ט - כתובות י_א א_
קטגוריות: ש_ס / כה כתובות / כתובות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כתובות פ_ק / מ_מ

**י"א א' - גר קטן מטבילין אותו ע"ד בי"ד וכו' מאי קמ"ל וכו' וזכין לאדם שלא בפניו, - עי' תוס' שהק' דזכי' מטעם שליחות ול"מ בקטן, ומבו' דהא דמטבילין ע"ד בי"ד בעינן בזה לדין זכי' ושליחות, ועי' שו"ת נפש חי' יו"ד סימן צ"ז דאין לפרש דהזכי' והשליחות היא על הכוונה לטבילה, דע"ז ל"מ שליחות, דליכא שליחות על כוונה, ועי' אבי עזרי פ"י ממלכים ה"ג שהק', דל"ש שיועיל דין זכי' על הדעת, כשאין הזוכה עושה את מעשה הקנין עצמו, אלא דין הזכי' הוא על זכיית הגירות, ועי' ברכ"ש קידושין סימן ט"ו דגירות הוא ענין זכי' שזוכה בהגירות ובקדושת ישראל, וע"ז בעינן לדין זכי', ועיי"ש שכתב בשם הגרי"ז דבעינן לדין זכי' גם משום דבעינן שיהיו המילה והטבילה מדעת הבעלים, - ועי' ערול"נ סנהדרין ס"ח ב', דאין הזכי' על המילה והטבילה, אלא על היהדות, וע"כ מהני מה דע"י הגירות נעשה ישראל ויש לו זכי', אך אם הוה בעינן לדין זכי' על המילה והטבילה עצמם, ל"ה מהני, דבשעת המילה עדיין אינו ישראל, ועי' שטמ"ק דהמילה אינה זכות משום דמצטער ואפ"ה מהני משום דגמר הגירות הוי זכות, ומבו' דל"ב לדין זכי' על המילה עצמה, - ועי' רמב"ן קידושין ע"ה ב' דמבו' דאף מי שסבור דישראל הוא, אם הוא מקבל עליו עול מצוות ומל וטובל לשם יהדות הוי גר, ומבו' דל"ב דעת על זכיית הגירות, וצ"ע.**

**עי' תוס' סנהדרין ס"ח ב' שנקטו דבכל גירות בעינן לדין זכי', והיינו משום דהגירות חלה מכח הבי"ד המגיירים, ועי' קוב"ש אות ל"ג דמד' התוס' ביבמות מ"ה מוכח לא כן, (ולד' התוס' בסנהדרין צל"פ סוגיית הגמ' ביבמות כד' הריטב"א שם, או כד' הרמב"ם בפי"ג מאיסו"ב ה"ט), ומסקי דהא דמהני אף בקטן, הוא משום דזכי' דגירות ל"ד לשאר זכיות, כיון דהוא זוכה בעצמו ובגופו וכו', וצ"ב, - וכתבו דמש"א הכא דהוא משום דזכין לאדם שלא בפניו, הוא משום דאם הי' חובתו ל"ה להם לבי"ד להתמצע בדבר, ובסו"ד מבו' דמכח זה הוצרכו לפרש דהא דהגדילו יכולין למחות הוא מטעם אחר, ועי' חי' הגרנ"ט וברכ"ש קידושין שם בזה, ועיי"ש בברכ"ש דאם ל"ה זכות ל"ה מהני אף אם נתמצעו בי"ד בדבר. - ועי' בית יעקב דלפ"ד התוס' בסנהדרין הא דבעינן דעת בי"ד, הוא לכוונת המעשה, - אך עי' נפש חי' שם, דלכוונת המעשה ל"ב לדין זכי', אלא הו"ל כנדה שהטבילתה חברתה דמהני כוונת המטבילה, אך הבית יעקב כתב דדוקא התם שהיא חייבת טבילה מהני כוונת חברתה, ועיי"ש שכתב לדון לפ"ז דל"מ אלא אם הכניסוהו בי"ד או שלוחם למים, אך אם נכנס בעצמו ל"מ, וצידד דמהני מדינא דגדול עומד על גביו.**

**עי' רמב"ן ורשב"א ב"מ ע"א ב' שכתבו דאף דמדאורייתא אין זכי' לקטן, היינו בעסקי ממון, אבל זכי' דגירות מהני אף מדאורייתא, ועי' ריטב"א שם דהוא משום דזכו בו שמים, וצ"ב.**

**עי' שטמ"ק בשם שיטה ישנה דהא דמהני גירות גר קטן אע"ג דבעינן קבלת מצוות, ה"מ היכא דאפשר אבל בקטן לא אפשר, ועי' דגול מרבבה סימן רס"ח דכיון דליכא בגר קטן קבלת מצוות, ע"כ לכו"ע בעינן שיהיו ג' בשעת המילה והטבילה, ועי' תוס' סנהדרין ס"ח ב', דכשהגדילו ולא מחו היינו קבלה, ועי' ברכ"ש קידושין שם דהוא משום דהקבלת מצוות אי"ז מקניני הגירות, אלא הוי תנאי בגירות, וע"כ כל שקיבל המצוות כשהגדיל, חיילא הגירות למפרע, והגר"נ הק' ע"ז דמשמעות התוס' דלדבריהם מתפרש כן דינא דגזל גר קטן, והרי דאף שמת בעודו קטן ולא קיבל מצוות הוי גר, ועי' שערי חיים סימן ל' סק"ב בע"א.**

**ועי' ריטב"א דאף דבעינן בגר שיודיעוהו מצוות קלות וחמורות, אי"ז מעכב, והכא דלאו בר הודעה הוא אינו מעכב, ומבו' דלא מחסר הכא אלא הודעת מצוות ולא קבלת מצוות, דאף דהודעת מצוות אינה מעכבת אך קבלת מצוות מעכבת, כמבו' בד' הריטב"א בשבת ס"ח א', וכנראה היינו דקבלת המצוות הוי מכלל דעת הגירות, ומהני ע"ז דין זכי', אך מד' השיטה ישנה והתוס' בסנהדרין מבו' דקבלת המצוות אינה מכלל דעת הגירות, וע"כ ל"מ ע"ז דין זכי', ומה"ט נמי ס"ל דשייך שתחול הגירות בגר קטן בלא קבלת מצוות.**

**עי' תורי"ד דאיירי בתינוק שנמצא מושלך או ששבו קטני פלשתים, אך עי' רשב"א דאין בי"ד מחזרין על הגרים מעצמן, ורק אם הביאתו אמו מגיירין אותו, ועי' ריטב"א ור"ן דה"נ כשבא מעצמו להתגייר מגיירין אותו, וכ"כ התוס' לקמן מ"ד א', ועי' טור סימן רס"ח בשם בה"ג דכשבא מעצמו אין מקבלין אותו, והטור פירש דפסק דלא כרב הונא, אך הב"י כתב דס"ל דגם לרב הונא אין מקבלין אותו אלא כשהביאתו אמו, - ועי' ר"ן דאם עשו בי"ד כן מעצמן מהני, ועי' מרדכי פ' החולץ סימן מ' דאם אינו רוצה אינו גר, ועי' דרכ"מ וב"ח סימן רס"ח.**

**בפירש"י כתב דאיירי דהא דמטבילין אותו ע"ד בי"ד הוא כשאין לו אב, ומבו' דכשיש לו אב א"צ להטבילו ע"ד בי"ד, אך הריטב"א ל"ג כן בד' רש"י, ובל' הרשב"א בשלהי סוגיין נ' דגם כשיש לו אב מטבילין אותו ע"ד בי"ד, וכ"ה בטוש"ע סימן רס"ח דאם יש לו אב יכול לגייר אותו, ואם אין לו אב בי"ד מגיירין אותו, ועי' תוס' לקמן מ"ד א' דכשמתגייר עם אמו מטבילין אותו ע"ד אמו, אך בד' רש"י נראה דל"מ דעת אמו, אלא דעת אביו, - ועי' מאירי דענין הבן מסור לאביו להכניסו לברית ולקדושת אמונה, וגם הא דמהני ע"ד בי"ד הוא משום דכאלו הם אבותיו של זה שיהא ענינו מסור להם כדרך שענין הבן מסור לאב, וכנראה זהו מש"כ רש"י דהן נעשין לו אב, וצ"ב, אך בשטמ"ק כתב דמכוון רש"י דעדיפא הך זכי' דנעשין לו אב, ואי"ז מטעם שליחות, וצ"ב.**

**ועי' רש"י יבמות מ"ח א', דמבו' דדינא הוא דאדם מל בנו הקטן בע"כ לשם גירות, ועי' זכר יצחק סימן ב' דהוא משום דהוי בעלים על בנו, - ועי' חת"ס בסוגיין שהק' דא"כ מ"ט גם בנתגייר ע"י אביו יכול למחות כמו שפירש"י, וכן הוכיח הרשב"א, ועיי"ש מש"כ בזה. - ועי' תוס' הרא"ש שהוכיח דמהני הגירות מדאורייתא מדור המדבר שהיו בהם כמה "יתומים" קטנים, ומ' דבמתגייר עם אביו ל"ב לדין זכי', וכ"ה בשיטה ישנה בס' אהל אברהם, וצ"ע.**

**הגדילו יכולין למחות, - עי' רשב"א קידושין כ"ג א' דהא דיכולין למחות, אי"ז משום דעי"ז חשיב כחובה, דכיון דגירות הוי זכות גמור, ל"מ המחאה לחשבו כחובה, אלא הוא משום דאין זכין לאדם בע"כ, - ועי' תוס' סנהדרין ס"ח ב' שכתבו דהא דיכולין למחות, אף דאי"ז כדין זכי' דעלמא כמש"כ התוס' שם, הוא משום דחסרים קבלת מצוות, ורק כשהגדילו ולא מחו היינו קבלה, ועי' ברכ"ש קידושין שם דהוא משום דהקבלת מצוות אי"ז מקניני הגירות, אלא הוי תנאי בגירות, וע"כ כל שקיבל המצוות כשהגדיל, חיילא הגירות למפרע, והגר"נ הק' ע"ז דמשמעות התוס' דלדבריהם מתפרש כן דינא דגזל גר קטן, והרי דאף שמת בעודו קטן ולא קיבל מצוות הוי גר, ועי' שערי חיים סימן ל' סק"ב בע"א.**

**ועי' רשב"א וריטב"א ומאירי דכל שמוחה בטלה הגירות למפרע, והריטב"א דקדק כן מד' רש"י, והא דסומכין ע"ז למילי דאורייתא, הוא משום דחזקה דלא ימחה, ועיי"ש ברשב"א דמשה"ק אביי ורבא מקנס וכתובה, הוא משום דלעולם אין מוציאין ממון אלא בראי' ברורה, דמה"ט הוא דע"א אינו נאמן בממון, - ועי' חת"ס יו"ד סימן רנ"ג שהאריך דודאי בטלה הגירות למפרע, ועי' אהל אברהם בשם הגר"נ.**

**עי' מנ"ח מצוה ב', דכל שמחה ואח"כ בא להתגייר, א"צ הטפת דם ברית, ונסתפק אם צריך טבילה, ומבו' דל"מ המחאה על המילה והטבילה עצמם שלא יהיו חשובין כמילה וטבילה דגירות.**

**עי' רא"ש שהק' ע"ד הרי"ף שהשמיט לדינא דיכולין למחות, ועי' ר"ן שהביא מהרמב"ן והוא במלחמות פ' ר"א דמילה (נה:), דדעת הרי"ף דהא דיכולין למחות הוא רק בנתגיירו בניו עמו, אך כשבא להתגייר והטבילוהו ע"ד בי"ד אינו יכול למחות דא"כ מה כח בי"ד יפה, ומבו' דכשמתגייר עם אביו ל"ב לדעת בי"ד.**

**יהבינן לה כתובה דאזלה ואכלה בגיותה, - עי' רא"ש קידושין פ"א סימן כ"ב שלמד מזה, דאף דמשומד יורש את אביו, מ"מ אם אפשר טוב לתתו ביד בי"ד דלא יהבינן לי' דאזיל ואכיל בגיותו, ועי' חת"ס יו"ד סימן רנ"ג.**

כיון שהגדילה שעה אחת ולא מיחתה שוב אינה יכולה למחות, - עי' תוס' דרק אם נהגה מנהג יהדות אינה יכולה למחות, וכ"כ תוס' הרשב"א ותוס' הרא"ש, דאל"כ הרי א"א לצמצם, - אך בד' ש"ר מבו' דל"ב שתנהג מנהג יהדות, והק' דא"א לצמצם, ועי' תו"י דל"מ המחאה אלא בשהתחילה מנהג גיות יום לפני גדלותה, וכעי"ז כתבו הרשב"א והריטב"א, - עוד כתבו בשם התוס' דאינם גרים גמורים עד שמודיעים אותם מתן שכרם ועונשם של מצוות, - ועי' מאירי דרק אם לא מיחתה שעה אחת, אינה יכולה למחות, - אך עי' רא"ה שכתב דהא דהגדילו יכולין למחות היינו עד שהגדילו, ובתורי"ד כתב דהגדילו היינו שבא לכלל דעת, ועד שהביא ב' שערות יכול למחות, וכ"נ בפסקי ריא"ז ס"פ החולץ.

**תוד"ה מטבילין, ותימה וכו', - עי' תוס' סנהדרין ס"ח ב', ורמב"ן וש"ר ב"מ ע"א ב' מש"כ בזה, ונת' לעיל, - ועי' בחי' הגרע"א שכתב דהא דאין שליחות לקטן הוא משום דמעשה קטן אינו כלום ול"מ מינוי השליחות, וע"כ מהני זכי' אף שהיא מטעם שליחות, ועי' קה"י סימן י"ב בדעת התוס'. - ולמש"כ התוס' דהא דזכי' מטעם שליחות הוא משום דאנ"ס דעביד לי' שליח, י"ל דע"כ ל"מ בקטן, ועי' קצוה"ח סימן ק"ה סק"א שהק' ע"ד התוס', דהו"ל כיאוש שלא מדעת דל"מ.**

**דזכין לו מדרבנן, - עי' פנ"י דיל"פ כן בד' רש"י שכתב דמגעו ביין כשר,** וכ"כ הב"ח בסימן רס"ח, ועיי"ש שכתב עוד, דמכוון רש"י הוא דאין סומכין על הגירות למילי דאורייתא משום דחיישינן שמא ימחה, ועי' ריטב"א שכתב כן בשם י"מ, - ועי' תוס' הרא"ש שהוסיף דאע"ג דאין לו שליחות והך זכי' דקטן שלא בפניו הוי מטעם שליחות, להטבילו ולמולו תקנו לו אף שליחות, ומ' דמש"א בגמ' דיש לו זכי' מדרבנן, אי"ז מטעם שליחות, אך הכא ל"מ אלא מטעם שליחות, וכן נראה גם בדבריו בסוה"ד, וצ"ב. - ועי' חי' הגרע"א החדש שהק' מסוגיית הגמ' לקמן מ"ד ב' דמוכח דמהני הגירות מדאורייתא, ואי נימא כמשמעות ד' תוס' הרא"ש דבמתגייר עם אביו מהני הגירות מדאורייתא, ניחא, אך בחי' הגרע"א הובא מס' וזא"ל שהוכיח הגרע"א דאף בנתגייר עם אביו ל"מ מדאורייתא ממה שדנו התוס' היאך משכח"ל גר קטן מדאורייתא.

א"נ כיון דבהך זכי' נעשה ישראל וכו', - עי' רשב"א דהוא משום דגירותו וזכותו באין כאחד, ועי' ריטב"א דדמי לגיטו וידו באין כאחד, ולמש"כ הרשב"א והריטב"א בב"מ ע"א ב' דזכות גירות שאני, א"צ לזה, וד' הרשב"א הכא קיימי למאי דמסיק שם דיש זכי' לקטן מדאורייתא, וכ"ד הריטב"א בסוגיין, ולא ס"ל דזכי' דגירות שאני, - ועי' קוב"ש אות ל"ד דהוא משום דהגריעותא בזכי' לגוי הוא בחלות הזכי'.

**משכח"ל גר קטן מה"ת במעוברת שנתגיירה, - עי' ריטב"א דמהני הגירות משום דעובר ירך אמו, ומ' דלמ"ד דעובר לאו ירך אמו ל"מ מדאורייתא, אך ממש"כ "דכו"ע" עלתה לו טבילת אמו, משמע לא כן, ועי' תוס' הרשב"א ותוס' הרא"ש, דמהני הטבילה דאמו משום דהיינו רביתי', ומבו' דמהני הגירות אף למ"ד דעובר לאו ירך אמו, ועי' בחי' הגרע"א ובבית יעקב שנקטו דל"מ מדאורייתא אלא למ"ד דעובר ירך אמו, אך הגרע"א כתב לדון דמהני לכו"ע משום מיגו דזכי לנפשי', ועי' בזה בחי' הגרנ"ט, וחזו"א אהע"ז סימן ד' סק"ט, וקה"י סימן י"ג, ושערי חיים סימן ל"א, וחי' הגר"ש סימן י"א.**

**ועי' הפלאה שהק' דאין זכי' לעובר, ועי' בחו"ש הגרב"ד סימן ו' ובחי' הגרנ"ט מש"כ בזה.**

**ה"מ בדבר שיש בו קצת חובה כגון להפריש תרומתו וכו', - עי' ט"ז יו"ד סימן ש"ה סקי"א דמבו' דבגדול הוי זכות אף בכה"ג, ואך דבכה"ג אין זכי' לקטן, ועי' בחי' הגרע"א שרמז להעיר דבתרומה בלא"ה ל"מ זכי' כמבו' בנדרים ל"ה ב'. - ובעיקר מה שחילקו התוס' בין זכות גמור לזכות שאינו גמור, עי' ברכ"ש סימן כ"ג.**