בענין טעות בדבר שבמדה וכו
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / אונאה - הרב יהודה אלבוים

בס''ד

**בביאור דברי הר''י מיגאש בטעות בדבר שבמדה מנין ומשקל**

א. כתב הר''י מיגאש בב''ב דף צ' א' 'כל דבר שבמדה ושבמשקל ושבמנין אפילו פחות מכדי אונאה חוזר דכל טעות שבמדה ושבמשקל ושבמנין אין דנין בו שפחות משתות יהי' מחילה ולא יותר משתות דליהוי ביטול מקח. וטעמא דמילתא דכי אמרינן יותר משתות בטל מקח ה"מ היכי דאיגלאי מילתא דאיכא טעות בדמים דהוה ליה טעותא בעיקר זביני והוה ליה מקח טעות אבל היכא דליכא טעות בדמים כיון דעיקר זביני לית בהו טעותא אלא לבתר דזבני וגמרי זביני קא טעי במידה ליכא הכא ביטול מקח אלא שקיל ליה לההוא טעותא ואזיל. ואפילו הוה ליה ההוא טעות פחות משתות נמי ליכא למימר דמחילה הוא דכי אמרינן מחילה בטעות דמים דאיתיה בעיקר זביני אבל במדה כיון דלא בעיקר זביני הוא דטעה דהא מדה ידועה זבין מיניה כי יהיב ליה בפחות או יותר בודאי טעותא הוא ולא מחילה דהוה ליה כמאן דאית ליה גבי חבריה כור חטים דכי יהיב ליה כור פחות כל שהוא או יתיר כל שהוא ואפילו עוכלא אית ליה מן דינא למשקל מיניה ההוא עוכלא דאישתייר ליה גביה, והוא הדין נמי היכא דטעה במשקל ובמנין דכיון דליכא טעותא בעיקר זביני אלא לבתר דגמרי זביני קא טעי במשקל ובמנין ליכא הכא לא מחילה ולא ביטול מקח אלא שקיל טעותיה ואזיל דהוה ליה כמאן דאית ליה גבי חבריה מנה וטעה ויהב ליה מנה טפי דינר או בציר דינר דאית ליה מן דינא למשקל מיניה ההוא דינר דטעה ביה גביה וכדאיתברר מהא דרבא וכו'.

ב. והנה מדדימהו הר''י מיגאש למאן דאית ליה גביה חבריה מנה וטעה וכו' היה נראה שיש חיוב על המוכר להשלמת המקח ולכן אינו טעות, ויש לפרש בתרי אנפי, י''ל - אבן האזל פט''ו מהלכ' מכירה ה''א - דהר''י מיגאש מפרש שמכר לו סאה וגמר המכר שנתן לו מעות או בקנין סודר ואח"כ נתן סאה חסרה דחייב להשלים לו, ורק בכה''ג כתב הר''י מיגאש שאינו מקח טעות, משום שבשעת הקנין לא היה טעות, והטעות הוא רק אח''כ כשנתן לו, אך אם קנה בקנין משיכה הוי מקח טעות, ויש שפירשו בנוסח אחר שאע''פ שקנה בקנין משיכה, אפילו הכי י''ל שיש חיוב על המוכר בכל מקח להשלים את המקח דע''י המשיכה חל המקח, ומדיני המקח חייב המוכר להעמיד את המקח, ולכן אינו מקח טעות, משום שחייב להשלים, וכיון שחייב להשלים אין כאן טעות בחלות המקח, ולא דמי לכל אונאה שאינו חייב יותר ממה שקצץ עמו - ורק מחמת חידוש התורה חייב בהשבת אונאה כמבואר בדברי הגר''ח, ולכן ביותר משתות שהמקח מחייב את כל הדמים הרי זה מקח טעות.

ג. וגם מסברא לכא' צ''ל שחייב להשלים, דאל''כ ואין חייב להשלים מדוע אין זה מקח טעות, ומה מועיל מה שאח''כ השלים, הא בשעת המקח לא היה חייב להשלים, ומה שהתחדש אח''כ לכא' אינו מועיל שלא להחשיבו מקח טעות.

ד. ולפי''ז היה נראה שלא נח' הר''י מיגאש והריטב''א בדף ק''ה ב', אלא דהריטב''א העמיד את דברי רבא באופן שמונח כאן המקח לפנינו, ואמר לו המוכר שמוכרו לו בכך וכך דמים, ומדתו כך וכך, והיה טעות במדה, ולא היה דעת המוכר למכור לו אלא את המונח לפניהם, ולכן אין עליו חיוב להשלים את המקח, וכיון שאינו חייב להשלים הרי זה מקח טעות, משא''כ הר''י מיגאש העמיד את דברי רבא באופן שלא דברו על הנמצא לפניהם, אלא קצצו שיתן לו המוכר כך וכך, וכשנתן לו היה טעות, ובזה אין טעות בגוף הפסיקה, אלא יש עליו חיוב להשלים את המקח, ולכן אינו מקח טעות.

ה. ולכא' חילוק זה מבואר בדברי הר''ח שהובא בריטב''א דף ק''ד א' וז''ל 'ועוד תירץ הר"ח ז"ל דכל שמדדו תחילה ואח"כ לקח ונמצא טעות בהא אמר רבא שחוזר ובטל מקח לגמרי, והיינו לישנא דכל דבר שבמדה, אבל כשהסכימו קודם שימדדו ליכא קפידא כולי האי ויגבה דמים, ואינו נכון', וכן לכא' חילק היד רמ''ה בדף צ' א', וכן חילק המאירי להדיא בקידושין דף מ''ב ב' דבאופן שקצצו תחילה המקח קיים, ובאופן שכתב הריטב''א המקח בטל, ואולי גם הראב''ד בהשגותיו בריש פט''ו מהלכ' מכירה התכווין לחילוק זה עי''ש.

ו. אולם לכא' א''א לומר כן, שהרי הר''י מיגאש כתב כן בדברי הגמ' בדף צ' א' שהוסיפו על המידות, ובזה הרי החמרין היו סבורים שקצצו במדה קטנה, והקונה היה סבור שקצץ במדה גדולה, וא''כ היה טעות בעיקר הפסיקה - כמבואר בדברי הגר''ח - וע''כ דס''ל להר''י מיגאש דבכל גוונא אין בטל המקח - וכפי שנראה בדברי הרמ''ה והמאירי דהר''י מיגאש איירי בכ''ג, אלא שחלקו עליו באופן שלא קצצו תחילה - וכן לכא' מוכח דאין כוונת הר''י מיגאש שהמוכר חייב להשלים, שהרי המוכר היה סבור שקצץ כפי המדה הקטנה וכיצד שייך לומר שיהיה חייב להשלים, וכן לכא' מוכח בדברי הרשב''א שהביא את הר''י מיגאש ופירש שאף כשאינו יכול להשלים אין בטל המקח, אלא יחזיר דמים, ומפורש בדבריו שהבין בדברי הר''י מיגאש שאין הטעם שלא בטל המקח משום שחייב להשלים.

ז. הגר''ח כתב בדעת הרמב''ם שקנה ומשלים, דלא אמר כן הרמב''ם באופן שמבואר בגמ' דהוסיפו על המידות, מכיון שבכה''ג טעו שניהם, ובזה בטל הפסיקה, ובדברי הר''י מיגאש מפורש שגם בדברי הגמ' בב''ב דף צ' א' לא בטל המקח, אע''פ ששניהם טעו בפסיקה, והיה נראה דס''ל להר''י מיגאש דאיירי באופן שכתב הריטב''א דמונח לפניהם דבר מסויים ובזה היה דעת שניהם על המונח לפניהם, ופסקו על המונח לפניהם, ואין טעות בפסיקה אלא רק טעה הקונה וסבר שיש לפניהם יותר, אך לא קצץ על המידה אלא על המונח לפניו, וא''כ יהיה מבואר שנח' הר''י מיגאש והריטב''א באותו ציור ולא כנ''ל, אך אולי יש ליישב באופן אחר דס''ל להר''י מיגאש דאע''פ שטעו בפסיקה לא בטל המקח כששניהם רוצים לקיים את המקח, מכיון שעל עצם המקח היה דעת קונה ומקנה, ולכן אע''פ שקציצת הדמים בטילה, לא בטל המקח, ויהיה חייב תמורה כפי שויו, וכמו מוכר שמכר בלא פסיקה שחייב כדמיו, ויש מקום לומר כן רק משום שבכל מקח יש דבר הנקנה, ודמי המקח הוא תשלום על המקח כמבואר בריש הזהב, ולכן י''ל שהיה דעת על המקח, ודמי המקח אינם גוף המקח, ולכן יש כאן מקח אך בחליפין שוה בשוה ונתן לו חיטים בעבור לקנות מדה כך וכך שעורים, ואיגלאי שלא היה בביתו כפי שאמר, מכיון שלא קנה כמדת השעורים שקבעו, אין כאן כלל חליפין.

ח. אך אכתי צ''ע ביסוד דברי הר''י מיגאש שחילק בין כל אונאה לטעות בדבר שבמדה שבאונאה הוא טעות בגוף המקח, וצ''ע באופן ששניהם טעו ודאי יש טעות בגוף המקח, דהמוכר התכווין על מדה קטנה בכך וכך מעות, והמוכר התכווין על מדה גדולה, וא''כ גם טעו במדה, וגם טעו במחיר ככל אונאה, ועוד צ''ב כנ''ל הרי בכה''ג ודאי אין המוכר חייב להשלים וא''כ מדוע אין זה טעות, הא אם אינו חייב להשלים ודאי שלא קנה על דעת כן, וכיצד מועיל מה שאח''כ משלם.

ט. בב''ק דף ק''י ב' 'אלא מעתה יבמה שנפלה לפני מוכה שחין תיפוק בלא חליצה דאדעתא דהכי לא קדשה עצמה התם אנן סהדי דמינח ניחא לה בכל דהו כריש לקיש דאמר ר"ל טב למיתב טן דו מלמיתב ארמלו' וכתבו התוס' בכתובות דף מ''ז ב' 'שלא כתב לה אלא על מנת לכונסה, אין לתמוה בסברא זאת דבכמה מקומות בש"ס מצינו כן, ואם תאמר אם כן כל אדם הלוקח פרה מחבירו ונטרפה או מתה אנן סהדי שלא על מנת כן לקחה וי"ל דהתם אנן סהדי שבאותו ספק היה רוצה ליכנס ואפי' אם אומר לו אם תטרף יש לך לקבל הפסד היה לוקחה אבל הכא לא כתב כלל כי אם ע"מ לכונסה ואין דעתו כלל להכניס עצמו בספק וכן ההוא דזבין ולא איצטריכו ליה זוזי והא דפריך בסוף הגוזל קמא (ב"ק דף קי:) יבמה שנפלה לפני מוכה שחין תיפוק בלא חליצה דאדעתא דהכי לא קידשה ... לא דמי ללוקח חפץ ואירע בו אונס דלא אמרינן דאדעתא דהכי לא קנה ומבטל המקח דאינו תלוי בדעת הקונה לבדו דהא איכא נמי דעת מקנה שלא היה מקנה לו לדעתו אם לא יפרש להכי פריך שפיר מיבמה שנפלה לפני מוכה שחין משום דבדידה תלוין הקידושין שברור לנו שהוא לא יעכב בשביל שום דבר שאירע אחר מיתתו כי אינו חושש במה שאירע אחריו'.

י. כתב הבית הלוי ח''ג סי' ג' דאע''פ שבכל מקח טעות בטל המקח משום שבטעות לא חל המקח, באופן של הגמ' בב''ק ותוס' בכתובות שאינו טעות בשעת הקנין אלא הוא התחדשות, בזה מהני רק מדין תנאי, ונ''מ בדברים שבלב שבכל טעות לא חל הקנין, אך מדין תנאי לא מהני, ועל פי זה י''ל דכמו שכל ענין שהוא לטובתו הוי כאילו התנה שיבוטל המקח - כשלא איכפת לאידך - ה''ה להפך גם באופן של טעות, הוי כאילו התנו שיחול אם ירצו אח''כ, ולכן שייך שלא יבוטל המקח ע''י התחדשות, ויבואר גם מה שמצינו בכמה דוכתי דבכל מקח טעות כשהתרצו אח''כ א''צ עוד קנין, אף באופן דליכא למימר שע''י שהתרצה לבסוף איגלאי מילתא למפרע שאינו מקפיד.

יא. ועל פי זה יש לפרש בדברי הר''י מיגאש דאע''פ שאינו חייב להשלים לא בטל המקח אם לבסוף השלים, ותלוי בעתיד כי היכי דכתבו התוס' דהמקח תלוי בעתיד לענין לבטל את המקח, כך להיפך דעתם שיחול אע''פ שיש טעות אם לבסוף יתרצו במקח, וכן נראה בלשון הר''ן בדף ק''ג ב' שכתב 'שכיון שהשלים הרי יש לו ללוקח כל מה שנתכוון לקנות' משמע שתלוי במה שהשלים ולא במה שחייב להשלים,

יב. ואכתי צ''ב מהו כוונת הר''י מיגאש 'דליכא טעות בדמים כיון דעיקר זביני לית בהו טעותא' וצ''ע הרי בהוסיפו על המידות יש טעות בדמים וכן טעות בעיקר זביני, אולי י''ל דכוונת הר''י מיגאש הוא דאע''פ שיש כאן טעות במקח ובדמים, לא דמי לכל אונאה, משום דבכל אונאה קצצו שלא כפי ערך הדבר, וחל הפסיקה, ועמד המוכר בפסיקה אלא שפסק בטעות, ונמצא שהמאנה הטעה את המתאנה, משא''כ בטעות בדבר שבמדה, מכיון שאמר לו שמוכר לו ק' בעד ק' פרוטות, ולא הטעהו בזה, אלא למעשה היה כאן רק צ', הלוקח מחשיבו רק לנסיון לגוזלו ולא לתת לו כפי שקצץ, ולא מחשיבו לטעות בגוף הפסיקה - אע''פ שחל וחייב צ' תמורת ק' אגוזים - ובכל אונאה לא שייך לומר כן, משום שלא אמר המוכר שיתן לו יותר, ואין ללוקח טענה שיעמוד בדיבורו ויתן לו כפי שאמר, ולכן הלוקח מחשיבו לטעות בגוף הפסיקה, וזה כוונת הר''י מיגאש שבאונאה הטעהו בגוף המקח, משא''כ בטעות במדה הוי כאילו הטעהו רק בפועל, ולא הטעהו בגוף המקח, דהיינו שרק באופן שהצליח המוכר להטעותו ולגרום לו לקנות מקח ביוקר הרי זה טעות, ובזה לא מהני להשלים משום שאין זה מתקן את המקח, משא''כ כשאמר לו שיש כאן ק' והיה רק צ', בעיני הלוקח הרי זה כניסה המוכר לגוזלו ולרמותו ולתת לו פחות ממה שחשב, ובזה דעת הלוקח שיתקן את אשר בא לגוזלו ויהיה המקח קיים, וההשלמה נראה כעין תיקון המקח, משום שאמר לו שיש כאן ק', ולכן אע''פ שבאמת חל המקח על צ' והתחייב לשלם לו ק', כיון ששיקר במה שאמר לו שיש ק', לכן בעיני הלוקח הרי זה כרימהו ונתן לו פחות ממה שקצצו, ולא דמי לכל אונאה שלא רימהו ולא נתן לו פחות, אלא אדרבא גרם לו לקנות מקח מעוות ביוקר גדול, וזהו מקח גרוע ומקולקל, וכל שהוא טעות אע''פ שלמעשה לא יפסיד אינו חפץ במקח כמוש''כ החזו''א בביאור דברי התוס' בדף נ''ז א' דנפש האדם סולדת מטעות גדולה, ולכן גם בגמ' בב''ב י''ל שחל המקח כפי המדה הקטנה, ואם לבסוף ישלים לו כהמדה הגדולה על דעת כן אין כאן טעות וכנ''ל, וכיון שהלוקח יש לו טענה על המוכר שהבין שהכוונה למידה גדולה, ואין כלל סיבה שיחול מקח על מידה קטנה, לא היה אמור לחול מקח עם חיוב לשלם יותר מערכו, ואדרבא מכיון שטעו בפסיקה ובמדה, לכן אין זה טעות, וטעות הוא רק משום שגרם לו להתרצות למקח מעוות, ולכן באופן שלא יפסיד הלוקח אין כאן טעות, ובעיני הלוקח אין כאן מקח טעות אלא טעות בהבנה ביניהם וכל שלמעשה לא יפסיד אין כאן טעות.

יב. ואולי י''ל דס''ל להר''י מיגאש שדעת הקונה הוא לקנות ק' בק', ועל צ' כלל לא היה דעתו לקנות, וכדברי היד רמ''ה, אלא מכיון שלא חל, מהאי טעמא גופא אינו טעות, וחל אם בסוף השלים לו, דעל דעת שישלים לו ניחא ליה שיחול גם על צ', וכל קפידתו אינו אלא שלבסוף יקבל ק', ואולי רק משום כן חלק הר''י מיגאש על סברת הריטב''א, אך אילו היה חל היה זה טעות כדברי הריטב''א, והיד רמ''ה נח' ולא ס''ל הכי ואין דעתו לקנות אלא ק', ולא צ' וישלים לו אח''כ, והריטב''א ס''ל דדעתו לקנות מה שמונח כאן, ונמצא שהוטעה ואף בפחות משתות הוי מקח טעות, אולם מהא דדימה הר''י מיגאש לחוב שיש לו ביד חבירו וכו' משמע כהאופן הראשון.

יד. לפי''ז היה נראה שרק באופן שקצצו ק' בעד ק' פרוטות אין בטל המקח, משום שלא טעה המתאנה בפסיקה, משום שאין יכול לחול כפי שפסקו מכיון שאין כאן כפי השיעור שפסקו, ואילו לא ישלים לו בטל המקח מחמת שלא נתן לו מכפי שקצצו, וכיון שלעולם לא יחול על צ' בלא שישלים לו אינו נחשב טעות, אך אם בא לקנות המונח לפניו, ואומר לו המוכר שמוכרו בק' ורק דרך אגב הזכיר בין הדברים שיש כאן ק', בזה י''ל שלא חסר בדעת הקונה, ולא קנה דווקא ק' בעד ק', ורק שייך לומר שאילו היה סבור שיש כאן צ' לא היה קונה והו''ל מקח טעות בגוף המקח, וניסה לאנותו ושיחול מקח שלא כפי ערכו.