ביטול כלי מהיכנו - רשימות
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מוקצה / הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

י] במג"א סימן של"ה סק"ד כתב, ז"ל, לא יזרקנו בכלי אחר, וצ"ע דאם יש לו כלי אחר יניח אותו כלי תחתיו ולא יטלטל המוקצה בידים, עכ"ל, ועי' לעיל סק"ב שנת' שמוכח מד' המג"א אלו שלא כד' הגר"ז שנקט דכל הא דשרי להניח כלי תחת הדלף בדהוי גרף של רעי, הוא משום דהוי זה ביטול כלי לשעה, עיי"ש.

ובגל' הגרע"א כתב ע"ז, ז"ל, דביטול כלי מהיכנו קייל מאיסור טלטול מוקצה, ע' רש"י שבת קנ"ד ד"ה והאיכא צער בע"ח, וע' מג"א סימן רס"ו סי"ד וסי' שצ"ד ס"ד?, עכ"ל, ובתהל"ד שם סק"ז הוסיף להוכיח כן, ממה שהתירו לבטל כלי מהיכנו בבהמה שנפלה לאמת המים, ואילו להעלותה בידים אסור כמו שדקדק המג"א בסימן ש"ה סקי"א מד' הרמב"ם, ויש להוסיף ע"ז, דגם להחולקים שם וס"ל דאם א"א להביא כרים וכסתות וליתן תחתי' שרי להעלותה בידים, הא מיהא חזינן דביטול כלי מהיכנו קייל מטלטול מוקצה בידים, שהרי כל שיכול ליתן כרים וכסתות תחתי' התירו לו ליתנם הגם שהוא מבטלם מהיכנם ולא התירו להעלותה.

והנה הפמ"ג שם כתב ע"ד המג"א, ז"ל, וקשה דיותר טוב שלא לבטל כלי מהיכנו דיש בו לתא דבנין וסתירה ממה שמטלטל מוקצה, עכ"ל.

אך הנה הרמב"ן במלחמות בפ' מי שהחשיך תמה ע"ד בעה"מ שם, ז"ל, ועוד מ"ש דהתירו ליטול כלי לדבר שאינו ניטל משום הפסד ממון ולא התירו לבטל כלי מהיכנו, תרוייהו איסורי דרבנן נינהו, עכ"ל, ונ' מדבריו דלא כמו שנקט הפמ"ג דאיסור ביטול כלי מהיכנו חמיר מאיסור טלטול מוקצה דיש בו לתא דסתירה.

ויש להוסיף בענין זה, דהנה בשעה"צ סימן שי"ג סקל"ז כתב, הביא ד' הפמ"ג שמצדד דלא שייך שם ביטול כלי מהיכנו בדבר שאין שם כלי עליו, וכתב ע"ז, ז"ל, ולענ"ד דבר חדש הוא ולא נהירא, דכיון שגזרו איסור שלא לבטל כלי מהיכנו לא פלוג במלתייהו, ואסרו כל דבר שהיה מתחלה מותר לטלטל והוא גורם בפעולתו שיהא אסור לטלטל, עכ"ל.

ונ' דהפמ"ג לטעמי' אזיל, דס"ל דאיסור ביטול כלי מהיכנו הוא משום לתא דסתירה, וע"כ בדבר שאין עליו תורת כלי דל"ש בו איסור סתירה, אף לי"ב לאיסור ביטול כלי מהיכנו, אך השעה"צ ס"ל דהגם דטעם האיסור הוא משום דדמי לסותר, מ"מ גדר האיסור הוא שלא לבטל כלי מהיכנו, וע"כ לא פלוג רבנן במילתייהו ואסרו אף בדבר שאינו כלי.

לכאו' נ' דהא דס"ל לבעה"מ ודעימי' דאם דעתו שלא לנער אסור, ובתוס' נ' דפליגי ע"ז, הוא משום דבעה"מ ודעימי' י"ל דס"ל דאף כשיכול לנער הוי ביטול כלי, ואך דכיון שינער לבסוף אי"ז אלא ביטול לשעה, וע"כ אם אין דעתו לנער הוי ביטול לכל השבת.

אך התוס' ס"ל דכל שבידו לנער לא חשיב ביטול כלי כלל, וע"כ מה לי שאין דתעו לנער, והנה אמנם בבעה"מ לגבי קורה נ' דאף כה"ג חשיב כביטול כלי, וזה חידוש רב.

אכן הגר"ז ז"ל נקט לא כן, ודבריו ז"ל צ"ע.

ע' היטב בחי' הרמב"ן ובחי' תלמידו שנראה שהוא רבינו דוד, שלא הוכיחו מטבל וניצוצות דאסור לבטל לשעה, והרי בסו"ד חזר בו, וכתב דהתם דעתו להשאיר כל היום, אלא הוכיח דאזלי' כפי דתעו, ול"מ מה שבפועל מצי לנער, וע"כ חשיב כביטול לשעה, עייש"ה.

ונ' ברמב"ן שם דניצוצות שאין בהן ממש, לאו היינו דע"כ יכול לנער מיד, רק היינו דכלל א"צ לנער.

בד' בעה"מ מחודש דאף בקורה רפוי' חשיב ביטול כלי, ועי' חזו"א שכתב ע"ז, דלכאו' אי"ז בסיס כלל, ואך דדעתו לסלקה, וע"כ ל"ה ביטול לכל השבת.

אך לש"ר דביטול למקצת שבת אסור, בע"כ פליגי ע"ד בעה"מ וס"ל דרפי ל"ח כלל כביטול כלי מהיכנו, וז"פ.

תהל"ד סימן ש"י סק"ח הביא דדעת הב"ח דאף ביש הפסד לאיסור א"צ לנער, וכתב שכ"כ הגר"ז סימן רע"ז ס"ו, אך בסימן ש"ט ס"ד כתב הפסד לדבר המותר, והעיר התהל"ד דאף לדעת המג"א דאין בסיס באמצע השבת מ"מ צריך לנער אף אם יהי' פסידא למוקצה, דאל"כ מ"ט אין נותנין כלי תחת השמן, הרי הגם שאינו חפץ לנער, מ"מ א"צ כלל לנער, כיון שיפסד השמן, עכ"ד.

אך יל"ד בזה עפי"ד הראשונים, דאף היכא שמותר לו טלטול מדין טלטול מן הצד, מ"מ כיון שאי"ז היתר גמור חשיב כביטול כלי מהיכנו, שהרי בנותנין כלי תחת הדלף נמי שרי לי' לכאו' לטלטלו שא"א לו לנער, ויל"ע הרבה בזה.