חבורה דף ז ח
קטגוריות: ש_ס / מ מנחות / מנחות חבורות - הרב משה יפהן

חבורה דף ז ח

הנה יש לעיין בגדר הדין של מן הדם להוציא את השיירים שבאצבע. דעיין ברש"י. ויש לחקור בגדר הדין בפשוטו הגרי"ז דייק דמשמע מרש"י דהפסוק חידש שבעינן על כל הזאה טבילה. דמן הדם משמע הדם שבכלי ובעינן לקיחת דם מהכלי לכל הזאה והזאה. ולא ניתן להשתמש בדם שבאצבע. ויש לעיין דבגמרא מבואר דשיריים שבאצבע פסולים. ומבואר דבעינן קינוח על שיריים שבאצבע והדבר צ"ע. דמדוע לא ניתן להחזיר הדם שבאצבע בחזרה לכלי ולטבול האצבע בדם שבכלי ומה פוסל הדם שבאצבע והגם דבעינן לעשות טבילה חדשה וליקח דם חדש מכל מקום מדוע הדם שבאצבע נפסל.

והגרי"ז ביאר דיש ילפותא בתורת כהנים דעל כל הזיה טבילה. גבי פר כהן משיח נמי תני בתו"כ [ויקרא דיבורא דחובה פרשתא ג' ה"ח] וטבל והזה על כל הזיה טבילה. וסוגייתנו היא חידוש לפסול הדם שבאצבע דאין צורך בעצם בדרשא של מן הדם ובא לפסול דם שבאצבע ומשמעות הדרשא היא דרק דם שבכלי ולא דם שבאצבע ומכלל לאו הן.

ואמר הגרי"ז דהם ב' דרשות חלוקות, דמקרא דוטבל והזה ילפינן דעל כל הזיה טבילה, וע"ז קאי דרשת התו"כ ומתני' דפרה, ור"א קמ"ל דשירים שבאצבע פסולין, דאי מקרא דוטבל והזה לא ידעינן דשירים שבאצבע פסולין, והיה יכול להחזיר את הדם לכלי ולחזור לטבול והיה הדם כשר להזות, והגרי"ד אמר דאפשר דלפי"ז לא היה צריך אפילו לקנח את אצבעו אלא חוזר וטובלה וחשיב טבילה בפ"ע גם על הדם שבאצבע, וקמ"ל ר"א דשירים שבאצבע פסולין, וכדדריש לה בסוגיין מקרא דמן הדם, ומשו"ה אינו יכול להחזיר את הדם למזרק. וכן מוכח מדברי הגמ' לקמן דאם אחר שיצתה הזאה מידו נתזה ממה שנשאר אינו טעון כיבוס, ואי נימא דאיכא הכא רק הלכה של על כל הזיה טבילה א"כ הדם ראוי להזאה אם יחזור ויטבול את אצבעו ואמאי אינו טעון כיבוס, ומוכח כנ"ל דשירים שבאצבע פסלין, ולהכי הוי דם שאינו ראוי להזיה ואינו טעון כיבוס.

אמנם אפשר היה לומר דהדרשא היא רק לפסול שיריים שבאצבע דבעינן דם מהכלי ולא מאצבע ואין זה דין דבעינן על כל הזיה טבילה דמהיכי תיתי להצריך על כל הזיה טבילה אם דם שבאצבע הוא כשר אלא דהוא דרשא לפסול דם שבאצבע וממילא בעינן על כל הזיה טבילה