מראי_מקומות_רעא
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב יהושע ננקינסקי

**רע"א – א**

**מצות קידוש**

**בחובת קידוש**

**א)** בפסחים [קו ע"א] "ת"ר זכור את יום השבת לקדשו זוכרהו על היין בכניסתו אין לי אלא בלילה ביום ענין ת"ל זכור את יום השבת".

**ב)** גמ' בנזיר [דף ג: ד.] "מיין ושכר יזיר לאסור יין מצוה כיין הרשות, מאי ניהו קידושא והבדלה **מושבע ועומד מהר סיני"**.

**ג)** בגמ' ברכות כ: "נשים חייבות בקידוש היום **דבר תורה"**.

**ד)** במכילתא **זכרהו בברכה.**

המקור שצריך יין.

1. בתוד"ה "זכרהו" דזכירה כתיב על היין "זכרו כיין לבנון", "נזכירה דודיך מיין".
2. תורי"ד [בפסחים קו] מדברי הגמ' ברכות [לה] "שאין אומרים שירה אלא על היין". [עי"ש ברש"י ותוס'].
3. ועיי"ש בהמשך דבריו שמביא מרש"י בספר הפרדס "דהא דתניא זכרהו על היין מן התורה הא לקדש על היין ואע"ג דלא כתיב יין בקרא **כך קיבל משה בסיני דצריך לקדש על היין או על הפת** שגם היא חשובה כיין".
4. ועיין ברמב"ם סה"מ [מצוה קנה] שחובת קידוש דאוריתא, וכן **ברמב"ן עה"ת** [שמות כ-ח] נקט שזה דאורייתא דהיינו עצם חובת הקידוש, **לקדשו** זה מדאורייתא, אבל מה שאמרו על היין זה אסמכתא.

**ותוס' בפסחים** קו ד"ה "זכרהו" שחובת קידוש דאוריתא ויין זה אסמכתא.

**תוס' בסוטה** לב ד"ה "קריאת שמע" ג"כ קידוש דאוריתא.

**ברא"ש** בפסחים פ"י ס"ה מביא את רבנו יונה, שקידוש במקום סעודה זה אסמכתא **ועיקר הקידוש מן התורה** כדכתיב זכרהו על היין בכניסתו וכו'.

1. ובמפרש על הגמ' בנזיר נקט שקידוש דאוריתא וכן יין דאוריתא וכן **שתית היין דאורייתא**, וכפשטות הגמ' **שנזיר מותר בשתית יין קידוש**.

וכן **בשבלי הלקט** [קל] "דמושבע ועומד הוא מהר סיני שיקדש ואין קידוש אלא ממה שהוא קובע סעודתו או פת או יין וכו' הלכך חייב לאכול ולעבור על נדרו וכו'".

עיין ברע"א שמביא מהר"ן שקידוש **על היין דאורייתא** [לדבריו גם מהרשב"א יש להוכיח כנ"ל].

1. תוס' בשבועות כ-ע"ב ד"ה "נשים" בסוף דבריו "א"נ אפי' הוא דרשה גמורה [כוונתו על היין] הא **דמברך צריך שיטעום היינו מדרבנן**.

וכן הוא בתוס' בפסחים [בתירוץ השני] דאפי' הוא דאוריתא, **המברך צריך שיטעום זהו מדרבנן.**

וקשה כל שבת שחל ביוה"כ שיצטרכו לקדש על הכוס בלי לשתות. בשביל לקיים את הדאוריתא.

ונאמרו כמה תירוצים: א. גזירה דרבנן שמתוך רגילותו בכל שבת יבוא לשתות. ב. בזמן כזה שאין אסור בשתיה לכו"ע, אין לו חשיבות יין, לא כמו מי שנדר מיין דיש לו עדיין חשיבות יין רק אדם פרטי נאסר משא"כ יו"כ.

וכעין זה עיין בביאה"ל סימן רצו-ב ד"ה "אם הוא חמר" גבי מבדיל על שיכר חדש שאם חושבו לכוס של איסור לא יצא בזה ידי חובת הבדלה. [דהיינו אם איסור חדש בחו"ל הוא לא בגדר חומרא אלא נחשב בגדר איסור אין כאן יין או חמר מדינה להבדלה].

נמצינו למדין ג' שיטות:

1. קידוש דאורייתא על הכוס דרבנן.
2. יין דאורייתא השתיה דרבנן.
3. גם שתית היין דאורייתא.

**בפוסקים נקטו שקידוש דאורייתא ויין ושתית היין זה דרבנן.**

וזה פשוט שכל חובת קידוש מדאוריתא זה רק בכניסת השבת. רק **רבנן** הצריכו לקדש שנית ביום.

**ויש להסתפק** מי שבליל שבת אין לו סידור ואינו יודע את נוסח הקידוש האם יקדש מדרבנן, דהינו יאמר בפה"ג כמו קידוש של יום.

מסברא כמו שחז"ל הצריכו לקדש ביום אין סיבה בלילה שלא יצטרכו, רק תמיד מקיים את הקידוש דאוריתא, אבל במקרה דידן שאין לו אפשרות לקיים את הדאוריתא, אולי לכה"פ שיקיים את הדרבנן, או שלא תיקנו לכה"ג.

וכן התבאר לדינא שקטן לא יכול להוצאי גדול היות וחיוב הקטן הוא רק דרבנן והגדול מחויב מדאוריתא, א"כ הקטן אינו בר חיוב כלפי הגדול, וכנ"ל יש להסתפק בגדול שאין מי שיוציאנו כי אם קטן, האם נאמר שהקטן יוצאנו שלכה"פ נרויח את הדרבנן, וא"כ יקיים מצוה מדרבנן או שאין אפשרות לקיים דרבנן לחוד, דהיינו מי שמחויב דאוריתא הדרבנן לחוד לא מהני לו.

ובמנ"ח [לא-יא] גבי מי שקידש בלי כונה דבדאוריתא קי"ל מצות צריכות כונה ובדרבנן לא צריך כונה. וא"כ אם קידש בלי כונה את המצוה דאוריתא לא קיים, אבל את הדרבנן קיים, ואח"כ קידש בלי סעודה שבקידוש השני קיים דאוריתא ולא דרבנן עי"ש.

וכעי"ז ב"חכם צבי" [תשובה ט] גבי אתרוג חסר שבדרבנן כשר, מה הדין מי שביום הראשון אין לו אתרוג כשר רק אתרוג חסר האם חייב את הדרבנן ביום ראשון ויצטרך לברך עליו, עי"ש.

★במהות הקידוש

האם הוא שבח וקילוס שצריך לשבח, או כעין קידוש שבי"ד מקדשין את היובל וצריך כביכול **לקדש** את השבת למרות ששבת קדושה מאליה, כמו "בכור" שקידוש מאליו ובכ"ז יש **מצוה להקדישו** ה"נ מצותו לקדש את השבת. עיין ברמב"ן על התורה. ולפ"ז שפיר למה עיקר קידוש בלילה [ולא ביום]. אם זה שבח שצריך לשבח א"כ שיצטרכו גם ביום, משא"כ אם כביכול מקדש את השבת הוא עושה את קדושת השבת שפיר.

וכן מובן מה הענין למהר, שמבואר בסעיף א' למהר **ולקדש מיד בכניסת השבת** להנ"ל שפיר.

וכן בשואל ברשב"א [ח"ד ס' רצה] "וחזינן דמדאורייתא לקדשו ולומר **שבת היום** כעין **קידוש היובל** ואנשי כנה"ג תקנו לה ברכה ונוסח" וכו'.

ועיין ברע"א גבי "שבתא טבא" ובביאה"ל רעא-ב ד"ה איתקש זכור" שתמה עליו.

★האם יוצאים יד"ח בתפילה

עיין במג"א סק"א דמקיים את הדאורייתא בתפילה, רק עדיין צריך כוס מדרבנן.

בתוס' רי"ד בפסחים נקט ג"כ שבתפילה מקיים את הדאורייתא.

בשו"ת הרשב"א [ח"ד רצה] "וכן קידוש היום לזכור בכניסתו כעין שבח וקילוס וכו' שהיה אומר נצא ונקבל פני שבת מלכתא וכו' והיה מקלס ואומר **בואי כלה בואי כלה** וכיו"ב בקריאת פסוקי קדושת השבת **בקריאת ויכלו או ושמרו** וכו', ועיין ברע"א [בהגהות שו"ע].

עיין בפמ"ג משב"ז ס-רסט שנקט שמדאורייתא יוצא בדיבור רק חז"ל **עקרו את הדאורייתא** והצריכו יין וסעודה.

סברות החולקים:

**א.** דיין דאורייתא וכנ"ל. וא"כ בתפילה שאין יין לא מקים את הדאוריתא.

**ב.** שצריך כונה, דמצות צריכות כונה, ובתפילה אין כונה. ומסתמא כונתו לצאת את מצות הקידוש על הכוס.

עיין ביאה"ל הכא וכן בשו"ת בחת"ס [או"ח כ"א] "כבר כתבתי במק"א דבתפילה הוה כמכון להדיא של לצאת יד"ח כדי שיהיה קידוש במקום סעודה על היין דאורייתא וכאילו **לב חכמים מתנים ע"ז".**

וכן בתשובה טו [א] "ומה"ט נמי פשוט דקידוש היום שלנו על היין **דאורייתא וספקו להחמיר** אע"ג דמן התורה לא בעי יין אלא מקום סעודה ויצא ידי חובתו **במקדש השבת** שבתפלת ש"ע כמ"ש במג"א, מ"מ **כל אדם רוצה לצאת ידי חובתו כתיקון חכמים על היין ובמקום סעודה.**

וקצת צ"ע מנ"ל שתקנת חז"ל לקיים את הדאוריתא **ביחד עם הדרבנן** דהיינו קידוש דאורייתא יקימו על הכוס וסעודה, אולי זה תקנות שונות כמו הבדלה שמבדיל בתפילה **וחוזר** ומבדיל על הכוס, ה"נ יקדש בתפילה את הדאוריתא, ואח"כ חוזר ומקדש על הכוס בסעודה.

**ג.** מצד שצריך הזכרת יצ"מ בקידוש עפ"י הגמ' בפסחים קז: [ובתפילה אין הזכרת יצי"מ] עיין ביאה"ל וכן במנ"ח [מצוה לא ד-ה], הביאה"ל מביא את הרמב"ם בסה"מ שמצריך יצי"מ, **ברמב"ם פרנקל בסה"מ אין את נוסח הזכרת יצי"מ** עיי"ש.

וא"כ למג"א מי **שהתפלל קיים את הדאוריתא וחייב רק מדרבנן**, ולחולקים חיב מדאוריתא ויש בזה כמה נפק"מ האם בן י"ג [ולא ידעינן האם הביא שערות] יכול לקדש לאחר, וכן בספקות, וכן מי שלא קידש בליל שבת שחיב לקדש ביום האם חייב לקדש בביה"ש של מוצ"ש עיין שעה"צ מז.

★**קידוש יו"ט האם דאוריתא או דרבנן**

הרב המגיד נקט שזה דרבנן הובא במג"א ס"ק א' ועיין רעק"א שמביא פמ"ג שזה דאוריתא, ועיין בא"ר מה שהקשה, ובברכי-יוסף שמביא מכילתא שדרשה גם יו"ט.

★**הבדלת שבת האם דאוריתא או דרבנן**

בט"ז [רצו-ז] נקט שחובת הבדלה זה מדרבנן, במג"א [רצו-א] מביא מחלוקת ועיין שם בפמ"ג [משב"ז רצו-ז] ששכח ומבדיל ביום א זה ודאי דרבנן ועיין במ"ב רצו-א, ובשעה"צ ס"ק א'.

★**חובת אשה בקידוש**

הצל"ח בברכות [נא:] **מחדש** כל הסיבה שבפה"ג קודם לקידוש זה הכל אם הקידוש דרבנן [היות והתפלל ויצא את הדאוריתא] אבל אם הקידוש דאוריתא הוא מקודש וקודם לבפה"ג [עפ"י הסוגיא של תדיר ומוקדש] וז"ל "ולפ"ז יצא לנו דבר חדש שנשים שאין דרכם להתפלל ערבית, ובקידוש היום הם חיבות ד"ת **אם האשהמקדשת לעצמה גם ב"ה מודו שתברך על היום ואח"כ תברך על היין** כב"ש".

★**אשה להוצאת איש בקידוש**

השו"ע פסק שנשים בקידוש מוציאות את האנשים, ועיין ב"ח שהקשה מדין הבה"ג במגילה שאשה לא תוציא איש, והעלה דלא כשו"ע, ועיין בט"ז סק"ב שהקשה דסברת הבה"ג רק בקריאת המגילה דאשה מחויבת בשמיעה ולא בקריאה, משא"כ הכא, וכן הקשה ה"קרבן נתנאל" פ"ק דמגילה בס"ק מ, ועיין בא"ר, **והמ"ב פסק שיכולה להוציא איש**.

★**איש שקידש להוציא אשה מדין ערבות**

הדג"מ חידש שאין ערבות לנשים, כמו [שלדעתו] ברא"ש [ברכות פג-ו] שאשה לא ערבה לאיש ה"נ איש לא ערב בעד אשה, **ואיש שכבר יצא יד"ח לא יכול להוציא אשה**.

ועיין בדבריו בצל"ח ברכות כ: דחידש דגם אין ערבות **לכהן ולוי** וז"ל "ומה שכתבתי **שגם כהנים ולוים אינם בכלל ערבות** נלע"ד לתת טעם לזה דהנה הערבות הזה התחיל בערבות מואב וכו'" ועי"ש שהקשה איך שמעון בן שטח יכול להוציא את ינאי המלך שהרי ינאי כהן חיב, ולדבריו אין ערבות לכהן עי"ש.

וכל דבריו זה לפי הבנתו בדברי הרא"ש ועין רעק"א שמסביר אחרת בדעת הרא"ש ולדעתו אין כל חילוק בין איש לאישה בדיני ערבות.

ועיין ב"י סימן רעג-ד דנקט בפשטות דאיש יכול לקדש עבור אלמנה עי"ש.

דעת הפמ"ג בסימן תפד משב"ז א נקט **דאשה איננה** בכל ערבות.

ובסימן תפט משב"ז ב ובסימן רע"א במשב"ז א נקט **שיש ערבות.**

בסימן נג א"א יט כתב דמתחילה סבר **דגר** ואשה אינם בכלל ערבות וחזר בו עי"ש.

וברמ"א בסימן תקפט-ו מבואר שאיש שכבר יצא יד"ח יכול לתקוע עבור אשה [וזה מהני רק מדין ערבות דאחרת אין זה **תקיעה**] **מבואר דיש ערבות לנשים.**

והנה המשנ"ב אצלנו **פסק שיש ערבות** עיין ס"ק ח ובשעה"צ ס"ק ט וכן בסימן תרצב ס"ק יא פסק שאיש שכבר יצא יד"ח יכול לקרוא עבור אשה.

ולעומת זה בסימן תרפט בביאה"ל ד"ה "ונשים" וז"ל "ולכאורה אם היא כבר יצאה י"ח אין מוציאה לאשה אחרת וה"ה קטן לאשה או לקטן אחר וכו'**, וצע"ג למה כאן הכריע להדיא שיש ערבות, ושם סתם שאין.**

★**אחיזת כוס**

בדברי הרע"א שהובאו בביאה"ל ד"ה "דאיתקש זכור" מבואר שאם אומר קידוש לבדו לא מהני הכוס ביד אחר המקדש. ועיין בט"ז [רע"א-יט] מי שקידש ונמצא מים והיה יין על השולחן מהני, וא"כ מ"ש ואולי ביד אחר גרע.

ועיין חזו"א כט-ג "נראה שאם שנים מברכים על כוס אחד ודאי לא קימו מצות על הכוס וה"ט **או שאין יכול לצאת כשהכוס ביד חברו או שאין שנים מברכים על כוס אחד** וכ"מ בשו"ת רע"א ס' ז', ועיין בס' מ"ב ס' רע"א בביאה"ל.

★אמירת קידוש חציו לבד וחציו בשמיעה, בביאה"ל "זהו דוחק לחלק הברכות לחצאין" ועיין קה"י ברכות ס' יא. מה שביאר בזה.

★**קטן**

קטן שמקדש ומוציא גדול שהתפלל שג"כ מחויב רק מדרבנן [חד דרבנן על חד דרבנן] במ"ב ס"ק ב' מביא דה"ח דמהני. ועיין ב"דעת תורה" למהרש"ם שמקשה לדעת הרמב"ן דקטן אינו חיב במצות, רק אביו מחויב לחנכו, איך קטן יכול להוציא, [וצע"ג דהרי נתבאר בסימן קפו-ב דקטן שמחויב בבהמ"ז [באכל כדי שביעה] יכול להוציא גדול שמחויב מדרבנן [בלא אכל כדי שביעה] וא"כ לדינא נפסק דמהני.

★**בן י"ג [חזקה דרבא]**

למסקנת המ"ב יכול להוציא גדול שהתפלל, אם לא התפלל הוה מחויב מדאוריתא ואינו יכול לסמוך על חזקה דרבא.

נער בר מצוה להוציא נער בר מצוה אחר. לכאורה לא מהני דזה ספק אולי המקדש קטן והשומע גדול.

יש לדון מקדש שיודע שהוא גדול, האם יכול לקדש לאחרים, הם לא יודעים ולהם אסור לסמוך אבל הוא שיודע שהוא גדול מה חסרון אית ביה.

או דנחשב מכשילים בנתכון לאכול בשר חזיר ועלה בידו בשר טלה, דהרי להם אסור לסמוך, למרות שבפועל לא עברו עבירה.

וזה אינו, דלא שייך נתכון כ"ז שלא ידע שאסור וחשב על עבירה ויל"ע.