עומ"ר ל"מ, ובאמת שבזה הוא פשוט כן, שהרי אף חצר שנפרצה בקרן זוית אסורה אף בשלא נפרצה יותר מי', וכמו שאמרו לקמן דצ"ד:, וא"כ ל"ש למילף שיתיר בזה עומ"ר במבוי, שהרי כה"ג אף בחצר לא שרי.

ונ' דמה"ט דעת הפמ"ג דפרצת ד' דבקעי בה רבים ניתרת בלחי וקורה, ומ"מ אינה ניתרת בעומ"ר, וזה משום דס"ל דהא דפרצת ד' דבקעי בה רבים צריכה תיקון הוא משום דתורת פרצה עלי', ומ"מ מהני לה לחי וקורה לחשבה לפתח, וזה שלא כד' הרשב"א והריטב"א דאין לחי וקורה מתירין את הפרצה, אך משא"כ עומ"ר ל"מ בה דעומ"ר ל"מ להתיר פרצה, ולא מצינו למילף מק"ו מחצר דיהני עומ"ר להתיר, שהרי אף בחצר ל"מ עומ"ר לפרצה.

ובזה י"ל קו' התוס' בסוגיין ד"ה שפרצתו, שהק' דנעביד ק"ו מלחי וקורה שאינו מועיל בחצר מועיל במבוי עומ"ר שמועיל בחצר וכו', אך לפ"ד הרי"ד והפרמ"ג הרי נמצא דאיכא גווני דפרצות שניתרות בלחי וקורה ואין ניתרות בעומ"ר, וא"כ איכא למיפרך מה ללחי וקורה שכן מועיל להתיר את הפרצה תאמר בעומ"ר שאינו מועיל להתיר את הפרצה.

ושו"ר בשו"ת נפש חי' או"ח סי' נ"ט מש"כ בדעת המג"א דאף בשתיקן ראש המבוי בצוה"פ בעי' תיקון לפרצת ד' ול"מ לי' עומ"ר, דהוא משום דפרצה גריעא מפתח, ??? וזה כעין מש"נ.

אך ד' הגר"ז ודעימי' לא נתישבו בזה, שהרי הם דעתם דהא דפרצת ד' אוסרת הוא משום דהוי כמפולש, וע"כ היכא דעשה לחי וקורה לראשו צריך צוה"פ לפרצה, והיכא דעשה צוה"פ לראשו סגי בלחי וקורה לפרצה, וא"כ צ"ע דבגונא דעשה צוה"פ לראשו מ"ט לא תהא הפרצה ניתרת בעומ"ר מק"ו, שהרי הא דצריכה תיקון אי"ז משום דחשיבא כפרצה אלא משום דהוי כמפולש, וא"כ בדין דיהני לזה עומ"ר, וצ"ע בזה.??

בדין עומ"ר, יל"ע אם איכא לפסולא דנפרץ מצדו כלפי ראשון בשתיקן ראש המבוי בעומ"ר, ע' חזו"א בזה, ומש"כ רמ"ר בזה.

ע' משכנו"י סי' קכ"ה מש"כ לבאר הטעם דפרצת ד' במבוי אוסרת בבקעי בה רבים ובחצר אינה אוסרת.

ריטב"א בסוגיין פירש דהא דס"ל לר"ח דמבוי נמי פרצתו בעשר יליף לה מהך ק"ו.

בית אפרים או"ח סי' כ"ה עמ' 70 ואילך, ביאר שודאי יש אופנים שהקילו בחצר שא"צ תיקון הגם דבמבוי צריך תיקון, אך מזה ליכא למעבד פירכא, דהק"ו אינו ללמוד אם צריך תיקון או לא, אלא ללמוד במקום שהצריכו תיקון אם מהני עומ"ר, וע"ז ילפי' שפיר מחצר, דהא חזי' בחצר דאף במקום שהצריכו חכמים תיקון, מהני לי' תיקון דעומ"ר, כ"ש במבוי דמהני תיקון דעומ"ר, וע"ז פריך מה לחצר שכן פרצתו בי', ר"ל שאפי' אם כבר נתקן מחמת שהי' פרוץ במלואו ושוב נפרץ פחות מי' לא נתבטל ממנו תורת חצר, משא"כ מבוי שפרצתו בד' והוא מבטל תיקון הראשון, הרי חזי' דאף במקום שהצריכו חז"ל תיקון לחצר קייל טפי ממבוי, ואהא משני ר"ה בדר"י מבוי נמי פרצתו בי', והשתא אין מקום קושיא ממבוי עקום, דבחצר לא דייני' דין עקום, ז"א דזהו לענין תחילת התקנה שתיקנו חז"ל ואקילו בחצר טפי שלא להצריך תיקון בעקמימות לפי שאינו סמוך לרה"ר, ומזה אין לעשות פירכא, דעיקר הק"ו הוא במקום שכבר נתחייב תיקון ונכנס בגדר פרצת חצר וכמ"ש, וממילא דלק"מ נמי מפרצת חצר מצדו דבקעי רבים, שהרי אין מקום חיוב בזה כ"א מדין עקום דמחשב כמפולש להצריך תיקון מב' צדדים, ובחצר לא עשו חז"ל עקום כמפולש כלל, ועיקר הק"ו אינו אלא על התיקון עצמו אם הוא תיקון המועיל במקום שצריכין לו אם לאו, עכ"ד.

1. ובשו"ת נפש חי' או"ח סי' נ"ט?? עמד ע"ד הריטב"א, דמה הוצרך לטעם זה דמבוי אינו נפסל בפתחים הרבה, תיפו"ל דאיכא עומ"ר ועומ"ר מהני להתיר פתח מבוי, עיי"ש בדבריו, ובאמת בחי' הרשב"א לקמן ד"י: כתב מה"ט דמש"א ד"מתיר" עד עשר, לאו היינו דקורת המבוי מתירתן, דל"ב לזה כיון דהוי עומ"ר, אך עיי"ש דלהתי' האחרים שכתב שם נ' דעתו דבעי' בזה להיתר קורת המבוי, וצ"ב שם, ולפ"ז י"ל כן גם בד' הריטב"א, ויל"ד בד' הריטב"א שדעתו דאם הי' פתח זה צריך תיקון, ל"ה ניתר בלחי וקורה, שהי' דינו כמבוי המפולש דצריך צוה"פ מכאן, וע"כ גם ל"ה ניתר בעומ"ר, וי"ל עוד כמש"נ להלן סק"?? לדון דל"מ הק"ו שיתיר עומ"ר במבוי רק על רוח רביעית, אך בשאר רוחות ל"מ עומ"ר אף בגוני דמהני לחי??. [↑](#footnote-ref-2)
2. ויש להוסיף בזה, מש"כ בחי' הרשב"א לקמן ד"י:, דהא דפרצה בראשו אינה אוסרת עד עשר, היינו אף בדהוי פרוץ מרובה על העומד, ואפ"ה כיון דסוף מבוי הוא שרי, ומשא"כ בתחילת מבוי ל"מ משום דאתי אוירא וכו', וגם משום דאין הקורה מתרת ב' פתחים, ומבו' מזה להדיא דהא דאין פרצה פחות מכשיעור אוסרת, אי"ז כלל משום שהיא ניתרת בעומ"ר, אלא היינו משום דקורת המבוי מתירתה, וע"כ אף אם הויא פרוץ מרובה נמי היא ניתרת, ואמנם כ"ז הוא ברוח רביעית, אך בשאר רוחות ודאי דאם הוי פרוץ מרובה ה"ז אסור, והיינו משום דכה"ג ליכא ג' מחיצות דאורייתא, ומשא"כ ברוח רביעית דל"ב לה מדאורייתא אלא מדין תיקוני מבואות, הרי דכיון דקורת המבוי מתרת לפרצה זו, שפיר שריא אף אם הוי פרוץ מרובה. [↑](#footnote-ref-3)
3. ויש שפירשו שהטעם הוא משום דשאני מבוי שאין פתח פחות מד' צריך תיקון, דקי"ל כדרב אחלאי, ומשא"כ בחצר אף פתח פחות מד' צריך תיקון, אך נ' שאין לומר כן, שהרי הרשב"א לעיל פי"ב הביא די"א דמבוי שיש בפתחו ג' צריך תיקון, והגם שדעת הרשב"א נוטה שם שאינו צריך תיקון, מ"מ ק' לומר שד' הרשב"א הכא הם שלא כדעה זו, וגם כיון שלדעה זו בע"כ דהא דפרצה פחות מד' בקרן זוית מותרת אי"ז משום הא דרב אחלאי, מהיכ"ת שלדעת הרשב"א הוי זה רק משום דרב אחלאי, וגם הרשב"א בדף ו. לא הזכיר כלל דהא דפחות מד' שרי שייך להא דרב אחלאי. [↑](#footnote-ref-4)
4. וז"ל הרשב"א בעבוה"ק ש"ב ספ"א, נפרץ בקרן זוית וכו', אם היתה הפרצה ד' טפחים "אע"פ שהקורה מונחת במקום אחר במבוי" המבוי אסור, פרצה היא זו ולא פתח וכו', עכ"ל, וצ"ב מש"כ אע"פ שהקורה מונחת במקום אחר במבוי, ומה רבותא היא, אך נ' ברור דאזיל לטעמי', דקורת המבוי מתרת לכל הפתחים, וזמש"כ דהיכא שנפרץ בקרן זוית ל"מ קורת המבוי להתיר פרצה זו, וביותר, שהרי למש"כ בחידושיו הא דבנפרץ בקרן זוית פחות מד' שרי הוא משום דכה"ג קורת המבוי מתירתו, אך אלמלי זה הי' אסור, דליכא ע"ז עומ"ר, ואשר זמש"כ הרשב"א דאם הוי הפרצה ד' ל"מ אף אם איכא קורה בפתח שבראש המבוי, אך משא"כ היכא דלא תיקן ראש המבוי בלחי או קורה אלא איכא שם עומ"ר, ל"ב שתהא הפרצה ד', אלא אף פרצה ג' בקרן זוית תאסור, וכמש"נ להלן בהערה. [↑](#footnote-ref-5)
5. ולפ"ז נ' דבר חידוש, דאם תיקן ראש המבוי בעומ"ר, ונפרץ בקרן זוית, יהא פרצתו בג', דכיון דהא דמהני עומ"ר במבוי ילפי' לה מחצר, ל"מ טפי מאשר בחצר, ול"מ לתקן לכל פתחי המבוי, ואשר ע"כ כל שנפרץ מקרן זוית בג' שה"ז צריך תיקון, ל"מ העומ"ר שבראש המבוי לתקנו, וצ"ע בזה.

   ואמנם ילה"ע בזה, דאי נימא דתיקון עומ"ר בפתח שבראש המבוי ל"מ לתקן לכל פתחי המבוי, א"כ בדין דכה"ג שתיקן ראש המבוי בעומ"ר יהא פרצת המבוי בד', שהרי נת' לעיל דהא דפרצת מבוי בעשר אף דל"מ עומ"ר לשאר רוחות, הוא משום דהתיקון שבראש המבוי מתקן לכל פתחים אלו, אך אם תיקן ראש המבוי בעומ"ר דתיקון זה ל"מ לתקן לכל הפתחים, בדין שיהא פרצת המבוי בד', וזה לא שמענו.

   ואמנם הי' מקום לפרש כן ד' התוס' דל"מ עומ"ר בד' רוחות, והי' אפ"ל שכונתם דהגם דודאי מהני עומ"ר בכל רוחות, וכדחזי' דפרצה פחות מכשיעור אינה אוסרת, אך היינו רק משום דהתיקון שבראש המבוי מתקן לכל פתחיו, אך "עומ"ר לכל ד' רוחות", והיינו היכא שהגם פתח ראש המבוי תיקן בעומ"ר, זה ל"מ, כיון דהעומ"ר שבראשו ל"מ לתקן לכל פתחי המבוי, אך אי"ז נ' נכון במכוון התוס', וגם ק' ע"ז, דא"כ מהו שאמר ר"ה ברי' דר"י דבמבוי ז' ניתר בעומ"ר ואין לדון אם מהני לחי ד' אמות, הרי איירי אף בשנפרץ מצדו, וכה"ג לא סגי שיתיר משום הא דהוי עומ"ר, שהרי מכח זה אינו מתיר להפתחים שבצידו.

   אמנם נ' פשוט דלק"מ, דאף דהעומ"ר שבראש המבוי ל"מ לתקן לפרצה זו, מ"מ כיון דלהך מ"ד מהני עומ"ר במבוי, הרי ממילא דהעומ"ר שעל פרצה זו יהני לתקן אותה, ול"ש בזה מש"כ התוס' דל"מ עומ"ר בד' רוחות, דכ"ז הוא רק במקום דלחי ל"מ וכמש"כ התוס', אך בפרצה זו הרי אף לחי מהני, שהרי מבו' בד' הרשב"א בד"ו. דכל הא דל"מ לחי לפרצה י' הוא משום דאין לחי מתיר את הפרצה, אך אלמלי זה הי' מהני לחי, וא"כ לפרצה ד' שאין עלי' תורת פרצה שפיר יהני לחי, וע"כ אף העומ"ר מהני להתיר, וז"ב. [↑](#footnote-ref-6)