מראי מקומות זימון קצט_6
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות זימון וברכות הנהנין - הרב יהושע ננקסקי

**סי' קצט**

★השמש שאכל כזית.

עין לעיל ביאו"ה [קצז-ב] דגם לדעת הגר"א דמהני בעשרה ירק אפי' פחות מכזית, בשלושה בעי כזית, והוכיח זה מדין שמש.

וברש"ש דחה וס"ל דלגר"א גם בשלושה מהני פחות **ושמש גרע** עי"ש.

★דוקא שמש שאצלו זה קביעות אבל איש אחר לא.

והחסרון באחר [לולא שזה דרך קביעתו של שמש] א. שאוכל מעומד [גר"ז ולבוש]. ב. הולך ובא באמצע אכילתו [רש"י].

וע"ע בתר"י וברא"ש ריק פירקין מה החידוש בשמש.

★עי' משב"ז [א] דשמש לא גרע "מאמרו ניכול בדוך פלן" [ולכאו' לפי דבריו אין זה חידוש בשמש אלא היכי תמצי שיהיה דוך פלן].

**ס"ד**

★גר שמל ולא טבל

עי' [א"א ב] שדן האם בגר הנ"ל יכול להוציא אשה דשניהם ספק האם חייבים מהתורה.

★ויכול לומר על שהנחלת לאבותינו.

לפי שלאברהם נתנה הארץ הובא במשנ"ב [ז].

וע"ע ריטב"א [מכות יט.] וז"ל "וא"ת ואפילו לרבנן היאך יכולין לומר אלהי אבותינו, נהי דאברהם אב לגרים יצחק ויעקב מאי איכא למימר, וכן לענין בכורים היאך יכול לקרות ארמי אובד אבי. וי"ל דקים לן דכולהו אבות כחד נינהו וכדאיתקש בכמה דוכתי, ואף הם נעשו אב לגרים כאברהם אבינו עליו השלום".

**ס"ו**

★ועבדים אין מזמנים עליהם.

וגבי חצי עבד וחצי ב"ח עי' ע"ת [ד].

וע"ע א"ר [ה].

וע"ע משב"ז [ב].

ואם מוציא **את עצמו** עי' א"ר הנ"ל ומור וקציעה.

★דעת הב"ח שאשה אינה מצטרפת לשלושה אבל לעשרה מצטרפת.

וע"ע גר"ז [ז].

וע"ע א"ר [ג] דלא נהגו כב"ח.

וע"ע כה"ח [טו].

★עי' טור שמביא דעת הר"ר יהודה הכהן שאשה מצטרפת לזימון, והקשו עליו דזה נגד משנה מפורשת בריש פירקין. ותירצו:

1. דכל המשנה רק **בצירוף** נשים ועבדים [דרישה ס"ק ה].

ועי' בא"ר שהקשה דא"כ מה הגמ' שואלת על "קטן המוטל בעריסה" מהמשנה דאם כל החסרון של המשנה בצירוף מצד הפריצות אצל הקטן הנ"ל לא שייך פריצות.

וכן הקשה החזו"א [ל-ט].

1. מתניתין מיירי בשלשה והטור מיירי לעשרה [ב"ח].
2. המשנה איירי לתת להם לזמן, והטור מיירי לצרפם [ט"ז תירוץ א'].
3. הטור מיירי שני אנשים ואשה אחת, משא"כ המשנה מיירי בשתי נשים ואיש אחד [ט"ז תירוץ ב', ישועות יעקב ס"ק א].
4. כוונת הטור באנשים שראוי לה להצטרף אתם כגון בעלה ובנה [א"ר, חזו"א ל-ט].
5. וע"ע מור וקציעה.
6. דהטור מיירי בזימון רשות [מהר"ם בנעט].

**ס"ח**

★עי' פמ"ג [א"א ב] דאדרוגינוס בדיעבד מוציא איש מפני דהוא ס"ס. א. אולי הוא איש. ב. גם אם הוא אשה אולי אשה חייבת [והובא בשעה"צ יא].

וע"ע בפמ"ג שלפי תוס' שהנידון באשה שאינה בברית ותורה א"כ אדרוגינוס על הצד שהוא איש אינו בברית ואין כאן ס"ס.

וכן מתו אחיו מחמת מילה הוי ספק אם חייב מהתורה דחשיב אינו בברית, וכן כתב בא"א [קפו-א].

וע"ע מנ"ח [ת"ל] דערל חשיב בן ברית.

★לא לאנשים ולא לנשים.

במשנ"ב הביא את טעם הלבוש.

ובשעה"צ [י] מביא עוד טעם משום דהוי בריה בפני עצמה, עי"ש.

**ס"י**

★אילם לצרפו לשלושה.

בפמ"ג [א"א ח] הסתפק בזה.

וע"ע בגר"ז [י] שאינו מצטרף.

★קטן שיודע למי מברכין

עי' ברכ"י [ב] "כל שהוא גדול מבן שש **ויודע מעצמו** למי מברכין".

★עי' או"ש [פ"ה ג] דגם לשו"ע שמצרף קטן זה רק זימון רשות ולא זימון חובה.

★יל"ע בן אשכנז שאוכל עם בני ספרד והם מזמנים על קטן האם יענה.

★יל"ע כשיש תשעה גדולים וקטן, והתשעה חלקם אשכנזים וחלקם ספרדים, ולאשכנזים אין כאן זימון בשם **האם ספרדי יזמן בשם.**

★במג"א [ז] שבן יג יכול להוציא אחר רק כשנבדק שהביא שערות, דבדאו' לא סומכים על חזקה.

אבל אם כל אחד מברך לעצמו [כמנהגנו כיום] יכול לזמן.

וע"ע בשעה"צ [יט] **דזימון לרוב פוסקים הוא דרבנן**, ובדרבנן סומכים על חזקה.

וע"ע בגר"ז [ט].

וע"ע בשעה"צ [קצז-טז] דזימון הוא דרבנן.

וע"ע בחזו"א [לא-א] דס"ל דהוא דאוריתא.

ולדבריו אין לתת לנער בר מצוה לזמן [שונה הלכות].

וע"ע בלבוש [קצט-ח בהגה"ה] דהוא דאוריתא.

וע"ע במבי"ט [קרית ספר פ"ה מהל' ברכות] דזימון עשרה הוא דאו' אבל שלושה לכו"ע הוא דרבנן.

וע"ע בשעה"צ [יט] שהביא מהרשב"א והרא"ה דס"ל דהוא דרבנן ב"מעשה דריש גלותא".

ובחזו"א הנ"ל דחה דעשרה הוא דרבנן אבל זימון שלושה הוא דאוריתא.

וע"ע בהלכות ברכות לריטב"א [פ"ה יט] "ואע"פ **שהזימון מדבריהם"**.

וע"ע בשאג"א [כד ד"ה ומהא] דבתחילה מצדד אם זימון דאוריתא או דרבנן והכריע שהוא דרבנן.

וע"ע בח"א [מח-א].