מראי מקומות פג ב פד א 4
קטגוריות: ש_ס / כט גיטין / המגרש - הרב משה יפהן

**מראי מקומות פג: פד. 4**

**ר"ע שמיע ליה דאיכא דאמר חוץ ואיכא דאמר ע"מ.** עיין ברמב"ן וברשב"א לעיל פג. דדנו האם יש מ"ד דנחלקו ר"א וחכמים. גם בע"מ וגם בחוץ. או דליתא כזה מ"ד, אלא דפליגי או בע"מ או בחוץ. ודן הרשב"א האם לר"ט הם נחלקו רק בע"מ ולא בחוץ דשם מודה ר"א דלא מהני. ולפי"ז ברייתא דקתני מודה ר"א וכו' לא אמרה ר"א מעולם. או דסובר דפליגי בין בע"מ ובין בחוץ. וכתב דמסוגייתנו משמע דאין מ"ד דפליגי.

**כל הנודרת על דעת בעלה היא נודרת**. בפשוטו היה נראה דהמכוון הוא דזה הטעם למה התורה נתנה לבעל כח להתיר נדרי אשתו ומה הגדר בדבר, ובזה ביארה הגמ' שהטעם הוא משום שכל הנודרת על דעת בעלה נודרת. ומשום שהיא נודרת על דעתו זה הטעם שנתנה לו התורה כח להתיר נדר של אחר ואי אפשר ללמוד מכאן לשאר מקומות דזה אוסר וזה מתיר. דהרי אי"ז כשאר תנאים דבעינן הרי צורת הפרה ואין מועיל גילוי דעתו. אמנם עיין בתוס בנדה מו: דהקשה דכיוון שנודרת על דעתו מדוע בעינן דרשא שהבעל יכול להפר. עיי"ש מה שתי'. ועיין בקובץ הערות סי' כו'. אות א' שהקשה דאולי בעינן פסוק היכן שאמרה להדיא שאיננה נודרת על דעתו. ועיין בריטב"א בסוגייתנו שאמר דאפילו אמרה בפי' הוי אנ"ס דנודרת על דעתו ועוד תי' דלא חילקה התורה והוי גזה"כ דהבעל יכול להתיר בכל גוונא. ועיין עוד בר"ן נדרים עג:.

**ע"מ שלא תשתי יין וכו' אי"ז כריתות.** ופי' רש"י דאי"ז כריתות דעד יום מיתה קשורה בו. ומבואר דאי"ז כריתות משום שעדיין קשורה בבעל ויסוד הכריתות דהיא תהא מנותקת מהבעל ולא תהא תלויה בו. ועין רמב"ם פ"ח ה"י דכתב דהטעם דאינו גט דמשמע דנשאר לו רשות עליה. ולכאורה המכוון כעין מה שביארנו ברש"י. והנה לדעת רבנן באומר חוץ מפלוני מבואר דאי"ז כריתות ולכאורה צ"ב לדעת ר"א מדוע כן חשיב כריתות וצ"ל דאחר מיתת הפלוני הרי היא מותרת לעולם ואם כן אי"ז נחשב תנאי שהיא תלויה בבעל לעולם. דהיינו כל זמן ההתר דהיינו עד יום המיתה. והנה יל"ע מדוע לרבנן זהו חשיב חסרון כריתות. ולא מיבעיא לפי האבני מילואים בדעת התוס' דע"מ מתפרש כשיור דשיור בוודאי הוא חסרון כריתות אלא אפילו לפי מה שמבואר ברש"י פב: הביאור הוא דכריתות זה הלכה שהגט יתירה לינשא לכל העולם ואם חסר בעצם היכולת שלה לינשא ואע"ג דזהו חסרון שהוא נובע מכח תנאי ומכל מקום כיוון דהיא מנועה לינשא ובפועל אינה מותרת זה חשיב גט שאינו כריתות.

**מאי שנא חיי פלוני וכו'**. עיין ברשב"א שהקשה. מאי פריך הרי יש חילוק רב ביניהם דחיי פלוני הרי יש היכי תימצי של כריתות לאחר מיתת פלוני משא"כ באופן שאומר כל ימי חיי הרי אין זמן של כריתות בחייהם דאחר מיתתו כבר לא נוגע הכריתות. עיי"ש שכתב שסברא הגמ' דאין לחלק ביניהם ולא פי' הטעם. ולכאורה צ"ל דאה"נ דלאחר מיתת הבעל לא היה צורך בגט דהיה מתיר אחר אמנם למעשה היא כבר מותרת מכח הגט ולא מכח המיתה וממילא זה נחשב שיש כריתות ביניהם גם בדברים שנעשו אחרי מיתתו. אמנם בחי' ר' ראובן יבמות סי' לה. סק"ד ביאר ע"פ היסוד דמיתת הבעל הגם שהוא מתיר את האיסורים מ"מ אינו מנתק את האישות כמו גט. וממילא הגט שחל מקודם פועל גם לאחר מיתתו יותר ממה שפעלה המיתה. עיי"ש.

**שם.** עיין ברמב"ם פ"ח הי"ב הרי"ז גיטך ע"מ שלא תנשאי לפלוני אינו גט הא למה זה דומה לאומר ע"מ שלא תשתי יין לעולם אבל אם אמר לה ע"מ שלא תנשאי לפלוני לחמישים יום הרי"ז גט. ועיין בר"ן בסוגייתנו דתמה עליו. דמאי שנא מע"מ שלא תשתי יין כל ימי חיי פלוני דהיא מגורשת. ולא מיקריא אגידא שמא ימות פלוני. ועין בחי' הר"ן מה שתי', וצ"ע. ועיין בחידושי הגר"ח על הש"ס מה שתירץ בזה וצ"ע עליו דמלשון הרמב"ם משמע שלא כדבריו דאין החיסרון משום שהגט נגמר לאחר מיתה אלא דהחיסרון הוא חיסרון אגידות. עיי"ש מה שכתב בזה.

**תוד"ה כל וכו' ומיהו קשה לר"י וכו'.** ויש ליישב דלכאורה שם למעשה זה תלוי במיתתה דאם לא תמות חברתה הרי זה תלוי במיתתה ויוצא דהגט תלוי למעשה גם במיתתה ואין זה כריתות ועיין בתו"ג שעמד בזה. ועיין באבני מילואים סי' קמ"ג סק"ב. שהוכיח מדברי התוס' לפשוט ספיקו של המשנה למלך דאם עשה תנאי בגט ע"מ שתתני לי מאתיים זוז או שלא תשתי יין לעולם דחשיב כריתות דיש אופן לגט להתקיים באופן של כריתות אז הגם דיש צד דהיא תלויה בו לעולם מכל מקום כיוון דלא מחויב שהיא תהיה תלויה בו לעולם אז חשיב כריתות. אמנם עיין תוס' יומא יג. דתי' דהכא מיגרע גרע. עיי"ש.

**בעא מיניה רבא היום אי את אשתי ולמחר את אשתי מהו.** ומבואר מדברי התוס' דהספק לר"א היה האם היא מגורשת רק ליום אחד או דלא שייך כזה גט ואינה מגורשת כלל. והגמ' פשטה כיוון דפסקה פסקה והינו צד אחר שלא היה מצדדי השאלה דאמרינן כיוון דפסקה פסקה. והנה מבואר כאן דבר חידוש דבעצם היה יכול להגביל את ההתר בימים דהוא מתיר רק ליום אחד. ורק בזה עצמו שהוא התיר ליום אחד זה מפקיע את האישות דאחרי שהיא מותרת רק ליום אחד ממילא פקע כבר כל האישות. ואין לה קיום. ועיין ברשב"א שהקשה מדוע הגמ' לא הסתפקה לרבנן שיחול ההתר ליום אחד. וביאר הרשב"א דלדעת רבנן לא מצינו אישות לחצאין ומשו"ה לא היה צד דיחול רק ליום אחד אלא או שלא יהא גט או דכיוון דפסקה פסקה. **עיין** בחי' הר"ן דהביא מהרא"ה דמהא שמעינן דהנותן לחבירו קרקע גוף ופירות ליום אחד הוא זוכה לעולם דאמרינן כיוון דפסקה פסקה. ועיין באב"מ סי' כח סקנ"ג דהקשה דמוכח מנדרים כטד מוכח דיש קנין לזמן. ותי' דאין המכוון ברא"ה דהוא בעלים לעולם אלא המכוון דאח"כ זה הפקר ורק דאינו חוזר לבעלים הראשונים. ועין בקובץ הערות סי' מ"ו סק"ה שחידש דיש אופני קנין זמן. **תוד"ה מסתברא.** והא דקאמר לקמן וכו'. עיי"ש וכ"כ רש"י לקמן פו. דתקנו כן שלא להוציא לעז על הגט. אמנם הרמב"ם פ"ח ה"ט פוסק דאינה מגורשת. ועיי"ש במגיד משנה דביאר דהרמב"ם סובר דרב שם פליג על סוגייתנו וסובר דלא הוי גט כלל. עייש. **אלא אמר רבא וכו' ואם נשאת לאחר תצא.** **תניא כוותיה דרבא וכו'.** עיין רמב"ם פ"ח מגירושין הי"ג. דפסק דאם נשאת לאחר הגט בטל והולד ממזר ועיי"ש בראב"ד שהשיג על זה דהרי עדיין יכולה לקיים את התנאי. ועין ברשב"א שהוכיח שיכולה לקיים את התנאי. ועיין באבני מילואים סי' קמ"ג סעיף א. ועיין בחי' רבינו חיים הלוי על הרמב"ם שם מה שביאר בזה. **תוד"ה הכא.** דברי התוס' צריכים להגיה כמו המהרש"ל. ועיין במהרש"א מה שהביא מהרשב"א בשם ר"י הזקן, ועיין ברשב"א.