רנז שיעור י
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן רנג ורנז - שהיה והטמנה

# שיעורי הלכה

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

##### הלכות שבת

##### **שהייה והטמנה**

##### סימן רנז סעיף א

##### שיעור י

* **טעם איסור הטמנה באינו מוסיף הבל והדין בעבר והטמין.**
* **הטמנה באינו מוסיף הבל בער"ש לצורך מוצ"ש.**
* **הטמין בשוגג במוסיף הבל מה דין התבשיל.**

# הטמנה בשבת באין מוסיף הבל

א] [סעיף א] אין טומנין בשבת אפילו בדבר שאין מוסיף הבל אבל בספק חשיכה טומנין בו ואין טומנין בדבר המוסיף הבל אפילו מבעוד יום. ובטעם איסור הטמנה בשבת אפילו בדבר שאין מוסיף הבל אמרו בגמרא (שבת לד.) גזירה שמא ירתיח. ומצינו בזה ב' ביאורים, יש מהראשונים (רש"י שם) שביארו שהאיסור הוא שמא ימצא קדרתו צוננת וירתיחה, וחייב משום מבשל. והראשונים הסוברים שאין איסור בישול אחר בישול אף בלח שנצטנן, ביארו (רא"ש שבת פ"ג ס"י) שגזרו שמא יבא להרתיח ויחתה בגחלים, ויתחייב משום מבעיר.

# עבר והטמין אי"צ לבטל הטמנתו

ב] ויש לדון אם מי שעבר והטמין בשבת בדבר שאינו מוסיף הבל אם צריך לבטל הטמנתו, ונראה פשוט שכיון שכל הגזירה היא מחשש שימצא קדירתו צוננת ויבא להרתיחה, לא שייכא גזירה זו אלא בשעת הטמנתו, אבל לאחר שהטמין שוב אין צריך לבטל הטמנתו. וזה נכון בין לדעות שחששו שיבא לאיסור בישול, שכיון שכבר הטמין הרי שוב אין חשש שיבא להרתיחה, ובין לדעות שהחשש משום שמא יבא לחתות, שגם זה לא שייך לאחר הטמנה, שהרי לא שייך חיתוי בזמן שהקדירה טמונה, ורק אם יבא להרתיח את הקדירה ע"ג האש שייך חשש זה.

אמנם כל זה דוקא בהטמנה בדבר שאינו מוסיף הבל, אבל אם עבר והטמין בדבר המוסיף הבל, צריך לבטל הטמנתו, שמא יבא לחתות [דהגזירה בדבר המוסיף הבל הוא מחשש שיבא להטמין בגחלים, וא"כ אף בזמן ההטמנה שייך הגזירה שמא יחתה].

# הטעם שאין איסור הטמנה בצונן

ג] והנה יש לבאר מה שמצינו לקמן סעי' ו' שבקדירה צוננת אין איסור הטמנה, וצריך ביאור, שכיון שטעם האיסור להטמין בשבת בדבר שאינו מוסיף הבל הוא מחשש שימצא קדירה צוננת וירתיחנה, אם כן גם בקדירה צוננת היה צריך לחשוש לזה.

ונראה לומר שדוקא בקדירה רותחת שבא להטמינה וחזינן שהוא מקפיד על רתיחתה לכך חששו שיבא להרתיחה בשבת אם ימצאנה צוננת, אבל בקדירה צוננת אינו מקפיד על רתיחת הקדירה, ואין חשש שיבא להרתיח את הקדירה.

# הטמנה בבין השמשות

ד] ובספק חשיכה שמותר להטמין, כתב המשנה ברורה (סק"ג) הטעם משום שסתם קדירות רותחות הם בבין השמשות, וכן מבואר בסוגיא (גמרא שבת שם). ולכאורה צריך ביאור מה צריך לזה, והרי קיימא לן שאין שבות אסור בבין השמשות. ויש שכתבו ליישב, שכיון שסתם קדירות רותחות הם אין כלל איסור הטמנה, ושרי להטמין אף לצורך מוצאי שבת [ולכאורה היה מקום ליישב עוד, שכאן באו לומר שמותר להטמין בבין השמשות אפילו לכתחילה].

# הטמנה מער"ש לצורך מוצ"ש

ה] וכתב המשנ"ב (סק"ד) שהמגן אברהם הביא דברי הרמ"א בהלכות יום כיפור (סימן תרט) שאין להטמין חמין מערב יום כיפור לצורך מוצאי יום כיפור, ואם כן גם כאן כל מה שמותר להטמין מערב שבת בדבר שאינו מוסיף הבל, היינו רק לצורך שבת, אבל לצורך מוצאי שבת אסור בכל גווני.

והמעיין שם בהלכות יום כיפור, יראה ב' טעמים למה אסרו להטמין בערב יו"כ (עיי"ש שעה"צ סק"א), שהמגן אברהם כתב שהוא משום הכנה, והיינו שנראה כמו שמבשל ביוה"כ לצורך חול [כמו שביאר דבריו המשנה ברורה שם סק"א. ואף דשם מיירי אפילו בטומן בדבר שאינו מוסיף הבל, ולכאורה מה שייך בישול בדבר שאינו מוסיף הבל, אי"ז קושיא שאף בדבר שאינו מוסיף הבל יש קצת תוספת בישול, כמבואר בביה"ל לקמן (סעי' ד ד"ה גורם) שדבר שלא נתבשל כל צרכו אסור להטמינו אפילו בדבר שאינו מוסיף הבל משום איסור בישול, ומוכח שיש תוספת בישול אף בדבר שאינו מוסיף הבל], ואף שבשבת אין איסור, כתב השער הציון (שם) שיש לומר שבעשרת ימי תשובה החמירו יותר. ועוד טעם כתבו האחרונים (לבוש סי' תרט, והוא מה שכתב המשנ"ב כאן לעיין בלבוש שם) משום דמיחזי כרעבתנותא.

ומה שכתב המגן אברהם כאן שלדעת הרמ"א אסור להטמין מערב שבת לצורך מוצאי שבת, היינו לשיטתו שהוא משום הכנה, ולכך אין חילוק בין יו"כ לשבת. אבל לדעת האחרונים שהוא משום רעבתנותא, דין זה הוא דוקא לעניין יו"כ ולא לעניין שבת.

והלכה למעשה כתב המשנה ברורה בשם המגן אברהם, שכל מה שכתב הרמ"א בהלכות יום כיפור שלא להטמין לצורך מוצאי יו"כ, הוא רק לחומרא. והחמירו דוקא בעשרת ימי תשובה כמו שכתב בשעה"צ סי' תרט (שם), ולפי זה בשבת שחל בעשי"ת יש מקום להחמיר שלא להטמין מער"ש לצורך מוצ"ש [אמנם לדעות שאיסור ההטמנה ביו"כ הוא משום דמחזי כרעבתנותא, ודאי אין זה שייך בשבת ואפי' בשבת שבתוך עשרת ימי תשובה].

והנה לפי הטעמים שנתבארו בהלכות יום כיפור אין חילוק בין הטמנה לבין אם מעמיד קדירה על גבי האש ממש לצורך מוצאי יו"כ, שהרי גם בזה שייך הטעמים משום הכנה למוצאי שבת או מיחזי כרעבתנותא. ואם כן יהיה אסור להעמיד מים על גבי האש בערב יום כיפור לצורך מוצאי יום כיפור. אמנם במגן אברהם כאן משמע שהוא איסור דוקא בהטמנה.

# עבר והטמין בשוגג בדבר המוסיף הבל – מה דין התבשיל

ו] וכתב השו"ע ואם הטמין בדבר המוסיף הבל התבשיל אסור אפילו בדיעבד, ודוקא בצונן שנתחמם או שנצטמק ויפה לו אבל בעומד בחמימותו כשעה ראשונה מותר. הגה: יש אומרים דאם שכח והטמין בשוגג בדבר המוסיף הבל שרי לאכול. וכתב המשנה ברורה (סוף סק"י) שבדיעבד יש לסמוך על דעה זו, כיון שבלאו הכי יש אומרים שאין איסור בטמנה בדבר שנתבשל כל צרכו, ואם כן בדיעבד אין לאסור בשכח והטמין. ובביאור הלכה כתב להתיר במקום צורך אפילו בדבר שנתבשל כמאכל בן דרוסאי, שהרי לעיל סי' רנג (ס"א) לגבי מי ששכח ושהה, דעת היש אומרים שאין איסור, ואם כן לדעת הרמ"א כאן ששכח והטמין דינו כמו מי ששכח ושהה, אם כן יש גם כן להתיר בדיעבד כל שנתבשל כמאכל בן דרוסאי, וכן פסק רע"א (סעיף ז) להקל כל שנתבשל כמאכל בן דרוסאי.

**דינים העולים:**

1. אסור להטמין בשבת אפילו בדבר שאינו מוסיף הבל, ואם עבר והטמין נראה שאין צריך לבטל הטמנתו, אבל אם עבר והטמין בדבר המוסיף הבל צריך לבטל הטמנתו.
2. אבל בערב שבת ואפילו בבין השמשות מותר להטמין בדבר שאינו מוסיף הבל. אבל יש אומרים שדוקא לצורך שבת מותר להטמין אבל לצורך מוצאי שבת אסור, ולמעשה פסק הביאור הלכה שהוא רק חומרא ואין צריך להחמיר בזה [ובשעה"צ סימן תרט נוטה שאין צריך להחמיר רק בעשרת ימי תשובה. ולפי דברי הלבוש וא"ר אי"צ להחמיר רק בערב יו"כ משום דמיחזי כרעתבנותא].
3. הטמנה בדבר המוסיף הבל אסורה אפילו מערב שבת ואם עבר והטמין אפילו בשוגג דעת המחבר שנאסר התבשיל בדיעבד אלא אם כן הוא תבשיל שמצטמק ורע לו, ובמשנ"ב היקל בדיעבד שאם נתבשל כל צרכו מותר אפילו מצטמק ויפה לו ובביה"ל כתב שכל שהגיע למאכל ב"ד יש להקל במקום צורך.

**השיעור נמסר בביהכ"נ "בית ציון ואהל אית"ן", נוה יעקב, ירושלים.**

ניתן לשמוע בקול הלשון [טל': [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED], קוד 1-3-2-2-2, ובשידור חי ביום ה' 22:30].

**נכתב ע"י א. ה. והיה למראה עיני מו"ר שליט"א**