11. במעשה דאנשי טבריה
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב מאיר קאופמן / שהיה חזרה הטמנה מרחצאות בישול / שיעורים

פ' קרח

**סימן י"א**

**בסוגיא דאנשי טבריה**

**א] שיטות הראשונים בביאור סוגין**

**ב] בביאור שיטת רש"י במעשה דאנשי טבריה**

**ג] בביאור דברי רש"י שתערובת מים במים הוי הטמנה ובדין הטמנה במים**

**ד] בביאור שיטת התוס' בהא דאין לבאר המשנה מצד בישול ובגדר האיסור דהטמנה האם זה המעשה הטמנה או המצב**

**ה] בביאור האיסור דאנשי טבריה לרב יוסף והאם זה להלכה**

**שיטות הראשונים בביאור סוגין**

א] מבואר במשנה דמותר לבשל בחמה ולענין תולדות חמה נחלקו ר"י ורבנן האם גוזרים אטו תולדות האור ובהמשך המשנה מבואר שאסור להטמין בחול ואבק דרכים והגמ' מביאה מעשה שעשו אנשי טבריה והביאו סילון של צונן לתוך אמה של חמין ואמרו להם חכמים אם בשבת כחמין שהוחמו בשבת ואסורין ברחיצה ובשתיה ואם ביו"ט כחמין שהוחמו ביו"ט ואסורים ברחיצה ומותרין בשתיה ובגמ' מבואר דנחלקו רבה ורב יוסף בטעם האיסור דהטמנת ביצה בחול ואבק דרכים דרב יוסף ביאר שזה מצד שמא יזיז עפר ממקומו ורבה אומר מצד שמא יטמין ברמץ ובפשוטו למדו הראשונים דלר' יוסף אין כאן איסור מצד הטמנה ובטעם הדבר יש שביארו כי כל דבר שהתחמם בחמה לא דומה לרמץ [וברשב"א כתב שזה סברא אפילו לרבנן ובזה ישב את הרי"ף שהביא דבר זה דיש בזה נפק"מ להלכה אמנם בחידושי הר"ן כתב שזה רק סברא לר' יוסי שכמו שלא גוזר בבישול ה"ה בהטמנה אמנם הרשב"א סתר את עצמו בד"ה אמר עולא וצ"ע] ויש שכתבו כיון שזה לא חום עצמי ובתוס' ביארו שכיון שמדובר בשבת בדבר לא מבושל אין החשש שמא יטמין ברמץ שוודאי לא יעבור על איסור בישול והא דאין כאן איסור הטמנה בדבר שאין מוסיף הבל שבת [תוס' כתבו אותו טעם אמנם בתוס"ר מבואר שכונתם רק לשאול על הסברא שהתירו בשבת כיון שיש בזה בישול ולא שהוקשה להם שכאן זה יאסר] ובריטב"א ובר"ן כתבו מצד שאין איסור להטמין את הצונן [ובריטב"א כתב שזה מצד שאדם לא יבוא לבשל וצ"ע שא"כ במבושל זה יהיה אסור ולכאורא הראשונים פה זה דלא כרבינו יונה שאולודי חומא אסור אמנם יתכן שדעתו כר' זירא שמותר]

ובדעת רבה בפשוטו נקטו רוב הראשונים שטעם האיסור מצד הדין הטמנה הרגיל בדבר המוסיף הבל אמנם בלשון רש"י מבואר שכאן האיסור מצד איסור בישול דבזה ר' יוסי מודה שגוזרים אטו תולדות האור וכן משמע בתוס' שדנו למה בסודרין לא גזרו ובפרט מה שדנו שנגזור סודרין אטו סודרין אמנם בתוס"ר כתב מפורש שלרבה אסור מערב שבת וזם וודאי שזה מצד הטמנה וצ"ע ולדעת רש"י צ"ל שדמיון הגמ' לאנשי טבריה אפילו ששם זה הטמנה ממש כמבואר בר"ח שזה רק דמיון שגוזרים אטו רמץ וממילא שם זה אסור מצד הטמנה וכאן מצד בישול וצ"ע

ובביאור הסיפא דמתניתין במעשה דאנשי טבריה מבואר בגמ' דלר' יוסף זה הולך על הרישא דהינו שרבנן הוכיחו מזה שאסור לבשל בחמי טבריה ורבה מבאר שזה הולך על הסיפא דהינו דזה ראיה שיש איסור הטמנה בדבר שנתחמם בתולדות חמה ור"ח אומר ממעשה שעשו אנשי טבריה ואסרו להו בטלה הטמנה בדבר המוסיף הבל דהינו שס"ל שטעם האיסור במתניתין זה מצד דין הטמנה וכרבה וכן ס"ל שזה אסור אפילו בערב שבת ועולא ס"ל שהלכה כאנשי טבריה ונאמרו בדעתו שני מהלכים בראשונים או שס"ל כר' יוסף שאין כאן איסור מצד הטמנה אלא מצד בישול וממילא פסק כר"י שאין בזה בישול או שכה"ג שלא עושה מעשה בשבת מותר אפילו לרבנן [אמנם עיין לקמן דמשמעות הדברים שזהר ק סברא בתולדות חמה] ויש שכתבו שטעם המשנה מצד הטמנה רק שס"ל שהלכה כאנשי טבריה שבתוך מים זה לא הטמנה או מצד שזה ערב שבת או מצד שזה מים במים או מצד שזה ממילא עיין בדבריהם עכת"ד הסוגיא

**בביאור שיטת רש"י במעשה דאנשי טבריה**

ב]והנה בעיקר המציאות דאנשי טבריה כתבו הראשונים דשיטת רש"י דמדובר שהיה עוקא דחמי טבריה והמים היו נופלים לתוכו והסיבה לכך מבואר בבעל המאור [י"ח. מדפי הרי"ף] דזה היה לקרר המים וע"ש במלחמות שהקשה א"כ למה שיאסר הרי אין המטרה לחמם אלא לקרר המים אמנם עיין שיטה לר"ן קמ"ו דאפילו דביאר המציאות כרש"י אבל ביאר שהמטרה היתה לחמם המים [ועיין מרדכי ע"ט: טור ד' מהראבי"ה שגם ס"ל שעירוב מים זה הטמנה] והנה רש"י במשנה כתב שהמים הגיעו בשבת ועיין פנ"י וראשי יוסף שהקשו הרי הגמ' אומרת שבטלה הטמנה גם מערב שבת א"כ בהכרח שהמים הגיעו מערב שבת ותירצו שבאמת כל מה שרש"י כתב זה על הצד שאסור מצד בישול אבל אם אסור מצד הטמנה מדובר שזה הגיע מערב שבת

אמנם עיין טור סימן שכ"ו שכתב שמים שהגיעו מערב שבת ג"כ נאסרו וכתב הב"י שכל זה שייך לשיטת תוס' שהסילון לא התערב אבל לשיטת רש"י שהמים התערבו כל זה דוקא אם התערב בשבת אבל אם התערב בערב שבת זה מותר והטעם פשוטו שבעירוב לא שיך לומר שההטמנה במה שאחרי זה יש כאן תערובת מים דהרי זה דבר אחד אלא כל ההטמנה זה במעשה התערבות המים ואם זה נעשה בערב שבת וודאי שאין לאסור וצ"ע סברת הפנ"י והראשי יוסף [ועיין תוס"ר דביאר כרש"י במתניתין אמנם בגמ' ל"ט: ביאר שהמקור שאסור מערב שבת כי המים הגיעו מערב שבת וצ"ל ששם כונתו לביאור תוס' שלא הובא בדבריו וצ"ע] אלא שא"כ הדרא קושיא לדוכתא מה הגמ' אומרת בטלה הטמנה אפילו בערב שבת הרי כאן זה נעשה בשבת אמנם כמדומה שרש"י עצמו ישב דבר זה דעיין בד"ה בטלה הטמנה וז"ל נאסרה הטמנה בדבר המוסיף הבל **דהא מבעוד יום נתנו שם הסילון** ומפני שהצוננין מתחממים בכך ואע"ג דממילא אסור עכ"ל דהינו שכיון דהמעשה נעשה בערב שבת אפילו שמציאות ההטמנה נעשית בשבת אבל המעשה היה בערב שבת וזה עיקר כוונת הגמ' להוכיח דהינו שס"ל לרש"י שאין שום סברא לחלק בין אם מציאות ההטמנה נעשה בשבת או שנעשה בערב שבת אלא כל נידון הגמ' מתי נעשה המעשה מצד האדם וכיון שהמעשה מצד האדם נעשה בערב שבת הרי זה כהטמנה בערב שבת

אמנם עיין רשב"א שכתב שאין לומר שהמים היו נגרים בשבת דא"כ איך ר"ח למד מכאן לאסור גם הטמנה בערב שבת ובפשוטו מוכח דס"ל שגם עד כמה שהאדם לא עשה המעשה בשבת בכל אופן יש הבדל מתי הדבר נעשה מוטמן דהינו שמצד הגזירה שמא יטמין ברמץ רגע ההטמנה יש בו אז יותר חשש של חיתוי ולכן יתכן שעיקר הגזירה מצד אז וגם אם עכשיו אין מעשה מצד האדם בכל אופן יש כאן יותר מקום לגזור [או יתכן שכל שהמצב נעשה בשבת זה יותר סיבה לאיסור וכמו שס"ל לחזו"א לענין חזרה שהאיסור המצב אמנם כל שזה התחיל בשבת אמנם מבואר ברשב"א בד"ה אמר עולא דסברת עולא מצד שהטמנה בתולדות חמה בערב שבת זה קיל הרי מבואר שמה שעושה מעשה מערב שבת זה סיבה להקל יותר ורק שר"ח הוכיח שגם כשהמים מגיעים בערב שבת זה סיבה לאיסור ובזה יש יותר סברא להיתר] ובדעת רש"י יש מקום לומר או דס"ל דבהטמנה כל האיסור זה מעשה ההטמנה מצד האדם וממילא אין כאן איסור אלא מצד עשית האדם וכאן הרי עשיית האדם היתה מערב שבת עוד יתכן דרש"י ס"ל שזה עצמו יסוד הנידון בסוגיא האם האיסור הוא מעשה ההטמנה או המצב והצד שגם בערב שבת כי המצב אסור והצד שרק בשבת א"כ גדר הדבר שהמעשה נאסר וא"כ כאן שזה ממלא לא שיך לאסור מצד מעשה רק מצד המצב ויתכן שזה הדגשה ברש"י שזה ממילא ועיין

עוד הקשו התוס' על רש"י שכיון שהמים הגיעו בשבת א"כ איך הוכיחו מכאן שיש איסור הטמנה הרי אולי זה אסור מצד שזה מתבשל בשבת כמו לפי רב יוסף דהינו שהרי זה פשיטא דמה שהגיע קודם שבת זה מותר וכנ"ל מהב"י וכל הנידון לאסור בהגיעו בשבת וכה"ג אפשר לאסור מצד שזה נתבשל בשבת וכמו לרב יוסף ולכאורא היה אפשר לומר דעד כמה שהביאור במשנה מצד הטמנה יתכן שאין כאן מקום לאסור מצד בישול כיון שלא עשה שום מעשה בשבת ורק עד כמה שהביאור במשנה מצד בישול א"כ יש מקור לאסור מצד זה ונתחדש כאן גזירה חדשה כמו שביאר הגר"ז שכיון שנעשה מלאכה ממילא זה דומה לפירות הנושרים וכמו שכתבו התוס' בתחילת דבריהם אמנם יתכן שאם אין זה הביאור במשנה א"כ אין כזה גזירה וא"ש מקורו של ר"ח והרי עולא ס"ל שאין לאסור מצד גזירה זו וביארו בראשונים שזה אפילו אם ס"ל כרבנן ומטעם הנ"ל אמנם בפשוטו מדברי תוס' מבואר שגזירה זו וודאי קימת ורק הנידון האם על זה מדובר במשנה ועיין בזה לקמן

**בביאור דברי רש"י שתערובת מים במים הוי הטמנה ובדין הטמנה במים**

ג]והנה בדברי רש"י מבואר חידוש דתערובת מים במים הוי הטמנה והראשונים חלקו על זה דאין זה מעשה הטמנה וכן פסק המג"א סימן שכ"ו והנה עיין שיטה לר"ן קמ"ו דהקשה א"כ איך מותר לתת דג במים חמים בשבת הרי יש כאן איסור הטמנה וכן קשה מהא דמבואר בגמ' דמותר לתת מים צוננים לתוך מים חמים בשבת והיה מקום לומר ששם ההיתר מצד שזה דבר שאינו מוסיף הבל ושמותר להטמין בזה את הצונן אמנם הרי שיטת רש"י שכל ההיתר כשאין מטרתו לחמם וא"כ צריך שיאסר מצד דבר שאינו מוסיף הבל

ולכאורא היה מקום לומר שכל סברת רש"י רק לאסור מצד הטמנה בדבר המוסיף הבל ששם גדר ההטמנה שזה מחמם הקדירה אבל בדבר שאין מוסיף הבל ששם גדר הדין מעשה שמירת החום בזה וודאי כיון שלא יהיה כאן מציאות שמירת החום כי זה יהיה דבר אחד לכן אין מקום לאסור ולפ"ז כל קדירה שהוסרה מהאש דדעת הב"י שזה אינו מוסיף הבל אין מקום לאסור לרש"י אמנם הר"ן כתב שלרש"י אסור לתת מים מבושלים לתוך קדירת חמין בשבת ובפשוטו זה קדירה שהורידו מהאש דאל"כ יש כאן איסור נתינה בתחילה ומבואר או שכה"ג חשיב מוסיף הבל ודלא כב"י או שגם זה הוא בכלל האיסור לרש"י ודלא כנ"ל

והנה בפשוטו בלשונות הראשונים משמע שכל סברתם לחלוק על רש"י דמתי שזה מתערב חשיב כדבר אחד ואין כאן הטמנה אמנם עיין חזו"א שכתב שגם הטמנת כלי אם אוכל בתוך מים או אוכל לא רואים את זה כהטמנה אלא כקדירה אחת שמוסיפה הבל לעצמה ובזה ישב הקושיא איך מותר לתת כד שמן בתוך מים חמים אפילו אם הטמנה במקצת שמה הטמנה אמנם כבר כתבנו שאין זה במשמעות הראשונים וביותר דהרשב"א והר"ן הביא להלכה שאסרו לקחת כד מים ולתתו באמבטי של חמי טבריה אלא שזה קשה מהגמ' מ: וצ"ל כמו שכתב הגר"ז במהדורא בתרא דבכלי שני לא שיך הטמנה ובכלי ראשון שהגמ' דנה שלא יהי הטמנה כי בדבר שאין בו בישול לא שיך לגזור איסור הטמנה כי זה חוכא ואיטלולא ע"ש

עוד יתכן דבמעשה דרבי לא היה מעשה הטמנה ורק היה מונח על המים וכה"ג משמע ברשב"א שזה גם לא הטמנה במקצת ולפ"ז אין לנו שום מקור להתיר הטמנה במים אמנם בכלי שני יש אחרונים שדנו מסברא שאין בזה הטמנה עיין סימן רנ"ח בשער הציון שהביא כן מהא"ר וכן הוא בגר"ז סימן שי"ח אמנם צ"ע אם לדעת רבינו יונה שיש איסור אלודי חומא שיך לומר כך

**בביאור שיטת התוס' בהא דאין לבאר המשנה מצד בישול ובגדר האיסור דהטמנה האם זה המעשה הטמנה או המצב**

ד]והנה עיין תוס' ובר"ן ורמב"ן ועוד ראשונים שכתבו שהמציאות היתה שהיה סילון שעבר תוך המים והמטרה היתה שהמים שבו יתחממו וכה"ג יש כאן מעשה הטמנה והנה התוס' הקשו על רש"י מה הראיה שזה אסור מצד הטמנה הרי אולי זה אסור מצד שזה נתבשל בשבת וכמו לרב יוסף ומבואר שלשיטתם א"ש ובפשוטו כוונתם דמדובר בסילון שלאחר שנתמלא מים היו סוגרים אותו וממילא המים הגיעו קודם שבת ויתכן שגם נתבשלו קודם שבת ולכן אין לאסור אלא מצד הטמנה ולא מצד שזה נתבשל בשבת ועיין פנ"י וראשי יוסף דהקשו הרי כתב הרמב"ן דאם זה נתבשל בערב שבת ונתחמם אפילו שיש איסור הטמנה אבל כיון שזה עומד בחמימותו אין בזה מעשה שבת א"כ כאן עד כמה שזה כבר יד סולדת ולכן אין כאן בישול א"כ גם מצד איסור הטמנה אין כאן סיבה לאסור ואם זה עדין לא התבשל מערב שבת א"כ זה צריך להיאסר מצד שזה מתבשל בשבת ועיין גר"ז במהדורא בתרא ד"ה והנה שכתב שמדובר שזה התבשל מערב שבת כמאכל בן דורסאי אבל זה עדין לא היה ראוי לרחיצה ושתיה והיה כאן תיקון מסוים וכה"ג אין לאסור מצד בישול כמו כל קדירה חיתא ורק מצד הטמנה ומה שלדעת רש"י זה אסור הוא מצד שכיון שזה הגיע לאש בשבת כה"ג זה אסור מצד גזירה כמו פירות הנושרים

ובאמת עיין בחידושי הר"ן כאן שהקשה למה אסור מצד בישול הרי קדירא חיתא מבואר לעיל שמותר וכתב שכאן שזה הגיע בשבת לאש גרע דהינו שאם זה הגיע בערב שבת אין לאסור כי זה קדירא חיתא ורק אם הגיע בשבת זה סיבה לאסור ולפ"ז א"ש שכאן מדובר שזה הגיע קודם שבת אלא שזה היה קדירא חייתא ולכן כה"ג אין לאסור אלא מצד הטמנה אמנם זהו קצת דוחק דמדובר בדיוק במצב של קדירא חיתא אמנם יש מקום לומר דכאן הוי כגרופה וקטומה כיון שאין כאן חשש חיתוי דאין איפה לחתות וכמו קש וגבבא וממילא אין לאסור מצד גזירת שהיה הרגילה ומצד הגזירה החדשה שנתחדש בסוגין בנתבשל בשבת זה רק במים שהגיעו למקום הבישול בשבת ובהכרח שטעם האיסור מצד הטמנה

והנה מדברי הפנ"י והראשי יוסף והגר"ז מבואר דנקטו כדבר פשוט שאם הטמין בערב שבת וזה חימם הקדירה ובערב שבת זה כבר היה חם חשיב שההטמנה בשבת רק העמידה את החום ואין כאן איסור דמעשה שבת אמנם עיין בית מאיר סימן שכ"ו דכתב מפורש דבסוגין מדובר שזה כבר נתחמם בערב שבת ובכל אופן זה אסור מצד הטמנה ובפשוטו כדבריו מפורש בתוס"ר ל"ט: ד"ה מעשה וכן מפורש בתו"י ל"ח: בשם המהר"ם על תוד"ה והא וצ"ע קושית האחרונים ואלי פליגי על יסוד הרמב"ן וס"ל שהעמדת החום הוא גם נאסר מצד מעשה שבת

והנה בעיקר דין הטמנה שאסור בדבר המוסיף הבל בערב שבת יש לדון האם האיסור הוא מעשה ההטמנה או שהאיסור הוא המצב ונפק"מ האם יש בזה ההיתר דאמירה לעכו"ם וכן נפק"מ בעשה כבר באיסור האם יתקן בזה שיפתח ההטמנה דאם האיסור הוא המעשה א"כ כבר על האיסור משא"כ אם האיסור הוא המצב שזה מוטמן א"כ וודאי צריך לפתוח ההטמנה והנה בפשוטו בדבר שאינו מוסיף הבל שזה גזירה שמא ירתיח וודאי שהאיסור הוא מעשה ההטמנה משא"כ בדבר המוסיף הבל שזה אסור גזירה שמא יחתה בגחלים וודאי מסתבר שהאיסור המצב שזה מוטמן אמנם יתכן שכל זה בגחלים עצמם אבל בכל מה שאסור גזירא אטו גחלים בזה הגדר שחז"ל אסרו את מעשה ההטמנה ולא את המצב ויתכן דבאמת אגב זה העמידו את כל התקנה בכזו צורה שכמו בכל דבר המוסיף הבל אסרו את מעשה ההטמנה ה"ה ברמץ עצמו אסרו את מעשה ההטמנה ועיין ריטב"א מ"ח. וכן הוא בשלטי גבורים בשמו שאם עשה ההטמנה בתור מטרת הבישול אפילו שעכשיו זה כבר מבושל בכל אופן חשיב שהיה ולא הטמנה [ועיקר הסברא מבוארת גם ברא"ש שם] ולכאורא זה מצד שהאיסור זה מעשה ההטמנה ולא המצב ועיין [אמנם עיין מ"ב רנ"ז סק"ו שכתב שגם אם הטמין בערב שבת בבוקר מ"מ עביד איסורא כשמשהה את זה משחשיכה ומשמעות לשונו שזה אסור מצד השהיה שבלילה]

והנה לכאורא כל דברי הפנ"י שייך עד כמה שהאיסור הוא המצב א"כ כאן כשמגיע שבת שאז הוא מצב האיסור זה כבר חם אבל אם האיסור הוא מעשה ההטמנה א"כ כאן שמראש עשה את מעשה ההטמנה בתור שזה ישאר בשבת א"כ כל החימום חשיב שהוא באיסור וא"ש הבית מאיר שאוסר ועיין מנחת שלמה שזה וודאי שאם יוריד ההטמנה קודם שבת ויחזור ויטמין זה יהיה מותר

והנה מבואר מדברי הבית מאיר שגם מה שהגיע בשבת נאסר ורק כתב שאפילו מה שהגיע מערב שבת זה אסור ועיין בה"ל שכתב שזהו חידוש שהרי זה רק גרם בעלמא ולא חשיב מעשה דידיה מה שזה מגיע וא"כ מנ"ל שכזה דבר יש כאן איסור הטמנה ומפורש מדברי הבה"ל שהאיסור הוא מעשה ההטמנה ולכן דן שכאן שלא היה מעשה אין סיבה לאסור והנה לנ"ל הרי מדברי הבית מאיר מבואר שהאיסור הוא המעשה ובכל אופן נקט שכה"ג זה אסור וצ"ע הרי אין כאן מעשה אמנם יתכן שלגבי הטמנה גם גרם מעשה הטמנה זה סיבה לאסור אבל ודאי שיש דין מעשה ולא שהמצב הוא האוסר [ועיין בזה לקמן שיתכן שכונת הבית מאיר כי זה התבשל בשבת ולא מצד הטמנה] ועיין רמב"ן במלחמות שכתב שיתכן שאין כאן איסור הטמנה לעולא כי זה ממילא ומבואר כנ"ל אמנם הרי קי"ל שזה אסור מצד הטמנה ובהכרח שגם ממילא אסור וכבית מאיר

והנה עיין מג"א רנ"ג סקל"ט שהביא מהאגודה שמעשה שהשפחה הטמינה חמין משחשיכה והתירו את הבשר כיון שראוי לאוכלו ללא זה ואסרו את החמין והנה טעם ההיתר דהוי רק מצטמק ויפה לו ומותר בנעשה על ידי עכו"ם אמנם צ"ע דלכאורא כיון שהיא עשתה דבר זה בבית הישראל לצורך הישראל א"כ זה איסור של הישראל וצריך להיות אסור מצטמק ויפה לו והרי מה שנתחמם זה כמו מצטמק ויפה לו ולכאורא משמע שזה איסור דעכו"ם כיון שהאיסור הוא המעשה וזה נעשה על ידי עכו"ם אמנם המ"ב העתיק המעשה שחיממה על האש ולא בתור הטמנה ע"ש

והנה מבואר בשו"ע סימן רנ"ג ס"א שבעבר ושהה אם זה רק בגדר מצטמק ויפה לו מותר אמנם לענין חזרה אסור ובפשוטו הטעם שכה"ג שעשה מעשה חמיר יותר ולכן בעכו"ם שעשה חזרה שלא היה מעשה על ידי מעשה על ידי ישראל מותר והנה לענין הטמנה נקטו האחרונים דדעת השו"ע שזה אסור גם בשוגג כמבואר במ"ב וצ"ע מה זה שונה משהיה הרי בשניהם אין כאן מעשה אמנם לנ"ל א"ש שבהטמנה שהאיסור הוא המעשה יש כאן החומרא כמו חזרה ולכן זה אסור [אמנם עיין א"ר שבאמת נקט שאין מקור להחמיר בהטמנה יותר משהיה וכל האיסור בסוגין זה רק בהיה במזיד כמבואר בהגהת מרדכי וכן משמע בב"י שהביא דבר זה ללא חולק]

והנה מבואר בגמ' דרבה אוסר להטמין בחול שמא יטמין ברמץ והקשו הראשונים למה זה רק איסור בשבת ולא בערב שבת וברא"ש כתב שבאמת זה אסור גם בערב שבת אמנם הראשונים דחו דבר דא"כ למה הגמ' לא אמרה נפק"מ האם מותר להטמין בערב שבת והנה תוס' הרי ביארו שטעם ר' יוסף שאין כאן איסור הטמנה כיון שבשבת אדם לא יעבור על איסור בישול ועיין מהרש"א ומהר"ם שנקטו שלפ"ז בערב שבת באמת אסור ולא קשה שהגמ' תגיד נפק"מ לערב שבת אמנם התוס"ר כתב שהגמ' יכלה לומר כך אפילו שכתב כתוס' [אמנם כתב שם עוד תירוץ ואולי רק שאל לפ"ז ודוחק] ועיין מהר"ם שהקשה א"כ איך הגמ' מביאה ראיה מהמשנה של אנשי טבריה לאיסור בישול הרי כאן זה בערב שבת ויש סיבה לאסור מצד הטמנה ובזה כו"ע מודו ויש מקום לומר דר' יוסף ס"ל שאין לאסור מצד הטמנה מטעם המבואר בראשונים לעולא עיין רמב"ן או מצד שזה ממילא או שזה תולדות חמה ואין איסור בערב שבת או כמבואר בריטב"א ושיטה לר"ן שזה מים במים ובגר"ז במהדורא בתרא בסופו ד"ה הלכך כתב שיתכן שלר' יוסף שמותר בשבת מותר גם בערב שבת דלא יתכן שיאסרו בערב שבת ויתירו בשבת ובריטב"א כתב שכיון שזה לא חום עצמי כה"ג לא אסרו רק בערב שבת ולא בשבת ולר' יוסף לכן לא אסרו כלל

אמנם ברמב"ן ורשב"א ובר"ן כתבו שכיון שבלילה זה מתקרר כה"ג לא שיך לאסור קודם שבת ורק ביום שיך לאסור וקשה הרי הגמ' אומרת שחול זה מוסיף הבל בחמימי ובשיטה לר"ן כתב שביצה שחמה מחמת החמה זה לא סיבה להחם את החול מאוד ובחידושי הר"ן משמע שמדובר שזה עדין לא התחמם בערב שבת ובפשוטו משמע שגם אם ייטמין בערב שבת על מנת להשאיר עד היום זה יהיה מותר ובפרט לר"ן שמדובר שהטמין קודם חשיכה כשכבר אין שמש שיכול עכשיו לבשלו א"כ בהכרח שכונתו לבוקר וצ"ע א"כ שיאסר מצד שאז זה מוסיף הבל ועיין מנחת יצחק ח"ד סימן מ"ב סקט"ז שכתב שמכאן מוכח כבה"ל הנ"ל שיש דין מעשה הטמנה וכיון שבזמן ההטמנה אין זה מוסיף הבל אין בזה איסור אמנם יתכן לדחות שזה רק סברא שזה לא דומה לרמץ ששם המוסיף הבל הוא בזמן ההטמנה משא"כ כאן שבזמן ההטמנה אין זה עדין מוסיף הבל

עוד יש לדון בזה דהנה הראשונים הוכיחו שאסור להטמין בדבר המוסיף הבל אפילו את הצונן ממעשה דאנשי טבריה וצ"ע הרי זה יהיה חם ואולי לכן זה אסור משא"כ בכל הטמנה של צונן באין מוסיף הבל אין זה מתחמם ועיין גר"ז במהדו"ב שכתב שלרמב"ן מדובר שזה לא נהיה יד סולדת אמנם לרשב"א מדובר שזה נהיה יד סולדת וא"כ צ"ע הראיה ובפשוטו משמע בראשונים שאין לאסור מצד סופו כיון שהאיסור הוא מעשה ההטמנה [ויתכן שלכן הגר"א רנ"ז ס"ו חיפס מקור אחר]וצ"ע

והנה בעיקר מה שהבה"ל הביא מהבית מאיר שגם אם זה מגיע ממילא אסור ודן לחלוק עליו הנה לדעת רש"י שסוגין איירי במים שמגיעים ומתערבים ובהכרח מדובר שזה התערב בשבת א"כ בהכרח מבואר שגם זה בכלל איסור הטמנה אמנם ע"ש שכתב לדייק מתוס' שכתבו מוטמנים מכל צד דהינו שאין זה ממשיך לצאת וכל הזמן מגיע חדשים ובהכרח שאז לא יהיה איסור אמנם למה שהבינו לעיל מהגר"ז והחידושי הר"ן א"ש שהרי תוס' באו לבא למה אין ראיה לאסור מצד בישול וא"כ לכן כתבו שזה לא מתחלף דא"כ הנידון על מה שהגיע בשבת ובזה הרי אין ראיה להטמנה דהרי אפשר לבאר שזה אסור מצד שזה מתבשל בשבת וז"ב

**בביאור האיסור דאנשי טבריה לרב יוסף והאם זה להלכה**

ה]והנה מבואר בגמ' שלר' יוסף סיבת האיסור במשנה מצד שהמים מתבשלים ואפילו שלא עשה מעשה בשבת ומבואר מכאן איסור שדבר שהגיע לאש בשבת ומתבשל בשבת הוא אסור בהנאה ועיין לקמן בטעם האיסור אמנם לדעת רבה שמתניתין מטעם הטמנה א"כ אין לנו מקור לאיסור זה ויתכן שאין כזה איסור אמנם מדברי כל רבותינו הראשונים מבואר שוודאי שאיסור זה קיים א. עיין תוס' שהקשו איך ר"ח הוכיח מהמשנה שיש איסור הטמנה אולי זה אסור מצד בישול ומבואר שגם לצד זה שהכונה במשנה הטמנה יש איסור מצד בישול דאל"כ מה הקושיא אולי כי ר"ח ס"ל שאין כאן סיבה אחרת לאיסור ב.עיין רשב"א כנ"ל שהאריך לבאר שבמשנה מדובר בערב שבת שאז אין לאסור מצד דינו של רבנן דאל"כ לא מובן ר"ח וכתב מפורש דבמגיע בשבת יש שני סיות לאסור ג. עיין רשב"א ורמב"ן וכל הראשונים שדנו בטעם עולא וביארו דמה שלא אסר מצד בישול דס"ל כר' יוסי והרמב"ן והר"ן כתבו שיתכן שבתולדות חמה בערב שבת לא אסרו המים כה"ג ומבואר שבתולדות האור וודאי אסור דהינו שכו"ע מודים לגזירה זו

ולפ"ז צ"ע דברי הבה"ל שרצה להתיר בבא מאיליו בשבת שאין כאן מעשה הטמנה הרי כה"ג אפשר לאסור מצד שזה מתבשל בשבת ויתכן שזה טעם הבית מאיר ובאמת כה"ג אין לאסור מצד הטמנה וא"ש שאפילו שס"ל שהאיסור הוא מעשה ההטמנה ולכן גם בנתחמם מבעוד יום אסור כל שהטמין באיסור בכל אופן גם במגיע מאליו אסור אפילו שאין כאן מעשה הטמנה אבל זה אסור מצד בישול וצ"ע

ועיין גר"ז ובפשוטו זה גם כוונת המ"ב שבאופן דרש"י שהמים מגיעים מאליהם לתוך החמין ומתערבים מותר להשתמש בהם בשבת וצ"ע כנ"ל שאפילו שלענין הטמנה הכריעו הראשונים דלא כרש"י ושאין כאן איסור הטמנה אבל למה שזה לא יאסר מצד מה שזה מתבשל בשבת ולגבי זה אין הבדל בין אם זה מתערב או שזה עומד לעצמו

והנה בעיקר האיסור המבואר כאן צ"ע מה טעם האיסור הרי הדין שמותר לפתוח המים וזה משקה כל השבת וכן הרי כאן עצמו אם הניח הקדירה קודם שבת והיא מתבשלת וזה קדירא חיתא זה מותר ואין איסור מה שזה מתבשל בשבת וצ"ע למה כאן זה אחרת ועיין תוס' שכתבו שזה אסור מצד שמא יעשה בשבת ועיין גר"ז במהדורא בתרא ד"ה והנה ברמב"ן שביאר שזה כמו פירות הנושרים שכל שנעשה מלאכה ממילא בשבת זה אסור ואין זה דומה לקדירא חיתא שזה מכח מעשה שעשה בערב שבת וצ"ע הרי כתבו הראשונים שלגבי נכרי שבישל בשבת לא אומרים כך וצ"ל שבמקום שזה מעשה איסור אין סיבה שילמדו מזה אבל במקום שזה מעשה היתר יבאו ללמוד מזה וצ"ע

ולכאורא היה מקום לומר שזה אסור מצד שהיה ואפילו שקדירא חיתא מותר אבל פה שזה מגיע בשבת עצמו זה גרע כמבואר בר"ן ובזה א"ש מה דמבואר ברשב"א שיש איסור שהיה בתולדות חמה והאור והקשה רעק"א הרי לא שיך חיתוי בגחלים וזה כמו קש וגבבא ולנ"ל מקור הרשב"א מהא דזה אסור ובהכרח שחשיב שהיה ובזה מיושב הגר"ז שבתערובת מים אין זה שהיה ורק לרש"י בהכרח שגם כה"ג אסור אבל לדידן אפשר לבאר שסוגין מצד שהיה ואין מקור לגזירה חדשה ומצאתי כן בפנ"י שביאר סוגין מצד איסור שהיה

ומדברי רעק"א חזינן לא כך וצ"ל שהאיסור סתם כי זה מתבשל וכפירות הנושרים או שפה היה סיבה מיוחדת לגזור וצ"ע אמנם בפשוטו מדברי רעק"א שכ"ו על המג"א מבואר שנקט שאין איסור כלל וצ"ע מהגמ' וכנ"ל ויתכן נפק"מ האם אסור עצם המצב או רק שהדבר אסור שאם זה מצד פירות הנושרים אם מותר לכתחילה להעמיד דבר זה או שרק הדבר אסור שאם זה מצד פירות הנושרים אין כאן איסור בעצם משא"כ אם זה מצד שהיה או גזירה שמא יבשל יתכן שאסרו המצב ולא רק שאסרו להשתמש בזה ובלשון תוס' כשביארו הגזירה לרש"י כתבו שרק אסרו המים ולא שאסור עשית הפעולה ע"ש וזה כגר"ז [וצ"ע לשון תוס' שאסור הרחיצה הרי גם שתיה אסור]

והנה איכא בזה נפק"מ טובא האם מותר להניח דבר לא מבושל על פלטה חשמלית בערב שבת שתידלק בשבת והיא גרופה וקטומה או טוח בטיט דבחזו"א מבואר בסימן ל"ח שכל הסיבה לאסור מצד שהיה באינו מבושל או חזרה ע"ש אמנם לנ"ל יש כאן איסור דרבנן של פירות הנושרים או גזירה שמא יבשל בשבת וודאי שזה אסור אמנם אם זה מצד שהיה זה יהיה מותר אמנם לצד החזו"א שחזרה אסור בשבת גם על ידי קוף וללא מעשה יתכן שכאן זה אסור מצד נתינה בתחילה ובזה אסור אפילו בגרופה וקטומה אמנם החזו"א עצמו לא ברירה ליה דבר זה וכל האחרונים והראשונים נקטו לא כך וכמו שביארנו במקום אחר וצ"ע בזה