כיבוד ט רמ
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / כיבוד אב ואם

**­שיעורי הלכה**

**שיעור ט'**

**הדינים הנידונים:**

* גדר כבוד אחיו הגדול ואם יש בו גם מורא.
* אחיו שאינו בכור, אחותו הגדולה, חיוב כבודו לאחר מות אביו.
* כשאחיו הגדול רשע.
* גדר חיוב כבוד חמיו.
* כבוד אבי אביו, ואם יש חילוק בין בני בנים לבני בנות.
* כבוד אחי אביו.

*יורה דעה*

*סי' רמ, כב-כה*

**כיבוד אב ואם**

**ממורינו הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**השיעורים נמסרים במוצש"ק בית הכנסת 'בית תפילה' נוה יעקב ירושלים**

[סעיף כב] חייב אדם בכבוד אחיו הגדול, בין שהוא אחיו מאביו בין שהוא אחיו מאמו. **ואפילו הקטן הוא ת"ח וגדול בתורה יותר מן הגדול**.

[סעי' כג] אח גדול שחירף וביזה לאחיו שהוא ת"ח וקטן ממנו בשנים, ונידה הקטן לגדול, יפה עשה שנדוהו, דכיון שאינו נושא פנים לתורה אינו עושה מעשה עמך ואינו חייב לכבדו.

## כבוד אחיו הגדול מדאורייתא או מדרבנן

כיבוד אחיו הגדול נלמד מוי"ו יתירה ד'ואת אמך' בגמרא בכתובות (קג.), ומבואר שם בגמרא הוא דין דאורייתא. וברמב"ם (ממרים פ"ו הט"ו) כתב שהוא מדברי סופרים, וכן מבואר במאירי (בכתובות שם) שהוא דרבנן וקרא אסמכתא בעלמא, וכ"כ בספר חרדים (מצוות לא תעשה פרק ד'). אולם בדעת הרמב"ם כבר כתבו המפרשים שכן דרכו של הרמב"ם שכל שנלמד מריבוי כתב שהוא מדברי סופרים, אף כשהוא מדאורייתא.

## אם חייב לכבדו אחר מות אביו

והרמב"ן (בהשגות לספר המצוות שורש ב) סובר שהוא דאורייתא אלא שכל החיוב לכבד את אחיו הוא מדין כבוד אביו, ולכך אחר שאביו מת אין צריך לכבדו, וכמו שמצינו באשת אביו (כמבואר בסעי' כא). אבל מסתימת הרמב"ם נראה שאינו מסכים עם זה, אלא ס"ל שהוא מצווה לכבדו גם לאחר מיתת אביו, דחיוב כיבוד אחיו הוא חיוב בפני עצמו ולא מחמת כבוד אביו [וכן נראה גם ברמב"ם בספר המצוות בשורש השני].

## דוקא בכור או כל אחיו הגדולים, והדין באחות גדולה

והנה בגליון מהרש"א הביא משו"ת הלכות קטנות (ח"א סי' קכג) ומהשבות יעקב (ח"א סי' עו) שכל דין זה לכבד את אחיו הגדול זה דוקא באחיו הבכור ולא בשאר האחים, וכן כתב גם הבית לחם יהודה בשם האר"י. וביאר השבות יעקב (שם) שכל החיוב לכבד את אחיו הגדול הוא משום שהוא יורש את כתרו של אביו ועומד במקומו, ולכך הוא בכלל כבוד אביו, ומשום הכי כתב דשייך כבוד זה דוקא באחיו הגדול וגם אינו שייך באחותו הגדולה.

אכן הברכי יוסף (אות יז) חלק על השבות יעקב, שבכל הראשונים נראה שמחוייב לכבד את אחיו הגדול גם לאחר מות אביו, ודלא כהרמב"ן, וא"כ נראה דס"ל שאין כיבוד אחיו מחמת כבוד אביו, ואף הרמב"ן עצמו כתב דין זה כמסתפק ולא הכריע, ולכך כתב לחלוק שמחוייב גם לכבד את אחותו הגדולה, וגם לכבד את כל אחיו הגדולים ולאו דוקא את האח הגדול מכולם, והביא שכן הוא גם בכתבי האר"י בנוסחא מדוייקת, ולא כנוסחא המוטעית שהביא הבית לחם יהודה.

ונמצא שנחלקו בג' דינים: **א.** אם מחוייב לכבד כל אחיו הגדולים או רק לאחיו הבכור. **ב.** אם מחוייב לכבד אחותו הגדולה. **ג.** אם יש חיוב כבוד גם לאחר מות אביו. ולכאורה כיון שבפשטות הוא חיוב דאורייתא, יש להחמיר בכולם כדעת הברכי יוסף.

## כשהאח הקטן יותר ת"ח

והנה הרמ"א כתב שמחוייב הקטן לכבד את אחיו הגדול אף אם הקטן הוא ת"ח יותר מהגדול [ובא לחלוק על תשובת בנימין זאב (סי' רנג) שסובר שאם הקטן הוא ת"ח הוא עדיף מאחיו הגדול], ובדרכי משה כתב להוכיח כן מתשובת הרא"ש (כלל טו סי' ז) שאם אחיו הגדול רשע יכול אחיו הקטן לנדותו, ומשמע שיש חיוב כבוד אף שהקטן צדיק ממנו, ורק מחמת שאינו עושה מעשה עמך אינו מחוייב בכבודו.

## מחלוקת אם יש גם דין מורא באחיו הגדול

וכן פסק השו"ע בסעי' כג כדברי הרא"ש, והקשה הבית מאיר (על סעי' כג) שכיון שמחוייב לכבד את אחיו אף כשהקטן גדול ממנו בתורה, א"כ איך שרי לנדותו, והרי להלן סי' רמ"א (סעי' ה) פסק השו"ע שאם אביו נתחייב נידוי לא יהא שליח לנדותו, ומאי שנא באחיו שמותר לו לנדותו. ולכך כתב שאין באחיו אלא דין כבוד ולא דין מורא, ואינו דומה לאביו בזה, ולכך באביו אף כשאינו עושה מעשה עמך ואינו מחוייב לכבדו מ"מ אסור לו לנדותו, אבל באחיו כל שאינו עושה מעשה עמך ממילא אינו מחוייב לכבדו, ומעתה אין איסור לנדותו שהרי בו אין דין מורא.

אכן במנחת חינוך (מצוה לג) מוכח דס"ל שיש גם חיוב מורא באחיו, שכתב שאחיו מותר לקרוא בשמו, שהדבר מסור לחכמים באיזה דבר מקיים מצוות כבוד, ובאחיו לא תיקנו חכמים שיהא אסור לומר את שמו. ולכאורה אם אין דין מורא מה שייך איסור לומר את שמו, אלא ודאי ס"ל להמנחת חינוך שיש גם חיוב מורא באחיו, רק שבאחיו אין איסור להזכיר את שמו.

## אח הגדול שביזה הקטן שהוא ת"ח יכול הקטן לנדותו

ובעיקר הדין שמבואר בשו"ע בשם הרא"ש שיכול הקטן לנדות את אחיו הגדול, צ"ע ראייתו מהרא"ש, שהרי הרא"ש כתב טעמו משום שאינו עושה מעשה עמך, ומבואר דעתו שכל שאינו עושה מעשה עמך אין חיוב לכבדו, ומהאי טעמא פסק הטור שגם באביו רשע אין דין כבוד, אבל השו"ע (לעיל סעי' יח) פסק כדעת הרמב"ם שיש חיוב כבוד אף באביו רשע, וא"כ י"ל דה"נ באחיו, ומה ראיה הביא מהרא"ש. ואולי ס"ל להשו"ע שבאמת עיקר הטעם אינו מחמת שאינו עושה מעשה עמך, אלא משום שאין חיוב מורא וכנ"ל.

[סעי' כד] חייב אדם לכבד חמיו. **הגה: י"א דאין אדם חייב בכבוד אבי אביו, ואינו נראה לי אלא דחייב בכבוד אביו יותר מכבוד אבי אביו.**

## חיוב כבוד חמיו

מקור החיוב לכבד את חמיו הביאו הפוסקים מהא דאיתא במדרש תהילים (סי' ז הובא בב"ח) שדוד קרא לשאול אבא, ואיתא במדרש מכאן שחייב אדם בכבוד חמיו כבכבוד אביו, וכתב הב"ח שלפי זה היה צריך לכבד את חמיו ככבוד אביו, ולא משמע כן בטור. וכתב לבאר שכיון שרבנן דרשו את הפסוק באופן אחר כדאיתא במדרש שם, נמצא שלדעתם אין ראיה שחייב בכבוד חמיו, וקי"ל כחכמים, ומה שכתב הטור שחייב בכבוד חמיו אין החיוב אלא כחיוב לכבד את הזקנים, והביאו הש"ך (ס"ק כב).

אבל הגר"א (ס"ק לב) חולק, ודעתו שגם חכמים אינם חולקים לדינא ומודים שמחוייב לכבד את חמיו מדינא. והברכי יוסף (אות כ) הביא ממכילתא פרשת יתרו, שמשה רבינו נשק לחמיו, מכאן אמרו שיהא אדם מוכן לכבוד חמיו, ומשמע שמחוייב בכבוד חמיו אבל אין זה חיוב ככבוד אביו.

## חמיו ואחיו הגדול מי קודם

ויש בזה נפק"מ גדולה לדינא, בחמיו ואחיו הגדול מי קודם, שלדעת הב"ח שאין החיוב בחמיו אלא כשאר זקנים א"כ אחיו קודם, אבל להגר"א חיוב כבוד חמיו הוא כאביו, וא"כ נראה שכבוד חמיו קודם לכבוד אחיו הגדול, ולדברי הברכי יוסף שמחוייב לכבדו רק שאינו מחוייב כאביו צ"ע מי יקדום.

## כבוד חמותו

וכמו שחייב בכבוד חמיו כתב הב"ח שהוא הדין שחייב בכבוד חמותו, וכן כתבו הט"ז (ס"ק יט) ורע"א, ובברכי יוסף הוסיף שכמו כן האשה מחוייבת לכבד את חמיה וחמותה, וזה אף עדיף מיניה, שהרי האשה חייבת בכבוד בעלה וזהו כבודו כשמכבדת את הוריו.

## חיוב כבוד אבי אביו

ולעניין אבי אביו, הביא הרמ"א דעת מהרי"ק שאין אדם חייב בכבוד זקנו, שרק אשת אביו ואחיו הגדול למדו מדרשה לרבות שחייב בכבודם, ולא מצינו ריבוי לאבי אביו. אבל בדרכי משה (סק"ז) חולק, והביא ראיה מרש"י בחומש (בראשית מו א) שכתב שחייב אדם בכבוד אביו יותר מכבוד זקנו, ומשמע שמחוייב אדם בכבוד זקנו.

## דעת הגר"א לחלק בין בני בנים לבני בנות

אלא שהגר"א הביא להקשות מהגמרא בסוטה (מט.), דמבואר שרב אחא בר יעקב גידל את רב יעקב בן בתו, וכשגדל אמר לו אשקני מים וא"ל לאו בריך אנא, ופירש רש"י שאמר לו שאינו חייב בכבודו כבן, ומוכח שבני בנים אינם כבנים ואינם חייבים בכבוד זקנם. ותירץ הגר"א שיש חילוק בין בן בנו לבן בתו, וכמו שמצינו במדרש פרשת ויגש (פר' צד) שבני בנות אינם כבנים.

אלא שבפרקי דרבי אליעזר (פרק לו) מבואר להדיא שגם בני בנות הרי הם כבנים, וז"ל, ובני בנותיו של אדם כבניו מנין, מלבן, שאמר ליעקב הבנות בנותי והבנים בני והצאן צאני [בראשית לא, מג], וכי בניו היו והלא בני בנותיו היו, אלא ללמדך שבני בנותיו של אדם כבניו. ועוד יש ראיה מהגמרא ביומא (סו:) דאיתא שבני לוי לא חטאו בעגל, ואעפ"כ נאמר בהם האומר לאביו ולאמו לא ראיתיו ואת אחיו לא הכיר ואת בניו לא ידע, שהרגו בני לוי את אחיהם, ותירצו בגמרא, אביו אבי אמו מישראל, אחיו אחיו מאמו מישראל, בניו בני בתו מישראל, ומבואר שבני בנותיו נקראים בניו.

ועי' בביאור הרד"ל לפרקי דרבי אליעזר (שם) שכתב שהוא מחלוקת בבלי וירושלמי אם בני בנות כבנים לעניין פו"ר, אם יוצא יד"ח פריה ורביה בבן בתו, ולפי"ז עולה שלדעת הבבלי (יבמות סב:) שיוצא יד"ח גם בבן בתו, א"כ ראיה דחשיב כבנים. אלא שכתב הרד"ל שכל הראיה בפרקי דרבי אליעזר מלבן שאמר הבנות בנותי והבנים בני, יש לדחות, שבבבלי (יבמות שם) דחו הראיה, משום שלבן ודאי אינו דיבר אמת שהרי אמר גם כן והצאן צאני, וכן מבואר ברבינו בחיי (בבראשית שם) שלבן היה שקרן במה שאמר והבנים בני, משום שבני בנות אינם כבנים.

## ביאור החת"ס שכבוד זקנו אין חיובו כאביו ונדחה מפני ת"ת

והחתם סופר כתב ליישב הקושיא מהגמרא בסוטה, די"ל דהתם היה עוסק רב יעקב בתלמודו, לכך לא הלך להשקות את זקנו רב אחא בר יעקב, אלא שאם היה אביו היה צריך לכבדו אף שהוא עסוק בתלמודו, אבל זקנו אינו חיוב כבוד כמו באביו לכך אינו מחוייב בשעת לימודו.

עוד הביא הגר"א ראיה שאין בני בנים חייבים בכבוד זקנם, מהגמרא במכות (יב.) גבי גואל הדם שבן בנו יכול להיות גואל הדם, ומבואר ברש"י שהוא משום שאין בן הבן מוזהר בכבוד זקנו. ורע"א הביא בשם מהראנ"ח (בדרשות עה"ת פר' תולדות, נדפס בשו"ע עם רע"א השלם) שהוא תלוי במחלוקת אם מצוה להיות גואל הדם, שאם הוא מצוה זה דוחה חיוב הכבוד לזקנו שאינו חיוב גמור כמו חיוב כבוד אביו ואמו, אבל באביו ואמו שהוא חייב חיוב גמור בכבודם זה דוחה את מצוות גואל הדם.

## העולה להלכה, וצ"ע באבי אביו ואחיו מי קודם

ולעניין הלכה באליהו זוטא (הובא ביד אברהם) פסק שאינו חייב בכבוד זקנו, ובגר"א עולה שעכ"פ בן בתו אינו חייב בכבוד זקנו, ולהחת"ס אין חילוק אלא שחיובו אינו ככבוד אביו. ולמעשה ראוי להחמיר בכל זה, אלא שיש נפק"מ באחיו הגדול וזקנו מי קודם, וצ"ע למעשה.

## אחי אביו

ולעניין אחי אביו, הברכי יוסף (אות יז) הביא מהחרדים ורבינו יונה בספר היראה שצריך לכבד את אחי אביו, אלא שלא הובא דין זה בפוסקים.

[סעי' כה] אם האב רוצה לשרת את הבן מותר לקבל ממנו, אלא א"כ האב בן תורה. תלמיד שרוצה ללכת למקום אחר, שהוא בוטח שיראה סימן ברכה בתלמודו לפני הרב ששם, ואביו מוחה בו לפי שדואג שבאותה העיר העובדי כוכבים מעלילים, אינו צריך לשמוע לאביו בזה. **הגה: וכן אם האב מוחה בבן לישא איזו אשה שיחפוץ בה הבן, א"צ לשמוע אל האב.**

## במקום מצוה כשאינו נוגע לאביו אינו מחוייב לשמוע לו

דברי הרמ"א הם ממהרי"ק (שורש קסו), ושם כתב ב' טעמים למה אינו צריך לשמוע לאביו, א' משום הוא צורך מצוה, ועוד כתב שאי"צ לשמוע לאביו במקום שאינו נוגע לו. אלא שכבר נתבאר לעיל (שיעור ג), דעת כמה פוסקים שעכ"פ מדין מורא צריך לשמוע לאביו אף בדבר שאין בו תועלת לאביו, אכן כאן שהוא לצורך מצוה לכו"ע אי"צ לשמוע לאביו אף משום מורא.