מו - בדין עושה פס ד_ לארכו של מבוי
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / מחיצות מהדו_ב

**סימן מו**

**בדין עושה פס ד' לארכו של מבוי**

**א**

א] **עירובין י' א',** תני לוי מבוי שהוא רחב כ' אמה נועץ קנה באמצעיתו ודיו, הוא תני לה והוא אמר לה דאין הלכה כאותה משנה וכו', אלא היכי עביד אמר שמואל משמי' דלוי עושה פס גבוה י' במשך ד' אמות ומעמידו לארכו של מבוי, ופירש"י, ז"ל, ומעמידו לארכו של מבוי באמצע הפתח, דכיון דאיכא הכשר מבוי בארכו של פס הו"ל כב' מבואות, ונעשה הפתח האחד למבוי זה והפתח השני למבוי השני, עכ"ל.

**והנה** בהא דאין הלכה כאותה משנה ולא סגי בנעיצת קנה, פירש"י דהוא משום דאתי אוירא דהאי גיסא ודהאי גיסא ומבטל לי' לקנה, ולא נתפרש בדברי רש"י דא"כ מה מהני הא דעושה פס במשך ד' אמות והו"ל כב' מבואות, דאכתי מ"ט לא נימא בזה דאתי אוירא וכו' ומבטל לי' לפס.

**וכבר** עמד בזה הרשב"א, ז"ל, וכיון דפס זה הוי כותל המבוי תו לא מיבטיל מחמת אויר דהאי גיסא ודהאי גיסא, א"נ באויר שאחורי הפס אויר של מבוי אחר הוא ואין אויר של מבוי אחר חשוב לגבי דידי' לבטל יתי',[[1]](#footnote-2) עכ"ל, והרשב"א בעבוה"ק שער ב' פ"ב הל"ב כתב כטעמא קמא, והריטב"א בתו"ד כתב דהא דלא אמרינן בזה אתי אוירא, הוא משום דפס ד' אמות הוא דבר חשוב שהוא כמחיצה דלא מתבטלא באוירא דתרי גיסי.

**אך** צ"ע בדברי רש"י שלא פירש לכ"ז, ולכאו' כל כי האי הו"ל לפרושי, ומשמעות דברי רש"י דסגי במש"כ לפרש דהו"ל כב' מבואות ונעשה כל פתח למבוי אחר, ותו פשיטא דאין מקום לדון משום דינא דאתי אוירא, וזה צ"ב.

ב] ו**בעיקר** מש"כ הרשב"א דהא דלא אמרינן אתי אוירא הוא משום דכותל מבוי לא מיבטיל מחמת אוירא דהאי גיסא ודהאי גיסא, צ"ע דא"כ מ"ט הוא צריך להעמיד את הפס לארכו של מבוי, ובכה"ג צריך שיהא בתים וחצירות לכל אחד מהמבואות, וכמש"כ הרשב"א בעבוה"ק שער ב' פ"ב (הל"ב), ול"מ שיעמידנו לרחבו של מבוי,[[2]](#footnote-3) הרי אף כשמעמידו לרחבו של מבוי הו"ל כותל מבוי, וכמבו' בסוגיית הגמ' לעיל ה' ב' דהא דכותל ד' אמות חשיב ככותל מבוי, הוא אף כשהעמידו לרוחב המבוי, והדין נותן דלא יועיל אוירא דהאי גיסא ודהאי גיסא לבטלו.[[3]](#footnote-4)

**עוד** העירו בזה, במשה"ק הרשב"א בסוגיין במבוי שנפרץ מצידו כלפי ראשו ונשתייר פס ד' דנימא אתי אוירא, והנה הרי אמרו לעיל ה' א' דהא דסגי במה שנשתייר פס ד' הוא משום דבסוף מבוי דסגי בד"ט ליחשב ככותל מבוי, וא"כ מאי קשיא לי' להרשב"א דנימא בזה אתי אוירא, הרי כותל מבוי העומד לארכו של מבוי אינו בטל ע"י אתי אוירא.

**ב**

ג] **והנה** בעיקר מש"כ הרשב"א לדון דמ"ט אין הפס בטל מכח דינא דאתי אוירא, מבו' בדבריו דלא אתי עלה משום האויר דרה"ר והאויר שבין הפס לכותל המבוי האמצעי דיבטלו להבדלת הפס בין ב' המבואות, אלא אתי עלה משום האויר שבב' המבואות, כאשר כ"ה מבו' ממש"כ דאויר שאחורי הפס אויר של "מבוי אחר" הוא,[[4]](#footnote-5) וצ"ב דמ"ט באמת אין לדון דנימא אתי אוירא מכח האויר דרה"ר והאויר דבין הפס לכותל האמצעי.[[5]](#footnote-6)

**והחזו"א** בסימן ס"ט סק"ה כתב לפרש בזה, דהוא משום דהכא א"צ לחשוב כסתום האויר שבין פס לכותל, דהוי פרוץ מרובה ויותר מי', דעיקר מחיצות המבוי הן המחיצות של המבוי שמקדם, ואין הפס עושה רק שלא יחשב כפתח של כ' אלא ב' פתחים של י' י', ובזה סגי אי נחשב כסתום נגד הפס בלבד דכיון שהוא שיעור חשוב של ד"א, חשיב לחלק, ובכה"ג לא אמרינן אתי אוירא, אף להסוברים דאמרינן אתי אוירא גם באויר שמחוץ למבוי, עכ"ד, והיינו דאף אם אמרינן אתי אוירא באויר שמחוץ לרשות, כ"ז הוא בדאיכא אויר אחד בתוך הרשות, אך הכא דמי להיכא דב' האוירים הם מחוץ לרשות, כיון דא"צ לחשוב את האויר שבין הפס לכותל כסתום.

ד] **אמנם** הנה כתב הרשב"א בעבוה"ק שער ב' פ"ב הל"ב דהא דמהני שעושה פס ד' אמות הוא לפי שהפס חולק באמצע ועושה את המבוי כב' מבואות, ולפיכך אין הפס הזה מתיר להיות כל חלק מהן מוכשר בלחי וקורה, אא"כ יש בכל מבוי ומבוי מהם בתים וחצרות פתוחים לתוכו, שכל אחד ואחד מבוי בפנ"ע, וכ"ה בשו"ע סימן שס"ג סל"ג.

**והנה** אי נימא דל"מ הפס לחשוב את האויר שבין הפס לכותל כסתום, ול"מ לחלק את המבוי לב' מבואות אלא בהמקום שכנגד הפס, הרי נמצא דהמבוי שבפנים הוי כמבוי אחד, והי' בדין דכל דאיכא בתים וחצירות במבוי הפנימי, יועילו להתיר את ב' המבואות, שהרי המבוי שבפנים הוא מצורף לב' המבואות, - ובע"כ מדברי הרשב"א, דמהני הפס לחלק את המבוי לב' מבואות בכל ארכו, והקילו חכמים בכך דאף דהוי פרוץ מרובה וגם איכא פרצה יותר מי', מ"מ חזינן להו כב' מבואות, ע"י שעושה כותל מבוי ביניהם, וע"כ הוא דבעינן שיהא בכל אחד ואחד מהן בתים וחצירות.[[6]](#footnote-7)

**ולפ"ז** הדק"ל, דכיון דמהני הפס לחלק את כל המבוי לב' מבואות, הי' בדין דנימא אתי אוירא מכח האויר שבין הפס לכותל האמצעי והאויר דרה"ר, דהאויר דבין המבוי לכותל האמצעי הוי כאויר שבתוך הרשות.[[7]](#footnote-8)

ה] **אך** הנה שו"ר בחזו"א סימן ס"ט סק"ד שכתב ע"ד הרשב"א, ז"ל, נראה דאע"ג שבאמת כל המבוי שייך לכלן [ואף אם עושין את הפס רק לשבת ומסלקין אותו אח"כ עסקינן] מ"מ בטל לי' הילוך של החצרות במבוי שבצד השני, כיון שפתוח המבוי בסמוך להן, והלכך לא מיקרי מבוי שבצד הב' שלם בתנאיו של בתים וחצירות פתוחין לתוכו, ולפ"ז נראה דיש לחשוב כאילו חוט מתוח מסוף הפס עד אמצעית כותל שכנגדו, והפתוח מן החוט לדרום הוא כפתוח למבוי דרום, ולצפון צפון, שמכל פתח הולכין לרה"ר דרך הקצר, עכ"ל, ולפ"ז ניחא, דאף דל"מ הפס לחלק את המבוי אלא בהמקום שכנגד הפס, מ"מ ל"מ הא דאיכא בתים וחצירות במבוי הפנימי להתיר את ב' המבואות, וכמו שפירש החזו"א הטעם בזה.

**ואמנם** הנה לפ"ז לכאו' הדין נותן, דכ"ש דבמבוי עקום כמין ח' בעינן שיהא בתים וחצירות בכל אחד מן המבואות, כיון דב' רגלי המבוי מחולקין זמ"ז לגמרי, ובטל לי' הילוך של החצירות שבצד זה ברגל המבוי שבצד השני, אך הנה בד' הרשב"א לא מצינו שהצריך לזה, והחזו"א גופי' בסימן ס"ה סוסק"ט כתב די"ל דבמבוי עקום ל"ב שיהא בתים וחצירות בכל אחד מהמבואות, ול"ד להא דהכא בעינן בתים וחצירות בכל אחד, דהכא לא סגי בלא"ה, דאי הוי כחד הוי כפתוח כ' אמה ונעץ קנה באמצעו דל"מ למעטו, עכ"ד,[[8]](#footnote-9) - ולפ"ז הרי בע"כ דהכא מהני הפס לחלק את המבוי לכל ארכו, דאם אינו מועיל לחלקו אלא כנגד הפס, לא עדיף ממבוי עקום כמין ח' דב' ראשיו מחולקין לגמרי זמ"ז, אך באמת בד' החזו"א בסימן ס"ט סק"ג וסק"ד מבו' שחילק בין האופנים, דבמבוי כמין ח' ל"ב בתים וחצירות בכל מבוי, וכשעשה פס ד' בעינן מדינא בתים וחצירות בכל מבוי, וצ"ב.

ו] **ואמנם** בעיקר דברי הרשב"א צ"ב, דמ"ט באמת בעינן שיחלק הפס את המבוי לכל ארכו, ולא סגי שיחלק את המבוי בהמקום שכנגד הפס, דמקום זה הוי כב' מבואות, ונמצא דכל פתח ופתח אינו רחב יותר מי'.

**ג**

ז] **והנה** בעיקר מש"כ הרשב"א לדון דמ"ט לא אמרינן אתי אוירא מכח האויר שבב' המבואות, צ"ב רב, דמ"ש לומר אתי אוירא מכח אוירים אלו, הרי לעולם לא אמרינן אתי אוירא אלא מכח האויר שמב' צידי העומד, דאויר זה סותר להבדלת העומד בין ב' הרשויות, וה"ה מבטל את העומד, אך ב' האוירים שהעומד מבדיל ביניהם, אינם מבטלין כלל את העומד,[[9]](#footnote-10) וא"כ מה מקום יש לדון דנימא אתי אוירא מכח אויר ב' המבואות.

**ונראה** ללמוד מדברי הרשב"א, דמלבד הא דבעינן דיועיל הפס לחלק את המבוי לב' מבואות, גם בעינן דיועיל הפס להבדיל בין המבוי הפנימי לרה"ר, דהמבוי הפנימי אינו פרוץ לרה"ר במלואו, דבאמצעיתו הוא מובדל מרה"ר ע"י הפס, והיינו משום דאלמלי הא דמהני הפס להבדיל בין המבוי הפנימי לרה"ר, נמצא דהמבוי הפנימי פרוץ לרה"ר בפרצה יותר מי',[[10]](#footnote-11) וכל הא דהוא ניתר בקורה, הוא משום דהפס מועיל להבדיל בינו לרה"ר, ונמצא דהוא פתוח לרה"ר בב' פתחים שאינם יותר מי', וזה ע"ד הא דמהני נעיצת קנה לתנא דברייתא לחלק את הפתח לב' פתחים שאין בהם יותר מי'.

**ואשר** זהו מש"כ הרשב"א לדון דמ"ט לא אמרינן אתי אוירא מכח אויר ב' המבואות, והיינו דהי' בדין דיועילו ב' אוירים אלו לבטל את הבדלת הפס בין המבוי הפנימי לרה"ר, דומיא דהא דבנעץ קנה אמרינן אתי אוירא מכח האוירים שבב' צידיו לבטל את הבדלת הקנה בין המבוי לרה"ר, ותו יהא המבוי הפנימי פרוץ לרה"ר ביותר מי', אך ודאי דאין מכוון הרשב"א דמכח דינא דאתי אוירא לא יועיל הפס לחלק את המבוי לב' מבואות, דלזה ל"מ אויר ב' המבואות כלל, וכנ"ל.

ח] **אמנם** בד' רש"י שפירש דהא דמהני פס ד' אמות, הוא משום דהו"ל כב' מבואות ונעשה הפתח האחד למבוי זה והפתח השני למבוי השני, ולא פירש דמ"ט לא אמרינן בזה אתי אוירא, נראה דפליג ע"ד הרשב"א, וס"ל דל"ב כלל שיועיל הפס להבדיל בין המבוי הפנימי לרה"ר, אלא סגי במה שנתחלק המבוי כנגד הפס לב' מבואות, ונעשה כל פתח למבוי אחר, דמכח זה חשיב כל פתח כפתח שאינו יותר מי', והוא ניתר בלחי ובקורה, ומכח זה ניתר אף המבוי הפנימי, וע"כ אין מקום כלל לדון דנימא אתי אוירא מכח אויר ב' המבואות, דהרי ל"ב כלל שיועיל הפס להבדיל בין המבוי הפנימי לרה"ר, וממילא דאין מקום לדון כלל שיועיל אויר ב' המבואות לבטל את הפס, וכנ"ל.

ט] **ונראה** דרש"י והרשב"א לטעמייהו אזלי, דהנה כבר נתבאר בכ"ד דפליגי רש"י והרשב"א בטעם הא דפתח יותר מי' אינו ניתר בלחי ובקורה, דבד' רש"י בריש מכילתין מבו' דהוא משום דיותר מי' ל"ה פתח ואנן בעינן פתח, והיינו דעיקר התיקון דלחי ודקורה הוא משום הכירא דפתח, וע"כ כל שהוא רחב יותר מי' ואין תורת פתח עליו אינו ניתר בלחי ובקורה, אך הרשב"א והריטב"א בריש מכילתין כתבו דהוא משום דאין לחי וקורה מתירין את הפרצה, והיינו דכל דהוא רחב יותר מי' והו"ל פרצה, לא סגי בזה בההבדלה דלחי וקורה.

**ולפ"ז** נראה, דרש"י לטעמי' דהא דל"מ לחי וקורה לפתח יותר מי' הוא משום דאין תורת פתח עליו, הרי דכל דבמקום הפתח ה"ז מחולק לב' מבואות, וכל פתח אינו יותר מי' ויש תורת פתח עליו, מהני לחי וקורה להתיר לפתח זה, ומכח זה ניתר אף המבוי הפנימי, אף דהוא פרוץ ביותר מי', כיון דהפתחים במקומם יש תורת פתח עליהן ומהני בהו לחי וקורה, - אך הרשב"א לטעמי' דהא דל"מ לחי וקורה לפתח יותר מי' הוא משום דאין לחי וקורה מתירין את הפרצה, וע"כ אף דהכא במקום הפתח ה"ז מחולק לב' מבואות, מ"מ כל דהמבוי הפנימי פרוץ לרה"ר ביותר מי', ל"מ הקורה שבראש המבוי להתירו, ובע"כ דהא דמהני פס ד' אמות, הוא משום דמהני הפס להבדיל בין המבוי הפנימי לרה"ר, ואינו פרוץ לרה"ר ביותר מי', וזהו דקשיא לי' דנימא אתי אוירא ויתבטל הבדלת הפס בין המבוי הפנימי לרה"ר.

**ד**

י] **ובביאור** מה שלא כתב הרשב"א לדון דנימא אתי אוירא מכח אויר רה"ר והאויר שבין הפס לכותל האמצעי, נראה, ובהקדם, דהנה הרשב"א בסוגיין כתב במה שאמרו דלעולם אימא לך דעומ"ר מב' רוחות הוי עומד ושאני הכא דאתי אוירא וכו', דנפ"מ היכא דלא שייך למימר אתי אוירא דה"ג ואוירא דה"ג ומבטל לי', והיכי דמי כגון דהוו העומדין לצד ימין המבוי סמוך לכותל זה והשני לצד שמאל המבוי סמוך לכותל השני והאחד בנתים דהשתא ליכא אלא חד אוירא, עכ"ד.

**ומבו'** בד' הרשב"א, דאף אם אמרינן אתי אוירא אף באויר דמחוץ לרשות, דנסתפק הרשב"א בזה בהמשך דבריו, מ"מ היכא דהוי העומד סמוך לכותל, והכותל מפסיק בין העומד לבין האויר לא אמרינן אתי אוירא, ובפשוטו הוא נלמד מהא דמהני כשמרחיק ב' אמות ועושה פס ג' אמות, ואין האויר שמחוץ לכתלי המבוי מצטרף לבטל את הפס.[[11]](#footnote-12)

**ובטעמא** דמילתא נראה, דעיקר דינא דאתי אוירא הוא מכח הא דב' האוירים שמב' צידי העומד סותרים להבדלת העומד בין המבוי לרה"ר, דהמבוי מחובר לרה"ר ע"י ב' האוירים שמב' צידי העומד, והן מבטלין את כח העומד להבדיל בין המבוי לרה"ר, וע"כ כ"ז הוא היכא דליכא כותל מפסיק, אך כל דאיכא כותל מפסיק בין הרשות שבאנו להתירה ע"י העומד למקום האויר, הרי אין האויר מחבר כלל את הרשות לרה"ר, שהרי הכותל מפסיק ביניהם, וע"כ אינו מועיל לבטל את כח העומד.[[12]](#footnote-13)

יא] **ונראה** דעד"ז מתפרש גם הא דמהני פס ד' אמות לחלק את המבוי לב' מבואות, ואינו בטל מכח אוירא דהאי גיסא ודהאי גיסא, והיינו משום דהאויר דרה"ר אינו סותר כלל להבדלת הפס בין ב' המבואות, דכיון דהוי האויר מחוץ למבוי, אינו מחבר כלל בין ב' המבואות, וע"כ ל"מ לבטל לכח הפס לחלק בין ב' המבואות.[[13]](#footnote-14)

**ה**

יב] **ולפ"ז** נראה די"ל במש"כ הרשב"א דכותל מבוי אינו בטל ע"י אתי אוירא, וע"כ הוא דלא אמרינן אתי אוירא בפס ד' אמות, דכ"ז הוא משום דאף אי נימא בזה אתי אוירא ויתבטל כח הפס להבדיל את המבוי הפנימי מרה"ר, אכתי יש עליו תורת כותל מבוי לארכו, דכלפי זה ליכא למימר אתי אוירא, וכנ"ל, וע"כ הוא דאינו בטל ע"י אתי אוירא, - אך בגונא דאי נימא אתי אוירא יתבטל ממנו תורת כותל מבוי, שפיר אמרינן בזה אתי אוירא, אף דבלא דנימא אתי אוירא יש תורת כותל מבוי עליו.

יג] **ולפ"ז** ניחא הא דל"מ לעשות פס ד' אמות לרחבו של מבוי, דאף דיש עליו תורת כותל מבוי לרוחב המבוי, מ"מ מכח הא דאתי אוירא בטל ממנו תורת כותל מבוי, וע"כ שפיר אמרינן בזה אתי אוירא.

**ובזה** מתפרש גם משה"ק הרשב"א במבוי שנפרץ מצידו כלפי ראשו דנימא אתי אוירא, דאף דהפס ד"ט חשיב ככותל מבוי, מ"מ כיון דע"י דנימא אתי אוירא יתבטל תורת כותל מבוי ממנו, הי' לנו לומר בזה דאתי אוירא.[[14]](#footnote-15)

**ו**

יד] **ונראה** עוד, דכל הא דאמרינן דהפס ד' אמות מועיל להבדיל את המבוי הפנימי מרה"ר ואינו בטל ע"י אתי אוירא משום דהוי כותל מבוי, כ"ז הוא משום דיש עליו תורת כותל מבוי גם כלפי המבוי הפנימי, אך אם ל"ה עליו תורת כותל מבוי רק כלפי המבוי החיצון, שפיר הי' מועיל הא דאתי אוירא לבטל את כח הפס להבדיל את המבוי הפנימי מרה"ר.[[15]](#footnote-16)

**ונראה** דמה"ט הוא שנקט הרשב"א דכל הא דמהני פס ד' אמות, הוא משום דה"ז מועיל לחלק את כל המבוי לב' מבואות, וכמש"נ לעיל סק"ד ללמוד מדבריו, דאם ל"ה הפס מועיל לחלק את המבוי הפנימי לב' מבואות, ול"ה מועיל לחלק אלא את המקום שכנגדו, הרי נמצא דאין עליו תורת כותל כלפי המבוי הפנימי, והי' מתבטל ע"י אתי אוירא.[[16]](#footnote-17)

טו] **ולפ"ז** נמצא, דלדעת רש"י שנתבאר לעיל סק"ח בדעתו דל"ב כלל שיועיל הפס להבדיל בין המבוי הפנימי לרה"ר, והא דמהני הוא משום דנתחלק עי"ז המבוי לב' מבואות, ונעשה כל פתח למבוי אחר, דמכח זה חשיב כל פתח כפתח שאינו יותר מי' והוא ניתר בלחי וקורה, הרי דל"ב כלל שיועיל הפס לחלק את כל המבוי לב' מבואות, וסגי במה שהוא מחלק את המקום שכנגדו לב' מבואות, דכיון דבמקומו מחולק המבוי לב' מבואות, אין כל פתח יותר מי'.

**ולפ"ז** הדין נותן דלדעת רש"י לא ניבעי דיהא בכל מבוי בתים וחצירות, אלא סגי במה דאיכא במבוי הפנימי בתים וחצירות, דהמבוי הפנימי הוא מצורף לב' המבואות, ומתקיים בזה דין בתים וחצירות לב' המבואות.

**ונראה** עוד, דאף אם יהא באחד מן המבואות החיצונים בתים וחצירות, יועיל זה להתיר אף למבוי השני, והיינו דכיון דאין המבואות חלוקין זמ"ז אלא כנגד הפס, הרי נמצא דהם מחוברין זל"ז דרך המבוי הפנימי, דהוו כמבוי עקום כמין ח', דחשיב כמבוי אחד, ול"מ הפס אלא דבראשם הם מחולקין זמ"ז, וע"כ שפיר סגי במה דאיכא בתים וחצירות באחד מהן.[[17]](#footnote-18)

**ז**

טז] **בעיקר** מש"נ פלוגתת הראשונים בטעם הא דל"מ לחי וקורה לפתח יותר מי', יש להוסיף בזה, דהנה בדינא דלוי דנועץ קנה באמצעיתו ודיו, קשיא טובא דהיאך ניתר המבוי בכה"ג, ומ"ט לא חיישינן דילמא שבקי לפתח זה ועיילי בפתח זה, ולא מצאתי שעמדו בזה.[[18]](#footnote-19)

**ולכאו'** צ"ל בזה, דאף כשנועץ קנה באמצעיתו, אכתי חשבינן לה כפתח אחד, ואך דמהני הקנה למעט את הפרצה, דליכא פרצה רצופה דיותר מי', וכיון דהוי פתח אחד ונותן על כולו את הקורה, לי"ב משום שבקי, ודמי להיכא דהי' הפתח פחות מי' אמות ונתן קנה באמצעיתו, דשפיר יהני ליתן עליו קורה, ולא נימא דדילמא שבקי וכו', והיינו משום דהוי הכל פתח אחד.[[19]](#footnote-20)

יז] **אך** הנה זה ניחא למש"נ בדעת הרשב"א והריטב"א דהא דל"מ לחי וקורה לפתח יותר מי' הוא משום דאין לחי וקורה מתירין את הפרצה, דלפ"ז י"ל דאף דהכא נותן את הקורה בפתח יותר מי', מ"מ כיון דאין ע"ז תורת פרצה, דליכא פרצה רצופה דיותר מי', מהני בזה קורה, - אך למש"נ בדעת רש"י דהא דל"מ לחי וקורה לפתח יותר מי' הוא משום דיותר מי' ל"ה פתח ואנן בעינן פתח, לכאו' הדין נותן דכל שהפתח כולו הוא יותר מי', אף דיש הפסק באמצעיתו, לא יהא ניתר בקורה, וי"ל.

יח] **אך** אכתי לא נתישב במש"כ הרשב"א בשם הירושלמי דתני לוי איירי כשנותן קורה על א' מן הפתחים, ובכה"ג תיקשי דהיאך ה"ז מועיל להתיר, ומ"ט לא חיישינן דילמא שבקי לפתח זה ועיילי בפתח השני, ושמא הירושלמי לא ס"ל כלל לה"ט דשבקי, וצ"ע בזה.

**ח**

יט] **עוד** יש להוסיף בזה, דהנה התוס' לקמן בסוגיין כתבו דבגונא דעושה פס ג' אמות וכו', צריך לחי לחי אחר, דהאי פס ל"מ הואיל ומופלג מן הכותל ג'.

**והבית** מאיר בסימן שס"ג ס"ו כתב לדקדק מל' הריטב"א וריו"נ דהא דל"מ אי"ז מטעמא דהתוס', אלא בלא"ה אין תורת לחי עליו, ועיי"ש שכתב דהוא משום דבעינן שיהא הלחי בתוך י' אמות, וכ"כ האלי' רבה שם סקמ"ב והגאו"י והקר"א בסוגיין דמטעם זה הוא דל"מ, והגאו"י והקר"א פירשו כן בד' הירושלמי, וכ"ה מבו' גם בד' המהר"ל בסוגיין.

**ובטעמא** דמילתא נראה, דהוא משום דבעינן שיהא הלחי בתוך הפתח, וכל דהוי הלחי חוץ לי' אמות, אף דהפתח אינו יותר מי' אמות, מ"מ אין הלחי מתיר כיון דאינו בתוך הפתח, דהפתח אינו יותר מי' אמות.[[20]](#footnote-21)

כ] **ואמנם** לכאו' כל המקום לומר כן, הוא למש"נ בדעת רש"י, דהא דל"מ לחי וקורה לפתח יותר מי', הוא משום דיותר מי' ל"ה פתח ואנן בעינן פתח, דלפ"ז י"ל דבעינן שיהא הלחי בתוך הפתח, וכיון דאין פתח יותר מי', נמצא דאין הלחי בתוך הפתח.

**אך** למש"נ בדעת הרשב"א והריטב"א דהא דל"מ לחי וקורה לפתח יותר מי' הוא משום דהו"ל פרצה, ואין לחי וקורה מתירין את הפרצה, הרי הדין נותן דשפיר יועיל לחי שאינו בתוך י', כיון דחלל הפתח אינו יותר מי', ואין המקום פרוץ לרה"ר בפרצה יותר מי', ול"ש בזה דינא דאין לחי וקורה מתירין את הפרצה.

1. וכמדומה דטעמא בתרא אינו מתישב בדעת התוס', דמלבד דהתוס' לקמן בסוגיין נקטו מתחילה דאמרינן אתי אוירא אף באויר דמחוץ לרשות, גם אף למש"כ התוס' בשם הריצב"א דלא אמרינן אתי אוירא באויר דמחוץ לרשות, הרי היינו משום דלא אמרינן אתי אוירא אלא באויר שאני חושבו כסתום, ולפ"ז שפיר שייך למימר הכא אתי אוירא מכח האויר דב' המבואות דאני חושבו כסתום, וזה למש"נ לקמן סק"ז בביאור מש"כ הרשב"א לדון דנימא בזה אתי אוירא, והרשב"א שכתב דלא אמרינן בזה אתי אוירא, אזיל לטעמי' שכתב דהא דלא אמרינן אתי אוירא באויר דמחוץ לרשות, הוא משום דלאו מיני' הוא, ולפ"ז י"ל דאף הכא אויר מבוי זה הוי לאו מיני' כלפי המבוי השני, וזהו שכתב הרשב"א דאין אויר של מבוי אחר חשוב לגבי דידי' לבטל יתי', והיינו משום דלאו מיני' הוא. [↑](#footnote-ref-2)
2. וכ"ה להדיא בד' הרשב"א והריטב"א לקמן בסוגיין דכל שנפרץ המבוי בראשו בעשר, הי' בדין דאם לא נשאר עומד יותר מעשר נימא אתי אוירא, ואך דסוף מבוי שאני, והרי דאף כשיש בהעומד כשיעור כותל מבוי אמרינן אתי אוירא. [↑](#footnote-ref-3)
3. וכבר עמד בכעי"ז החזו"א בסימן ס"ט סק"ה, עיי"ש שכתב דממה שלא אמרו דיעמידנו לרחבו של מבוי, נלמד דאף פס ד' אמות בטל ע"י אתי אוירא, והק' לפ"ז מ"ט כשנתנו לארכו של מבוי לא אמרינן אתי אוירא, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-4)
4. וגם בד' הרשב"א לעיל מינה שכתב, ז"ל, אפ"ה דוקא בפס גבוה י' במשך אד' אמות כשיעור מבוי, וכותל מעליא דמבוי לא מבטיל באוירא דהאי גיסא ודהאי גיסא, ועוד אוירא דחוץ למבוי לא מבטיל כדבעינן למימר קמן, הא בענין אחר לא, עכ"ל, משמע דנידון אתי אוירא הוא משום האויר שבב' המבואות, דזהו שבא לחלק, דבקנה בעלמא אמרינן אתי אוירא, משום האויר שמב' צידיו, ובפס ד' לא אמרינן אתי אוירא. [↑](#footnote-ref-5)
5. והנה אמנם למש"כ הרשב"א בתי' בתרא דאויר שמחוץ למבוי אינו מבטל, ניחא גם קו' זו, אך תי' קמא דהרשב"א דכותל מבוי אינו בטל ע"י אתי אוירא, אינו מיישב לקו' זו, לפמש"נ להלן סקי"ב בביאור ד' הרשב"א.

   והעירו די"ל בזה, דאף אם אמרינן בזה אתי אוירא, ול"מ כותל זה לגדור, מ"מ סגי בו לחלק את המבוי לב' מבואות, וכאשר מצינו עד"ז בד' הרשב"א בביאור ד' הירושלמי, דמבו' דאף אם אמרינן אתי אוירא על הקנה, ה"ז מועיל לחלק את הפתח לב', וכל שאין הפתח כולו יותר מי', מהני ליתן קורה על א' מן הפתחים, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-6)
6. אך העירו, דבל' הלבוש בסימן שס"ג סל"ג משמע דבעינן שיהא בכל א' מן המבואות בתים וחצירות במקום שכנגד הפס, עיי"ש, ולפ"ז בע"כ לפרש בגדר הדברים בע"א, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-7)
7. אך העירו דיש מקום לומר, דהא דמהני הפס לחלק את המבוי לכל ארכו, אי"ז משום דחשיב אף האויר שבין הפס לכותל האמצעי כסתום, דכיון דהוי פרוץ מרובה ויותר מי' אין לחשבו כסתום, אלא הוא משום דע"י דבכניסת המבוי הוא מחולק לב' מבואות, חזינן גם להמשך המבוי כב' מבואות, ולפ"ז י"ל דאכתי חשיב אויר זה כאויר דמחוץ לרשות דלא אמרינן בזה אתי אוירא, וזה ניחא טפי למש"כ התוס' דהא דלא אמרינן אתי אוירא באויר שמחוץ לרשות, הוא משום דאין אני חושבו כסתום.

   והעירו די"ל עוד, דכיון דהקילו חכמים דמהני פס ד' לחלק לב' מבואות אף שהוא פרוץ מרובה, ה"נ הקילו דמהני לחלק לב' מבואות אף דאתי אוירא וכו'. [↑](#footnote-ref-8)
8. והנה לפ"ז כ"ש דמבוי רחב י' אמה שהעמיד פס ד' אמות באמצעו וחילקו, ל"ב שיהא בתים וחצירות בכל צד, דבכה"ג שפיר מצינו לדון לכולו כמבוי אחד, דאף אי נימא דמהני הפס לחלק את המבוי בהמקום שכנגדו, מ"מ כיון דהמבוי שבפנים אחד הוא, הו"ל כמבוי עקום כמין ח' דסגי במה דאיכא בכולו יחד בתים וחצירות, ודוקא כשהוא רחב יותר מי' אמה דכל הא דשרינן לי' הוא מכח הא דהפס מחלקו לב' מבואות, והקילו חכמים דה"ז מועיל לחלקו לכל ארכו, בעינן שיהא בכל אחד בתים וחצירות, - אך החזו"א בסימן ס"ט סק"ד כתב דאף במבוי רחב י' אמות שהעמיד פס באמצעו וחילקו בעינן שיהא בכל צד בתים וחצירות, וזה לטעמי' התם דהא דבעינן בתים וחצירות בכל אחד, אי"ז משום דמהני הפס לחלק את המבוי לכל ארכו, אלא משום דבטל הילוך החצירות שבצד זה במבוי שבצד השני.

   ואמנם גם לפ"ז הדברים מחודשים, דלכאו' י"ל דמדינא אין הפס מועיל לחלק את המבוי כלל, ובפרט בגונא דאין עושין אותו אלא לשבת ומסלקין אותו אח"כ, ואך בגונא דהמבוי רחב יותר מי' דהקילו חכמים דמהני הפס לחלקו לב' מבואות, הוא דבעינן שיהא בתים וחצירות בכל אחד, והגע עצמך, דאטו לפמש"כ הראשונים לדון דלמ"ד דמשך מבוי ד"ט סגי בפס ד"ט, נימא דכל מבוי שיש באמצעיתו פס ד"ט, יהא חשוב כב' מבואות, וניבעי שיהיו בתים וחצירות בכל אחד.

   ועד"ז יש לדון במה שנקט החזו"א שם בסו"ד דמש"כ הראשונים דבעינן שתהא הקורה מונחת ע"ג הפס, הוא אף במבוי שאינו רחב יותר מי', עייש"ה, ולכאו' י"ל דכל שאין המבוי רחב יותר מי', אין הפס מועיל כלל לחלק את המבוי, ולא חזינן לי' ככותל המבוי, וע"כ א"צ שתהא הקורה מונחת על גביו, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-9)
9. והרי כשעושה פס אמה ומחצה וכו', לא אמרינן אתי אוירא אלא מכח אויר ב' הפתחים, ואין מקום כלל לומר אתי אוירא מכח אויר המבוי ואויר רה"ר שהפס מבדיל ביניהם. [↑](#footnote-ref-10)
10. והיינו דאף דפרצתו לרה"ר היא דרך ב' המבואות דכל אחד מהם אינו פרוץ ביותר מי', מ"מ חשיב דהוא עצמו פרוץ לרה"ר ביותר מי', ואף דנימא דמהני הפס לחלק את המבוי לכל ארכו לב' מבואות, מ"מ ב' המבואות הפנימיים פרוצים יחד לרה"ר ביותר מי', - ול"ד להיכא דפתח המבוי אינו יותר מי' ואח"כ מתרחב המבוי ליותר מי', דודאי דהוא ניתר בראשו בלחי ובקורה, דהתם חשיב דגם המבוי שבפנים אינו פרוץ לרה"ר ביותר מי', כיון דפרצתו לרה"ר היא דרך ראשו שאינו יותר מי', אך הכא דגם בראש המבוי הויא הפתח יותר מי', הרי דהגם דכלפי ראש המבוי שהוא מחולק ע"י הפס, ליכא פרצה יותר מי', מ"מ כלפי המבוי הפנימי שאינו מחולק, איכא פרצה יותר מי'. [↑](#footnote-ref-11)
11. והך מילתא דכל דאיכא כותל מפסיק בין העומד לאויר לא אמרינן אתי אוירא, הוא מבו' כן בדברי החזו"א בסימן ריש סק"ט, ובסימן ע"ב ריש סק"ב, ובסימן ע"ד סקי"ב במוסגר, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-12)
12. ומה"ט נראה דלחי הנראה מבחוץ ושוה מבפנים אינו בטל ע"י האויר שבצידו בחוץ, אף דאין כותל המפסיק בין הלחי עצמו לבין האויר, והיינו משום דאיכא כותל המפסיק בין תוך המבוי שבאנו להתירו ע"י לחי זה לבין אויר זה, ול"מ אויר זה לחבר את המבוי לרה"ר, וע"כ אינו מבטל את כח הלחי להבדיל בין המבוי לרה"ר, - והנה אמנם למש"כ החזו"א בסימן ס"ט סקי"א בלא"ה לא איכפת לן כלל בלחי בהא דאתי אוירא, כיון דמהני נראה מבחוץ אף דאינו סותם כלל, עיי"ש, אך לכאו' ד"ז תליא בפלוגתת הראשונים, ודעת כמה מקמאי דהא דל"מ לחי המופלג ג"ט מן הכותל הוא משום דאתי אוירא, והרי דאף לחי ל"מ היכא דאתי אוירא, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-13)
13. והעירו דלפ"ז נמצא, דכל הא דמהני פס ד' אמות לארכו של מבוי, הוא רק כשנותנו סמוך לפתח המבוי, דהאויר דרה"ר אינו מועיל לבטל לכח הפס, אך אם נותנו באמצע המבוי, ויש ממנו ולחוץ ד' אמות, לא יועיל הפס לחלק את המבוי לב' מבואות, משום דאמרינן אתי אוירא מכח האויר שבין הפס לפתח המבוי והאויר שבין הפס לכותל האמצעי. [↑](#footnote-ref-14)
14. אך יש להעיר בזה, דהנה הרשב"א שם לא הק' דנימא אתי אוירא על הפס ד' שנשתייר ומכח זה לא תועיל הקורה כיון דאינה מונחת על כותלי מבוי, אלא הק' דמכח זה לא תועיל הקורה להתיר, דאין הקורה מתרת ב' פתחים דאתי אוירא וכו', ודבריו צ"ב, ואכמ"ל, ולכאו' מבו' מזה, דל"מ כלל הא דאתי אוירא לבטל תורת כותל מבוי מן הפס, והעירו די"ל דהוא משום דהוי זה סוף מבוי, ולגבי תורת כותל מבוי כבר כתב הרשב"א לעיל מינה דלא אמרינן אתי אוירא בסוף מבוי, וגם י"ל דהוא משום דס"ל להרשב"א דל"מ הא דאתי אוירא לבטל את העומד במקומו, (וכמש"נ בסימן מ"ז), ולפ"ז הדק"ל, דמאי קשיא לי' להרשב"א דנימא בזה אתי אוירא, הרי כותל מבוי אינו בטל ע"י אתי אוירא, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-15)
15. והיינו דכל הא דכותל מבוי אינו בטל ע"י אתי אוירא, הוא רק כלפי המקום שהוא משמש לו ככותל מבוי, אך אם משכחת גונא דכותל מבוי דהוא משמש כמחיצה למקום אחר, שפיר נימא על תורת מחיצה זו אתי אוירא. [↑](#footnote-ref-16)
16. ועד"ז הוא גם למש"כ הרשב"א בטעמא בתרא, דהא דאין הפס בטל מכח הא דאתי אוירא, הוא משום דאויר שאחורי הפס אויר של מבוי אחר הוא ואין אויר של מבוי אחר חשוב לגבי דידי' לבטל יתי', דכ"ז הוא משום דגם המבוי הפנימי חלוק לב' מבואות, וע"כ א"א לצרף את ב' האוירים לבטל את כח הפס, כיון דכל אויר הוא במבוי אחר, אך אם ל"ה המבוי הפנימי חלוק לב' מבואות, שפיר היו מועילין ב' האוירים לבטל את כח הפס להבדיל את המבוי הפנימי. [↑](#footnote-ref-17)
17. אך צ"ע בזה ממש"כ האו"ז בסימן קי"ז בשם הרשב"ם דכל שעושה פס ד' אמות צריך לכל מבוי ומבוי בתים וחצירות, אף שהביא לעיל מינה לפירש"י בטעם הא דמהני פס ד' אמות, - ושמא י"ל דס"ל דכל מבוי עקום חשיב כב' מבואות, וצריך בתים וחצירות בכל אחד, וכמש"כ המאירי לעיל ח' ב' בדין מבוי העשוי כנדל די"א דצריך בתים וחצירות בכל אחד מן המבואות, וע"כ כיון דמהני הפס לחלק את המבוי כנגדו לב' מבואות, הו"ל כמבוי עקום, ובעינן שיהא בתים וחצירות בכל אחד מן המבואות, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-18)
18. והרשב"א והריטב"א לקמן בסוגיין הק' כן בדינא דמבוי שנפרץ בראשו, וכתב הרשב"א שם דבב' פתחים שוים אמרינן שבקי וכו', ותירצו דסוף מבוי שאני, א"נ דלא שביק פתח ישן וכו', והכא ליכא להני תרי טעמי, והגאו"י תמה עד"ז ע"ד הרשב"א בעבוה"ק שכתב דמבוי שיש לו ב' פתחים ניתר אחד בעומ"ר והשני בלחי וקורה, עיי"ש.

    ואמנם לפי המבו' בד' הריטב"א לקמן בסוגיין דאף בגונא דשבקי וכו', מ"מ אם עושה תיקון גם לפתח השני שפיר דמי, הרי דה"נ הכא דנותן קורה על ב' הפתחים שפיר מהני, אך במק"א נת' בדעת רש"י ועוד מרבוותא דפליגי ע"ד הריטב"א בזה, ולדעתם תיקשי כן. [↑](#footnote-ref-19)
19. ועד"ז יש לפרש למש"כ התוס' בסוגיין בד"ה ועושה פס דאם הי' הפס ג' נידון משום לחי, ל"ה בטל התיקון ע"י הא דשבקי וכו', וי"ל דהוא משום דאם הי' הפס נידון משום לחי, נמצא דהו"ל כלחי אחד המתיר את הפתח, דכ"ה דכשנותן לחי בצד המבוי ה"ז מועיל להתיר, ה"נ כשנותן לחי באמצע המבוי ה"ז מועיל להתיר, וע"כ ל"ה איכפת לן כלל דשבקי. [↑](#footnote-ref-20)
20. אך צ"ע בזה ממה שאמרו לעיל בע"א דקטנה בי' וגדולה בי"א, והרי דכל שאין הפרצה עצמה יותר מי' היא ניתרת ע"י הפסין שבצידה, ואף אי נימא דל"ד הוא והמכוון הוא דהיא מעט פחות מי', אכתי תיקשי לפ"מ דמוקמינן לה התם כר' יוסי דבעי לחי ג"ט, והרי דמהני לחי ג"ט אף שאינו בתוך י' אמות דהפתח, - אמנם העירו דיש מקום לחלק בזה בין לחי לגיפופין, דדוקא בלחי בעינן שיהא בתוך הפתח, אך בגיפופין ל"ב שיהיו בתוך הפתח, וזה תליא בביאור יסוד דינא דגיפופין, ואכמ"ל.

    עוד צ"ע דמ"ט גרע מנראה מבחוץ דאינו כלל בתוך חלל הפתח ואפ"ה הוא נידון משום לחי, ואף כשהפתח הוא י' אמות, כמבו' בסוגיית הגמ' לעיל ט' ב' דפריך דלימא לבוד מרוח אחת ולישתרי, ועי' בגאו"י מש"כ בזה. [↑](#footnote-ref-21)