ל - בדין רואה מחמת תשמיש
קטגוריות: ש_ס / נ נדה / נדה - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / קונטרס ראש דעה

**סימן ל**

**בדין רואה מחמת תשמיש**

**א**

א] **נדה ס"ו א',** ותבדוק עצמה בביאה ראשונה של בעל שלישי, ופירש"י, ז"ל, משבא עלי' פעם אחת לא תשמש שני' בלא בדיקה שהרי הוחזקה בג' אצבעות, עכ"ל.

**ויש** להעיר בזה, דהנה בב"ק ל"ז ב' מיבע"ל בנגח שור שור שור חמור וגמל, אם האי שור בתרא בתר שוורים שדינן לי' ואכתי לשוורים הוא דאייעד למידי אחרינא לא אייעד, או"ד האי שור בתרא בתר חמור וגמל שדינן לי' ואייעד לי' לכולהו מיני.

**ובביאור** האיבעיא נחלקו הראשונים, דדעת הרא"ה שם דלא מיבע"ל אלא בגוונא דבין השוורים הראשונים ראה חמור וגמל ולא נגח, דאל"כ פשיטא מילתא דלכולהו הוי מועד, דהשתא נגח שור חמור וגמל הוי מועד ומשום דנגח טפי ב' שוורים אפסיד, עכ"ד, - אך בד' התוס' שם מבו' דאיירי אף בגוונא שלא ראה חמור וגמל בין השוורים, ורק לדעת רב זביד הוצרכו להעמידה בכה"ג, עיי"ש, וכ"ה מבו' גם בד' הרי"ף שם, עיי"ש שהוכיח מאיבעיא זו דהלכתא כר"פ דמועד למינו אינו מועד לשאינו מינו, והרי דלא איירי כשראה חמור וגמל ולא נגחם, ובחי' הראב"ד שם כתב דאיירי רק בגונא דלא ראה בין השוורים חמור וגמל ולא נגחם.[[1]](#footnote-2)

**וצ"ע** דלדעת התוס' ודעימייהו דאף בגונא שלא ראה חמור וגמל בין השוורים, מיבע"ל שמא אינו נעשה מועד אלא לשוורים לחוד, הרי הי' בדין דה"נ הכא, לא תועיל ביאה ראשונה של בעל שלישי להחזיקה לכל האצבעות, ולא תהא מוחזקת אלא לב' הבעלים הראשונים, שהוחזקה לכל א' ג"פ, וא"כ מאי פריך דתבדוק עצמה בביאה ראשונה של בעל שלישי, ודוחק לומר דפירכא זו אתיא רק כצד האיבעיא דנגח שור שור שור חמור וגמל נעשה מועד לכל.

ב] **וביותר** קשיא, למש"כ ההפלאה בסימן קפ"ז סוסק"ה דאף לצד האיבעיא דנגח שור שור שור חמור וגמל נעשה מועד לכל, מ"מ אם נגח ג' שוורים וג' חמורים וגמל, אינו נעשה מועד לכל, דרק בנגח ג' שוורים וחמור וגמל, מיבע"ל דשמא אזלינן בתר רובא, וע"כ נעשה מועד לכל, ותיקשי דא"כ היאך יועיל מה שראתה תחת השלישי פעם אחת להחזיקה לכל האצבעות, הרי כבר הוחזקה ג"פ לאצבע דהראשון וג"פ לאצבע דהשני, והדין נותן דלא יועיל מה שראתה תחת השלישי פעם אחת להחזיקה לכל האצבעות.

**ב**

ג] **והנה** התוס' בד"ה ותבדוק הקשו דמ"ט לא פריך דתבדוק עצמה בביאה שני' של בעל שני, דלענין אצבע שלו אין לומר לא כל האצבעות שוות שהרי כבר ראתה פעם ראשונה ע"י בעילתו וכו'.

**והחוו"ד** בסימן קפ"ז סוסק"ג הק' ע"ז, דהרי בשור המועד מצינו דאם נגח שור חמור וגמל נעשה מועד לכל, ואם נגח ב' או ג' שוורים וחמור אינו נעשה מועד לחמורים, וא"כ ה"נ הכא, אף לפ"מ דפריך דאחר שראתה פעם אחת תחת השלישי, הוחזקה לכל האצבעות, מ"מ כל שראתה פעם אחת תחת השני, ל"מ זה להחזיקה לאצבע דהשני, דהו"ל כנגח ג' שוורים וחמור דאינו נעשה מועד לחמורים.[[2]](#footnote-3)

ד] **ולכאו'** צ"ל בדעת התוס', דס"ל כדעת הרא"ה בב"ק ל"ז א' דנגח ב' שוורים וחמור נעשה מועד לשוורים וחמורים, וע"כ ה"נ הכא אם ראתה ג"פ תחת הבעל הראשון ופעם אחת תחת הבעל השני, היא מוחזקת גם לשני.

**אך** הנה יש מקום לדון בזה, דאף לדעת הרא"ה דנגח ב' שוורים וחמור נעשה מועד לשוורים וחמורים, מ"מ אם נגח ג' שוורים וחמור לא נעשה מועד לחמורים, דכיון שהוחזק לשוורים, ל"מ פעם אחת שנגח חמור להחזיקו אף לחמורים, ול"ד לנגח שור שור שור חמור וגמל דמיבע"ל דנעשה מועד לכל המינים, ואי נימא הכי הדק"ל.[[3]](#footnote-4)

**ג**

ה] **ובפשוטו** יש מקום לפרש בזה, דהנה בעיקר הא בעיקר הא דתניא דהרואה מחמת תשמיש משמשת פעם ראשונה ושני' ושלישית, קשיא דמ"ט אינה אסורה אחר פעם אחת שראתה מדינא דוסת שאינו קבוע, ועמש"נ בזה בסימן ל"א כמה דרכים בזה.

**ועיי"ש** בסק"י שהבאנו מש"כ החכמת אדם בכלל ק"י ס"א, דהוא משום דאין כל הכחות שוין, וכמבו' בסוגיין דמה"ט הוא דשרינן לה לבעל שלישי אחר ביאה ראשונה, אף שהוחזקה לכל האצבעות, וכ"ש דיש להתירה מכח זה לבעל ראשון כ"ז שלא הוחזקה ג"פ לכל הכחות, ועיי"ש שנתבאר דיש לסייע לדבריו מד' התוס' בסוגיין.

**ושם** סק"ו נת' לדון עוד בזה בדעת רש"י, לפמש"כ הראשונים דאין דרך אשה לראות מחמ"ת, וע"כ סתמא דמילתא תלינן שאין ראייתה כלל מחמת התשמיש, ומקרה הוא שראתה בשעת התשמיש, וע"כ אינה חוששת לוסת זה עד שנקבע ג"פ, ודמי למש"כ האחרונים דבוסת דלא שכיח אינה חוששת עד שנקבע.

ו] **ולפ"ז** נראה די"ל, דזהו הא דפריך דתבדוק עצמה בביאה ראשונה של בעל שלישי, דאף דנימא דעדיין לא הוחזקה לכל האצבעות, דהו"ל כנגח ג' שוורים חמור וגמל דמיבע"ל אם נעשה מועד לכל, והכא גרע טפי וכמש"כ ההפלאה, מ"מ יש לאסרה לבעל שלישי מדין וסת שאינו קבוע.

**והטעם** בזה הוא, דהרי כל הא דלא אסרינן לה לבעל הראשון אחר ביאה א', הוא משום דאין כל הכחות שוין, או משום דתלינן שאין ראייתה כלל בגרמת התשמיש, וכ"ז הוא בבעל ראשון, אך בכה"ג שכבר הוחזקה לבעל הראשון והשני שהיא רואה מחמ"ת בכל הכוחות, ואח"כ ראתה פעם א' תחת בעל שלישי, ס"ד דל"ש בזה הא דאין כל הכחות שוין, וכמש"כ התוס' דס"ד דמהני חזקת כחות של בעל ראשון לבעל שלישי, וגם ודאי יש לנו להסתפק שראייתה היא מחמ"ת,[[4]](#footnote-5) וע"כ הי' לנו לאסרה מדין וסת שאינו קבוע.

ז] **ועד"ז** י"ל במשה"ק התוס' דמ"ט לא פריך דתבדוק בביאה שני' של בעל שני, דאף דנימא דעדיין לא הוחזקה לשני, דהו"ל כנגח ג' שוורים וחמור דאינו נעשה מועד לחמורים, מ"מ כיון שכבר הוחזקה לראשון בכל הכחות, הי' לנו לאסרה לשני אחר ביאה אחת מדין וסת שאינו קבוע, שהרי בכה"ג א"א להתירה מכח הא דאין כל הכחות שוין, (לפ"מ דס"ד דמהני חזקת כחות של בעל ראשון לבעל שני), וגם יש לנו להסתפק שראייתה היא מחמ"ת, וכנ"ל.

ח] **אמנם** הנה אי נימא דהא דהרואה מחמ"ת אינה אסורה אחר פעם אחת מדינא דוסת שאינו קבוע, הוא משום שהקילו חכמים בכך כדי שלא לאסרה לעולם, או דהוא משום דהו"ל כוסת הקפיצות שאין חוששין לו בפעם אחת, ונת' בזה בסימן ל"א, הרי אין לפרש דבהני גווני יש לאסרה מדין וסת שאינו קבוע, שהרי ברמ"ת אין אוסרין כלל מדין וסת שאינו קבוע, והדק"ל.

**ד**

ט] **ואשר** ע"כ נראה, דהנה בעיקר הא דשרינן לה מכח הא דאין כל האצבעות שוות, כתבו הסה"ת בסימן ק"ו והסמ"ג לאוין קי"א דהוא משום דאיכא ספק ספיקא, ספק שמא לא בא הדם לראשון מן המקור אלא מן הצדדים, ואפי' בא לראשון מן המקור שמא לא יבא לשני דאין כל האצבעות שוות.

**וצ"ע** דמ"ט בעינן בזה להתירא דספק ספיקא, הרי כיון דאין כל האצבעות שוות, נמצא דעדיין לא הוחזקה כלל שתראה אצל השני מחמ"ת, והי' בדין דלא יהא בזה ספק כלל, דדמי לשור שנגח ג' שוורים, דלפ"מ דקי"ל דאינו מועד לשאר מינים, ל"ה אפי' ספק מועד.

י] **ואמנם** הי' מקום לדון, דלעולם אף לאותו המין שלא הועד לו הו"ל ספק, דודאי יש להסתפק שמא אין העדאתו מסוימת לשוורים אלא לכל המינים, ואך דכיון דלדין שור המועד בעינן העדאה בבי"ד, ל"ש העדאה מספק, וע"כ הוא דבתורת ודאי אינו מועד לשאר המינים.

**אך** נראה דיש להוכיח דדינא הוא דלאותו המין שלא הוחזק לו, ליכא ספיקא כלל, ממש"כ הב"י בסימן קפ"ט והרמ"א שם סכ"ג דאם אכלה שום וראתה אכלה בצל וראתה אכלה פלפלין וראתה, קבעה וסת לראי' ע"י אכילת כל דברים חמים, ובגל' הגרע"א שם כתב דכ"ז הוא בגונא שראתה בג' מינים חריפים, אבל אם אכלה ג"פ שום, קבעה רק לשום, וכמו בשור המועד דשור חמור גמל הוי מועד לכל, אבל בנגח שור ג"פ הוי מועד רק לשוורים, עכ"ד.

**והנה** אי נימא דבדין חזקה דעלמא כל שהוחזק למין אחד, הוי זה ספק אם חזקתו היא גם למינים אחרים, הרי הי' בדין דאם אכלה שום ג"פ וראתה תהא אסורה מספק אף באכילת שאר מינים, - דכיון דחזינן דכשאכלה ג' מינים וראתה הוחזקה לכל המינים, והרי דשייך קביעות וסת לכל המינים, א"כ אף כשאכלה שום ג"פ וראתה, יש לחוש שמא קביעות וסתה הוא לכל המינים, ומ"ט לא אסרינן לה מספיקא.

**ובע"כ** מזה דכל עיקר הכח דחזקת ג"פ, הוא רק לאותו מין שהוחזק לו, אך מין אחר שלא הוחזק לו, ל"מ ע"ז החזקת ג"פ, וליכא אפי' ספק, ויש לפרש הטעם בזה לפמש"נ בסימן כ"ה ענף ג' ביסוד דינא דחזקת ג"פ, עיי"ש.

**ולפ"ז** הרי הי' בדין דכיון דאין כל האצבעות שוות, הרי דאף שהוחזקה אצל הראשון שהיא רואה מחמ"ת, מ"מ לא הוחזקה כלל שתראה אצל השני, וליכא אפי' ספיקא, והדק"ל דמ"ט הוצרכו הסה"ת והסמ"ג להתירא דספק ספיקא.

יא] **ונראה** דהטעם בזה הוא, דאמנם בשור שנגח ג"פ שוורים, לא הוחזק לנו כלל לנגיחת שאר מינים, וה"נ באשה שאכלה שום ג"פ וראתה לא הוחזקה לנו כלל לאכילת שאר מינים, אך משא"כ הכא שראתה ג"פ מחמ"ת, הרי עיקר חזקתה היא שהיא רואה מחמ"ת, ואך שבאנו להסתפק שמא אינה רואה אלא מכח אצבע זו ולא תראה מחמת אצבע אחרת, ואי"ז אלא ספיקא בעלמא.[[5]](#footnote-6)

יב] **ולפ"ז** י"ל, דמה"ט הוא דכל שראתה פעם אחת אצל בעל שלישי, מחזקינן לה כרמ"ת, ול"ד להעדאה דאם נגח ג"פ שוורים וג"פ חמורים וגמל אחד אינו נעשה מועד אלא לשוורים וחמורים, עכ"פ לצד האיבעיא דנגח שור שור שור חמור וגמל אינו מועד אלא לשוורים, והיינו משום דשאני התם דכשנגח ג"פ שוורים וג"פ חמורים, לא הוחזק כלל לשאר מינים, וע"כ בעינן שיגח שאר מינים ג' פעמים כדי להחזיקו מועד להם, ומשא"כ הכא דעיקר החזקה היא שהיא רמ"ת, והא דשרינן לה לבעל שלישי הוא מספיקא דאין כל האצבעות שוות, הרי דכל שראינו פעם אחת שראתה גם באצבע זו, ה"ז מועיל לברר לנו שאין ראייתה תלוי' באצבעות, והיא מוחזקת לכל האצבעות, וזה כמו שמצינו בכ"ד בדין וסתות, דמהני ראי' אחת לברר לוסתה, ואכמ"ל.

**ועד"ז** מתפרש גם מש"כ התוס' דאם ראתה פעם אחת אצל בעל שני מחזקינן לה כרמ"ת, אלמלי הא דאין כל הכחות שוין, ול"ד לנגח ג' שוורים וחמור שאינו נעשה מועד לחמורים, והיינו משום דשאני התם דכל שנגח ג' שוורים לא הוחזק כלל לחמורים, וע"כ בעינן שיגח חמורים ג"פ כדי להחזיקו מועד להם, ומשא"כ הכא דעיקר החזקה היא שהיא רמ"ת, וכל הא דשרינן לה לינשא לשני, הוא מכח הספק דשמא אין אצבע שלו גורמת, הרי דכל שראינו פעם אחת שראתה אצלו מחמ"ת, ה"ז מועיל לברר לנו דגם אצבעו של השני גורמת, ויש לאסרה לו, ושמא זה מכוון החמד"ש בתשו' יו"ד סימן כ"א סקי"ב, עיי"ש.

1. אך באיבעיא דה' בשבת וו' בשבת וער"ש ושבת שבת ושבת כתב דאיירי רק כשראה בה' וו' האמצעים שוורים ולא נגח, וצ"ב. [↑](#footnote-ref-2)
2. ועיי"ש במש"כ לישב לד' התוס' בדרך מחודשת, ויש להעיר ע"ז דלכאו' אי"ז מתישב בד' תוס' הרא"ש שהק' דתבדוק עצמה בביאה "ראשונה" של בעל שני, וגם אי"ז מתישב בתי' התוס' הרא"ש, שכתב דכל זמן שלא הוחזקה לכל האצבעות, אמרינן דאין כל הכחות שוין, ולפ"ד החוו"ד הרי עיקר הקו' הוא דתבדוק בשפופרת, ועי"ז תוחזק לכל האצבעות.

   ובעיקר תי' התוס' הרא"ש נראה די"ל בביאור דבריו, דעיקר הא דס"ד דמהני חזקת כחות דבעל הראשון להחזיקה אף לבעל השלישי, הוא משום שהוחזקה דאין האצבעות גורמים לה כלל, וע"כ כל שהוחזקה בבעל ראשון בכל הכחות, ה"נ באחרים היא מוחזקת בכל הכחות, - אך בבעל שני דעדיין לא הוחזקה בכל האצבעות, ותלינן דאצבע דהראשון גורמת ואצבע דהשני גורמת, הרי דאף שהוחזק דאצבע דהראשון גורמת בכל הכחות, אכתי י"ל דאצבע דהשני אינה גורמת בכל הכחות, ודו"ק. [↑](#footnote-ref-3)
3. אמנם הנה למש"כ הרא"ה בב"ק שם דהאיבעיא דנגח שור שור שור חמור וגמל איירי דבין השוורים ראה חמור וגמל ולא נגח, דאל"כ כיון דאם נגח שור חמור וגמל נעשה מועד לכל, אטו משום דנגח עוד ב' שוורים יפסיד, והבאנו לדבריו לעיל סק"א, הרי דה"נ הדין נותן דנגח ג' שוורים וחמור, נעשה מועד אף לחמורים, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-4)
4. שהרי כתבו הראשונים דהא דשרינן לה מכח הא דאין כל האצבעות שוות אי"ז אלא מספיקא, והב"י בסימן קפ"ז כתב דלא אמרינן דאין כל האצבעות שוות אלא לקולא ולא לחומרא, וע"כ ודאי דכל שהוחזקה לבעל הראשון והשני שהיא רואה מחמ"ת, ואח"כ ראתה תחת הבעל השלישי, דיש לנו להסתפק דראייתה היא מחמ"ת. [↑](#footnote-ref-5)
5. ויש להסתפק אם הוא משום דדוקא במינים חלוקים אמרינן דאף שהוחזק למין זה לא הוחזק כלל למין אחר, ומשא"כ בהא דשרינן משום דאין כל האצבעות שוות, אי"ז כמינים חלוקים, - או דהוא משום דשאני בשור המועד דהדבר ידוע לנו שכל מין הוי גורם בפנ"ע לנגיחה, וכן בוסת דאכילת חריפים כל מין ומין הוי גורם בפנ"ע לראי', וע"כ אף שהוחזק למין אחד לא הוחזק כלל למין אחר, ומשא"כ הכא דיתכן דאצבעו של זה אינה עשוי' לגרום יותר מאצבעו של זה, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-6)