שיעורי תערובת לא מוכן
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / תערובת / קמא

שיעורי תערובת – לא

**ממו"ר הגאון רבי צבי ובר שליט"א**

יו"ד סי' קג, ז

**הטעם למנות משעת בישול המים**

**[ס"ז]** **קדירה שהיא בלועה מבשר וחלב שנתבשלו בה יחד או בזה אחר זה, וקודם שעבר לילה אחת הוחמו בה מים, חשיבא בת יומא עד שתשהה מעת לעת משעה שהוחמו בה מים. הגה: אבל אם עברה לילה מותר. וכן אם עברה לילה בין בישול בשר לחלב, אע"ג דאח"כ הוחמו המים מיד נמי דינא הכי. והוא הדין בכל האיסורים לפי מאי דקיי"ל בכל האיסורים חנ"נ.** ומה שכתב הרמ"א דבשאר איסורים צריך למנות מבישול המים רק משום חנ"נ, כן כתב הבית יוסף, דלמי שסובר שאין חנ"נ בשאר איסורים אי"צ למנות משעת בישול המים, אלא מונים מזמן בישול האיסור. אמנם הש"ך (סי' צד ס"ק כב) תמה על זה, דהא מקור הדין למנות מבישול המים הוא מספר התרומה (סי' עה), ושם כתב לחלק בין בישול בשר וחלב לשאר איסורים, דבשאר איסורים אם בישל מים בתוך מעל"ע צריך למנות משעת בישול המים, כיון שהמים נאסרים ונעשים כחתיכת נבילה, אמנם אם בישל בשר ואח"כ בישל מים ואחר מעל"ע מבישול הבשר חזר ובישל חלב אינו נאסר, אע"פ שלא עבר מעל"ע מבישול המים, כיון שאין חנ"נ. וכתב בהגהות סמ"ק (סי' ריג סק"ו) לבאר, דאף שלכאורה הוא נ"ט בר נ"ט [שהרי הטעם שבקדירה כבר עבר עליו מעל"ע ונפגם, ומה שיצא לחוץ בשעת בישול המים הרי נקלש טעמו במים], מ"מ כיון שיש חנ"נ הרי המים שנתבשלו בקדירה נאסרו בעצמם, ולכן צריך למנות מעל"ע משעת בישול המים. והקשה הש"ך (שם) שא"כ מבואר שכל מה שצריך לבוא לדין חנ"נ הוא רק בשביל לדחות דלא נבא להתיר את הקדירה מדין נ"ט בר נ"ט, אמנם לדידן שקיי"ל שאין אומרים נ"ט בר נ"ט באיסור [ואף בלא דין חנ"נ], א"כ ממילא לא שייך להתיר את הקדירה עד שיעבור מעל"ע משעת בישול המים אף בלא דין חנ"נ.

**ומבואר** דעת הש"ך שכל הטעם שלא למנות משעת בישול המים הוא משום דין נ"ט בר נ"ט, ומחמת זה הוקשה לו שאין נ"ט בר נ"ט באיסור, ולכן באיסור ודאי צריך למנות מעל"ע מבישול המים. אמנם כבר הקשה הפמ"ג (ש"ד על הש"ך שם) שבספר התרומה (שם) מבואר טעם אחר להתיר את הקדירה משום עשר ידות, דהיינו שהטעם שיצא מהקדירה למים וחזר ונבלע לא שייך שיאסור, כיון שודאי יש ששים כנגד האיסור, דהא האיסור שנתבשל בקדירה לא נבלע כולו בקדירה, ונמצא שיש כאן מעט מאוד מהאיסור, דהאיסור הבלוע נפלט למים ונתערב בעוד היתר, וכשחזר ונבלע הוא רק בשיעור שהיה במים, ועתה כשחוזר ונפלט הוא מועט מאוד, וברור שיש ששים כדי לבטל אותו טעם. וא"כ יש לבאר בפשיטות דעת השו"ע, דהוא סובר שיש להתיר את הקדירה מטעם עשר ידות [ולא משום נ"ט בר נ"ט שהרי אין נ"ט בר נ"ט באיסור וכמ"ש הש"ך], ולכן כתב שבשאר איסורים אי"צ למנות משעת בישול המים, ומ"מ בבשר בחלב שיש דין חנ"נ לא שייך הסברא של עשר ידות, שאף שהאיסור הראשון הוא מועט הרי נאסרו המים ויש כאן איסור רב.

**למה התיר השו"ע שלא למנות מבישול המים כשעבר לינת לילה**

**אלא** דעדיין צריך ביאור אמאי כתב השו"ע שאם עבר לינת לילה בין בשר לחלב אי"צ למנות משעת בישול המים, והא כבר נתבאר בסעיף ה' דקיי"ל דעד שיעבור מעל"ע חשיב בן יומו, ולא קיי"ל כדעת ר"ת שלינת לילה פוגמת, וא"כ מאי טעמא כתב הכא השו"ע להקל בלינת לילה. ועל כרחך שלא ברירא ליה להמחבר להחמיר למנות משעת בישול המים, וצ"ב הטעם [היינו שכיון שיש חנ"נ בבשר וחלב וכן אין אומרים נ"ט בר נ"ט באיסור, הרי לכאו' בודאי צריך למנות משעת בישול המים, דהא לא שייך כאן הסברות להתיר לא משום נ"ט בר נ"ט ולא משום עשר ידות וכמשנ"ת].

**וכתב** היד יהודה (סי' צד ס"ק כז וסי' קג ס"ק כז) לבאר עפ"י דעת הסמ"ק גופיה, שסובר שלעולם אי"צ למנות הפגימה משעת בישול המים דהאיסור שנבלע בתחילה ממשיך פגימתו אע"פ שיצא בשעת בישול המים [ואף שיש דין חנ"נ ונאסרו המים, מ"מ אזלי' בתר האוסר, ואם הוא נפגם אף המים אינם יכולים לאסור]. וא"כ י"ל דהמחבר סובר לעיקר כדעת הסמ"ק שהאיסור נפגם לאחר מעל"ע אף אם בישל מים, רק דחשש גם לדעת ספר התרומה שאם נתבשלו מים ויצא האיסור לחוץ צריך לחזור למנות מעל"ע מבישול המים [אי לאו משום עשר ידות או משום נ"ט בר נ"ט], ולכן לא התיר אלא בצירוף זה שהיה לינת לילה.

**והנה** הפר"ח (סי' צד סק"כ) נקט כן להלכה שלעולם אין מונים משעת בישול המים כיון שהאיסור שנבלע בתחילה נפגם לאחר מעל"ע אף אם בישל מים באמצע, ובחוו"ד תמה שאין בזה סברא כלל, וודאי אם יצאו המים בתוך מעל"ע כשעדיין לא היה טעמם פגום צריך לחזור ולמנות מעל"ע משעה שנבלעו בפעם השניה, שהרי לא היה טעמם פגום. אבל היד יהודה כתב דאדרבה הסברא הפשוטה היא כמ"ש הפר"ח, וביאר שהפגימה בכלי אינה רק בסוף המעל"ע, אלא כל שעה ושעה נפגם מעט עד שלבסוף לאחר כ"ד שעות נפגם לגמרי, וכדמוכח בגמרא (ע"ז סז:) שאמרו דקדירה בת יומא א"א דלא פגמה פורתא, וא"כ אם שהה האיסור בדופני הקדירה כמה שעות כבר נפגמו מעט, ואף שבישל מים ויצא האיסור לחוץ, הרי לא חזר ונעשה מושבח, וא"כ כשחזר האיסור ונבלע ממשיך להפגם, ולמה לא נצרף שיעור הפגימה שבתחילה לשיעור הפגימה שאחר הבישול.

**ולפי"ז** נמצא שעיקר הטעם שאפשר למנות משעת בליעת האיסור הוא משום שמצרפים את הפגימה שקודם הבישול, וכן צריך לומר בדעת הרמ"א שמתיר כשעבר לינת לילה אף שסובר שיש חנ"נ בשאר איסורים, וא"כ לא שייך להתיר את הקדירה אלא מטעם שמצרפים הפגימות שקודם הבישול ושל אחר הבישול. רק שדעת המחבר שלא להתיר בלינת לילה אא"כ היה לינת לילה בין בישול הבשר לבישול המים, אבל אם היה לינת לילה בין בישול הבשר לבישול החלב ואח"כ בישל מים בזה לא כתב להתיר, וכמו שדייק הש"ך ס"ק יח בדבריו [ועיין ברע"א מה שביאר בסברת השו"ע לחלק בזה]. אבל דעת הרמ"א דכל שעבר לינת לילה ביו הבשר לחלב או בין בישול המים לבישול האחרון, יש להקל ולסמוך שלא למנות משעת בישול המים.

**והנה** המנחת יעקב (כלל נט סק"ט) כתב דבכל ספק אפשר לצרף דעת ר"ת שאחר שעבר לילה הוי נטל"פ, אבל היד יהודה פליג וסובר שדוקא הכא הקלו בזה משום דהסברא העיקרית היא לצרף הפגימות, אבל בשאר ספיקות אין מצרפים את דעת ר"ת להקל.

**החילוק בין הטעמים למה אפשר למנות משעת בליעת האיסור**

**ויש** חילוק גדול אם טעם ההיתר שלא למנות משעת בישול המים הוא משום עשר ידות, או משום שמצרפים הפגימות. דלסברא זו שמצרפים הפגימות, א"כ אין להתיר מיד כשעברו מעל"ע משעת בישול האיסור, שהרי בזמן בישול המים לא נפגם האיסור, וכמו שנתבאר לעיל שהעניין הוא שאחר בישול המים ממשיך הפגימה של האיסור ואינו נעשה מושבח בבישול המים, אבל מ"מ בזמן בישול המים ודאי שאין האיסור ממשיך להיפגם, כיון שהוא מחוץ לדפנות הכלי. אבל אם טעם ההיתר הוא משום נ"ט בר נ"ט או משום עשר ידות, א"כ שרי מיד לאחר מעל"ע משעת בישול האיסור.

**ביאור הש"ך להתיר בהפסד קצת, ואימתי יש להחמיר להתיר רק בהפסד מרובה**

**והנה** הרמ"א כתב להתיר במקום הפסד אם עבר לינת לילה, וכתב הש"ך (סק"כ) דהיינו אפילו במקום הפסד קצת, דאילו במקום הפסד גדול בלאו הכי מותר מטעמא שיש אומרים שאין חנ"נ באיסור לח שנבלע בהיתר לח. ועל כרחך צריך לומר שהש"ך כתב כן לדעת הרמ"א, אבל הוא עצמו אינו סובר כן, דהא דעת הש"ך שאף בלא דין חנ"נ צריך למנות משעת בישול המים, וא"כ אף אם בלח בלח אין אומרים חנ"נ, מכל מקום היה צריך להחמיר למנות משעת בישול המים.

**וכד** נדייק בזה נראה דקדוק גדול להלכה, דכיון שנתבאר שטעמו של הרמ"א להקל למנות מעל"ע משעת בליעת האיסור הוא משום שמצרפים את הפגימות, וזה אינו אלא לאחר שעבר מעל"ע בלא הזמן של הבישול וכמשנ"ת, א"כ אם עבר מעל"ע אחר בישול האיסור בלא צירוף זמן הבישול, עדיין אין להתיר, אמנם בהפסד מרובה נראה שיש להתיר, וכמו שכתב הש"ך שבהפסד מרובה לא אמרינן חנ"נ, וא"כ יש להתיר משום הטעם של עשר ידות. וא"כ יצא הדין שכל שעבר מעל"ע בצירוף זמן הבישול יש להתיר אף בהפסד קצת, אבל אם עבר מעל"ע בלא צירוף זמן הבישול אין להתיר אלא בהפסד מרובה.

**ובעיקר** מה שכתב הש"ך להכריח בדברי הרמ"א שיש להתיר אף בהפסד קצת, כבר כתב היד יהודה להעיר שאין זה מוכרח. שהרי עפ"י מה שכתב הש"ך עצמו שאף בלא דין חנ"נ יש צד להחמיר למנות מעל"ע מבישול המים [וכן באמת דעת הסמ"ק שלא סבר להתיר אלא משום נ"ט בר נ"ט, ועל כרחך אינו מודה לסברא של עשר ידות ולא לסברת ההג' סמ"ק שמצרפים הבליעות] א"כ יש לומר שלזה הוצרך הרמ"א להתיר במקום הפסד וכוונתו 'בהפסד מרובה', דאף שהוא לח בלח ואין חנ"נ בהפסד מרובה, הא אפשר שצריך למנות מבישול המים אף בלא דין חנ"נ.

[ומה שכתב בהג' סמ"ק דאין להתיר משום נ"ט בר נ"ט כיון שיש חנ"נ צ"ב מה מועיל לזה חנ"נ הא אם הולכים אחר האוסר הרי האוסר הוא נ"ט בר נ"ט וא"כ אע"פ שנאמר חנ"נ ישאר מותר].

**● השיעור נמסר במוצאי ש"ק בשכונת נוה יעקב ירושלים ● ניתן לשמוע בקול הלשון טל: [PHONE_REMOVED] קוד 1-3-2-2-1 ובשידור חי במוצש"ק בשעה 10:00 ●**

**● נכתב ע"י א. ה. והיה לעיני מו"ר שליט"א ●**