4 בחילוקים בין בליעה ופליטה לבישול המחודש והמתוקן
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / שבת - הרב יצחק טחן / 3 פרק כירה / כירה בישול

**בחילוקים בין בליעה ופליטה לבישול**

1. **מצינו כמה הלכות דנראה דאיכא חילוק בין בליעה ופליטה לבישול**. ראשית כל שיטת הראשונים יו''ד סימן ק''ה סעיף ב' דלמרות דכ''ש אינו מבשל מ''מ מבליע ומפליט. עוד מצינו בירושלמי פ''ג ה''ה דמסיק דבישול דאורייתא לא הוי אלא כשהאור מהלך תחתיו לענין שבת ובשר בחלב, ומקשה הקרן אורה דא"כ אמאי כלי חרס צריך שבירה היכא דנשפך עליו עירוי מכלי ראשון, כיון דלא הוי בישול, ומוכיח מזה דהא דטעון שבירה הוי מחמת הבליעה, והא דהוכיח הירושלמי מזה דעירוי ככלי ראשון לענין בישול [כמו שמובא בתוס'] הוי מחמת דחומרת כלי ראשון הוי מדרבנן כיון דאיכא בו כח להבליע, והלכך כל כמה דאית ביה כח להבליע איכא בו דין בישול מדרבנן והוכחת הירושלמי על הא דאית ליה כח להבליע. וז''ל, על כן נראה דאדרבה הא דטעון שבירה הוא משום בולע לחוד, והיינו טעמא דמחמרינן גבי שבת בכלי ראשון, משום דנהי דאין בו כח לבשל יש בו כח להבליע ולהפליט, והשתא שפיר יליף הירושלמי מעירה לתוכו רותח דעירוי ככלי ראשון.
2. **ויש לעיין אי בליעה הוי תהליך גמור של בישול, רק דבבישול איכא שתי השפעות גם בישול הדבר וגם הבלעה והפלטה, או דהוי שתי עשיות שונות [ויבואר אי''ה לקמן],** ואי נימא דהוי תהליך גמור של בישול א''כ לשיטת הראשונים דגם בכלי שני איכא בליעה ופליטה כד''ק או הא דמבואר בגמ' בפסחים עו דגם למ''ד תתאה גבר מבליע כדי קליפה, הוי שיעור בבישול, דכמו דאיתא שיעור מאכל בן דרוסאי איכא שיעור של בישול כדי קליפה. או דנימא דבליעה ובישול הוי שתי עשיות שונות דאיכא ''בישול'' ואיכא ''בליעה''. ויעוין בקרן אורה דהוכיח מדעת הסוברים דכלי שני מבליע כדי קליפה ואפ''ה ליכא איסור בישול דבשיעורא דכדי קליפה ליכא חיוב בישול, ומכח זה פליג על שיטת תוס' דאי עירוי ככלי ראשון ומבליע כדי קליפה אסור לערות בשבת מכלי ראשון כיון דמבשל כדי קליפה ובתוס' בדף לט דחק מכח זה דמדיחין בחמים היינו מכלי שני, ובקרן אורה מוכיח מסתימת הסוגיא והרמב''ם דמדיחן בחמין בכל גוונא. וז''ל, אלא דמה שמבליע כדי קליפה לא חשיב בישול, דומה למה דאמרינן (מנחות נ"ז ע"א) מצד אחד כמאכל בן דרוסאי לאו כלום הוא, וכל שכן הכא דאינו מבליע אלא כדי קליפה, ועל כרחין צריך לומר כן לדעת הסוברים דכלי שני גם כן מבליע כדי קליפה, ואפילו הכי אין בכלי שני בישול. ומבואר בדבריו ד''כדי קליפה הוי שיעור בבישול'' רק דליכא בזה חיוב בישול ולכן ליכא ראיה מזה ראיה לאיסור בישול.
3. **ויעוי''ש עוד בקרן אורה דנקט דלפי''ז אין מקום לנידון הראשונים אי עירוי מבשל כדי קליפה והוכחתם מהך דינא דעירה לתוכו רותח טעון שבירה לא הוי ראיה לבישול דשאני התם דאיירי לענין בליעה**, ובאמת דכן מבואר בשיטת רבינו שמואל דעירוי לא מבשל למורת דמבליע כדי קליפה**,** ויעוי'ש דמוכיח כן משיטת ר' יהודה במשנה דכלי ראשון לא מבשל רק בדבר שיש בו חומץ וציר ובתוס' נקט דהוי רק בתבלין, אולם הקר''א נקט מפשטות המשנה דהוי בכל תבשיל [וכ''נ בסידור רש''י סימן שצח מובא בקש''ק וז''ל, וס''ל ''דכלי ראשון שהעבירו מן האור מרותח אינו מבשל''. וכן בראב''ן סימן שדמ וז''ל, אע''ג דר''י פליג ואמר ''כלי ראשון אינו מבשל'' אא''כ יש בו ציר או חומץ] ןא''כ צ''ב אמאי בעי שבירה, ומוכח דבליעה שאני. וז''ל, דאי כשיטת ר"ת דזה מיקרי ''בישול'' אם כן לר' יהודא דאמר דאפילו כלי ראשון אינו מבשל, אם כן כל שכן עירוי, ואמאי צריך אליבי' בעירה לתוכו רותח שבירה בכלי חרס, או מריקה ושטיפה בכלי נחשת, אלא שמע מינה ד''משום בליעה לבד הוא'', וכדקרי לה הש"ס בזבחים (צ"ה ב') ''בליעה בלא בישול''.

**[ובעיקר באור שיטת ר' יהודה יעוין בקרן אורה דהקשה מדלא פליג ר' יהודא (מ"א ע"א) אהא דמיחם שפינוהו לא יתן לתוכו מים.** ולאביי שם בגמ' אתיא מתניתין כר' יהודא, אלמא דמודה ר' יהודא במים שמתבשלין בכלי ראשון, ולכארוה מוכח כמו שכתבו תוס' (ד"ה לכל) דדווקא בתבלין קאמר ר' יהודא דאין כלי ראשון מבשל, אבל שאר דברים מודה ר' יהודא דכלי ראשון מבשל. רק יעוי''ש דדחה דדוקא בחמין מודה ר' יהודא דעיקר בישולן אינו אלא החמימות. ובגדר הא דלא מהני כלי ראשון יעוי''ש דמבאר דהוי גרעון בדרגת הבישול.וז''ל, והדבר תלוי במינים, יש מין שמתבשל אפילו בהדחה בעלמא, ויש מין שאינו מתבשל אפילו בכלי ראשון, כמו מלח ובישרא דתורא, ויש מין שמתבשל אפילו בכלי שני כמו מלח ללישנא קמא (מ"ב ע"ב), ורוב המינים בכלי ראשון מתבשל ובכלי שני אינו מתבשל, ואפילו בעירוי אינו מתבשל, כדתנן (להלן קמ"ה ע"ב) מדיחין אותו בחמין, דההדחה אינו גמר מלאכתן, ור' יהודא סבירא ליה דאפילו כלי ראשון אינו מבשל בלי חומץ וציר בישול גמור לגמור מלאכתן.]

1. **ובדעת תוס' והראשונים דמדמי להדדי לכאורה מוכח דס''ל כדעת הסוברים דכלי שני דאינו מבשל אינו בולע ולא שייך למימר דבולע כדי קליפה** ולכן אי מוכח דבעירוי איכא כדי קליפה בהכרח דאיכא בזה גם בישול כדי קליפה. רק דיש לעיין בעיקר יסוד פלוגתתם אי שיעורא דכדי קליפה מחייב דאיכא בזה איסור בישול דלפי מה דמבואר בקרן אורה דבליעה הוי תוצאה מהבישול א''כ מוכרח דפלוגתתם בשיעורא דבישול אי גם בשיעור דכדי קליפה איכא איסור בישול.
2. **אלא דיש לעיין לפי''ז אי נימא דכדי קליפה לא חשיב בישול א''כ לשיטת רב דעילאה גבר איך יבאר את המשנה בדף מב דהאילפס והקדירה שהעבירן מרותחין לא יתן לתוכן תבלין**. ובתוס' בזבחים צה ע''ב וכן בספר הישר סימן רנ מוכיחים מזה דכדי קליפה איכא בהו תורת בישול ומאחר דגם למ''ד עילאה גבר אמרינן דמבשל כדי קליפה דאדמיקר ליה בלע הלכך איכא בזה איסור בישול. ויעוין בחוו''ד צ''ב כ''ז וסימן צ''א סק''ה דמוכיח מזה את יסודו דהיכא דאיכא דפנות המחממות בהא ליכא נפק''מ אי העילאה צונן או התתאה צונן ומדבריו נראה דהיכא דהוי בתוך הדפנות ממש מבשל בכולו, ורק בעירוי שלא נפסק הקילוח בהא מבשל רק כדי קליפה לשיטות דעירוי מבשל, אולם יעוין בחזו''א יו''ד סימן ט' סק''ד מישב וז''ל, וכן בשר צונן לתוך חלב רותח דנאסר כדי קליפה כיון דהחם במקומו עומד יש בו משום בישול ודעת ר''י דבלוע ובישול חד הוא ואם אין בישול אין בלוע. ומבואר בחזו''א דהיכא דהחם במקומו עומד בהא הכדי קליפה איכא לה תורת בישול ולא הוי רק בליעה. ומבואר דגם לדעת הרשב''ם דס''ל דעירוי מכלי ראשון לא מבשל למרות דבולע כדי קליפה, אין הכונה דשיעורא דכד''ק לא הוי בישול אלא דהוי שתי עשיות נפרדות ובגונא דהחם במקומו איכא לכד''ק תורת בישול.

**ובאמת יעוין בקרן אורה דתמה בהא דאיכא דין בישול למ''ד עילאה גבר בעירה תבלין לתוכו**. ומיישב וז''ל, וע''כ צ''ל דהכא מיירי בנשתהה בתוך האילפס דאל''כ תיקשי מכאן לרב דאמר עילאה גבר. ומבואר דבהך גוונא דמתניתין איכא בזה בישול גמור. ויעוין גם בפנ''י מ''ב ע''א בד''ה פיסקא בתרוץ השני דכל דינא דעילאה גבר הוי רק היכא דסילק את הצונן מיד לאחר הנפילה דאל''כ כיון דשהו ונתחממו הוי כנותן חמין לחמין ומביא כן מהראב''ן.

**ובעיקר הקושיא על רב**. יעוין בתוס' רי''ד וז''ל, ואי קשיא רב דאמר עילאה גבר ושרי צונן לתוך חם והא בעינן למימר לקמן האלפס והקדרה שהעבירן מע"ג הכירה מרותחין לא יתן לתוכן תבלין דהוי צונן לתוך חם. תשובה אמר לך רב מרותחין שאני דכיון דהוא כלי ראשון ''ומרותח כנתון ע"ג האש דמי'' וכי קאמינא אנא בחם בעלמא בלא רותח א"נ בכלי שני. וגם בדבריו נראה דבכה''ג הוי בישול גמור וליכא כח לעילאה.

1. **אלא דבעיקר היחס לכדי קליפה אי הוי בישול או בליעה מצינו** **עוד בחוו''ד** צ''ב ס''ק כ''ז דמביא מהמנחת כהן דדבר גוש אינו מבשל ורק מבליע כדי קליפה, ובעירוי שלא נפסק הקילוח נקטינן דמבשל כדי קליפה. וא''כ חזינן ג''כ דבכדי קליפה עצמו איכא גוונא דאיכא לו תורת בישול ואיכא גוונא דהוי רק בליעה.

**עוד חזינן בתוס' רי''ד דמקשה על הא דאיתא בדף מא בדינא דנותן צונן לתוך חמין או חמין לתוך צונן דאיכא חילוק בין מועטין למרובין ומקשה התוס' רי''ד לדעת שמואל דדתתא גבר** אמאי מחלקינן בין מועטין למרובין. ומיישב וז''ל, ונ"ל לתרץ דודאי התם בפלוגתא דרב ושמואל דפליגי בנותן טעם רב דאמר עילאה גבר והי' אוסר חם לתוך צונן, ושמואל נמי דאמר תתאה גבר והיה אוסר צונן לתוך חם היו אוסרים עד ששים כמו חם בתוך חם דאליבא דכ"ע הוא אוסר עד ששים ''ומיד הוא נותן טעם האיסור בהיתר'' ואף על פי שלא שהה הרבה אבל גבי איסור שבת אינו תלוי האיסור בנ"ט אלא בבישול והילכך אם נתן צונן מרובין לתוך חמין מועטין אף על פי שיש כח לאותן חמין המועטין ליתן בהם טעם אין להם כח לבשלם כי אם להפשירם הילכך שרי וגם אין לומר קמא קמא דנפל איבשיל שאינו מתבשל מיד עד שישהה שיעור בישולו וקודם שישהו נתרבו עליו צונן מרובין עד שאין כח בחמין לבשלן. **ונראה מדבריו דאיכא חילוק בין נתינת טעם דלא בעי שיהוי זמן לתהליך של בישול שמצריך שיהוי זמן.** ויעוין בזה במ''ב שי''ח ס''ק פ''ג דמביא מהחיי אדם דמחלק בין היכא דשפך הכל בפעם אחת להיכא דשפך מעט מעט וכן מבואר בתורא''ש בדף מ''ב ע''א וביראים [סימן רעד דף קלה א'] ומבואר דגם בישול לא בעי שיהוי זמן. ובשער הציון ס''ק קי''א הוכיח דשבישול בעי שהוי מהא דבדבר חריף קי"ל [סי' ק"ה סעי' א'] כדי שיתן על האור ויתחיל להרתיח הרי דעל האור ג"כ אינו מבשל ברגע ראשונה וגם כאן אף שמתערב תיכף בהחמין מכל מקום אין מתבשל תיכף עד שישפוך השאר עכ"ל. ובשביתת השבת ס''ק ע''ז מיישב וז''ל, ונראה דלא קשה דדוקא בדבר גוש כמו בשר אמרינן דצריך שהות גדול שיתבשל מה שאין כן נוזלים דמתחלקים לחלקים דקים מתבשלים בזמן קצר וכן נראה לעין כשמניחים ביצה ברותחין צריך שהות לבישולה מה שאין כן כשטורפין אותה ברותחין מתבשלת תיכף ע"כ אסור לערות צונן לתוך חמין מעט מעט ומכל מקום בשפיכה מרובה מותר שאין מספיק להתבשל**. ובתוס' רי''ד חזינן דבישול תמיד בעי שיהוי זמן ורק נתינת טעם שאני.**

1. **ויעוין עוד בקרן אורה דתמה לפי דעת הראשונים שהחמירו גבי שבת בקלי הבישול דאסור ליתנם אפילו בכלי שני משום דיש דברים שמתבשלים בכלי שני גם כן, דא"כ אמאי לא נחמיר נמי לענין איסורין לענין להפליט ולהבליע**, דנראין הדברים קל וחומר אם יש כח בכלי שני לבשלן כל שכן שיש להבליע בהם ולהפליט מהם עכ''ל. וכן תמה בחזו''א נ''ג י''ט ומכח זה מכריח דלא כדבריהם.

**אולם יעוין בשו"ת מהרי"ל** סימן קנז ס''ק י''ד וז''ל, וזבוב בכלי שני לא ידענא מאי תבעי לך כיון דקיימא לן דכלי שני אינו מבליע ואינו מפליט, מ"ש זבוב משאר איסורים, ''ואי אגב רוככיה קמדמית ליה למלחא דלאיכא דאמרי אפילו בכלי שני בשל'', נראה ''דהני מילי לענין איסור שבת'', וכן לחם לדברי הרא"ם, ''אבל לא לענין טעם'' דתליא בבליעה ופליטה, אף על גב דאשכחנא איפכא בכלי חרס ושאר מילי [דבלעי גם בצונן] האי כטבעיה והאי כטבעיה. ומבואר בדבריו דשייך למימר דיהא בישול ולא יהא פליטה.

**ומבואר בדבריו דהוי שתי עשיות שונות דהבישול מתיחס לגוף הדבר, ובליעה ופליטה מתיחס לטעם,** ובמה שנוגע מצד הכלי כמו כלי שני בזה קי''ל דכלי שני לא פועל בדבר המתבשל,ובזה ליכא חילוק בין בישול לבליעה כיון דבתרוויהו בעינן לכח הבישול דאיכא בכלי, משא''כ היכא דהוי מחמת החפץ וריכוכו בהא מהני רק במה שנוגע לבישול גוף החפץ ולא להבלעת הטעם.

**ויעוין עוד בנוב''י תנינא יו''ד סימן ס' דגם הקשה מקלי הבישול וכן מהא דכבוש כמבושל לענין שבת ולענין בליעה לא אוסר.** וז''ל, ולמה לא השגיח איך דקדקתי וכתבתי דבכל הל' מאכלות אסורות ברמב"ם לא מצאתי בו דין זה דכבוש. וא"כ דקדקתי לענין איסורי מאכלות, אבל מה ענין שבת לכאן, בשבת דבר שאינו ראוי לאכילה כלל אם מתקנו שיהיה ראוי לאכילה חייב משום מבשל כשם שהבישול מכשירו לאכילה כך זה מכשירו, וקולייס האיספנין ומליח ישן שחייב בהדחתן כתב ג"כ הרמב"ם בפ"ט מהל' שבת שהדחתן היא גמר בישולן ועיין במג"א סימן שי"ח ס"ק ט"ז. ואטו כל אלו לענין איסור והיתר ''מקרי בישול''. באיסור והיתר הדבר תלוי שיבליע ויפלוט מעבר לעבר ע"י הבישול. ועוד לענין איסור שבת אף אם כבוש הוא כצלי ג"כ חייב לענין שבת משום בישול, משא"כ לענין איסור והיתר [יעוין בשו''ע ק''ה ס''ד דצלי מבליע רק כדיקליפה או כדי נטלילה משא''כ שבת הוי בישול גמור] וכמו שהארכתי בחיבורי דאפילו אם נימא דכבוש אינו כמבושל עכ"פ הוא כצלי.