מראי_מקומות_שיט3
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב יהושע ננקינסקי

**סימן שיט-ב(2)**

★הנידון של התרה"ד גבי חתיכות דגים צ"ע באיזו תערובת מיירי. דזה פשוט דאם כל אחד במרחק גדול מחברו ודאי שרי.

ובדבריו מבואר דמיירי **במופרדים** רק רוצה להתיר מפני שחסר בתערובת. ובזה מסקנתו היתה לאיסור.

ומדברי הביאה"ל דאיירי בתערובת של דבר המונח על גבי ד"א וכגון בגד ע"ג בגד, ובודאי מיירי בנוגע אחד בשני, ובכ"ז הביאה"ל מקשר את זה לנידון התרה"ד, מוכח דגם בנוגעים אחד בשני עדיין חשיב מופרדים ורצה התרה"ד להתיר.

★כל הנידון של התרה"ד לא במונחים בסדר, דאם הדגים יהיו מונחים במגש אחד בסדר, אפי' כמה סוגים, ודאי שאין כאן תערובת, ושרי. וכן מוכח בדבריו וז"ל "אבל בכה"ג אע"ג **דאין כל מין מסודר** בפנ"ע מ"מ לא מיקרי מעורב" וכו'.

הרי דרק בכה"ג הסתפק ובזה אסר, אבל אם הדברים מונחים בסדר ודאי שרי, וכן הוא במ"ב ס"ק יד.

★נידון התרה"ד: זה פשוט דמיירי דיש איזו עדיפות לאחד על השני, רק לא ברמה שתגדיר בתור שני מינים, דאם הכל אותו דבר גם **אותו גדול** לא היה אוסר, ע"כ דמיירי דיש איזה שהוא חילוק רק לא ברמה שתגדיר את זה בתור שני מינים, ובזה היה הנידון. והרמ"א הביא דוגמא לדבר גדולות וקטנות, דהיינו מאכל אחד באותו טעם ויש איזה שהוא הבדל בין אחד לשני כגון גדול וקטן.

★ובסוף דבריו צע"ג במה היה הנידון שחיפש ראיה במוציא משני המינים, כגון שני סוגי דגים ומוציא את הגדולים מתוך הקטנים משניהם. הרי עד כמה גדול וקטן מוגדר מין אחד, ובמין אחד אין ברירה כמסקנתו, א"כ גם בשני מינים מה ברר הרי בסה"כ נשאר משניהם באותה תערובת, וא"כ בסה"כ **חילק התערובת** ומה הסתפק. [וזה ברור שאחד יחלוק סלט מעורב חציו לעכשיו וחציו לאחר זמן לא מתחיל כאן נידון ברירה].

ואולי מיירי במוציא כל אחד בפנ"ע וא"כ מתחילה שהוציא גדול אחד כלפי אותה חתיכה יש כאן ברירה למרות שמיד הוסיף לה עוד מהמין השני, [דהיינו בזמן שעודו בידו הפריד אחד מהמין השני], ובזה חיפש ראיה להתיר, ומסקנתו להתיר כה"ג.

★לתה"ד דבמין אחד אין ברירה, שפיר דהוי "עלים המעופשים" בורר רק דרבנן היות ונאכלים ע"י הדחק, א"כ כלפי הדאוריתא הכל מין אחד [ע"י זה שנאכל בדוחק], ומדרבנן נאסר מדין פסולת [היות ולא נאכל לכתחילה רק ע"י דחק].

אבל לט"ז דגם **במין אחד יש בורר** איך יתרץ את "הרב המגיד" הנ"ל דנאסר רק מדרבנן הרי לא גרע מבורר במין אחד וצ"ע.

★יש להסתפק שני דברים המעורבים ומוציא אחד לאח"ז, אבל לא מוציא דבר מסוים, דאז ודאי דיש כאן ברירה.

אלא מוציא דבר אחד מן הבא בידו [לא כנידון הפמ"ג שממיין דברים דע"ז הביאה"ל חולק דנחשב ברור דיש כאן הפרדה, וזהו ברירה **עצם ההפרדה** למרות שאין כאן הגדרת אוכל ופסולת, והפמ"ג ס"ל דבעי אוכל ופסולת, וכל נידון דידן אולי **חסר בשם הפרדה** דהרי מוציא אחד סתמי, למרות שבסה"כ נוצר כאן הפרדה אין פעולתו פעולת ברירה.

ובט"ז סק"ב דפליג על התרה"ד ואסר ברירה במין אחד כתב "ולא יברור אפי' במין אחד ואפי' גדולות מתוך קטנות, רק מה שהוא רוצה לאכול עתה [וזה מדין אוכל מתוך פסולת דשרי].

**או שיקח סתם מן הבא בידו** להניח לסעודה אחרת **לא** **דרך ברירה**. ע"כ.

וזה פשוט דלא מיירי בלוקח סתם ולא נוצר כאן תוצאה של ברירה, דזה פשוט דמותר לחלוק סלט לחצי, וחצי ישאיר לסעודה אחרת.

ולכאורה כוונתו דנוצרה כאן הפרדה של גדול מקטן [ולשיטתו גם זה אסור] רק עשה את זה **דרך מקרית לא דרך ברירה** ולכאורה כעין נידון דידן ושרי.

ואולי י"ל דכ"ז במין אחד, דלתרה"ד אין כאן איסור בורר כלל דחשיב חד ובכ"ז הט"ז אסר דיש כאן איזה מחלק, ובזה סגי לחושבו לשני דברים, בזה לחוד מהני ברירה דרך מיקרית ולא בתערובת גמורה.

כעין דברי ר' דוד עראמה [המובא בביאה"ל] שבשני מיני אוכלים מותר לברור לאלתר גם מה שאינו חפץ למרות שנידון כפסולת, ובכ"ז שרי, עי"ש, וכנ"ל, דאוכל מאוכל עדיף משאר פסולת ואוכל.

★בענין שני מיני אוכלים ורוצה לאכול אם שניהם מותר דאין כאן אוכל ופסולת.

ודנו האחרונים מי שמפריד שני מיני אוכלים, ורצונו לאכול **את שניהם רק בזה אחר זה,** כגון בורר מרק מן האטריות, ורוצה לאכול את המרק לחוד ואח"כ האטריות לחוד.

וזה פשוט שאם היה רוצה את האיטריות לחוד היה מותר לו לברור אפי' מתוך פסולת דזה שיעור לאלתר כגון באותה סעודה.

וא"כ בסברא שרי דמה מפריע מה שאוכלכ את המרק קודם.

ויש דס"ל דזה גופא שמעונין באכילת המרק ללא האיטריות זה סיבה לחשוב את האטריות כפסולת כלפיו.