חבורה כותב 2
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב משה יפהן / חובל ופרק הבונה / סוגיית כותב ומוחק [וצובע]

חבורה כותב 2

מצינו דנחלקו הרמב"ם ורש"י בעיקר דין כותב, דרש"י סבר דחייבים על ב' אלפין עם לכך נתכוון מתחילה. ומדברי הרמב"ם מדויק דבכותב אותה אות פעמיים אפילו אם לכך נתכוון מתחילה אינו חייב אלא אם כן היא תיבה. ואם הם שתי אותיות שונות שם חייב אפילו אם לא נתכוון מתחילה. דכך הוא לשון הרמב"ם, דהכותב שתי אותיות חייב ואם אם אותה אות פעמיים אז צריך שיהיה לה משמעות של תיבה. ויש לעיין במה הוא נחלק עם רש"י. ואפשר דשורש מחלוקתם הוא מזה עצמו דנחלקו מהו המקור לזה דבעינן שני אותיות דרש"י למד כן מהמשכן שמבואר שהיו כותבין אותיות על הקרשים כדי לזווגן ומשמעות דברי רש"י שהיו כותבין את אותה אות. ואם כן מזה ילפינן דבעינן כתיבה חשובה כמו שהיתה במשכן. ושם הכתיבה היתה אותה אות. וממילא אותה אות כשלכך נתכוון מתחילה הוא חייב ולדרך הביאור הלכה בכל גוונא ולדרכינו דווקא אם יש לכך את החשיבות של נתקיימה מחשבתו. אמנם הרמב"ם למד דמסברא בעינן שני אותיות. דזה כתיבה חשובה דהמהות של הכתב הוא לצרף אותיות אחד לשני. ורק דהיכן היה כן במשכן ילפינן ממה שהיו כותבין על הקרשים י"א י"ב שזיווגו אותיות כדי לעשות מספר ומזה ילפינן ושם הרי היה שתי אותיות שונות ומזה ילפינן דשני אותיות שונות ישל הם חשיבות של כותב כמו שם שזיווגו את האותיות למנות מהם מנין. אמנם לא משום ילפינן דבעינן שתי אותיות דהרי היה גם קרשים שהיה כתוב עליהם אות אחת אלא המקור הוא מסברא ורק ילפינן מהצורה דהיה במשכן דהיו מזוגים שתי אותיות כדי לעשות מהם מנין ובעינן כתיבה שיש בה חשיבות או של סימן או של תיבה או שזה שתי אותיות שונות וכל שיש בה חשיבות בכתיבה מצד כלשהו חייבים עליה. אמנם לדעת הרמב"ם מה שנעשית מחשבתו אין בזה ענין של חשיבות. והנה יש לדון בשפות שאות אחת היה תיבה האם יתחייבו גם באות אחת. והנה יש לעיין האם השיעור הוא שתי אותיות או דהשיעור הוא כתיבה בעלת חשיבות ואין תיבה פחות משתי אותיות אבל אם זה תיבה שלמה אז יש בזה חשיבות והנה בציור מבואר בביאור הלכה דחייבים גם על ציור אחד. ולא בעינן שני ציורים ורק באותיות ובשריטות לדעת רבי יוסי בעינן שניים. והסברא נותנת דגם אות שהיא תיבה יתחייבו עליה. ויש לעיין בזה. ומצינו מחלוקת תנאים לגבי נוטריקון. אמנם לשון הגמ' דאם השלים ספר על ידי אות אחת חייב ולדון הראשונים שם משום שזה דבר גדול. ויל"ע בזה.

**א"ר יהודה מצינו וכו' והתניא ועשה אחת יכול עד שיכתוב כל השם.וכו' ת"ל אחת הא כיצד וכו'**. יל"ע מה היה השיעור לולי הדרשא. והנה עיין במאירי ובחי' הר"ן דביארו דהסד"א דבעינן שיכתוב את כל השם הוא משום שכתיב מלאכת מחשבת וסד"א דילפינן מהדרשא דכל שלא גמר כל שהיה בדעתו לא יתחייב אא"כ גמרה. ת"ל מאחת. ומשמעות דבריהם היא דקמ"ל דלא בעינן נתקיימה מחשבתו. אמנם בדברי הביאוה"ל ש"מ ס"ד ד"ה משקין מבואר דהקמ"ל הוא דמספיק נתקיימה מחשבתו במקצת ולכן בעינן תיבה קטנה מתיבה גדולה אמנם במקום שמתחילה נתכוון לכתוב ב' אותיות שאינם תיבה חייב וכך הוא הביאור בשי' רש"י והשיטות שעימו שחייבו א"א ולכאורה בזה נחלקו רבי יהודה ות"ק האם בעינן נתקיימה מחשבתו בזה עצמו שהוי תיבה או דבעינן תיבה עם שתי מיני אותיות כעין מה שהיתה מחשבתו הראשונה. . ובחבורה הרחבנו דיתכן דהטעם דבעינן כתיבה חשובה אלא דבמקום שנעשית מחשבתו זה עצמו החשיבות ואם לא כן בעינן חשיבות בזה עצמו שזה יהיה תיבה ונחלקו התנאים איזה חשיבות מצריכים האם תיבה משני מיני אותיות או אפילו תיבה מאות כפולה. והנפק"מ בין ב' הדרכים היא מה הדין היכן שיתכוון לכתוב אאא וכתב אא האם חייב או פטור. והבאנו ראיה לדרכנו מהר"י מלוניל. דפי' דהמבואר במשנה דחייבים על א"א הוא כרבן גמליאל ודלא כרבי יהודה עצמו. ולדרך המ"ב קשה להבין כן והמ"ב עצמו מפורש להדיא לא כן אלא דת"ק דהמשנה הוא ככו"ע דכל מחלוקת רבי יהודה ורבן גמליאל היא רק לגבי נתקיימה מחשבתו ולא לגבי היכן שמתחילה נתכון לכתוב כן. והנה הבאנו בחבורה הקודמת ראיה מהר"י מלוניל דלא כהביאור הלכה אלא כדרכינו דהוא כתב דת"ק הוא דווקא כרבן גמליאל וכנ"ל רצינו לדייק מרש"י דביאר בדברי הגמ' דהשאלה ר"ש היינו ת"ק הכוונה לרבן גמליאל ולכאורה אינו ת"ק שם בברייתא דת"ק בברייתא הוא רבי יהודה ויש לדחות דהמכוון הוא ת"ק הכוונה לתנא שלפניו. אמנם ביארנו דאפשר דהמכוון הוא לרבן גמליאל וקוראים לו ת"ק משום שבמשנה שיטתו מופיעה בשם ת"ק. אמנם באמת היה נראה להביא ראיה משיטת רש"י כדברי הביאור הלכה.

דהנה בדברי הגמ' מבוארת שיטת רבי יוסי דרבי יוסי סובר דחייבים גם על שני שריטות ומצינו דבר פלא בסוף דברי הגמ' דמבואר דרבי יוסי סובר דשם קטן משם גדול חייבים עליו ובלבד שיהיה תיבה במקום אחר. וברש"י בסנהדרין מבואר דאם לא הוי תיבה במקום אחר כגון נפ מנפתלי פטור והדבר צ"ב איך יתכן דנפ גרוע משני שריטות. והנה אם זה משום שכדי לחייב משום רושם בעינן שיתכוון לסימן וכאן הסימן זה מה שהוא רצה לכתוב נפתלי אם כן גם שם קטן משם גדול לא נחייבנו. ועוד דדייקנו מדברי רש"י דלר"י מחייבים כל כותב שתי אותיות משום רושם דלא בעינן כוונה לרשום. אלא דאותיות לרבי יוסי נחשב כרישום בעצם. דהוי סימון בעצם. ואם כן יש לעיין בכל כותב שתי אותיות. כגון נפ מנפתלי מדוע לא נחייבנו. ולכאורה מבואר להדיא ברבי יוסי דיסוד הדין הוא דבעינן שתתקיים מחשבתו. וכיוון דרצה לעשות שם גדול אז לא נחשב שנתקיימה מחשבתו רק בשם קטן. ולפי"ז מבואר להדיא דאין הקמ"ל הוא דלא בעינן נתקיימה מחשבתו אלא דבעינן שם קטן משום שבעינן כתיבה חשובה דהרי לרבי יוסי כלל לא בעינן כתיבה חשובה.

והנה יש משמעות לזה גם בדברי ר"ש דהרי לר"ש קס"ד דבעינן נתקיימה מחשבתו לגמרי וקמ"ל דמספיק נתקיימה מחשבתו בתיבה ולפי"ז ר"ש אינו ילפותא אחרת לגמרי מהשיטות האחרות אלא דהוא החמיר בשיעור של נתקיימה מחשבתו דהרי מבואר בריטב"א דבאופן דלכך נתכוון מתחילה ר"ש גם מודה דחייבים בשתי אותיות ואם כן יש כאן ראיה גדולה דאין הקמ"ל דלא בעי נתקיימה מחשבתו ובעינן כתיבה של חשיבות אלא דבעינן נתקיימה מקצת מחשבתו. ויל"ע על הר"י מלוניל מה יענה על זה. ולכאורה אפשר שזה מחייב לומר באופן אחר דלכו"ע בעינן נתקיימה מקצת מחשבתו וגם בענן כתיבה בעלת חשיבות. וזהו חידוש ובאופן שנתקיימה מחשבתו זהו חשיבות. וחוץ מזה יש הלכה שבעינן נתקיימה מקצת מחשבתו. והטעם דרבי יהודה הצריך ב' מיני אותיות הוא משום חשיבות. ולכן לא שייך שיחייב בב' אלפין..

**גמ' אלא אשמאל אמאי הרי אין דרך כתיבה בכך.** עיין בר"י מלוני"ל ושיטה לר"ן דעמדו על כך דלא דמי למלאכת הוצאה דקיי"ל לעיל צב. דבין בימינו ובין בשמאלו חייב. דהתם כך הוא אורחיה משא"כ כתיבה שהיא מלאכה לאו אורח ארעא למכתב בשמאל. והנה המ"ב סי' ש"מ סוס"ק כ"ב. הביא בשם החיי אדם דכל המלאכות חוץ מכותב חייב בין בימינו ובין בשמאלו. וסייע לזה מהתוספתא פ"י הי"א עיי"ש. דשם מבואר לגבי תולש דחייב גם בשמאל. אמנם בר"י מלוניל ובשיטה לר"ן הנ"ל נראה דלא כדבריו דכתבו דכותב הוא מלאכה דקה ומשמע מדברים דכל מלאכה דקה אין הדרך לעשותה בשמאל והנה יש עוד מלאכות דקות וכמו. שמצינו בשיטה לר"ן ריש פרק ר"א דמילה דהמל בשמאל הוי שינוי מלאכה. וזהו כשיטתו דכל מלאכה דקה חייבין עליה רק בימין. והנה בדבריו מבואר דלא כמו שדייקנו ברש"י דלא דנים את מה שהוא בא לעשות אלא דנים את שם המלאכה דהנה המלאכה היא חובל והדרך לעשות בשמאל ורק מילה אין הדרך לעשות בשמאל ופטור וזה כמו שיבואר בהמשך בדברי הרבינו חננאל. והנה התוספתא גם מדויק דלא כדבריהם דהרי נקטו תולש והיא מלאכה גסה והיו צריכים לנקוט אורג או תופר שהם מלאכות דקות. או שוחט וכדומה וזה ראיה גדולה לדבריהם ודלא כהחיי אדם. מצינו באחרונים שדנו לענין שאר מלאכות. עיין אבני נזר או"ח סי' ר"ט שדן לענין מחיקה בשמאל. והאליהו רבה סי' ש"מ סעיף יא נסתפק בזה. ובחי' רע"א חולין טו: נסתפק לענין שחיטה בשמאל.. והמגן אבות נקט דהבורר בשמאל פטור. ועיין באפיקי ים ח"ב סי' ד' סוף ענף ה'. הגרשז"א אוירבעך נסתפק בכותב בשמאל במכונת כתיבה שהדרך לכתוב בה בשתי ידיים והוא כותב בשמאל לבד עיין שולחן שלמה סימן י"ג אות ח'. ופוסקי זמנינו דנו מה הדין חותם בחותמת ביד שמאל או לוחץ על מקש להדפיס. וכן יש להסתפק בנוטל גגו של חית ועשו ממנו שני זיינין דחחיב משום כותב האם חייב גם כשעשה כן בשמאל. ולכאורה תלוי בפלוגתת הפוסקים לגבי מחיקה. ועיין באפיקי ים הנ"ל. הנה מצינו שנחלקו הב"י או"ח סי' ל"ב ד"ה וצריך עם הרמ"א יו"ד קכ"ג אות א' לענין כתיבת ס"ת וכתיבת גט האם כשר בשמאל דהב"י פסל ס"ת ומשמע דסבר דאין לזה כלל שם כתיבה. לעומת זאת הרמ"א הכשיר בדיעבד כתיבת גט בשמאל. ומשמע דסבר דיש לזה שם כתיבה אלא דהוי כתיבה בשינוי דלגבי שבת יש בזה פטור מלאכת מחשבת. ועיי"ש בבבית שמואל ובחלקת מחוקק. **א"ר ירמיה באיטר יד שנו**. עיין שיטה להר"ן דהקשה מדוע לא אמרינן שבטלה דעתו אצל כל אדם כדאמרינן לעיל צב: באנשי הוצל. עיי"ש מה שתי'. ועיין שפ"א. **ותיהוי שמאל דידיה כימין כל אדם.** עיין במאירי מה שלמד מכאן בשם הגאונים לענין כל המצוות שאיטר עושה בשמאלו עיי"ש. ועיי"ש מה שכתב לענין תפילין שגם איטר מניח בשמאל כנגד הלב. וצע"ג דזה נגד סוכה מפורשת במנחות לז. דאיטר מניח בימין. וצ"ע.  **אלא אמר אביי בשולט בשתי ידיו**. עיין בחי' הריטב"א החדשים שכתב דקמ"ל דאפילו אם אינו שולט בשתי ידיו בשווה ורוב מלאכות עושה בימין אפ"ה חייב בשמאל. אמנם ברמב"ם פי"א הי"ד מבואר דלא כדבריו. ולדרכו יל"ע מאי קמ"ל מתניתין. וכן יל"ע במאי פליגי הריטב"א והרמב"ם. ואפשר שהריטב"א סבר דהמיעוט הוא דבשמאל אין לזה שם כתיבה וזה דווקא אם אין כותב כלל בשמאל אמנם הרמב"ם למד דזהו פטור משום זה לא כדרך ובשמאל אין זה זה דרך. ואין זה נראה כל כך. ואפשר דיש לדון את המחלוקת כך דהריטב"א למד דהמחייב הוא לא מה שהוא נעשה כדרך אלא אם נעשה שלא כדרך זה מפקיע מהמלאכה שם של מלאכה ואם הוא שולט בשתי ידיו למעשה זה לא מופקע משום כתיבה אמנם הרמב"ם למד דמלאכת מחשבת לא חייבים אלא אם כן נעשה כדרך הרגילה וכל שהוא משנה מהאופן הרגיל הוא פטור ולכן בעינן שיהא שולט בשתי ידיו ממש. והנה יתכן דזה תלוי אם זה פטור בפעולה או פטור במלאכה דאם זה פטור בפעולה אז למעשה אין זה משונה כי למעשה הוא שולט בשתי ידיו אמנם אם זה במלאכה למעשה המלאכה הזו אין דרך לעשותה בשמאל. ויתכן דפליגי בסברא של בטלה דעתו דהנה כתב הר"י מלוניל דהטעם דלא בטלה דעתו הוא משום שלא אפשר. והנה היה מקום לומר דאחרי דאיטר יד לא בטלה דעתו ממילא גם בשולט בשתי ידיו לא בטלה דעתו. ויכתן לחלוק וממילא יתכן דזה גופא החידוש.

רבי יעקב וכו' הא מני רבי יוסי היא וכו'. ופי' רש"י ה"מ ר' יוסי דלא בעי כתיבה אלא רושם בעלמא ובשמאלו רושם מיהא הוי. וצ"ע דאה"נ דרושם דרכו בשמאל מ"מ בכתיבת אותיות אין הדרך לכתוב בשמאל והוי שינוי במלאכה. ואמאי חייב ועיין חזון יחזקאל סי' ד' שנקט דאיירי דכוונתו לצורך רשימה ולא לצורך כתיבה ובהכי חייב גם בשמאל. וכן משמע מפי' ר"ח להלן דכתב הא דרבי יוסי וכו שנתכוון לרשום חייב בין בשמאל ויל"ע אם כן משמעות דברי רש"י. ובחבורה דנו ליישב באופן אחר. והנה את פי' הר"ח ניתן לפרש כדברי הדברי יחזקאל וניתן לפרש באופן אחר. דלא חייבם לרבי יוסי משום רושם אפילו בכותב אותיות אלא אם כן נתכוון לרישום ובלי זה אין חייב משום רושם דזהו רושם שנתכוון לסימן או למילה דהיא גם סימן ובלי זה לא יתחייב. [והנה אם הר"י מלוניל למד כן ממילא יש ליישב מה שהקשינו על הר"י מלוני"ל מרבי יוסי דיש ליישב בבאופן אחר. מדוע לא שייך לחייב משום סימן דהרי הוא נתכוון לסימן אחר. ולא נתכוון באותיות אלו לסימן בפני עצמו ובזה נתחדש דגם בזה חייב. ויל"ע בזה.]