בורר סעיף ג 1
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב יהושע ננקינסקי

**ס"ג**

★ תערובות של דברים גדולים

התה"ד בתחילת דבריו רצה להתיר דל"ח תערובת, ומסיים דלא רצה להקל בלא ראיה.

ועי' משב"ז [ב] "ולענין אם בירר ב' מיני דגים ניכרים צ"ע, וי"ל **דמותר דיעבד דספק דרבנן לקולא** וכו'".

וע"ע בביאה"ל [ד"ה לאכול] דמצרף את התה"ד דלא ברירא ליה דחשיב תערובת.

★בדברי התה"ד צ"ב באיזה תערובת מיירי, דאם כל אחד רחוק מהשני ודאי דלא הוי תערובת.

ובדבריו מיירי **במפורדים**, ובזה היה ה"א להתיר שחסר בתערובת, ומסקנתו לאסור.

ובביאה"ל בתערובת של דבר על דבר מיירי בבגדים נוגעים אחד בשני ובכ"ז קישר התה"ד.

ובדברי התה"ד למדנו שאם הדגים וכדו' מונחים בצורה מסודרת אין כאן תערובת, ושרי.

וז"ל: "אבל בכה"ג אע"ג **דאין כל מין מסודר בפנ"ע** מ"מ לא מיקרי מעורב וכו'". [דהיינו בזה רצה להתיר ומסקנתו לאסור אבל במסודר כל מין בפנ"ע גם למסקנתו שרי דאין כאן תערובת אפי' שסמוכים ונוגעים זה בזה בכ"ז בנ"א רואים כאן דברים מסודרים ולא מעורבים].

★למעשה מאד קשה להגדיר מה נחשב תערובת ומה לא.

ונפק"מ מצויה בשולחן או מקרר עמוסים [ולא מונח כ"א בצורה מסודרת].

מצינו גבי הוצאת גרעין מהפרי דמבואר בפוסקים דנחשב בורר. וצ"ב וכי מי שיש לפניו חצי אפרסק הגרעין מעורב בפרי, ומ"ש מגמ' על סטנדר או מאכל בצלחת.

ומקובל להסביר מפני שהגרעין **דבוק** בפרי חשיב תערובת.

ולפ"ז **מדבקה** על חלה חשיב תערובת, ויאסר להסירה בפנ"ע. וכן **שומשום ע"ג חלה** חשיב תערובת ויאסר להסירו, וצ"ב.

★בנידון התה"ד שאותו גדול אסר במין אחד [כעין הט"ז] ודאי שיש לו איזו עדיפות אחד על השני, ואם אין לו כל עדיפות אין מקום לאסור, ובכ"ז שרי דבמין אחד לא שייך בורר.

★לתה"ד במין אחד אין בורר אתי שפיר דברי המ"מ גבי "עלים המעופשים" דנאסר רק מדרבנן דמדאו' חשיב **מין אחד** היות ונאכל ע"י הדחק ולכך שרי, ומדרבנן חשיב פסולת ואסור.

אבל הט"ז צ"ע אמאי הוי מדרבנן, הרי גם במין אחד יש בורר.

וכן הקשה קושית המג"א [לקמן טז] דכל סחיטת פרי תאסר מצד בורר, ותירץ דחשיב מין אחד.

אבל הט"ז מה מהני דהוי מין אחד הרי גם מין אחד נאסר, וא"כ תחזור הקושיה שכל סוחט יאסר מדין בורר וא"כ גם סחיטה לתוך אוכל תאסר, וכן פרי שאינו עומד לסחיטה יאסר, וזה לא מצינו, וצ"ב.

★עי' במחה"ש [ה] מה שביאר במג"א גבי **דברים לחים**.

★ ובסוף דבריו צע"ג במה היה הנידון שחיפש ראיה במוציא משני המינים, כגון שני סוגי דגים ומוציא את הגדולים מתוך הקטנים משניהם. הרי עד כמה גדול וקטן מוגדר מין אחד, ובמין אחד אין ברירה כמסקנתו, א"כ גם בשני מינים מה ברר הרי בסה"כ נשאר משניהם באותה תערובת, וא"כ בסה"כ **חילק התערובת** ומה הסתפק. [וזה ברור שאחד יחלוק סלט מעורב חציו לעכשיו וחציו לאחר זמן לא מתחיל כאן נידון ברירה].

ואולי מיירי במוציא כל אחד בפנ"ע וא"כ מתחילה שהוציא גדול אחד כלפי אותה חתיכה יש כאן ברירה למרות שמיד הוסיף לה עוד מהמין השני, [דהיינו בזמן שעודו בידו הפריד אחד מהמין השני], ובזה חיפש ראיה להתיר, ומסקנתו להתיר כה"ג.

★ בענין שני מיני אוכלים ורוצה לאכול אם שניהם מותר דאין כאן אוכל ופסולת.

ודנו האחרונים מי שמפריד שני מיני אוכלים, ורצונו לאכול **את שניהם רק בזה אחר זה,** כגון בורר מרק מן האטריות, ורוצה לאכול את המרק לחוד ואח"כ האטריות לחוד.

וזה פשוט שאם היה רוצה את האיטריות לחוד היה מותר לו לברור אפי' מתוך פסולת דזה שיעור לאלתר כגון באותה סעודה.

וא"כ בסברא שרי דמה מפריע מה שאוכלכ את המרק קודם.

ויש דס"ל דזה גופא שמעונין באכילת המרק ללא האיטריות זה סיבה לחשוב את האטריות כפסולת כלפיו.

★יש להסתפק שני דברים המעורבים ומוציא אחד לאח"ז, אבל לא מוציא דבר מסוים, דאז ודאי דיש כאן ברירה.

אלא מוציא דבר אחד מן הבא בידו [לא כנידון הפמ"ג שממיין דברים דע"ז הביאה"ל חולק דנחשב ברור דיש כאן הפרדה, וזהו ברירה **עצם ההפרדה** למרות שאין כאן הגדרת אוכל ופסולת, והפמ"ג ס"ל דבעי אוכל ופסולת, וכל נידון דידן אולי **חסר בשם הפרדה** דהרי מוציא אחד סתמי, למרות שבסה"כ נוצר כאן הפרדה אין פעולתו פעולת ברירה.

ובט"ז סק"ב דפליג על התרה"ד ואסר ברירה במין אחד כתב "ולא יברור אפי' במין אחד ואפי' גדולות מתוך קטנות, רק מה שהוא רוצה לאכול עתה [וזה מדין אוכל מתוך פסולת דשרי].

**או שיקח סתם מן הבא בידו** להניח לסעודה אחרת **לא** **דרך ברירה**. ע"כ.

וזה פשוט דלא מיירי בלוקח סתם ולא נוצר כאן תוצאה של ברירה, דזה פשוט דמותר לחלוק סלט לחצי, וחצי ישאיר לסעודה אחרת.

ולכאורה כוונתו דנוצרה כאן הפרדה של גדול מקטן [ולשיטתו גם זה אסור] רק עשה את זה **דרך מקרית לא דרך ברירה** ולכאורה כעין נידון דידן ושרי.

ואולי י"ל דכ"ז במין אחד, דלתרה"ד אין כאן איסור בורר כלל דחשיב חד ובכ"ז הט"ז אסר דיש כאן איזה מחלק, ובזה סגי לחושבו לשני דברים, בזה לחוד מהני ברירה דרך מיקרית ולא בתערובת גמורה.

כעין דברי ר' דוד עראמה [המובא בביאה"ל] שבשני מיני אוכלים מותר לברור לאלתר גם מה שאינו חפץ למרות שנידון כפסולת, ובכ"ז שרי, עי"ש, וכנ"ל, דאוכל מאוכל עדיף משאר פסולת ואוכל.

★בענין הגדרת שני מינים צריך עיון רב.

עיין פמ"ג [א"א ט] שחלוקים **בטעם** או **בשם** "לענין שהחיינו" חשיבי כשני מינים ה"ה כאן וצ"ע.

וצ"ע א"כ מה הסתפק הפמ"ג אי תפוחים חמוצים ותפוחים מתוקים חשיבי כשני מינים או כמין אחד [הובא במ"ב ס"ק טו].

וי"ל דאולי מיירי בגוונא דאין חילוק גדול **בטעם** וס"ל דבתפוחים ההבדל לא כ"כ גדול, ולכן הסתפק, משא"כ "חלוקים בטעמם" מיירי בחילוק גדול **וצע"ג.**

★חלוקים **בשימוש** ג"כ מגדיר לשני מינים כגון כוס גדול וכוס קטן כדאשכחן גבי קמח מצה שאסור לברור מתוכו חתיכות גדולות [מהרי"ל] וביאר הפמ"ג [משב"ז-ב] מפני שלא ראוי לעשות מהם קניידלאך.

חזינן דההבדל בשימוש יוצר הגדרת שני מינים. וכן פשטות דברי רש"י [שבת עד:] גבי ברירת קנים.

ובעיקר דברי המהרי"ל עיין מג"א [תקצ-ה] דחשיב שני מינים **דחלוקים בשם** דזה קמח וזה פרורים. עי"ש.

★במין אחד אין ברירה למרות שיש לו עדיפות באחד יותר מהשני.

ויל"ע מין אחד שחלקו **אסור** האם חשיב ברירה אם נידון כמין אחד או כשני מינים.

עיין מנ"ח במוסך השבת [מלאכת בורר ז-ו] שנסתפק בזה עיי"ש ובמה שהביא במג"א.

★יל"ע בורר מצות שלמות מתוך שבורות [לא בתנאי ברירה דהיינו לא סמוך לסעודה] אי חשיב מין אחד, או כשני מינים, דזה ראוי ללחם משנה וזה לא, וכנ"ל או דזה חסרון מעלה לא פסול ואיסור.

★עיין משב"ז ב וז"ל "והנה תפוחים מתוקים וחמוצים את"ל **מין אחד** ממש הוה אפ"ה כל **ששונא** חמוצים פסולת מיקרי לגבי דידה וכו'.

ויש להסתפק האם כל יחיד שלא אוכל דבר מאכל מחמת שאינו מחבבו, האם נחשב פסולת דזה נקרא שונא או רק דבר שמצוי שיש רבים שאינם אוכלים, ורק כה"ג החשיבו הפמ"ג לשונא.

וכן מהי הגדרת שונא, האם דוקא שונא בקביעות או חד פעמי.

נמצאנו למדים שיש כמה דרגות פסולת:

1. פסולת גמורה, ואסורה **מדאוריתא**.
2. פסולת שראויה ע"י הדחק ונאסרה **מדרבנן**.
3. פסולת מחמת שאינו מחבב [פמ"ג הנ"ל].
4. פסולת מחמת איסור וכנ"ל.