דיני טבילת כלים
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב מאיר קאופמן / שיעורי הלכה

#### כל הדברים לעורר לב המעיין וכל אחד יפסוק לעצמו

#### כ"ז אב פ"ד שב"ק פ' ראה – שיעור בית מדרש הגדול נוה יעקב

# דיני טבילת כלים [יור"ד סימן ק"כ]

### מקור החיוב

א] מבואר בגמ' ע"ז ע"ה: שהלוקח כלי סעודה מהעכו"ם אפילו אם זה כלים חדשים הכלי צריך טבילה במקוה ומבואר בגמ' שמקור הדבר מהפסוק וכל אשר יבוא באש תעבירו באש **וטהר** וזה בא לרבות טהרה אחרת שזה טבילת כלים הנקנים מהגוי עוד מבואר בגמ' שמה שכתוב בהמשך הפסוק אך במי נדה יתחטא שזה מרמז שצריך לטבול במקום שנדה טובלת דהינו מקוה של ארבעים סאה עוד מבואר בתורה וכל אשר לא יבוא באש תעבירו במים ובפשוטו הכונה שיש דין הדחה מצד המאכלות האסורות שיש בזה אמנם רש"י על התורה ביאר שהכונה טבילת כלים והרמב"ן תמה עליו שאין זה הכונה ובסמ"ק מנה טבילת כלים כמצוה מהפסוק תעבירו במים והנה הרמב"ן עה"ת דן שאולי כל הפסוקים זה אסמכתא וכן הוא בפסקי הרי"ד בע"ז וכן נקט הרשב"א ועוד אחרונים בדעת הרמב"ם אמנם דעת הרשב"א וכן הוא דעת רוב הראשונים שהוא חיוב מדאוריתא ועיין פר"ח שכן הוא הכרעת השו"ע שבכל הספיקות החמיר תמיד כדין ספק דאוריתא

בעיקר הדין טבילה עיין ריטב"א ועוד ראשונים שהביאו מהירושלמי שזה כמו שגר צריך טבילה לצאת מטומאת העכו"ם לקדושת ישראל כך כאן צריך טבילה להוציא הכלי מטומאת העכו"ם לקדושת הישראל

### דיני הטבילה

ב] א. מבואר בגמ' שהטבילה הוא במים שנדה עולה בהן דהינו ארבעים סאה ועיין רמב"ן דבפשוטו אפשר גם במעין בכל שהוא וה"ה במקוה של רביעית שזה מועיל לטבילת כלים רק לאחר שרבנן ביטלו מקוה של רביעית לכלים טמאים זה גם ביטול לכלים חדשים הנקנים מהעכו"ם אמנם בתוס' ובסמ"ק מבואר שכאן יש הלכה שצריך דוקא טבילה במקוה של ארבעים סאה וכן דעתם שלגבי נדה לא עוזר מעין פחות מארבעים סאה וכן פסק השו"ע

והנה יש הרבה הלכות בעשית מקוה אמנם במקואות לנשים מקפידים שיהיה מהודר אמנם במקואות לגברים יתכנו הרבה פסולים ולכן אין לטבול שם כלים וכן יש להקפיד במקוה לטבילת כלים לראות שיש חיבור שופרת הנוד שלפעמים המים מתמעטים ואין חיבור וכן כששמים רשת לכתחילה ראוי שיהיה נקב כשפופרת הנוד ושיראו שהוא לא סתום אם ניר או כלי שנתקע שם

ב. לגבי טבילת נדה נחלקו אמוראים האם צריך כונה ולהלכה הרמ"א סימן קצ"ח כתב שראוי להחמיר לכוין לשם טהרת נדה אמנם עיין תרוה"ד וכן דעת רוב האחרונים שכאן ודאי לא צריך כונה ולכן גם אם זה נפל לבד למקוה או שטבלו שלא לטבילה כלל זה מועיל אמנם דעת הב"ח שגם כאן צריך כונה וקי"ל להקל ולכן מבואר שמועיל גם אם גוי טובל וראה שטבל כהוגן וכן מועיל אם קטן טובל וראו שטבל כהוגן

ג. מבואר בשו"ע ומקורו בראשונים שיש דין חציצה בטבילה זו שאם זה מיעוטו המקפיד או רובו שאינו מקפיד זה חוצץ ולכן מבואר בשו"ע שצריך להוריד החלודה שעל הכלי [וכן לפעמים יש מדבקות שרגלים להורידם כגון של המחיר והוי מקפיד אבל המדבקות של צורת השימוש אין הדרך להורידם] וכן קדירה שמרוב השימוש נהיה פחם מבואר בשו"ע סימן ר"ב שזה אינו מקפיד אמנם היום הדרך להקפיד לנקות הפחם שנהיה על ידי האש אמנם מה שלא יורד על ידי נקיון רגיל זה בגדר אינו מקפיד, אם טובלים קומקום שיש בו אבנית כל שזה לא כמות גדולה שהדרך להשתמש בכזו צורה הרי זה בגדר אינו מקפיד

ד. מבואר לגבי טבילת נדה שיש חובת עיון קודם הטבילה שלא יהיה חציצה ומבואר בפוסקים שזה דאוריתא ולעיכובא ובפשוטו גם בכלי חדש זה כך רק שיתכן שכאן לא שכיח חציצה והכל לפי הענין דסוג חציצות שמצויות ודאי יש בזה חובת עיון מעיקר הדין [ולאחרונים שאין דין חזקת חיוב לגבי טבילת כלים יתכן שבזה אין דין עיון דלשון החכמת אדם שזה מצד החזקת טומאה]

ה. מבואר בשו"ע שאין לאדם להחזיק הכלי בצורה מהודקת שא"כ זה נחשב חציצה אלא צריך להחזיק בצורה רפויה ומבואר שאם מרטיב את ידיו קודם הטבילה וכה"ג המים מקדמים גם אם זה מהודק זה לא חוצץ אמנם יש דיעות שאם מהדק חזק לזה לא עוזר מים מקדמין והנה הרמ"א נקט שרק במי המקוה עוזר מים מקדמין דהינו שרק מים שלא נתלשו מהמקוה והט"ז חולק ולכתחילה ודאי ראוי להחמיר בזה לכן כתב החכמת אדם כלל ע"ג שראוי לעזוב הכלי במקוה לרגע או שביד אחד יחזיק והיד השניה תרטב במקוה ומיד יתפוס בכלי ללא להוציאם מהים ואז יטבול כל הכלי

ו. והנה בשו"ע משמע שאם אין מים מקדמים וטובל רפוי זה מועיל אמנם הש"ך הביא שלגבי נדה השו"ע החמיר כדעת הרמב"ם שיש גזירה שמא לא ירפה ידו ולכן כתב שלכתחילה יטבול בצורה של מים מקדמים [ולכן בטובל על ידי קטן יש לראות שטבל כדין הטבילה]

ז. מבואר בשו"ע סימן ר"ב שאפשר לטבול כלי בתוך כלי רק דיש להיזהר שהכלי הפנימי יהיה רפוי דאל"כ יש חציצה בתחתיתו ומבואר ברמ"א שאפשר לטבול כמה כלים יחד כגון בסכינים בתוך כלי וראוי לנער הכלי שיכנס מים ביניהם שלפעמים יש הרבה וזה מכביד שלא יכנס מים

ח. נחלקו הראשונים מותר לטבול על גבי דבר המקבל טומאה והשו"ע סימן קצ"ח הכריע שאין לטבול על גבי דבר המקבל טומאה ומפורש בראשונים שזה גם לגבי טבילת כלי טמא ולא הוזכר חילוק אם זה טומאה דאוריתא או טומאה דרבנן ובפשוטו לפ"ז גם בטבילת כלים אין לטבול על גבי כלי טמא ולפ"ז העירו שיש במקואות כלי ברזל במקום הטבילה כדי לקבל הכלים שנופלים וא"כ הוי טבילה על גבי כלים והנה אם זה נעשה מראש על מנת לחבר בפשוטו אין זה מקבל טומאה אמנם אם זה לא מחובר בפשוטו זה מקבל טומאה והמנהג להקל בזה והנה בדיעבד כיון שגם שם זה מחלוקת ויש שחלקו על השו"ע ויתכן שכאן זה אחרת והנידון מדרבנן יש להקל אבל לכתחילה וודאי ראוי להחמיר בזה ולא להיכנס לספיקות [ועיין מגלת ספר חלק יור"ד ובקנין טהרה סימן קצ"ח שהאריכו בזה]

ט. מבואר בשו"ע שקטן לא נאמן על טבילת כלים והאחרונים דנו שאם זה לא בידו הוא לא נאמן ואם זה בידו בכלי מתכות הוא לא נאמן ובכלי זכוכית שזה דרבנן הוא נאמן וכן הוא בפשוטו הכרעת המ"ב ולכן אין לשולחו לטבילת כלים ובפרט שיש הלכות איך לעשות ויתכן שלא שם לבו לעשות כדין ובפשוטו אין לסמוך על חזקה דרבא

י. מבואר בגמ' שכלי שיש בו בליעת איסור אין לטובלו אלא לאחר הגעלתו ויש ראשונים שזה רק דין לכתחילה ויש ראשונים שזה מעכב בדיעבד וכתב הש"ך סימן קכ"א שראוי לחזור ולהטבילם והדגול מרבבה חידש שאם זה נטל"פ אפילו שמדרבנן צריך להגעילו אבל זה לא מעכב את הטבילה אמנם הפסוקים סתמו בזה לאסור ונהגו להקל לגבי כלים חדשים לטובלם קודם ההגעלה [ועיין ש"ך שחידש שאם רוצה להשתמש בו בצונן ולכן טובלו ממילא זה מועיל גם לגבי שאחרי זה יגעילו אותו]

י"א. צריך להגיע מים לכל מקום ולכן יש להיזהר שכלי שפיו צר שיתמלא כולו מים ולפעמים אפשר למלאותו קודם הטבילה ואז להשיקו למקוה, כשטובלים מיחם צריך שיכנס מים תוך הברז ולכן יש לפתוח הברז בזמן הטבילה וכן אין לטובלו הפוך שאז יתכן שלא יכנס מים לתוך הברז [וכשטובלים טרמוס אם משאבה צריך לדאוג שיהיה מים בצוך השאיבה דהינו שתוך המקוה לשאוב לתוכו]

### דיני הברכה

ג]א. מבואר בשו"ע שמברכים על טבילת כלים ובשו"ע מבואר שאם טובל כלי אחד מברך על טבילת כלי ואם טובל שני כלים מברך על טבילת כלים ויש שנוהגים תמיד לברך על טבילת כלים [וכן משמע בחכמת אדם שהעתיק רק הברכה על טבילת כלים] ומבואר בפר"ח שבדיעבד יוצא בכל צורה וגם אם בירך על הטבילה ולכן כשיש ספק אשה יכולה לטבול הכלי כשטובלת לנדתה והברכה תעלה על שניהם

ב. יש להיזהר שלא לדבר עד לאחר טבילת כל הכלים אבל אם דיבר זה כמו סח בין טלית לטלית או שחיטה לשחיטה שמספק אנו לא מברכים אם לא בירך קודם הטבילה לא יברך לאחר הטבילה אם דיבר לאחר הברכה קודם הטבילה אם זה לא היה לצורך הטבילה יש לחזור ולברך

ג. יש הרבה כלים שזה ספק האם צריך לטבול ולכן טובלים ללא ברכה וכתבו הפוסקים שראוי לטבול את זה יחד אם כלי אחר שחייב בברכה ובפרט בדברים שמעיקר הדין צריך לברך ורק מצד חשש רחוק לא מברכים

ד. אם במקום הטבילה יש ריח רע יכול לברך בחדר אחר ואחרי זה להגיע למקום הטבילה אבל אין לברך במקום שריחו רע ולכן אם טובלים במקוה של נשים ראוי לברך בחוץ שלא נהגו להקל אלא על טבילת נדה [במקוה לטבילת גברים אין לטבול כלים דלא תמיד זה כשר לטבילת כלים]

ה. אם טובל כמה כלים יש לברך על מה שודאי חייב בברכה ואם יש שם כלי מתכת וכלי זכוכית כיון שמתכת זה דאוריתא ראוי לברך עליו כמבואר בפמ"ג לגבי ציצית של צמר ושאר מינים אמנם ודאי שאם בירך על הזכוכית זה מועיל גם על הדאוריתא שיטבול אחרי זה וגם אם דיבר באמצע

ו. מי שיש לו הרבה כלים לטבול ורוצה שכל פעם בדרכו יקח כמה כלים ויטבול הביא בשלמי תודה מהחוט שני שאין זה בגדר גורם ברכה שאינה צריכה כיון שעושה כן מחמת שכך נוח לו אבל אם רוצה להרבות בברכה אסור וכן הורה הגרנ"ק

ז. בפשוטו גם אם טובל כלי של אדם אחר ללא שליחותו יכול לברך שזה כמו שחיטה של בהמה וכן הוא בפסקי הגריש"א [ולשיטות שטבילת כלים זה רק מצוה של הבעלים וזה רק סיבת הברכה יש לדון בזה לשיטות שבמזוזה לא מברכים אמנם גם שם בפשוטו הברכה על המעשה מצוה]

ח. אם עכו"ם טובל לו את כליו דעת הפר"ח שיכול לברך אמנם הט"ז נקט שאין לו לברך וכתב שלכן לכתחילה ראוי שלא לטבול על ידי עכו"ם אמנם חידש שאם מברך על כלי אחד ומכוין על הטבילות של העכו"ם זה מועיל דהינו שטבילה שעל ידי עכו"ם זה לא סיבה לומר ברכה אבל אם אמר כבר ברכה יכול לפטור גם טבילה זו וצ"ע

### המינים החייבים

ד] א. מבואר בגמ' שכיון שבתורה מדובר על כלי מתכת ממילא רק כלים אלו חיבים בטבילה אבל כלי חרס אבן ועצם פטורים מטבילה והנה בתורה מנוי שש מיני מתכות ויש שדנו שאלומניום זה סוג מתכת שלא כלול בתורה וא"כ זה פטור מטבילת כלים אמנם הסכמת רבותינו שזה חייב בטבילה והאגרות משה נקט שזה רק כמו כלי זכוכית [וכן משמע ברש"י סוף ר"ה] אמנם הרבה נקטו שודאי שזה בכלל המינים המבוארים בתורה והחמירו בזה בכל הספיקות כדין ספק דאוריתא

ב. מבואר בגמ' שכלי זכוכית חייבים בטבילה מצד שמתכיכים אותם כמו מתכות ובמאמר מרדכי סימן שכ"ג דן שזה חיוב מדאוריתא אמנם דעת כל האחרונים וכן הוא בר"ת בספר הישר שזה חייב בטבילה רק מדרבנן ולגבי כלי פלסטיק יש שכתבו שצריך טבילה שהרי יש לו התכה אמנם המנהג המקובל שלא לטובלו וכן מקובל בשם החזו"א

ג. והנה כלי מתכת החיוב לטבול גם אם אין בית קיבול כמבואר ברמ"א שהרי כלי מתכת מקבל טומאה גם ללא קיבול אמנם לגבי כלי זכוכית מבואר בגמ' בשבת שרבנן אמרו שפשוטיהן טהורים כדי שיהיה היכר שלא שורפים עליהם תרומה וקדשים ובפשוטו גם לגבי כלים חדשים זה כך וכן מורה הגר"נ קופשיץ אמנם דעת השבט הלוי שזה חייב אמנם גם אם זה כמו כלי עץ אבל יש דוגמאות של עומד לקבלה שזה כמו קיבול ולכן ראוי לטבול מגשים מזכוכית וכדו' שודאי שיתכן שזה בכלל בית קיבול אמנם אין לברך

ה. מבואר בגמ' שכלי חרס מצופה באבר דהינו עופרת חייב טבילה ויש ראשונים שזה בין אם זה מצופה מבפנים ובין מבחוץ ויש ראשונים שזה רק אם מצופה גם בפנים וגם בחוץ ולהלכה כתבו הפוסקים לטבול תמיד ואין לברך אלא אם זה מצופה גם מבפנים וגם מבחוץ ויש שנקטו שהדין ציפוי זה רק דרבנן [כן הוא בקרי"ס ובבינת אדם] אמנם סתימת הראשונים שהחמירו בכל הספיקות שזה דאוריתא וכן משמע בביאור הגר"א שלמד מהחיוב של ציפוי לפטור מעמיד [השו"ע פסק שציפוי בפנים לבד מחייב]

ו. מבואר באו"ה וכן הוא בט"ז שאם זה ציפוי רק לנוי זה בטל לכלי וזה לא נחשב ציפוי שמחיב טבילה ומבואר בחת"ס שזה גם אם זה בפנים ובחוץ ובפשוטו זה גם לא ציפוי שפוטר מטבילה שזה טפל לכלי ושמעתי מהגר"נ קופשיץ שכלי טפלון שזה ציפוי מאוד דק שאין לו שום אחיזה לבד זה ודאי טפל לכלי כמו לנוי ויש לטבול הכלי אם ברכה [ומי שמחמיר בזה לא שייך להשתמש בזה כי הטפלון יורד כל הזמן וזה מחיב טבילה]

ז. כלים מחרסינה ופורצלן זה מחרס ופטור מטבילה אמנם זה מבריק מחמת חומר שמניחים על זה ויתכן שזה זכוכית ששמים עליו ולכן כתבו הפוסקים להטבילו ללא ברכה

ח. כלי המצופה קרמי הציפוי מורכב מחרס ואבן ותלוי מה הרוב ויש להטבילו ללא ברכה [ואם ידוע שרובו מזכוכית צריך טבילה בברכה וראיתי מפרסמים שהיום רובו זכוכית וראוי לטובלו אם כלי אחר]

ט. מבואר בש"ך שגם אם זה מצופה בזכוכית זה מחיב טבילה אמנם רעק"א כתב שכלי שמצופה זכוכית לא יברך עליו ובפשוטו מצד שהציפוי מאוד דק ויתכן שזה כמו ציפוי לנוי שזה לא מקבל שם של כלי וצ"ע הגדרים בזה [אמנם הפר"ת חידש שמצופה זכוכית בזה לא גזרו וזהאם ננקוט שציפוי זה דרבנן]

י. כלי אמאיל צריכים טבילה אמנם כיון שזה מצופה בחרס ויתכן שהציפוי יש לו חשיבות שזה שיכבה עבה לכן יש לטובלו ללא ברכה ובספר טבילת כלים כהלכתה כתב שהיום הציפוי הוא מזכוכית וא"כ זה חייב טבילה בברכה

י"א. כלי חד פעמי יש שנקטו שאין לו חשיבות של כלי ואינו חייב טבילה אמנם דעת רוב רבותינו שיש להחמיר בזה וחשיב כלי ואם משתמש עמו כמה שימושים בזה מוסכם שזה נחשב כלי [והחו"ב הורה לברך והגרנ"ק אמר שצריך לברך רק כיון שיש הרבה שאומרים לא לברך יש לחוש לדבריהם] ובפשוטו מידי ספק לא נפקא ויש לטובלו ללא ברכה והגריש"א הורה שאם מפשיטים אותו בצורה שזה כבר לא ראוי לקבל כלל פקע ממנו שם כלי וכשהישראל מחזירו זה גמר מלאכה ביד ישראל והגר"נ נקט שגם אם יהפכו הכלי זה לא יועיל מצד ששם העכו"ם עליו [ועיין לקמן] ויש חברות תוצרת הארץ ויש לטרוח לקנות מהם

### בדין ידות הכלים וכלי של פרקים

ה] א. מבואר בשו"ע שצריך לטבול את יד הכלי ומקורו מהאיסור והיתר ועיין מחצית השקל שכתב שזה רק ביד שהיא ממין החיב טבילה אמנם בדרכי תשובה סקצ"ו כתב שזה גם במין שאינו חייב טבילה ומבואר בדבריהם שהגדר שחל חיוב על היד כמו על הכלי עצמו וכן הוא בלשון האיסור והיתר ואפילו שחלק זה לא נוגע באוכל ואין מגיע בליעות לשם כמבואר באיסור והיתר אלא שנחלקו בחלק שהוא מין הפטור מטבילה האם בכל אופן כיון שעיקר הכלי חייב גם הוא נחשב כמין החיב בטבילה או שלא, עוד יתכן שיש הלכה במעשה הטבילה שלא שייך לטבול חצי כלי ונפק"מ אם פירק את הידית וחזר וחיברה האם צריך לחזור ולטבול ויתכן שהיד אין לו תורת כלי אלא רק יחד אם כל הכלי וממילא לא שייך דין טבילה עליו לבד

והנה נחלקו הראשונים בידות הכלים שעומדות להיקצץ האם בכל אופן צריך להטבילם מצד שעד כמה שהיד בחוץ זה נחשב שלא היה ביאת מים מסביב לכלי או שזה נחשב חציצה והחזו"א החמיר בזה ולפ"ז בכל יד שמחוברת חיבים לטבול גם ללא דין יד מצד שללא זה חסר בביאת מים אמנם נפק"מ אם יהיה חציצה על היד שמצד הנ"ל אין בזה חסרון כמבואר במאירי חולין ע"ג בשם הראב"ד אמנם ביד רגילה מפורש בראשונים שיש חסרון

ב. חוט חשמל המחובר לכלי יש שדנו שזה כמו יד של הכלי וממילא צריכים להטבילו מעיקר הדין וכנ"ל ויש שנקטו שזה שימוש לעצמו ואין לזה שם יד אמנם דעת החזו"א שיש לטובלו כיון שאם לא טובלו המים לא הגיעו סביב כל הכלי וכנ"ל אמנם לפ"ז אם יש חציצה על החוט אין בזה חסרון וכנ"ל וכן דעת הגרנ"ק

ג. כלי שעשוי משני מינים בפשוטו הקובע הרוב כמבואר בט"ז [ומקורו משניות בכלים] ואם יש חלק ניכר ממין אחד וחלק ממין אחר אם הרוב הוא ממין החייב זה וודאי חייב ואם יש חלק קטן ממין החיב זה פטור ולכן מבואר ברמ"א שמשפך שחלק הוא ברזל כל שזה מיעוט הוא פטור מטבילה אמנם אם עיקר הכלי זה החלק החיב כגון חתיכת ברזל במטחנה שזה עיקר הכלי זה וודאי חייב ובברכה וכן סכין שהקת מעץ חייב בטבילה בברכה

ד. עוד מבואר בפוסקים שאם החלק החיב בטבילה הוא מעמיד של הכלי כגון מסמרים מברזל שהם מעמידים כל הכלי או שיש נקב בכלי שמבטלו משם כלי והברזל מעמידו ויש ראשונים שתמיד זה מחייב ויש ראשונים שרק אם זה נוגע באוכל ויש ראשונים שלהלכה קי"ל שמעמיד אין לזה שם עיקר הכלי ולכן יש לטבול ללא ברכה [והשו"ע הקיל באינו נוגע בכלי]

ה. יש לדון במסחטה חשמלית שכל הכלי מפלסטיק ורק המנוע מברזל האם יש חיוב טבילה מצד מעמיד ובשם הגריש"א ראיתי מביאים שחייב בטבילה מדין מעמיד אפילו שחלק הברזל לא נוגע באוכל וכמדומה שמקובל שהחלק של המנוע הוא לא נחשב כלי סעודה אלא זה כמו יד האדם שעושה שהכלי יפעל וממילא לא שייך לדון שזה יחשב כלי סעודה וכן שמעתי בשם הגרנ"ק [אמנם אם הגדר במעמיד כלשון האיסור והיתר שכאילו הכל נחשב כלי מתכות א"כ צריך לטבול הכל]

ו. כלי שעשוי מכמה חלקים ויש חלקים שנוגעים באוכל ויש חלקים שלא נוגעים באוכל כגון מיקסר וכדו' דעת הגריש"א שכל שזה משמש הכל יחד צריך לטבול הכל ולכן גם מיקסר צריך לטבול את הכל והגר"מ לובין אמר שדעת החוט שני שאם יש רק חלק אחד שמפרקים לצורך איכסון או נקיון בזה חשיב כלי אחד וצריך לטבול הכל אבל מיקסר שיש לו כמה חלקים אין זה בכלל הדין של כלי של פרקים ובזה הכלי אכילה זה רק החלקים שמחברים למיקסר והמיקסר הוא כמו האדם שמחזיק הסכין ודעת הגר"נ קופשיץ [וכן הגרש"צ הורה בשם החוט שני] שתמיד דנים את זה כדבר נפרד דהינו שזה ככלי נפרד שנותן כח בסכין לפעול אמנם אם זה מחובר כדבר אחד בזה ודאי צריך לטבול הכל מצד טענת החזו"א הנ"ל שיש חסרון שחציצה אמנם לפ"ז אין חסרון של חציצה על החלק של המנוע אמנם יתכן מאוד שכה"ג זה נחשב כלי אחד וממיאל חסר במעשה טבילה אם לא טובל הכל [והנה בבלנדר יד וכדו' יש לדון שבמציאות זה גם יד הכלי והרי יד ודאי שזה חלק מהכלי]

### כלים חשמלים שיתקלקלו בטבילה ובדין גמר מלאכה ביד ישראל

ז. יש כלים חשמלים דיגטלים שאם יטבלו הם ודאי יתקלקלו ויש שהורו שזה פטור מטבילת כלים אמנם דעת רוב רבותינו [הגריש"א והשבט הלוי והחוט שני] שזה חייב בטבילת כלים ועיין חכמת אדם שחידש שאם כלי נגמר ביד עכו"ם וישראל מבטלו מתורת כלי ומחזירו אין זה חייב טבילה ולכן כתב שחביות גדולות שאין אפשרות לטובלם יש לנקבם אצל הישראל שיתבטל תורת כלי וכן הורו הגרשז"א והגריש"א והחוט שני אמנם השבט הלוי ח"י כתב שיש להחמיר שזה לא מועיל וכן דעת הגרנ"ק והוסיף שסתימת הפוסקים שדנו בחביות גדולות ולא כתבו כחכמת אדם משמע שלא ס"ל כן ויסוד לזה דבירושלמי יש צד שאפילו חתיכת מתכת שנעשה לכלי על ידי ישראל חיב טבילה ואפילו שלא קי"ל כן כי זה פנים חדשות באו לכאן אבל כל שזה אותו כלי ושם העכו"ם עליו זה אסור וכן הוא מפורש בט"ז סקי"ג שהקונה כלי מהעכו"ם מנוקב והישראל תיקנו הרי הוא חייב בטבילה ועיין פר"ח סקל"ג שדן שאפילו בישראל שהתיך המתכת ועשה כלי חדש שיתחיב בטבילה וכתב שזה פנים חדשות ומשמע שללא זה זה לא עוזר וכן מבואר בפמ"ג סימן תנ"א מש"ז שאם לקחו טס ברזל מעכו"ם והישראל עשה בו חורים להשתמש בו זה חייב טבילה ויתכן שגם החכמת אדם מודה ביסוד הדברים רק שנקט שעשית נקב שמבטל שם כלי זה גם מוגדר כפנים חדשות ולפ"ז יתכן שמודה לפמ"ג שאם מיחד חתיכת פח לשימוש שזה לא פנים חדשות [והגרנ"ק נקט שאם כל החלקים נעשו על ידי עכו"ם אפילו שישראל מרכיבו זה חייב בטבילה זה כמו הפמ"ג והוא חידוש]

ח. האגרות משה נקט שקופסת שימורים זה בטל לאכול ואין על זה שם כלי ואינו חיב טבילה וגם אם הישראל מיחדו לשימוש זה גמר מלאכה ביד ישראל ועל דרך זה הוא באור לציון אמנם בפמ"ג הנ"ל מבואר לא כך ויתכן שבזה גם החכמת אדם מודה וכנ"ל

ט.והנה כשבאים לבטל הכלי יש לדון האם מועיל מה שמבטל את פעולת החשמל או שצריך לבטל את הכלי והגריש"א נקט שהמנוע זה חלק מהכלי עצמו וכל שקלקלו המנוע ותיקנו על ידי אומן זה מועיל [אמנם קלקול בחוט לא מועיל שזה דבר חצוני] אמנם דעת החוט שני וכן דעת הגרנ"ק שכל שלא קלקלו את עיקר הכלי קיבול של הכלי זה לא מועיל וזה לשיטתם לעיל שהחשמל זה כח ההפעלה של הדבר ואין זה כחלק מהכלי קיבול או שאר הפעולה שזה עושה

י. והנה יש מכונה למים קרים ויש בית קיבול ממתכת ובפשוטו זה חייב בטבילת כלים ויש שדנו שכיון שצריך זרם חשמל זה נחשב מחובר לקרקע שאין זה מקבל טומאה ואין זה מסתבר כלל ויש שכתבו שכיון שזה מחובר בצינור לקרקע כדי לקבל המים זה נחשב תשמישו אם הקרקע שלא מקבל טומאה והוא חידוש לדונו כמחובר לקרקע והנה לדעת הגריש"א יש להקל על ידי שאומן יקלקל פעולת החשמל אמנם לחוט שני זה לא יועיל כי יש לזה עדין שם כלי קיבול [ושמעתי שבבית הכנסת הילגמן החוט שני הורה שזה נחשב מחובר לקרקע מצד הצינור מים וכמדומה שכיון שאפשר להניס מים לא דרך החיבור לקרקע אין סיבה להחישבו משמש אם הקרקע]

י"א. אמנם לגבי מכונת קפה שבזה אי אפשר להכניס מים במקום הקיבול אלא כשזה פועל בזה דעת הגר"נ שיתכן שודאי מועיל לקלקל החשמל כיון שכל מה שיש לו מציאות של כלי בפעולת החשמל וכן בזה יש יותר מקום לדון שזה מחובר לקרקע כיון שאין לא אפשרות קיבול ללא החיבור שלו לזרם החשמל [ובמכונות למים קרים וחמים יש לבדוק המציאות וכפי הנראה גם שם כל זמן שלא פועל אי אפשר להכניס מים]

י"ב. אם יש סכין מחו"ל והחיבור לקת נעשה בארץ בפשוטו זה תלוי במחלוקת הפמ"ג והחכמת אדם הנ"ל ויתכן שכאן יש כבר טומאה ללהב לבד שזה ראוי לשימוש והוא מחודש ויש לטבול ללא ברכה

י"ג. לגבי כלים חד פעמי עיין לעיל סק"ד שצריך לטובלם והגריש"א הורה שמועיל אם מפשיטים אותו שזה מאבד שם כלי וכל שכן אם יהפכו אותו אמנם הגרנ"ק נקט שגם כה"ג שם העכו"ם עליו דהינו שזה כמו הפמ"ג לעיל ולכאורא בחד פעמי יש להקל וצ"ע

#### שב"ק פ' כי תבוא י"ח אלול פ"ד

# דיני טבילת כלים [ב]

### איזה שימוש מחיב טבילה

א] א. מבואר בגמ' ע"ז ע"ה: שכלי סעודה חייבים בטבילה אבל שאר כלים כגון כלי חפירה אינם חיבים בטבילה ומבואר בפוסקים שגם כלי שאצל העכו"ם זה לא עמד כלל לסעודה כגון מספרים לחתוך קלפים והישראל יחדו לסעודה זה חייב טבילה דהינו שהטומאת עכו"ם זה לא דוקא במה שהיה אצל העכו"ם כלי סעודה אלא עצם זה שזה מגיע מהעכו"ם יש בו חלות טומאת העכו"ם רק שהחיוב חל רק על כלי סעודה [והארכנו בזה בשיעור בליל שבת]

ב. לשון הגמ' שכלי סעודה אמורים בפרשה וכן קדירה אפילו שמכניסים האוכל כשהוא לא ראוי לאכילה אבל כיון שזה מעמיד האוכל ראוי לאכילה לגמרי זה ודאי נחשב כלי סעודה ועיין ב"י שהביא שנחלקו הראשונים האם זה רק בשימוש של אוכל שראוי לאכילה או שגם אם זה עדין לא ראוי לאכילה זה מחיב טבילה וכגון סכין שחיטה או סכין שמפשיטין בו הבהמה או כלי שעושים בו הבצק וכתבו הפוסקים לטבול ללא ברכה [והדבר מחודש שהרי הגמ' אומרת דומיא דכלי מדין ושם ודאי כל כלי אכילה שלבסוף אוכלים האוכל הוא בכלל כלי סעודה שצריך הגעלה וכבר תמה כן בחת"ס] והנה היה מקום לומר שרק אם זה חסר תיקון גדול זה מחיב טבילה ללא ברכה אבל תיקון קטן אינו כן אמנם עיין חכמת אדם שכתב שגם שכר שצריך עדין סינון זה כמו סכין של שחיטה ובפשוטו גם כלי שמכינים גלידה אבל אם צריך להקפיא קודם האכילה זה נחשב שימוש באוכל כשהוא לא ראוי לאכילה ומה שאפשר לאוכלו כך מסתבר שזה לא קובע אלא הקובע אם זה עומד לאכילה כך

ג. עיין פרי תואר שכתב שכלי שמבשלים בו חצי בישול ואז ממלאים העופות ומסימים הבישול בכלי אחר שזה חייב כיון שיכול לגמור הבישול בכלי הראשון וסתימת הפוסקים לא כך וצ"ע

ד. והנה הרמ"א כתב שמחטים שתופרים בו העופות או כלי שעושים בו נקבים בעופות לא צריך טבילה וצ"ב מה זה שונה מסכין שחיטה והפר"ח והגר"א כתבו שבאמת זה אותו נידון ולכן יש לטובלו ללא ברכה אמנם הש"ך כתב בשם האיסור והיתר שרק כלי שראוי לעשות בו צרכי סעודה הראוים לאכילה בזה צריך טבילה גם לשימוש שלא ראוי לאכילה אבל דבר שכל שימושו רק ראוי לדבר שזה אוכל שאינו מוכן אינו חיב טבילה ועיין פר"ח וגר"א שכתבו שאין בזה סברא לחלק ולכאורא סברת הש"ך שכל צד הטבילה כי יש חשש שישתמש בכלי לצרכי סעודה ולכן כל שזה לא ראוי אין כאן מקום חשש אמנם לפ"ז לשיטות ששימוש ארעי אינו מחיב אין כאן סיבה לחיב אם לא שנחוש שייחדו לשימוש קבוע [ולפ"ז מבואר שמועיל לטבול גם קודם שיחדו] ואולי נקט שכל מה ששימוש ארעי לא מחיב כי מדובר בכלי שיעודו לא לאכילה כלל אבל כאן שיעודו לאכילה שזה עדין לא מתוקן בזה כל שישתמש גם לאכילה מתוקנת זה בכלל כלי סעודה וכל זה מחודש ולכתחילה יש להחמיר כגר"א שכל שימוש מחיב טבילה אמנם מעיקר מעיקר הדין קי"ל כהכרעת הש"ך כמבואר בחכמת אדם והדבר נפק"מ לרדלך של המצות או המקלות שמרדדים המצות וכן לפטיש של שניצל או מערוך ממתכת שראוי לטובלו אבל ללא ברכה

ה. מבואר בשו"ע שברזל שמעמידים עליו את הסירים לא צריך טבילה דהיינו שרק כלי שהאוכל עצמו נוגע בו חייב טבילה אבל כל שזה רק כלי שמחזיק כלי אחר אם אוכל אינו חייב טבילה

ו. מבואר בשו"ע שמכסה של קדירה חייב בטבילה ומכסה שמכסים בו את הפת פטור מטבילה ומדויק באו"ז [ע"ז סימן רפ"ט] וברוקח סימן תפו"א ובאו"ה שכתבו שהמכסה של ברזל שרק אם זה מין בחייב בטבילה יש לטובלו ובביאור החילוק בראשונים משמע שמכסה של קדירה הוא יותר משמש לאכילה משא"כ בפת אין זה שומר על החום אלא רק מטעמי נקיון וכדו' אמנם בגר"א ביאר שבקדירה יש זיעה שנוגעת בכיסוי משא"כ בכיסוי על הפת ובפשוטו גם השיטות שחילקו בדרגת השימוש לאוכל אבל זה רק מצד שרואים הכיסוי כחלק מהכלי כמבואר בלשון האור זרוע [והנה לגבי טומאה מבואר שכיסוי לא מקבל טומאה ומבואר דשם יש תנאי של כלי מעשה וכאן אין כזה תנאי ולכן אין חסרון שזה שימוש לא חשוב והגריש"א הורה שפקק של בקבוק מוגז או יין שללא מכסה הוא מתנדף בזה הוא משמש ממש לאכול וצריך טבילה גם אם לא נוגע באוכל אמנם בפשוטו כל בקבוק שאפשר להטותו וכך הדרך והרי אז ודאי שהוא משמש לאוכל ונוגע באוכל וממילא המכסה חייב בטבילה וכן הוא בחוט שני]

ז. והנה מבואר שחצובה אינו חיב כי זה לא נוגע באוכל וכן מכסה של פת לדעת הגר"א וגם לחולקים צד החיוב כי זה חלק מהכלי והנה אוכל שיש לו קליפה זה ממש דבר אחד ובפשוטו ודאי שזה לא סיבה שלא יחשב כלי אכילה ולכן סלסלה שמניחים בה תפוזים על השולחן חיבת טבילה בברכה וכן כלי לבישול ביצים חייב בטבילה אם ברכה

אמנם כלי שמשתמשים אם ניר כסף או ניר אפיה וכן כלי שמניחים בו סוכריות אם עטיפה או שקיות תה אם ניר אינו חיב טבילה דכאן זה לא ממש חלק מהדבר וממילא כיון שהאוכל לא נוגע בכלי אין זה דומיא דכלי סעודה אמנם באגרות משה וכן הגרשז"א [מנח"ש ח"ב סימן ס"ו] וכן הגריש"א [שמעתי מהגר"צ וובר שליט"א] והשבט הלוי והגרנ"ק נקטו שכל שזה טפל לאוכל או טפל לכלי זה נחשב כלי אכילה גמור וצ"ע שאפילו שזה טפל לאוכל או לכלי אבל יש כאן פחות קשר אם האוכל והרי מבואר בגמ' שהאיסור דומיא דכלי מדין דשם הרי יש נידון שהגעלה דהינו שיש קשר ישיר של הכלי אם האוכל [והחת"ס כתב שאפילו יד של כלי כיון שזה לא בולע אין בו דין טבילה וגם החולקים כי זה כלי אחד] ולכאורא לגבי כלי חד פעמי אם משתמשים אם ניר אפיה יש כאן צירוף חזק להקל וצ"ע

ח. כד שמשתמשים בו שקית חלב בזה מוסכם שזה נידון ככלי בכד ואינו חיב טבילה אמנם ארגז לחם אפילו שהיום הלחם מגיע אם שקית הגרנ"ק נקט שזה חיב בטבילה דשם השקית יותר בטל לחם וקוראים לזה קופסת לחם וצ"ע

ט. כלי איכסון בפשוטו זה כלי סעודה וכן הביא רעק"א מהאיסור והיתר אמנם הביא שיש אחרונים שנקטו לפטור ולכן יש לטבול ללא ברכה וצ"ע אחרי בראשונים מפורש שזה צריך טבילה למה שלא לטבול בברכה ועיקר הסברא צ"ע הרי צריך דומיא דכלי מדין ושם הרי היה מדובר גם בכלי איכסון דגם שם צריך הגעלה והדחה וצ"ע ומקובל שכלי הגשה שמביאים לשולחן זה בכלל כלי סעודה [כגון קופסת קפה או צנצנת מלח] וכל הנידון בחביות גדולות שלא מגיעים לשולחן כלל

והנה יש שדנו שכלי גדול שלא מזיזים אותו זה עצמו סיבה שאין לו שם כלי סעודה אמנם לגבי חביות גדולות לא היה ניחא להו לאחרונים להקל מחמת זה וחיבו טבילה כמבואר ברעק"א והפ"ת [ופלא על החוט שני שכתב לא כך ומסתבר שלא הבינו אותו] ולכן מכונה של לחם אפילו שזה כבד צריך טבילה רק יש לדון איפה היה הגמר מלאכה

י. כלי מדידה ושקילה הדרכי תשובה סקי"ג הביא לחיבו בטבילה וכן הוא בחוט שני [והדבר נפק"מ במשקל למדידת מצות] אמנם הגרנ"ק נקט שזה פטור שלא מצאנו אלא כלי שמחזיק האוכל או מכין את האוכל אבל כל דבר אחר שנעשה באוכל אין זה בכלל כלי סעודה וכן הורה שמוד חום שמודדים את חום האוכל אינו חייב טבילה ומהגר"צ וובר שמעתי לחלק ששקילה לצורך כזית מצה או קניה בחנות אין זה צורך האוכל אבל שקילה או מדידה כדי לדיק בהכנת האוכל או מי שחולה סוכר וצריך לאכול מדויק צריך טבילה

י"א. שלחן מברזל או זכוכית עיין שבת ט"ו שהמהר"ם שם נקט שפטור אמנם בתוס"ר מבואר שרק בגלל שזה של עץ זה פטור ובבן איש חי כתב שחיב בטבילה והמנהג להקל והנה אם משתמשים במפה זה תלוי בנ"ל ויתכן שכאן זה ודאי לא בטל לשולחן אבל גם ללא זה יתכן שזה רק מעשה עץ בעלמא וצ"ע עומק הסברא בזה [וראוי להשתמש אם שולחן עץ]

י"ב. מדפים של מקרר אין הדרך להניח אוכל בעצמו אמנם יש מקומות שמניחים ירקות או אבטיח ושם הכלי שומר עליו שלא יתקלקל וזה ודאי יותר ממעשה עץ וצ"ע יסוד הסברא להקל בזה והנה יש לדון שזה חלק מהמקרר אמנם אדרבא שזה יחיב את כל המקרר בטבילה וצ"ע והמנהג להקל

י"ג. עגלת ירקות מקובל שלא לטובלם וצ"ע שאם זה נוגע באוכל זה לא גרע מכלי איכסון וצ"ל שזה רק להעביר ממקום למקום אין לזה שם כלי סעודה וגרע מכלי איכסון ואפילו שברז שקובעים בחבית זה חיב בטבילה כמבואר ברמ"א צ"ל דשם ללא זה האוכל בצורה שאי אפשר לאוכלו שהוא סגור בחבית וצ"ע

י"ד. יש עגלת ירקות שעומדת במטבח וזה מברזל וכאן בפשוטו זה כלי איכסון וזה חייב לטבול ללא ברכה [וכן שמעתי מהגר"צ וובר שליט"א] ואם זה עומד רק לדברים שאי אפשר לאוכלם ללא בישול יש כאן עוד צירוף לפטור אמנם הדרך שמניחים גם בצל ושום שראוי לאוכלו כך בתור תבלין בסלט וכדו' והנה אם הישראל מרכיבו יש כאן עוד צד פטור עיין לקמן אמנם על פי רוב המגירה ראויה כבר לקבל ללא ההרכבה ויש לדון שיש לו כבר שם שלי אצל העכו"ם

ט"ו. כלי תרופות לא צריך טבילה שאין לזה שם אוכל אמנם ויטמנים שהם בתור תוספת תזונה יתכן שיש לזה שם אוכל וצ"ע ותרופה טעימה שילדים לוקחים בתור סוכריה יש לדון ומסתבר שחייב

ט"ז. קופסא שמחזיקים בה אתרוג אפילו שיאכלו אותו לאחר סוכות אבל עכשיו לא רואים האתרוג כמשמש לאכילה אמנם אם ממשיכים להחזיקו בקופסא עד שיעשו ממנו ריבה לאחר סוכות לכאורא הוא חייב טבילה [אמנם רוב הקופסאות כסף זה יצור ישראל וכן על פי רוב לא משתמשים אלא אם שקית ויתכן שאז זה לא מחיב טבילה]

י"ז. מזלג חשמלי הגריש"א והחוט שני דנו שזה פטור מטבילה כיון שזה רק מעשה גחלת ואין לזה שם כלי סעודה ולפ"ז גם קומקום חשמלי הוא פטור מטבילה שסיבת החיוב זה הברזל המחמם המים אמנם שם יש לדון שכיון שללא זה המים ינזלו מהכלי א"כ יש לו גם דין מעמיד אמנם לפ"ז יש לטבול ללא ברכה אמנם כמדומה שמסברא למה שמעשה גחלת לא יחיב וכן הוא בחו"ב וצ"ע

י"ח. יש לדון בכלי סעודה האם מותר להשתמש שימוש שאינו לסעודה כגון להרתיח מים לרחיצה או להגעלת כלים ועיין דרכי תשובה סקל"ט שהביא בשם ספר גנזי המלך שהסתפק בזה והביא שם מכמה אחרונים להקל [ויש משמעות בש"ך להחמיר אמנם במקור הדברים מבואר שאין בזה מקור לאסור] ועיין שלמי תודה חנוכה שדן להשתמש בכוסיות ליקר להדלקת נר חנוכה ושאל החוט שני ואסר [וכן מורה הגרנ"ק], והאילת השחר אמר לו ששימוש שאינו קבוע מותר ושימוש קבוע יש לחוש שישכח וישתמש לאכילה ומסברא ביחס לעיקר הדין ודאי מותר ובש"ך סקי"ז יש משמעות לאסור

י"ט. שימוש שאינו חשוב בפשוטו בכל אופן הוא חייב אמנם עיין פרי תואר שדן בדעת הפרישה שמספרים לחתוך ירק לא חייב כי זה שימוש לא חשוב ועיין פר"ח שדן שמרדה שמוציאם הלחם אינו חייב ובאגרות משה דן שמצנם פטור מצד שזה לא שינוי חשוב וכל זה מחודש ומקובל לטבול אם ברכה

כ. יש שמניחים סליל ברזל תוך הקומקום חשמלי כדי שהאבן יקלט בזה והגרנ"ק הורה שזה חיב טבילה שזה כמו מסננת למים שזה מתקן המים שיהיו ראוים לשתיה אמנם יש לדון שדבר שכל שימושו להסיר פסולת אין זה כלי סעודה ובקונטרס של הרב ישראלזון מביא מהגריש"א שנפה פטורה מטבילה והגר"צ וובר אמר שמסתבר שנפה חייבת

כ"א. מפצח אגוזים בשבט הלוי נטה לפטור וכן מביאים בשם הגריש"א כיון שזה רק לסלק מפריע והדבר מחודש

כ"ב. טרמוס שלא מביאים אותו לשולחן היה מקום לדון שזה כמו כלי איכסון אמנם עיין חוט שני שכמו שכלי לחימום מים חיב בטבילה בברכה כך כלי זה שהוא שומר החום דהינו שזה מעמיד האוכל במצבו חיב טבילה בברכה והגר"צ וובר אמר לי שזה לא סברא מוכרחת ויש לטבול ללא ברכה אמנם טרמוס שלוקחים כוס ומיד שותים יתכן שזה כמו שזה נמצא על השולחן וצ"ע בזה

### בדין שימוש ארעי

ב] א. סכין שעומד לחתוך קלפים ורוצה להשתמש בו לשימוש ארעי של אכילה האיסור והיתר כתב שגם שימוש ארעי מחיב טבילה והפר"ח כתב שמסברא הקובע הוא עיקר שימוש הכלי וכל שעיקרו לא לסעודה ואין לזה שם כלי סעודה אינו חייב טבילה ופסק החכמת אדם דיש להטבילו ללא ברכה

ב. יש לדון בכלי שעומד לחתוך קלפים ומשאילו לחברו כדי לאכול בו אכילת ארעי לפר"ח לעיל ודאי פטור שגם אצל הבעלים זה פטור אמנם יש לדון לשיטות שחיב האם זה גם אם אצל מי ששואל ממנו ומבואר ברמ"א שכה"ג הוא לא צריך לטבול והסברא שכל שזה לא הבעלים זה לא מוגדר כמיוחד לשימוש ארעי ולכן זה לא צריך טבילה אמנם הש"ך והט"ז כתבו דיש להחמיר כאו"ה שזה צריך טבילה ועיין חכמת אדם שבשעת הדחק וכלי זכוכית יש להקל בזה [ומבואר שנקט שלשיטות ששימוש ארעי חיב זה מדאוריתא]

ג. והנה יש לדון בקומקום שעומד לחימום מים ורובו לרחיצה ולפעמים משתמשים בו לשתיה וכן במקלף שעומד לקלף ירקות שאינם נאכלים חיים ומיעוט לירקות שנאכלים חיים האם זה בכלל אותו נידון ומסברא יש מקום לחלק שרק בסכין שהדרך שסכין של קלפים לא משתמשים בו לאכילה ורק עכשיו מחמת מקרה מסוים רוצה להשתמש בו לאכילה ואפילו אם מיחדו גם למטרה זו אבל זה מוגדר כמטרה אחרת מהדבר שאילו עומד אבל כל שזה אותה מטרה וכדוגמאות הנ"ל מסתבר שזה מחיב [ואולי הקובע האם היה קונה הכלי למטרה הנ"ל] אמנם הפ"ת הביא מהבית לחם יהודה שכלי שנמצא בתנור ועיקרו לעשות עיסה ולפעמים לוקחים ממנו מים לשתיה שזה נחשב שרובו לשימוש של בצק ואינו חייב טבילה ואולי גם שם זה נידון כשימוש אחר וצ"ע

ד. והנה בפשוטו יש מקום לומר שכל שימוש בכלי שהגיע מעכו"ם אפילו שימוש ארעי זה מחיב טבילה ולפ"ז גם מי שלוקח מגהץ ורוצה לחמם בזה לחם צריך טבילה אמנם יתכן שמדובר דוקא בכלי שמצד יעדו הוא עומד לאכילה רק שאדם מיחדו לשימוש אחר ולכן הוא פטור ורק בזה התחדש שאפילו שימוש ארעי מחייב דשיך לראות שזה חלק מיעודי הכלי וכן הוא בפר"ת סקי"א ולפ"ז פטיש לפצוע אגוזים לא צריך טבילה [וכן דעת הגרנ"ק וכן שמעתי מהגר"צ וובר] והנה לפעמים רוצים בספל לנט"י לשרות עלים מתולעים ואם כך הוא דרכם בזה יש יותר מקום לחייב דהיום זה אחד מיעודי הכלי אבל אם זה חד פעמי לנ"ל יש להקל ויש חנויות שחותכים הפיתות אם סכין יפני וכיון שזה מיוחד לזה צריך טבילה [ויש לדון שעיקרו לסחורה אמנם אם עושה לעצמו כיון שזה אותו שימוש שזה עומד איליו מסתבר שזה חייב] ויש לדון ילדים שבכלי משחק שלהם מניחים אוכל שבזה אינו מחיב כי הכלי לא עומד לכך אמנם אם עושים את זה בצורה קבועה מסתבר שזה חייב

ח.והנה מבואר בשו"ע שברזל שמעמידים עליו את הסירים לא צריך טבילה דהיינו שרק כלי שהאוכל עצמו נוגע בו חייב טבילה אבל כל שזה רק כלי שמחזיק כלי אחר אם אוכל אינו חייב טבילה ועיין פר"ח שאם רגילים לפעמים לצלות על החצובה בעצמה לדעת האיסור והיתר זה חייב טבילה והנה לעיל הבאינו מהפרי תואר ששימוש ארעי רק דבר שזה הדרך אמנם הביאור דבסכין מדובר בשימוש חד פעמי אבל כאן מדובר שבקביעות לפעמים עושים שימוש זה ובזה לשיטות שלא הולכם לפי עיקר השימוש ודאי שחיבים לטבול ללא ברכה ולכן מי שרגיל לצלות מידי פעם חצילים על החצובות צריך טבילה וכן לגבי פלטה חשמלית מי שרגיל לפעמים להניח חלה על גביו צריך טבילה וצ"ע בזה

### בדין כלי סחורה שעומד לאכילה ובהיתר שימוש אכילה בכלי סחורה ואיזה שימוש נחשב שימוש אכילה

ג] א. והנה יש לדון באדם שיצר כלי לצורך למוכרו למטרת אכילה האם יש לזה כבר שם כלי סעודה ונפק"מ שאסור שימוש ארעי מעיקר הדין ומסברא כיון שזה עומד לסעודה יש לזה שם כלי סעודה ואסור להשתמש בו גם שימוש ארעי אמנם עיין ב"י שנקט שזה לא נחשב כלי סעודה דהינו שזה עומד למוכרו וכרגע אין יעדו לסעודה וכן הוא בט"ז ובפר"ח ועיין חכמת אדם שכתב לדון לפ"ז אם חנוני יש לו כלי סחורה ואדם רוצה לשאול ממנו לאכילה שזה שימוש ארעי ממילא לפסק הרמ"א אינו צריך טבילה וכתב שאפילו שהש"ך והט"ז מחמירים אבל מעיקר הדין קי"ל כפר"ח שהקובע רוב תשמישו ולכן כתב דבכלי זכוכית יש להקל בשעת הדחק

ב. והנה יש לדון האם המוכר כלים יכול לטבול הכלי קודם מכירתו ובפשוטו כיון שזה ודאי מיועד לאכילה הוי כלי סעודה אמנם לנ"ל שזה לא נחשב כלי סעודה א"כ יש לדון שלא מועיל לזה טבילה אמנם מסברא ודאי שיש לזה טומאת עכו"ם ולכן זה מתחיב אחרי זה ורק שאין איסור להשתמש אפילו שיש לזה טומאת עכו"ם אלא אם זה מיועד לאכילה [ואם נימא שסכין שחיטה חיב מצד גזירה שישתמש בו לאכילה מבואר שמועיל הטבילה שקודם] ועיין ט"ז סק"י שכתב שלגבי השואל כלי מחנוני ומטבילו שיודיע לקונה שלא יחזור ויטבול בברכה ועיין חת"ס שנקט שכונתו שזה חייב בטבילה רק בלי ברכה כיון שיש צד שזה כבר היה חיב בתחילה אמנם יש לדחוק שהכונה שהמכשול הוא הברכה אבל באמת לא צריך לטבול והמנחת יצחק והגרשז"א והשבט הלוי נקטו שיש לחזור ולטבול אמנם בחוט שני וכן מורים בשם הגריש"א וכן דעת הגרנ"ק שודאי שמועיל הטבילה הקודמת רק שיתכן שאין לחנוני לברך שכרגע זה עדין לא עומד לשימוש ואין כאן החיוב של הטבילה ועיין בשיעור ליל שבת שביארנו היטב הסברא שלא מועיל ובפשוטו בכלי מתכות ודאי דיש להחמיר אחרי שכן הוא בחת"ס

ג. ויש לדון בתי חרושת שממלאים כלים באוכל האם חשיב שימוש של אכילה או שאצלם זה שימוש של סחורה ועיין דרכי תשובה סימן ק"כ סק"ע וסקפ"ח שהביא שנחלקו בזה הפוסקים והשבט סופר פטר מטבילה אמנם עיין יבין דעת בהערות לסימן ק"כ שמחיב והמנהג להקל בזה ובמהריל"ד היקל בגמ"ח כלים או כלים שעומדים להשכרה לאכילה וכאן זה יותר מחודש שהרי השתמשות לאכילה זה במצב בעלות זה ויש שהקילו גם במסעדה כמבואר בד"ת שם אמנם בזה יש הרבה יותר מקום להחמיר שודאי רואים את זה ככלי סעודה דהינו שהוא משתמש להאכיל את קוניו וכן מקובל להחמיר בדוגמאות אלו אמנם ללא ברכה [ועיין שיעור ליל שבת שהארכנו בזה]

ד. אם הבית חרושת הכניסה את האוכל בכלי ואדם קנה את זה המהריל"ד קו"ה ה' אות קל"ו הורה שמותר לרוקן האוכל לאט לאט וחשיב ריקון ולא שימוש ובשם החזו"א שרק הורה להשאיר בכלי עד שפותחים אבל ברגע שפותחים צריך לרוקן מיד [כן הוא בחוט שני] והמנהג להקל בזה והגריש"א נקט שאם רוצים להחזיר לכלי מה שנשאר כגון לבקבוק יין או כוס קפה או קופסת מטרנה זה גם בכלל ההיתר אמנם החוט שני אסר בזה ומסברא שכל ההיתר שזה שב ואל תעשה ודאי שיש כאן שימוש בקום ועשה וצ"ע ולכאורא אם קנה בקבוק אם שתיה ורוצה להשכיבו בזה הסגירה של הפקק זה כשימוש חדש וזה מחיב טבילה ולגריש"א מסתבר שזה המשך השימוש הקודם וצ"ע

ה. הגריש"א הורה שאין לחמם האוכל בכלי אם אוכל שזה שימוש חדש ויש שדנו שגם לאכול מתוך הכלי כגון בפחית זה חמיר וחשיב עוד שימוש בתור כוס ואין זה רק מעשה ריקון [וכיון שכל ההיתר לא ברור ראוי להחמיר בזה ושמעתי להעיר שא"כ גם להכניס הבקבוק למקרר זה שימוש לקרר האוכל אמנם בהרגשה חימום זה מתיחס להכלי שהוא משתתף בחימום משא"כ קירור והרי מבואר שיש דין שביתת כלים על הקדירה לב"ש ומסתבר שבקירו במקרר זה לא כך וצ"ע]

ו. והנה אם אדם מתארח אצל אדם שלא הטביל כליו והגיש לו בזה אוכל דעת החוט שני שמותר לאכול בזה שזה רק פעולת ריקון אמנם באגרות משה וכן הגריש"א נקטו שכל שההכנסה עצמה באיסור ממילא גם ההוצאה זה כהמשך של מעשה האיסור וזה בכלל האיסור אמנם בדבר יבש האגרות משה יור"ד ח"ג סכ"ב נקט שבזה אין נטילת הדבר מתיחסת לכלי והגריש"א הורה שבשעת הדחק יש לסמוך על זה

### ביסוד האיסור השתמשות בכלי הנקנה מגוי

ד] א. קי"ל שיש איסור השתמשות בכלי לא טבול ובפשוטו גם אם זה לא שלו אסור להשתשמש בזה וגם אם הבעלים לא מרשה לו לטבול את זה וכתב החת"ס שאין לאכול אצל מומר מצד שכליו לא טבולים ולכן אין לאכול במסעדות שכליהם אינם טבולים וכדו' [ועיין שיעור ליל שבת שהארכנו בזה]

ב. אם מבקש מהעכו"ם שיבשל בכליו של הישראל נקטו הגריש"א והגר"נ שזה נחשב שימוש של הישראל ואין כאן היתר של אמירה לעכו"ם שמותר לצורך חולה [ושמעתי להעיר שלפ"ז לקנות בחנות פלאפל שרגילים לחתוך הפיתות בסכין יפני יש כאן איסור ממי שמבקש אמנם נראה דשם הרי משלם על המנה ואל על החיתוך א"כ הבקשה של מנה לא מעמידה את השימוש בשבילי רק דיש לדון מצד פני עור אמנם כאן הרי יש להם לסמוך על הוראת העד"ח להקל שזה בכל כלי סעודה וצ"ע]

ג. אם מגיש לפועל שלו או לעכו"ם אחר בכלי לא טבול זה איסור של הישראל שמשתמש לאכילה והגריל"ד דן שאכילת גוי זה לא אכילה ונפק"מ בישראל שיש לו מסעדה שרק גוים אוכלים האם צריך להטביל הכלים ומהגר"צ וובר שמעתי שקשה להקל בזה ללא ראיה וצ"ע בזה

ד. המהריל"ד חידש שכלי של קטן לא טבול מותר לגדול להשתמש בו ומקובל לא כך

ה. אם התחיל לאפות עוגה בכלי לא טבול ונזכר יש להוציאו מיד שכל שזה המשך ההכנסה זה בכלל מעשה איסור ואולי לחוט שני הנ"ל מותר והגרנ"ק הורה להוציא מיד או להקנות לגוי

### הבעלות המחייבת טבילת כלים

ה] א. כלי שהיה של עכו"ם וישראל קנאו חייב בטבילה ואפילו אם אצל העכו"ם זה לא עמד לסעודה ועכשיו זה עומד לסעודה זה חייב טבילה

ב. אם ישראל וגוי קנו כלי מגוי אין הישראל צריך לטבול את חלקו מצד מצד שזה כמו טובל ושרץ בידו ולאחר שקונה מהגוי את חלקו הרי הכלי חייב טבילה [ודעת הגר"נ שבשעת הדחק במיני בר יש לצרף שכשזה בבתי מלון וכדו' שנסחרים בבורסא שזה נחשב עדין בשותפות עכו"ם וזה פטור ואפשר לשתות מזה]

ג. ישראל ששאל כלי מגוי או שכר ממנו אין הכלי חייב טבילה אמנם אם העכו"ם משכן את כליו לישראל אם אין דעתו לפדותו וודאי חייב כיון שכבר אין שם העכו"ם עליו וזה נחשב שעבר לרשות הישראל ואם דעתו לפדותו הוא ספק הגמ' יש לטבול ללא ברכה ואם אחרי זה העכו"ם לא פדאו הישראל צריך לחזור ולטבול ללא ברכה ועיין בפוסקים שישראל שמשכן כליו לעכו"ם וחזר ופדאו אינו צריך לטובלו כיון שלא היה שם העכו"ם עליו

ד. עיין שו"ע שאם אדם יש לו כלי בשבת ואסור לטובלו ואין לו כלי אחר שיכול להקנותו לעכו"ם ולהשתמש בו וכתב הט"ז שלאחר שבת יטבילו מצד שברגע שישתקע שם העכו"ם מעליו זה יתחיב בטבילה והפר"ח חלק והמ"ב פסק לטבול ללא ברכה וצ"ל שברגע שבא לטבול הוא מחליט שלוקח הכלי חזרה לעצמו וזה ודאי נחשב משוקע בידו והוא חידוש ובכלים שלא שיך לטובלם עיין שיעור הקודם יש שסמכו בזה על השו"ע וביחס לטענת הט"ז לכאורא אם יניחו פתק שזה של העכו"ם בזה לא ישתקע שמו ויש שאמרו לשלם לו שכירות כל חודש ובזה ודאי לא משתקע שמו מהדבר [והגר"צ וובר אמר שאין לסמוך אלא בדבר שיש עוד צירופים להקל כגון במכשיר מיני בר]

ה. אם הגוי הפקיר את כליו והישראל לקחם אם הוא זכה בזה בפשוטו חייב בטבילה ואם לא זכה מקובל שהוא לא חייב בטבילה ובלשונות הראשונים בשם הירושלמי שכיון שזה נכנס לקדושת ישראל לכן זה חייב טבילה ואם הישראל זכה בכלי ורוצה להפקירו כדי להיפטר מחיוב טבילה בפשוטו זה נפטר והמהריל"ד כתב שמזה שהפוסקים לא כתבו עיצה זו במי שיש לו כלי לא טבול בשבת שחזינן שזה לא מועיל ויתכן שכיון שאין בעלות אחרת וזה עומד לשימוש הישראל זה נחשב ששם הישראל עליו וזה ודאי חייב טבילה [ובחוט שני כתב שכבר חל חיוב טבילה וצ"ב] והגריש"א הורה שבשעת הדחק יש לסמוך על עיצה זו

ו. ישראל שנתן מתכת לעכו"ם שיעשה לו כלי בקבלנות נחלקו הראשונים האם אומן קונה שבח כלי וזה סיבה להתחיב בטבילה וכתבו שזה גם נפק"מ למקרה הפוך בעכו"ם שנתן מתכת לישראל שיעשה לו כלי והישראל לקחו לעצמו האם זה מתחיב בטבילה [והפר"ח והגר"א תמהו שזה לא גרע משותפות עכו"ם ועיין חת"ס שכה"ג כל שם הכלי על שם הישראל] ולהלכה בשני המקרים יש לטבול ללא ברכה ואם הגוי רק שכיר יום או שהישראל נתן לו הכסף קודם עבודתו בזה אין אומן קונה בשבח כלי

ז. מבואר בפוסקים עוד שאם הישראל נתן לגוי כלי לתקן כיון שאומן קונה בשבח כלי זה מגדיר שיש לו חלק בכלי וממילא אחרי זה כשמחזיר לישראל צריך טבילה ללא ברכה ויש שנקטו שאין אומן קונה בשבח כלי ויש שנקטו שאין שם העכו"ם עליו ונפק"מ שגם אם הוסיף חתיכה וחומר חדש בכל אופן זה לא מתחייב ולכן יש לטבול ללא ברכה [ולכן יש להיזהר שלא לתת כלי לתיקון לגוי בצורה שמבטל שם כלי ומתקנו]

ח. עיין מ"ב תנ"א סקע"ז שכלי שטבלו אותו ואחרי זה ציפו אותו על ידי עכו"ם יש מחלוקת האם זה מחיב טבילה ויש לטובלו ללא ברכה ובלשון המג"א שזה כאילו כלי חדש ובמחצית השקל מבואר שזה מצד הציפוי

ט. כלי שנוצר בשותפות ישראל וגוי והישראל קנהו מבואר בגר"א ופר"ח ובחת"ס וכן פשטות הש"ך שזה חייב בטבילת כלים ובט"ז מבואר שצריך רובו של העכו"ם ויש שכתבו שיש פוסקים שפטור מטבילה ובפשוטו אין כאלו שיטות ולכן יש לטבול בברכה וכן הורו הגריש"א והגרנ"ק

י. בית חרושת שיש מניות של עכו"ם וזה שייך לישראל יש שנקטו שיש לטבול ויש שחילקו האם למניות יש זכות הצבעה ויש שנקטו שכיון שצריך שם העכו"ם עליו כיון שזה רק נסחר בבורסא זה נחשב שאין שם העכו"ם עליו וזה לא מחייב טבילה ובכלי חד פעמי שיש רק מניות עכו"ם כמו שמצוי בהרבה חברות בארץ יש להקל

י"א. יש שלא מברכים מצד שתמיד חוששים לשותפות עכו"ם והנה לנ"ל אין זה פוטר וכנ"ל ואם מגיע כלי מחו"ל ולא יודע האם זה בית חרושת של ישראל מבואר בחזו"א סימן ל"ז שיש בזה כל דפריש אמנם יתכן שבידוע מי הבית חרושת הספק מי הבעלים והוי קבוע אמנם בבתי חרשות בסין וכדו' שלא מצוי כלל ישראל הוי ספק קבוע שבזה הולכים אחרי הרוב ויש לברך על הטבילה

י"ב. יש שכתבו שראוי לזכות בכלי בקנין דאוריתא קודם הטבילה דאל"כ זה לא חייב מדאוריתא ורק אחרי זה זה מתחייב אמנם בפשוטו ודאי שבעלות דרבנן זה מספיק שיחשב שם הישראל עליו וזה לא גרע ממשכנתא ואינו מוכרח ולכתחילה ראוי לקנות הכלי בקנין דאוריתא