סי_ סו
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / אורח חיים - דור המלקטים

**ה**

סימן ס"ו

1. - סעיף ז'.
2. גאל ישראל - סעיף ז'.
3. אמירת החזן "גאל ישראל" בלחש.
   1. **מנהג יפה**.
      1. חתן סופר (שו"ע ח"ב בעבודת הקודש שער התפלה סוף סי' י', עמ' קכ"ה) – "ובכמה מקומות נוהגין שהש"ץ מסיים ברכת גאל ישראל בלחש, והוא לדעתי מנהג נכון הוא מאוד. וראוי להנהיג כן בכל המקומות, שלא להכניס עצמו בספק".
      2. דרכי חיים ושלום (סוף אות קמ"ד, עמ' נ"ח) – "צור ישראל וגו' סיים בלחש".
      3. מנין של החזו"א (עיוני הלכות ח"א סי' י"ז אות ח', עמ' רפ"ד) – "אמר לי הגאון רבי ניסים קרליץ שליט"א [זצ"ל], וכך גם הגאון רבי חיים קנייבסקי שליט"א [זצ"ל] אמר לי, שבמנין התפילה שהתקיים בבית דודם החזון איש זצ"ל - נהגו לסיים ברכת גאל ישראל בלחש. אמנם - במאמר המוסגר - יש מקום לציין את תוספת הערותיהם. הגר"נ קרליץ שליט"א [זצ"ל] אמר שיש דברים של טעם בטענות המערערים - אך הוא נוהג כמנהג החזו"א, וזכור לו שכן נהג גם הגאון רבי יוסף שלמה כהנמן מפונביז' זצ"ל. ואילו הגר"ח קנייבסקי שליט"א [זצ"ל] אמר, שאמנם כך נהגו אצל החזו"א, אבל 'החזו"א עצמו לא היה חזן', וכן אינו יודע אם אלו שנהגו כך שאלוהו מקודם לכן כיצד לנהוג. אך לדעתו - כאמור לעיל - אין מקום לשאלות כלל, ואין אמת בטענות המערערים. ומאידך גיסא - הגאון רבי בנימין זילבר שליט"א [זצ"ל] אמר לי כדלקמן: כיום איני זוכר בבירור כל מה שראיתי ממנהגי החזון איש זצ"ל, אבל אין לי ספק בדבר שמנהג טעות זה לא נהג בו החזו"א, שכן לפני עשרות שנים כשכתבתי את דברי בבית ברוך [שהובאו לעיל (עמ' רע"ח)] נגד הנוהגים לסיים בלחש, בשעתו הרי זכרתי בבירור את מנהגי החזו"א, ולא הייתי כותב בכזו נחרצות - אילו היה לי אז ספק כל דהוא שהחזו"א נהג כן. ויתירה מכך, משך כל השנים מאז שהדפסתי הספר אף אחד ממשפחתו או מבאי ביתו של החזו"א לא טען כנגדי שדברי הם לא כמנהג החזו"א, עכתו"ד. וכן אמר לי הגאון רבי מאיר גריינימן שליט"א [זצ"ל] שלא בחינם השמיט ענין זה מספרו דינים והנהגות לחזו"א, אלא עשה זאת בכוונה תחילה, שכן לפי מיטב ידיעתו - דודו החזו"א לא נהג לסיים בלחש".
      4. הגרי"ש כהנמן זצ"ל (עיוני הלכות ח"א סי' י"ז אות ח', עמ' רפ"ד) - לשונו מובא לעיל.
      5. הגרי"מ פיינשטיין זצ"ל (עיוני הלכה ח"א סי' י"ז אות ו', עמ' רפ"א) – "דע דלסיים בלחישא התיבות גאל ישראל או רק תיבת ישראל בלבד - נהגו כן בכל קהילות מדינת ליטא ובכל הישיבות שם, ולא רק קהילות המתנגדים אלא אף לקהילות החסידים , שכן משפחתי היתה נמנית על חסידי קוידנוב, וגדלתי בילדותי ובבחרותי אצל זקיני הגאון רבי דוד פיינשטיין זצ"ל והוא היה רב בסטארובין לקהילת החסידים שכן היה שם רב נוסף לקהילת המתנגדים, וכן דודי הגאון רבי משה פיינשטיין [האגרות משה] זצ"ל רבנותו הדאשונה היתה כרב לקהילת החסידים באוזדע, וכן דודי הגאון רבי מדדכי פיינשטיין זצ"ל הי"ד משקלוב, והם וקהלם נהגו לסיים בלחש. ולאחר מכן למדתי אצל הגאון רבי איסר זלמן מלצר זצ"ל והגאון רבי אהרן קוטלר זצ"ל בקלאצק - ואף הם נהגו כן, ומאוחר יותר כשלמדתי בישיבת מיד אף שם ראיתי שנהגו לסיים ברכת גאל ישראל בלחש".
      6. חוט שני (אליבא דהלכתא גליון י"ג עמ' ב' טור ב', עיוני הלכות ח"א סי' י"ז אות ח' [לשונו מובא לעיל]) – "דאין דין שיהא ש"ץ לברכות ק"ש ומה שנוהגים בזמנינו להתפלל ברכות ק"ש עם ש"ץ היינו רק למען הסדר כדי שיתפללו כולם ביחד ולכן אין לערער על המנהג שנוהגים לסיים ברכת גאל ישראל בלחש וראוי לנהוג כן אף שהמ"ב לא הביא עצה זו".
      7. הגרח"ק זצ"ל (הליכות חיים ח"א פרק פרק י' אות צ"ב) – "שאלה: איפה כתוב שהש"ץ יאמר ברכת גאל ישראל בשחרית בלחש כדי שלא יצטרכו הציבור לענות אמן. תשובה: ת"ח הנהיגו כן".

הגרח"ק זצ"ל (דעת נוטה ח"א עמ' ש' תשובה קמ"ט) – "שאלה: האם מה שנהגו בהרבה בתי כנסיות לסיים גאל ישראל בלחש, הוא מנהג בטעות, ויש להשתדל לא לנהוג כן. [אלא לסיים עם הש"ץ ביחד וכדומה]. או שזה מנהג יפה, וראוי לנהוג כן לכתחילה. תשובה: ראוי לנהוג כן".

הגרח"ק זצ"ל (דעת נוטה ח"א עמ' ש' הע' קל"ז) – "הוא מנהג יפה וכמדומה שכן נהגו גם אצל מרן עכ"ל (הכוונה למרן החזו"א זצ"ל)".

הגרח"ק זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון ל"ו עמ' כ"ז טור ג') – "בע"פ אמר לי מרן שליט"א [זצ"ל] שהנהיגו כן בגאל ישראל, ולא בהבוחר בעמו ישראל באהבה, אפי' שגם שם יש שאלה בהלכה באמירת אמן, שכאן בגאל ישראל דין ההפסק חמור יותר".

הגרח"ק זצ"ל (אשי ישראל פרק י"ז הע' פ"ג, עמ' תשמ"ז אות נ"ב, עיוני הלכות ח"א סי' י"ז אות ב' [עמ' ער"ב], אות ז' [עמ' רפ"ב]) – "שלסיים בלחש הוא מנהג יפה".

* + 1. עי' הגר"א נבנצל שליט"א (ביצחק יקרא על מ"ב סי' ס"ו ס"ק ל"ה) – "יש עוד עצה שהש"ץ יסים בלחש, אדמו"ר זללה"ה התנגד לעצה זו, משום שהתקנה המקורית היתה שהש"ץ מוציא את הרבים, וא"כ אינו רשאי לאומרו בלחש. ולא זכיתי להבין, הרי היום, בלאו הכי אין הש"ץ מוציא אחרים, וא"כ רשאי לאומרו בלחש".
  1. **יאמר בקול רם**.
     1. מנהג מרשלייאה (תפילה לימות החול עמ' צ"ח) – "ואחר כך אומ' החזן 'ברכו את י"י המבורך' והעם עונין אחריו 'ברוך י"י המבורך לעולם ועד'. ומתחיל יוצר ואומ' קדושה והוא עומד והעם יושבין. ו'לאל ברוך' ו'אהבת עולם' בקול רם ושלש פרשיות של קרית שמע בלחש ו'אמת ויציב' עד 'ועזרת' עד 'גאל ישראל' בקול רם".
     2. ברוך שאמר (תפילות השנה עמ' קי"ב) – "נוהגים רוב החזנים (ויותר נכון - כל החזנים) לאמר ברכה זו בלחש כדי שלא יהיה הצבור דרוש לענות אמן אחריה. וטעמם בזה, מפני שמעיקר הדיי צריך להסמיך גאולה לתפלה (כלומר, גאל ישראל לתפלת שמו"ע), וחושבים שענית אמן יחשב להפסק ... ולבד כל המבואר קשה מאוד בעיני להסכים על הבלעה בלחש ברכה הנוסדה ע"י גדולי חכמי ישראל ומאוריו הגדולים, וגם למנוע ממנה עניית אמן כבסגנון כל הברכות, בעוד שאין גם ספק קל, שגם הם, המיסדים הגדולים, ידעו כל מה שאנו יודעים מה שיש לחקור בזה, ובכל זאת קבעוה, וההתחדשות בזה הוא כעין פגם גדול בכבודם ובגדולתם, ולא שמענו דוגמתה, וללא רוחי הוא".
     3. לקט הקמח חדש (סי' ס"ו ס"ק ל"ג) – "הגם ראינו מגדולים שהנהיגו כן שחותמים בלחש להוציא מספק, אבל למה לא יתנו אפשרות שיענו אחר ברכה חשובה זו. כיון שיש מציאות להוציא עצמו מספק, אפשר משום ההמון שאינם יודעים איך לעשות. ואם שומעין ואין עונים במקום שהי' רשאי, עוד גרעותא הוא. ראיתי ממרן הגה"ק מסטמר שליט"א [זצ"ל] בשבת דהי' מסיים גאל ישראל בקול רם. אולי בשבת שאני. עי' סי' צ' ס"ק ס"ו מש"כ בעל פרי תבואה, שמעתי מתלמידי הג' מהרי"ץ דושינסקי שהקפיד מאוד שהש"ץ יסיים גאל ישראל בקול רם. וברוך שכיונתי וכו'".
     4. עדות לישראל (עמ' קס"א, גבורת אליהו סי' י"ג אות ח') – "וראיתי להעיר שמה שיש חזנים נוהגים לומר חתימת 'גאל ישראל' בלחש **הוא שלא כדין**, כי תקנת חכמים שהש"ץ יתפלל בקול מיוצר עד אחר שמונה עשרה בכדי להוציא את מי שאינו בקי, ואפילו כשכלם בקיאים התקנה קיימת. ואף שאצלנו אומר הש"ץ רוב הברכות בלחש הוא משום שבדיעבד יוצאים בקיצור של כל הברכה עם מה שאומר סמוך לחתימה, אבל עכ"פ הפתיחה של הברכה שפותחת בברוך, והחתימה ומעט מעין החתימה סמוך לה מחוייב לאמור בקול רם. וע"כ גם תחלת ברכת יוצר ומעריב ערבים צריך הש"ץ לאמר בקו"ר. (ומנהג הספרדים (פריינקען) שהש"ץ אומר בקו"ר כל התפלה. וכ"ה מדינא דגמרא".

הגרי"א הענקין זצ"ל (המתיבתא תשנ"ד עמ' ש"מ סוף אות א') – "דהר"א הענקין התרעם מאוד ע"ז בסוף ימיו, והניח בצוואתו **דיכריזו זה בשעת לויתו**".

* + 1. הגר"ד בהר"ן זצ"ל (ארח דוד עמ' כ"ט אות נ') – "הורה שהש"ץ ימיים את ברכת 'גאל ישראל' בקול רם, והציבור יסיימו עמו ולא יענו אמן, ולא שיאמר הש"ץ בלחש כמנהג העולם".
    2. אמת ליעקב (הע' צ"ג, המתיבתא תשנ"ד עמ' ש"מ אות א') – "מה שיש נוהגים לומר בלחש תיבות 'גאל ישראל' כדי שלא יענו אמן, אינו נכון, כי התקנה היתה שהש"ץ יוציא את הציבור בברכתו".
    3. הגרשז"א זצ"ל (אשי ישראל פרק י"ז הע' פ"ג, הליכות שלמה תפילה פרק ז' סעי' י"ח, ס"ק כ"ח, ביצחק יקרא על מ"ב סי' ס"ו ס"ק ל"ה [לשונו מובא לעיל]) – "שליח הצבור יסיים ברכת גאל ישראל בקול רם. [ואע"פ שרבו הדעות בדין עניית אמן אחר ברכה זו (עיין סי' ס"ו ס"ז), מ"מ מאחר שכל האתרונים שטרחו למצוא עצה לקיים כל השיטות בענין זה, לא הזכירו עצה זו לסיימה בלחש, משמע דאין נכון לעשות כן (אך מ"מ אם הצבור מקפידים שלא יסיים הש"צ את הברכה בקול, כמו שנהגו בהרבה בתי כנסיות, יעשה כמנהגם)]".
       1. הליכות שלמה (תפילה פרק ז' הע' ס"ב, עיוני הלכות ח"א סי' י"ז אות ד' [עמ' רע"ט]) – "וכן הורה רבנו לבחור ממשפחתו שניגש לשמש כש"צ, שיזהר בג' דברים לאמרם בקול רם, גאל ישראל, פסוקי הקדושה וברכת מודים. ואיידי דחביבא הננו מעתיקים מכתבו של בן רבנו, הג"ר ברוך ז"ל, בענין זה, וז"ל 'בנוגע להשאלה איך היה מנהגו של אאמו"ר זללה"ה בסיום ברכת גאל ישראל בשחרית. - מנהגו וגם דעתו הי' שהש"צ יסיים בקול רם יחד עם הצבור, וכן הוא המנהג בביהכ"נ הגר"א בשכונת שערי חסד שבו התפלל, ותמיד הי' מספר שהגרי"א הענקין זצ"ל תבע לבטל המנהג שמסיימים בלחש והרעיש על זה מאד. ומה שנתפרסם בקובץ מבקשי תורה סיון תשנ"ה מכתבו של אאמו"ר זללה"ה, שם רק כתב בתוך הדברים שבהרבה בתי כנסת נהגו שהש"ץ אינו מסיים את הברכה בקול רם, אבל לא שזה דעתו ומנהגו. ובספר הנפלא 'אשי ישראל' פי"ז הערה פ"ג ציטט את הקובץ הנ"ל כאילו זה דעתו, וזה מטעה, וכבר הערתי על כך למחבר שליט"א, ואמר לי שיתקן את זה, וכן ששאל את סבו הגרא"ד רוזנטל זצ"ל ואמר לו שהמנהג מקדמת דנא לסיים בקול רם'. עכ"ל. וראה שו"ת עדות לישראל להגרי"א הענקין (עמ' קנ"ד) דסיום גאל ישראל בלחש 'הוא שלא כדין', כי תקנת חכמים שהש"צ יתפלל בקול מיוצר עד אחר שמו"ע, בכדי להוציא את מי שאינו בקי, ואפילו בזה"ז כשכולם בקיאים התקנה קיימת וכו', עכ"פ הפתיחה של הברכה שפותחת בברוך והחתימה, ומעט מעין החתימה סמוך לה, מחויב לאומרה בקול רם', עיי"ש עוד".
    4. דברי יציב (הליכות חיים סדר היום עמ' קפ"ט) – "רבינו לא סיים את ברכת גאל ישראל בלחש, אלא שהקהל היו מכוונים לסיים יחד עמו".
    5. הגר"ש שוואב זצ"ל (שורש מנהג אשכנז עמ' מ"ד) – "בסדרת שיעוריו שהופיעה בספרו 'עיון תפלה', התייחס הרב שוואב גם למנהגים שלא היתה להם זיקה ישירה לנושאי שיעורו. הוא ציפה שבני אשכנז בדורנו ימשיכו לקיימם. להלן רשימה של מנהגים שהצביע עליהם בשיעורים אלה ... 'ברוך אתה ה' גאל ישראל'... הש"צ מסיים הברכה בקול רם".
    6. בית ברוך (על ח"א כלל כ' ס"ק נ"ו, אז נדברו ח"י סוף סי' כ"ד, עיוני הלכות ח"א סי' י"ז אות ח' [לשונו מובא לעיל]) – "וראיתי מדקדקים חדשים שהחזן אומר 'גאל ישראל' בלחש, אבל מהא רכל האחרונים חיפשו עצות היאך לצאת לכו"ע ולא כתבו עצה זו מסתמא דלא סבירא להו והדין עמהם או **משום דאין זו דרך כבוד**, או משום לפי מה דנקטינן (עי' כלל ו' ס"ה) דאם יודע איזה ברכה מסיים עונה אמן וכשאומר החזן בקול רם בא"י הרי יודע מתי הוא מסיים גאל ישראל, ונמצא דאין מרויחים בזה כלום, אלא העיקר הוא מי דמתנהג לענות אמן הרשות בידו [ואף שא"ר מביא בשם מהר"ם, וכן הזהיר המגיד להב"י שלא לענות מ"מ הרי כל ישראל יוצאין ביד רמ"א דכתב דהמנהג לענות], ויותר טוב לצאת ידי כו"ע ויתנהג כנ"ל. [וראיתי בספר 'עדות לישראל' להגר"א הענקין שליט"א [זצ"ל] שכתב שם טעם שיש ליזהר לסיים גאל ישראל דוקא בקול רם]".
    7. הגרא"ד רוזנטל זצ"ל (אשי ישראל פרק י"ז הע' פ"ג) – "דהמנהג מקדמת דנא לסיים בקול רם".
    8. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"א פרק כ' אות א', אבני ישפה ח"ג סוף סי' ה') – "יש לש"ץ לסיים 'גאל ישראל' בקול רם. ומי שלא נוהג כך **טעות בידו**, שכן אין זה כבוד הברכה שמפסיקים אותה באמצעה, ובפוסקים לא נאמר שצריך לנהוג כך. ועוד, שהש"ץ צריך להוציא את הציבור גם במילים אלה, כיון שניתקן להוציא את מי שאינו בקי, ואף שכולם בקיאים היום התקנה קיימת".

הגריש"א זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון י"ג עמ' ב' טור ב') – "דיש לסיים ברכת גאל ישראל בקול רם".

* + 1. הגרחפ"ש זצ"ל (עיוני הלכות ח"א סי' י"ז אות ה' [עמ' ר"פ], המתיבתא תשנ"ד עמ' ש"מ אות ב') – "ככר מילתי אמורה בענין זה שנים רבות, שתמהתי על מנהג זה שנתחדש לסיים בלחש, שהרי חתימת ברכה זו היא חלק מברכות קר"ש, וחובת השליח ציבור לאומרה בקול רם כדי שישמעו הציבור את חתימת הברכה. וכן מבאר הגר"א בסימן ס"ו דברכות אלו עיקר תקנתן היתה שיאמרן הש"ץ בקול רם ולהוציא את הציבור. ואף היום שהציבור אומרן נשארה התקנה הראשונה עליו לפחות לומר את סיום הברכות וחתימתן בקול רם. ודבר זה רואים מכל מה שהאריכו האחרונים ליישב מנהג המדקדקים שחששו לדעת הרמ"א שמותר לענות על אמן זו בין גאולה לתפילה ונתנו כל מיני עצות לאחר או להקדים, יעויין באחרונים שם בסימן ס"ו, ולא נתנו עצה פשוטה זו שיסיים הש"ץ בקול נמוך".
    2. רבבות אפרים (ח"א סי' ע"א, עי' ח"ו סי' מ"ב אות א') – "ולהלכה נראה מדלא הביא במ"ב עצה כזאת שהחזן יענה בלחש א"כ ש"מ דלא דאזי לעשות כך".
    3. אבני ישפה (ח"ג סי' ה').
    4. עמק הלכה (ח"ג סי' ג' אות ב') – "ולכן מן הדין יש לגומרו בקול רם כדי לצאת תקנת חז"ל".
    5. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (וזרח השמש עמ' ד' אות י"א, אליבא דהלכתא גליון י"ג עמ' ב' טור ב', בית אהרן וישראל גליון י"ח עמ' ס"ט, היכלא ח"א עמ' קכ"ב ד"ה עוד) – "דיש לש"ץ לסיים ברכת גאל ישראל בקול רם והציבור יאמרו ביחד עם הש"ץ כדי שלא יצטרכו לענות אמן".
    6. שבט הלוי (מבית הלוי גליון ו' עמ' כ"ד אות י"א, הע' י') – "בתפלת שחרית יסיים ברכת גאל ישראל עם הש"ץ בשוה, או שיתחיל לומר ה' שפתי תפתח מעט קודם שמסיים הש"ץ גאל ישראל. ולא יסיים הש"ץ ברכת גאל ישראל בלחש. [דלא הוה ניחא לרבותיו וגדולי ישראל שיסיים הש"ץ בלחש בא"י גאל ישראל כמו שיש נוהגים כן. לומר בא"י בקול רם ולסיים גאל ישראל בלחש ודאי אין זה כבוד הברכה]".
    7. כאיל תערוג (הלכה עמ' קמ"ה) – "אמר רבנו שהמנהג היה לסיים ברכת גאל ישראל בקול רם יחד עם השץ. וכן נוהגים במנין שבביתו".
    8. תשובות והנהגות (ח"א סי' ק"ה, פשט ועיון ברכות עמ' ל"ט) – "ונראה שמדינא נמי ראוי לשליח ציבור לומר ברכת גאל ישראל בקול רם, וכמו שביארנו לעיל מדברי הרמב"ם, שכשהשליח ציבור אומר בלחש ולא שומעין כלל לא קיימו מצות פורס על שמע בזה, לפיכך ראוי לשליח ציבור לומר בקול בבוקר גאל ישראל שמדין פורס על שמע עכ"פ יסיים הברכה בקול כדין, וראוי ללמד הקהל לומר יחד עמו וירויחו בזה שהתפלה בציבור יחד שעשרה מתחילים ממש יחד, כדין (עיין עוד מ"ש לעיל סימן ק"ב) ואין לחשוש כלל שחייבים לענות אמן בסיים בשוה, דאינו חיוב כשם שביחיד אינו עונה על ברכת עצמו וכמ"ש. ועיין מ"ב ס"ו (ס"ק ל"ה) שמביא עצה לענות עם הש"ץ ולא מביא כלל שש"ץ יאמר בלחש, ומשמע נמי שהאי מנהגא זר אצלו, וכן אם אומר בקול רם, הלוא יש הרבה שאינם אז במקום שאסור להפסיק, ויכול לזכות אותם באמן, ומיהו אך שב'חתם סופר' ח"ב שער התפלה מביא המנהג לומר בלחש, מ"מ מהמג"א ושאר האחרונים והמ"ב נראה דלא נקטו עצה זו וכנ"ל ולכן נראה פשוט להזהיר הש"ץ לומר בקול רם והציבור יאמרו עמו, וירויחו גם בזה להתפלל כשזה ממש עם הש"ץ שזהו עיקר מצות תפלה בציבור".
    9. הגרמ"מ רובין (עיוני הלכות ח"א סי' י"ז אות א', קובץ אבן ישראל עמ' קל"ד).
    10. פסקי תשובות (סי' ס"ו אות י') – "ומדקדקים חדשים נוהגים שהש"ץ מסיים הברכה בלחש, ורבים מגדולי ישראל לא הוי ניחא להו ממנהג זה **שאין לו שום מקור ושורש בקדמונים ובפוסקים**, וראו בו משום חוסר כבוד לברכה שחלקה נאמרת בקול וחלקה בלחש, וגם גורם למתפללים שלא לדעת הרגע המכוון להתחיל שמונה עשרה יחד עם כל הציבור, ולכן העיקר להלכה לומר הש"ץ והקהל בקול עד סוף הברכה, ולנהוג באחד מהעצות הנ"ל".
    11. נוטרי אמן (ח"ב פרק כ' אות ל"ט, אות מ' [עמ' קמ"א - קמ"ב]) – "הש"ץ שליח ציבור יסיים ברכת גאל ישראל בקול רם. אותם המקומות שנוהגים שהש"ץ אומר ברכת גאל ישראל בלחש, כדי לא להכניס השומעים לספק חיוב עניית אמן, לאו שפיר עבדי, כיון שמפסידים וגוזלים עניית האמן מאחרים העומדים במקום שמותר לענות בו".
    12. עי' אבני דרך (ח"ג סי' כ"ט) – "בתשובה זו הראנו כי ישנו מקור לסיים את ברכת גאל-ישראל בלחש, אף שלדינא טוב שהשליח-ציבור יסיים בקול והקהל יעשו את אחת מעצותיו של המשנה ברורה".
    13. חקר ועיון (עניני פורים ועניני קרה"ת עמ' נ"ה) – "היוצא מכל הנ"ל, דלכאורה נראה דהמנהג שנהגו שמסיימים כהיום גאל ישראל בלחש, אין לו מקור קדום וברור עפ"י מה שנהגו כן, וכמעט כל הפוסקים לא ס"ל כן, ודעת המג"א והמשנ"ב ורוב הפוסקים הוא שיסיימו בקול רם כל הציבור ביחד עם הש"ץ, או להתחיל ד' שפתי תפתח קודם הש"ץ, או לכל הפחות לומר את כל הברכה בלחש, וצ"ע ליישב המנהג".
    14. אמרי פי (ח"א עמ' ל"ג, ח"ג סי' י"ג).
    15. מצא חן (שליח ציבור עמ' כ"ז אות ח') – "נראה שיש לסיים ברכת 'גאל ישראל' בקול רם ולא כאלו שנוהגים לסיים בלחש".
    16. עטרת ארי (סי' ל"ב) – "הוראת הפוסקים".
  1. **יאמר גאל ישראל בקול נמוך קצת**.
     1. אג"מ (המתיבתא תשנ"ד עמ' שמ"א אות ג') – "אמנם שמעתי מהרב א. בלוט שליט"א [זצ"ל] דפ"א הלך עם הגר''מ פיינשטיין זצ"ל לבקר הגרי"א הענקין זצ"ל, ואמר הגרי"א דמה שמסיימים בלחש הוי טעות ואחר שיצאו אמר הגר''מ דזה אינו מנהג חדש שלנו, וכבר נהגו כן בעיר פרנקפורט ונכתב זה בפנקס התקנות בעיר זה והפנ"י היה הרב שם, והיה הגדול הדור והוא בוודאי ידע דברי הרמ"א עכ''ד, והוסיף דאע"פ דהגר"מ לא נהג לאומר בלחש, מ"מ רצה להראות דאין זה מנהג טעות ... ולכאורה יש עצה פשוטה לצאת כל הדעות דיאמר גאל ישראל בקול נמוך קצת, דאז יהי' היכר שלא יענו אמן, אך כיון דקולו נשמע להציבור, שפיר יוצא חיובו בזה אף להמפקפקין על המנהג לסיים בלחש, ושמעתי מהרב בלוט דכן נהג הגר"מ פיינשטיין זצ''ל, ואולי מטעם הנ''ל".
     2. הגר"ש שוואב זצ"ל (ושב ירפא ח"ג סי' י"ז) – "וכשהסתופפי בצל ישיבתו של מו"ר עמודא דנהורא מוה"ר ר' משה הלברשטאם זצוק"ל, דיין בהעדה החרדית דעיה"ק תובב"א ובעה"מ שו"ת דברי משה, הראו לי מס' עיון תפילה בשם הרה"ג ר' שמעון שוואב זצוק"ל, שנהג לסיים ברכת גאל שיראל (קצת) בלחש, לסימן להמתפללים עם הש"ץ לא לענות אמן, ולאלו שכן יכולין לענות אמן, שיענו אמן. ובהא נחתינן ובהא אסקינן, דלכאורה היו במערב אירופה ב' מסורות בדבר, ואלו ואלו וכו', ומ"מ נלענ"ד אני הק', שהמנהג המקורי היה כאן יצ"ו כן לומר מלת ישראל בקול רם (אבל אין לי ראיה מכרעת ע"ז)".
     3. שיח תפילה (שער א' פרק י' אות ד', עמ' כ"ז) – "הרי דעת גדולי הפוסקים שיש להש"ץ לסיים 'גאל ישראל' בקול. אולם היות שכבר התקבל בהרבה מקומות שהש"ץ מסיים 'גאל ישראל' בשקט, ואינו נכון לנהוג בציבור אחרת מהמקובל, אף שאין זה לכתחילה, על כן נראה שיש להש"ץ להנמיך את הקול מעט ובהדרגה, אך באופן שעדיין ישמע סיום הברכה לעשרה אנשים הסמוכים לש"ץ. ובזה יוצאים תקנת חז"ל לסיים ברכה זו בקול, וגם יוצאים ידי מה שאמרו חז"ל במקום אחר, שלא ישנה אדם מהמנהג מפני המחלוקת".
     4. הגרי"ז סמיט שליט"א (המתיבתא תשנ"ד עמ' של"ט סי' ג') – "עצה טובה שיענה בקול נמוך קצת, ובזה יוצא מכל החשש".
  2. מראי מקומות – תפילה כהלכתה (פרק י"א הע' קס"ו), אשי ישראל (פרק י"ז הע' פ"ג), שובה ישראל (ח"א סי' י"א), בית אב"א (ח"ד סי' תפ"ז), שאל בני (ח"א סי' מ"ג, עמ' קמ"א), הר"מ פטרפוינד (ספר זכרון שירת מרים עמ' תקי"ח).
     1. משנה הלכות (אליבא דהלכתא גליון י"ג עמ' ב' טור ב') – "שהוא נוהג לסיים ברכת גאל ישראל בקול רם אולם אין לערער על הנוהגים לסיים ברכת גאל ישראל בלחש והנוהגים כן ימשיכו במנהגם".
     2. שערי זבולון (שליח ציבור שער י"ב פרק ו', עמ' רכ"א) – "נראה דליכא דינא דיאמר הש"ץ סיום ברכת 'גאל ישראל' בקול רם בדוקא, ואם רוצה אומר בלחש כמנהג העולם".