בונה, בדין נגר ודלת שבמוקצה א
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

אור ליום ג' י"ח מרחשון תשס"ח

**א**

א] עירובין דק"א., הדלת שבמוקצה וחדקים שבפרצה ומחצלות אין נועלין בהן אלא אם כן גבוהים מן הארץ.

והנה בביאור הא דתנן אא"כ גבוהים מן הארץ כתב המאירי בביהב"ח, ז"ל, ואמר עלי' שאם כשהוא נועל היא גבוהה מן הקרקע ג' טפחים מותר לנעול בה, שאין כאן דמיון בנין, אבל אם אינם גבוהים ג' אין נועלים בהם מפני שנראה כבונה, וי"מ גבוהים מן הארץ שהם קשורים ותלויים בחבל וגבוהים שלשה שזה נקרא הכנה ומותר לטלטלה מתורת דלת, עכ"ל, ובחי' המאירי פירש כפי' בתרא.

ועי' נשמת אדם כלל ל"ט שהאריך בזה דפליגי הראשונים בזה אם הא דגבוהין מן הארץ היינו שקשור ותלוי ואין ראשו מגיע לארץ, או היינו שהפתח עשוי בענין שיהיה עשוי בענין כשינעול לא יהיה הדלת עומד על הארץ ממש אלא שיהיה קצת גבוה מן הארץ ואז אפילו אינו קשור כלל מותר, עיי"ש מה שהאריך בזה בד' הראשונים, ועי' ביאוה"ל סימן שי"ג מש"כ בזה.

ונבא לדון בד' הראשונים שיש ללמוד מדבריהם דעתם בפירושא דמתניתין.

ב] כתבו התוס' דק"ב., ז"ל, ומתניתין דלעיל דדלת שבמוקצה והדקין שבפירצה דבעי שיהו גבוהים מן הארץ, נראה לפרש אע"ג דיכול לעמוד ע"י אותו חבל מ"מ אינו ניטל באיגודו שאם היו רוצים לטלטלו ממקום למקום ע"י אותו חבל היה נפסק, משו"ה צריך שיהיו גבוהים מן הארץ וכו', עכ"ל.

ובתוס' הרא"ש באו הדברים מבוארים יותר, ז"ל, וא"ת הא דאמר לעיל בדלת הנגררת דבעי' גבוהין מן הארץ וכו', ואי אין ניטל באגדו היכי קאמר גבוהין מן הארץ, הא ל"מ תליא באגד כיון דאין ניטל באגדו, וי"ל הא דאמרי' הכא אין ניטל באגדו היינו דאין יכול לטלטל לכאן ולכאן וכו', ומיהו יכול לעמוד ע"י אגודו תלוי וגבוה מן הארץ, עכ"ל.

ומבו' להדיא בד' תוס' ותוס' הרא"ש, דהא דתנן גבוהין מן הארץ, היינו שהן קשורין ותלוין ואין ראשן מגיע לארץ, ואשר זהו דקשיא להו דאי אין ניטל באגדו, היכי הוא גבוה מן הארץ, הרי אינו יכול להיות תלוי ע"י הקשירה.

וכ"ה מתבאר גם מעיקר מה שהעמידו התוס' למתניתין בשאינו ניטל באגדו, והרי דפשיטא להו דמתני' איירי בשהן קשורין בחבל, דזהו דתנן דגבוהין מן הארץ, שע"י הקשירה הן תלויין ואין ראשן מגיע לארץ, וקשיא להו דמ"ט בעינן שיהיו גבוהין מן הארץ, הרי קי"ל דבקשור לחודי' סגי, וע"ז הוא שכתבו דאיירי בשאינו ניטל באגדו, ודמי לתלי בעיברא דדשא, וכמו שפירש המהרש"א שם, ועי' להלן סק"?, שנת' לדון לפרש בזה בע"א?, וע"כ לא סגי בקשור לחוד אלא בעי' נמי שיהיו גבוהין מן הארץ, שו"ר בתהל"ד סימן שי"ג סק"ז שכבר הוכיח כעי"ז.

וכ"ה מבו' בד' הרמב"ן במלחמות בתו"ד, ז"ל, ואי לאו וכו', הי' להו למימר מאי בזמן שקשורים ותלוין דקתני ברייתא, היינו שאין ראשן מגיע לארץ "דהיינו גבוהין דמתניתין", וכענין ששנינו בפקק החלון ר"א אומר בזמן שהוא קשור ותלוי נועלין בו, דהיינו קשור ותלוי ואין ראשו מגיע לארץ וכו', עכ"ל, והובאו דבריו בחי' הרשב"א והריטב"א.

ומפורש בד' הרמב"ן דגבוהין דמתיתין היינו שהוא קשור ותלוי ואין ראשו מגיע לארץ, ואשר זהו שהק' דנפרש כן גם לברייתא, דהא דתני בזמן שקשורין ותלוין היינו שאין ראשן מגיע לארץ, דהיינו גבוהין דמתניתין.

וכ"ה בחי' הרשב"א בסוגיין, ז"ל, ורמינהי דלת הנגררת וכו' בזמן שקשורים ותלויים נועלים בהם בשבת, אלמא אע"פ שאין גבוהים נועלים בהם, וא"א לומר דמאי דקאמר תלויים היינו גבוהים וכו', עכ"ל, וכעי"ז בחי' הריטב"א ובתור"פ, ולהדיא בדבריהם דהא דתנן גבוהין מן הארץ, היינו שהן קשורים ותלויים ואין ראשם מגיע לארץ.

וכ"ה מפורש בפסקי רי"ד במתניתין, ז"ל, אך אם היתה קשורה והיתה תלוי' באויר וגבוהה מן הארץ, אז נראה כאילו הוא מוכנת לסגירה ודמיא לשאר דלתות הבית וכו', עכ"ל, וכ"ה בפסקי ריא"ז, ז"ל, אין נועלין בהם בשבת אא"כ היו קשורין וגבוהין מן הארץ ותלויין באויר, עכ"ל.[[1]](#footnote-2)

ג] אמנם הנה ז"ל הרמב"ם פכ"ו משבת ה"ח, דלת שהי' לה ציר וכו' שהכינה לסתום בה מקום מוקצה והיא נגררת שנוטלין אותה וסותמין בה וכו', בזמן שקשורין ותלויין בכותל סותמין בהן ונועלים בהם ואם לאו אין נועלין בהן, ואם היו גבוהים מעל הארץ נועלין בהן, עכ"ל.

ומבו' בל' הרמב"ם, דאם היו גבוהין מן הארץ נועלין בהן אף שאינם קשורין ותלויין בכותל, וכ"ה להדיא במ"מ שם, ז"ל, ולפ"ז יקשה לשון רבינו שלא חלק בגבוהין אלא שאין צריכין תלי' וקשירה, ולא אמר אע"פ שלא היה להן ציר וכו', עכ"ל, ועי' גם בגאו"י שכתב כן בדעת הרמב"ם, וזה אינו מתישב אא"כ נימא דגבוהין מן הארץ לאו היינו שהן קשורין ותלויין ואין ראשן מגיע לארץ, אלא היינו שכשנועלין בהן אינם עומדין על הארץ.

וכ"ה מבו' בל' הרמב"ם בפיהמ"ש, ז"ל, ואמרו גבוהין אפי' היו גבוהין מן הארץ איזה שיעור שיהי', כ"ז "אם לא היו קשורין בקשר מחובר לקירות אלא דרך עראי נוטלין אותן ומחזירין אותן", עכ"ל.

ומפורש בד' הרמב"ם, דהא דתנן דאם גבוהין מן הארץ נועלין בהן, איירי בשאינם קשורין בקשר מחובר לקירות, ובע"כ דהא דגבוהין מן הארץ, היינו שכשנועלין בהן אין עומדין על הארץ, וכבר כתב בנשמ"א שכן מ' בפיהמ"ש, והביאוה"ל כתב ע"ז דאדרבה מ' שם להיפך, וצ"ב.

וכן נ' מד' הרא"ש בסימן י"ד, ז"ל, תני רבי חייא דלת אלמנה הנגררת אין נועלין בה בשבת וכו' ופירוש גשאמא ויש גרס בשאומא והיא איסקופה התחתונה שאין לה כן אלא מורידין אותה ע"ג הארץ, וכשפותחין שומטין אותה ועוקרין אותה, עכ"ל.

וד' הרא"ש צ"ב, דכיון דגריס דלת אלמנה הנגררת, א"כ ע"כ איירי בשהיא קשורה שם, דזהו דתני נגררת, שאינה תלוי' באויר אלא היא נגררת על הארץ, אך עכ"פ היא קשורה שם, וכ"ה בביאור הגר"א סימן שי"ג ס"ד, וא"כ היאך מסיים דכשפותחין שומטין אותה ועוקרין אותה, והיינו שאינה קשורה שם, ובביאור הגר"א סימן שי"ג ס"ד כתב, ז"ל, אבל לרי"ף שגורס שאינה נגררת ור"ל אפי' אינה קשורה כלל וכמ"ש ששומטין ועוקרין אותה, עכ"ל, וצ"ע היאך יתישבו ד' הרא"ש, דגריס נגררת, ואפ"ה כתב ששומטין ועוקרין אותה, והרי שאינה קשורה כלל.

ובנשמת אדם שם עמד בזה בתו"ד, ז"ל, ואף דנוכל לומר שמה שכתב הטור והש"ע "והוא נגרר", ר"ל אפי' מונח בארץ, שהרי הרא"ש גורס דלת אלמנה הנגררת וכתב ששומטין ועוקרין אותה, עכ"ל, ונ' דזה ניחא לטעמי', דהא דגבוהין מן הארץ לאו היינו שהן קשורין ותלויין ואין ראשן מגיע לארץ, אלא היינו שכשנועלין בהן אינם עומדין על הארץ, ואשר ע"כ שפיר יל"פ דהא דתניא דלת אלמנה "הנגררת", לאו היינו שהיא קשורה ואינה תלוי' באויר, אלא היינו שכשנועלין בה אינה גבוהה מן הארץ אלא היא נגררת על הארץ, ולעולם איירי בשאינה קשורה כלל, שהרי מתני' דגבוהין מן הארץ איירי בשאינם קשורין, וה"נ הא דתניא דלת אלמנה הנגררת דהיינו שאינה גבוהה מן הארץ, איירי בשאינה קשורה בארץ.

והנה הגר"א שם דקדק מל' הרא"ש דאף בפתח העשוי לכניסה ויציאה תדיר לא שרי בשאינו קשור, ממש"כ הרא"ש סו"ס ט"ו ז"ל, ואם היה בפתח קבוע ליכנס ולצאת דרך שם, "אע"פ שאין גבוהין מן הארץ" נועלין בהן, עכ"ל, ומ' דבעי' שיהיו קשורין, ואך ל"ב שיהיו גבוהין מן הארץ.

אמנם לפ"ד הנשמ"א בדעת הרא"ש, שפיר י"ל שדעתו דבפתח העשוי לכניסה ויציאה תדיר שרי אף בשאינו קשור, וכמבו' כן בדבריו בדלת אלמנה, וכנ"ל, ומש"כ דאע"פ שאין גבוהין מן הארץ נועלין בהן, איירי בשאינו קשור, שהרי אף בשאינו קשור אם כשנועלין בו הוא גבוה מן הארץ נועלין בו, וזהו שכתב דבפתח קבוע ליכנס ולצאת דרך שם נועלין בו אף אם כשנועלין בו אינו גבוה מן הארץ, וז"פ.

וכן נ' מד' השו"ע, דהנה בסימן שי"ג ס"ג כתב השו"ע, ופתח העשוי לכניסה ויציאה תדיר נועלים בו, אפי' לא היה לו ציר מעולם "והוא נגרר", ובביאור הגר"א שם ובס"ד כתב דל' זה מורה דאף בשעשוי לכניסה ויציאה תדיר אין נועלין בו אא"כ הוא קשור, ול"מ הא דעשוי לכניסה ויציאה תדיר אלא דל"ב שיהא תלוי באויר, אלא אף אם הוא נגרר נועלין בו, וכ"כ המ"ב שם סקכ"ט.

והנה שם ס"ד כתב השו"ע, דלת העשוי מלוח אחד או שאין לה אסקופה התחתונה, וכשפותחים "שומטין אותה ועוקרים אותה" אין נועלים בה, ובמ"ב שם סקל"ב כתב, ז"ל, משמע מזה דהוא מיירי בשאינה קשורה אבל אם היא קשורה ותלויה אף שנגררת בארץ כשפותחה שרי אף שאין לה תקוני דלתות כראוי והיינו משום דכאן מיירי בפתח העשוי לכניסה ויציאה תדיר, עכ"ל.

ומוכח מזה שדעת השו"ע דבפתח העשוי לכניסה ויציאה תדיר נועלין אף בשאינו קשור, וע"כ כל הא דאין נועלין בדלת אלמנה שכשפותחים שומטין אותה ועוקרים אותה, הוא רק משום שאין לה תיקוני דלתות כראוי.

וצ"ע שד' השו"ע סותרים זל"ז, שבלשונו בסעיף ג' מבו' דאף בפתח העשוי לכניסה ויציאה תדיר אין נועלין בשאינו קשור, ואילו בדבריו בסעיף ד' מבו' דנועלין בו אף בשאינו קשור.

וכבר עמד בזה הנשמת אדם שם, והוכיח מזה דמש"כ השו"ע בסעיף ג' והוא נגרר ר"ל אפילו אינו קשור, וע"ז כתב דאפילו בפתח שנכנסין תדיר דמותר אף שאינו קשור דוקא מלוחין הרבה, אבל מלוח אחד אסור, עכ"ל, וכ"ה בשו"ע הגר"ז שם ס"י דפתח העשוי לכניסה וליציאה תדיר מותר לנועלו וכו' אפילו שומטין אותה לגמרי כשפותחין אותה שאינה קשורה שם כלל, עכ"ל.

והעירוני דזה ניחא לטעמי', דהא דגבוהין מן הארץ לאו היינו שהן קשורין ותלויין ואין ראשן מגיע לארץ, אלא היינו שכשנועלין בהן אינם עומדין על הארץ, ואשר ע"כ שפיר יל"פ מש"כ השו"ע והוא נגרר לאו היינו שהוא קשור ואינו תלוי באויר, אלא היינו שכשנועלין בו אינו גבוה מן הארץ אלא הוא נגרר על הארץ, ולעולם איירי בשאינו קשור כלל, וז"ב.

**ב**

ד] שם, ורמינהו דלת הנגררת ומחצלת הנגררת וקנקן הנגרר בזמן שקשורין ותלויין נועלין בהן בשבת ואין צריך לומר ביו"ט, אמר אביי בשיש להם ציר רבא אמר בשהיה להן ציר אמר אביי בשיש להן ציר, רבא אמר בשהי' להן ציר.

והנה מהא דתניא בברייתא בזמן שקשורין "ותלויין" נועלין בהן וכו', נראה דאף בשיש להן או הי' להן ציר לא סגי במה שהן קשורין, אלא בעינן שיהיו גם תלויין, והיינו דהגם דל"ב שלא יהא ראשן מגיע לארץ, מ"מ בעי' שיהיו תלויין ולא יהיו מונחין ב' ראשיהן על הארץ.

ומצינו הדברים מבוארים כן בד' הבעה"מ, ז"ל, הא דתנן הדלת שבמוקצה וכו' וכן הא דתניא דלת הנגררת ומחצלת הנגררת וקנקן הנגרר בזמן שקשורין ותלוין נועלין בהם, סתמא דכולהו כר"א דבעי' בפקק החלון קשור ותלוי וכו', והשתא דקי"ל כר' יהודה דאיפסיקא הלכתא בהדיא כותיה ובקשור אע"פ שאינו תלוי סגי, נקיטינן מינה כי לית הלכתא כי הני מתניאתא דבעו קשורין ותלוין וכו', עכ"ל, ומפורש בדבריו דהא דתניא בזמן שהן קשורין ותלוין, היינו דלא כר' יהודה, והיינו משום דהגם דאף ר' יהודה לא שרי בנגר אלא בשהוא קשור, הרי מ"מ כל שהוא קשור נועלין בו אף שהוא מונח כולו על הארץ, ואילו בברייתא תניא דרק אם הן קשורין "ותלויין" נועלין בהן, שו"ר בתהל"ד סימן שי"ג סק"ו שעמד בזה, ועמד על סתימת ל' הטושו"ע והגר"ז בזה.

וכ"ה בד' הרמב"ן במלחמות שם, ז"ל, שא"כ כשהקשו מן הברייתא על המשנה דבעי גבוהין מן הארץ, מאי קושיא, מתני' ודאי ניחא דהא אוקימנא כר"א וכו', אלא אברייתא הו"ל למידק, דאי בקשורין ותלויין וראשם מגיע לארץ קאמר, מני לא ר"א ולא ר' יהודה ולא ר' יוסי, דאי ר"א הוא דאמר ראשו מגיע לארץ אלמא גבוהין מן הארץ מלא נימא בעיא, "ואי ר' יהודה קשור אע"פ שאינו תלוי שרי", ואי ר' יוסי כיון דהני תורת כלים עליהן הו"ל כנגר שיש בראשו קלוסטרא דשרי וכו', עכ"ל, והובאו דבריו בחי' הרשב"א והריטב"א, והרי דהא דתניא בזמן שהן קשורין ותלויין אתא למעוטי דלא סגי בקשירה לחוד, אלא בעי' שיהיו תלויין ולא יהיו מונחין על הארץ, וע"כ לא אתיא כר' יהודה.

והוא מוכח כן עוד, לדעת הבעה"מ דמתניתין ר"א היא, ואי נימא דיל"פ לברייתא דבזמן שקשורין ותלויין נועלין בהן דהיינו דכל שקשורין נועלין בהן אף שהן מונחין בארץ, א"כ מאי רמינן מינה אמתניתין, הרי מתני' ר"א היא, וברייתא ר' יהודה היא דל"ב קשור ותלוי, והראשונים לא הקשו כן ע"ד בעה"מ, ובע"כ דאין הברייתא מתישבת כדעת ר' יהודה, דלר"י כל שקשור נועלין בו אף אם הוא מונח לארץ, ואילו בברייתא תניא דרק אם קשור ותלוי נועלין בו.

אמנם הנה בפסקי ריא"ז כתב, ז"ל, הי' בהם וכו' או שהי' לו ציר דלת וכו' נועלין בהן בשבת אע"פ שאינן תלויין באויר אלא הן נגררין בארץ, "ובלבד שיהיו קשורין שם", עכ"ל, ומ' להדיא דכל שהן קשורין נועלין בהן, אף אם הן מונחין על הארץ, וכ"ה בל' פ"סקי רי"ד, ואע"פ שהן נגררין וכו' נועלין בהן ול"ב גבוהין "כי אם קשורין לחוד" וכו', אמר אביי בשיש להן ציר וכו' הלכך "די להן בקשורין בלבד", עכ"ל, ודמי לדין נגר הנגרר שנועלין בו אם הוא קשור, ול' ריא"ז בדין נגר, ואע"פ שהוא נגרר בארץ ואינו תלוי באויר מותר לנעול בו ובלבד שיהא קשור בדלת וכו', עכ"ל, וזה ממש כלשונו בדין דלת שבמוקצה שהי' לה ציר, ונ' להדיא דחד דינא הוא, וצ"ע לדעתם מ"ט תני בברייתא קשורין "ותלויין".

ה] בפירש"י פירש, ז"ל, כשיש להן ציר, דמוכחא מילתא דדלת גמורה היא, והרי היא קשורה ותלויה ולא מחזי כבונה, עכ"ל, ונ' להדיא מדבריו דמפרש דמכוון אביי ורבא הוא לציר הקבוע בדלת, שהוא היכר על הדלת שדלת גמורה היא, וכ"ה בל' הרמב"ם פכ"ו משבת ה"ח, דלת שהיה "לה" ציר אף על פי שאין "לה" עתה ציר, עכ"ל, וכ"ה בל' הראב"ד בכתוב שם, מיהו יש להן ציר יש עליהן תורת דלת, עכ"ל, ובזה מתבאר מש"כ שם לגבי קנקן, ונת' להלן סק"ו, וכ"ה מבו' בפי' ריו"נ בפסקי רי"ד ובפסקי ריא"ז ובמאירי.

אמנם בחי' הריטב"א כתב, ז"ל, כשיש להם ציר, עיקר הפי' שיש להם ציר בפתח מתוקן לדלת דמוכחא מילתא דפתחים קבועים הם, וכשהוא פותח ונועל אינו נראה כבונה אלא כפותח ונועל שאר דלתות הבית וכו', ושרינן אפי' כשאין בגופה של דלת שום היכר ציר דהא דומיא דמחצלת וקנקן קתני שאין להם ציר, ורש"י ז"ל פירש בפנים אחרים שאינם מחוורים, עכ"ל.

וחלוקין הן בגדר הא דמהני הציר, דלדעת רש"י ודעימי' היינו דהוי הציר היכר על הדלת שדלת גמורה היא, וע"כ לא מיחזי כבונה, ובפי' ריו"נ כתב דביש להן ציר יש להן תורת כלי, ולדעת הריטב"א ודעימי' הוי הציר היכר על הפתח שפתח קבוע הוא, וע"כ אין סתימתו נראית כבנין.

ונפ"מ בזה, במש"א רבא דסגי במה שהי' להן ציר, דהמאירי פירש הטעם בזה, ז"ל, שכל שהיה שם ציר שֵם דלת עליו ואינו נפקע, עכ"ל, ובחי' הריטב"א פירש הטעם, ז"ל, כלומר אע"פ שנטמן בעפר, דמ"מ הא גלי בדעתיה דתורת פתח ודלת עביד ליה, עכ"ל, ופשוט דאזלי לטעמייהו, וכבר עמד בזה בהע' לחי' המאירי, דלדעת המאירי דהציר הוא בדלת עצמה והוי היכר שדלת גמורה היא, ע"כ אף שעתה אין להן ציר, כבר חל שם דלת עליו ואינו נפקע, אך לדעת הריטב"א דהציר הוא בפתח והוי היכר על הפתח שפתח קבוע הוא, הרי דהא דמהני שהי' להן ציר הוא משום דכבר גלי אדעתי' דהוא פתח גמור וע"כ אין סתימתו נראית כבנין.

והנה הרמב"ן במלחמות הק' ע"ד בעה"מ, ז"ל, ועוד אביי ורבא דאמרי תרוייהו בשיש להם ציר או שהי' להם ציר מתחלה קשורין ותלויים אע"פ שאין גבוהים כמאן מוקמי' להו, דהא פלוגתא דר"א ורבנן בחלון ופתח גמורים הוא שיש להם ציר ודלתות, עכ"ל, והובאו דבריו בחי' הרשב"א והריטב"א.

ופשוט דקו' הרמב"ן היא משום שפירש דהא דיש להן ציר והי' להן ציר קאי על הפתח, דכל שיש ציר בפתח מתוקן לדלת מוכחא מילתא דפתחים קבועים הם ול"ד לבונה, והוא מפורש כן בסו"ד הרמב"ן, ז"ל, הלכך בעינן בהו הכירא דהיינו שיהא בהם היכר קשירה ותלי' ויהא בפתח היכר ציר, עכ"ל, ואשר זהו שהק' ע"ד בעה"מ, שלדבריו בע"כ דאף לדעת ר"א דבעי קשור ותלוי ואין ראשו מגיע לארץ, מ"מ כל שיש לפתח ציר נועלין בו אף שראשו מגיע לארץ, וקשיא ע"ז שהרי ר"א מצריך קשור ותלוי ואין ראשו מגיע לארץ בחלון ופתח גמורים שיש להם ציר ודלתות.

אך בדעת הבעה"מ נראה דמפרש להא דיש להן ציר והי' להן ציר דקאי על הדלת, דאם יש לה ציר נועלין בה אף שראשה מגיע לארץ, כיון שיש היכר בגופה ומוכחא מילתא דדלת היא, ולפ"ז ל"ק כלל מהא דמצריך ר"א קשור ותלוי ואין ראשו מגיע לארץ בחלון ופתח גמורין, שהרי לפקק החלון ולנגר שבדלת אין היכר בגופן, וע"כ אין נועלין בהן אלא בזמן שהן קשורין ותלויין ואין ראשן מגיע לארץ.

ו] ויש להוסיף עוד בזה, דהנה בחי' הריטב"א הוכיח כן, ז"ל, ושרינן אפילו כשאין בגופה של דלת שום היכר ציר דהא דומיא דמחצלת וקנקן קתני שאין להם ציר, עכ"ל.

אמנם הנה מצינו פי' חדש בזה בד' הראב"ד בכתוב שם, ז"ל, וכן קנקן הנגרר כמו יתד הוא ולדלת של מוקצה הוא עשוי כמו הנגר לדלת הבית, מיהו יש להן ציר יש עליהן תורת דלת, והן וקנקניהן מותרין אפילו נגררין לרבי יהודה וכו', עכ"ל, ומבו' בד' הראב"ד, דהא דמוקמי' לה בשיש להן ציר, לאו היינו שיש לקנקן ציר, דקנקן הוא כעין נגר ול"ש בו ציר כלל, אלא היינו דכל שיש לדלת שבמוקצה ציר ויש עלי' תורת דלת, שרי לנעול אף את הקנקן, דכיון דנעילת הדלת עצמה לא מיחזי כסותם פרצתו, ממילא דאף הנגר שנותנין לנועלה אינו חמור משאר נגר שאם הוא קשור נועלין בו.

והראב"ד כתב שם, ז"ל, מיהו יש להן ציר וכו' יש עליהן תורת דלת, והן וקנקניהן מותרין אפילו נגררין לרבי יהודה אע"פ שיש נדצ"ל שאין בקנקנן תורת כלי ואע"פ שאינו קשור נדצ"ל תלוי. לרבי אליעזר בעינן קשור נדצ"ל תלוי, ואם יש בו תורת כלי אפילו מונח מותר לרבי יהודה ולר"א אסור, עכ"ל, וביאור דבריו כמש"נ דבגונא דיש לדלת עצמה ציר, הוי דין הקנקן כדין נגר דעלמא, וע"כ אם אין עליו תורת כלי, אין נועלין בו לר' יהודה אא"כ הוא קשור, ולר"א בעינן קשור ותלוי, ואם יש עליו תורת כלי נועלין בו לר' יהודה אף בשאינו קשור.

ז] שם בפירש"י, לישנא אחרינא טעמא דמתניתין משום דחופר בארץ, וקשיא לי' בגוה דאם כן מאי תרצתי' דרבא דאמר כשהיה להם ציר כיון דהשתא ליכא הא קא עביד חריץ וכו', עכ"ל.

אמנם הנה בפי' ר"ח מבו' שפירש כהך לישנא, ומפרש להא דאם הי' להן ציר נועלין בהן, ז"ל, כלומר כיון שהי' להן ציר אין סוגרין להן בדוחק, לפיכך אין חורצין חריץ בעת שסותמין, לפיכך מותר, עכ"ל, וצ"ב.

ח] שם, מיתיבי דלת הנגררת ומחצלת הנגררת וקנקן הנגרר בזמן שקשורין ותלויין וגבוהים מן הארץ אפילו מלא נימא נועלין בהן ואם לאו אין נועלין בהן, ופירש"י, ז"ל, אלמא תרוייהו בעינן, עכ"ל.

והנה לפי הגיר' שלפנינו אין מובן לד' רש"י, וברור שרש"י גריס כגיר' ר"ח בזמן שיש להן ציר וגבוהין מן הארץ נועלין בהן, וזהו דפריך דאלמא תרוייהו בעינן, וכ"ה בחי' הרשב"א והריטב"א ובתור"פ.

ובתור"פ שם הביא לגיר' דילן וכתב דשיבוש היא, דא"כ לא פריך מידי דהא איכא לאוקמה בשאין להן ציר לאביי או שלא הי' להן ציר לרבא כמו מתניתין, ועוד אביי ורבא לא הוצרכו לתרץ ולהגי' וכו', עכ"ל.

אך ביאור פירכת הגמ' לגיר' דילן, מצינו בבעה"מ, ז"ל, והא דתניא דלת הנגררת ומחצלת הנגררת וקנקן הנגרר בזמן שגבוהין מן הארץ, איצטריכינן לתירוצא משום דקשיא רישא אסיפא משום דפתח בנגררין וסיים בגבוהין מן הארץ, אמטו להכי תריצו לה אביי ורבא כל חד וחד לטעמיה, עכ"ל, וכ"כ בחי' המאירי, אך לישנא דמיתיבי לא א"ש לפ"ז, שו"ר בגאו"י שפירש דפריך על הא דקשיא להו לאביי ורבא בברייתא קמייתא, ולא ניח"ל לתרוצי דהא דתניא קשור ותלוי היינו גבוה מן הארץ, משום דברישא תני נגררת, (וכמש"כ כן הראשונים), וע"ז הוא דמותיב שהרי בהך ברייתא חזינן דפתח בנגררת ומסיים בגבוהין מן הארץ.

**ג**

ט] שם בגמ', תני רב חייא דלת אלמנה הנגררת אין נועלין בה, היכי דמי דלת אלמנה איכא דאמרי דחד שיפא,[[2]](#footnote-3) ואיכא דאמרי דלית לה אסקופא.

וכתבו התוס', ז"ל, דלת אלמנה הנגררת וכו', פי' ר"י דאיירי כשיש להן ציר דאי אין להן ציר מאי איריא דלת אלמנה אפי' דלת אחרינא נמי, עכ"ל, וכ"ה בתוס' הרא"ש שם.[[3]](#footnote-4)

ובחי' הרשב"א שם הק' ע"ז, ז"ל, ותמי' לי מי גרע טפי מקנקן הנגרר דקתני בבריתא דיש להם ציר ואע"פ שאין גבוהים נועלים בהם, עכ"ל, ובחי' הריטב"א שם יישב לזה, ז"ל, ולא קשיא דאילו קנקן ומחצלת אין חסרין ממלאכתן כלום, אבל דלת כשהיא אלמנה לא נגמרה מלאכתה ונראית כדף בעלמא ואינו נראה כפותח וסוגר בדלת אלא כפותח וסוגר בדף בעלמא שאין דרכו בכך אלא נראה כבונה, עכ"ל, ועמש"נ עפי"ז להלן סקט"ו, והט"ז סימן שי"ג סק"ד יישב לזה בע"א, עיי"ש.

י] ובחי' הרשב"א שם כתב, ז"ל, והראב"ד ז"ל פי' בשאין לה ציר, וגם זה קשה וכמו שאמרנו דא"כ מ"ש דלת אלמנה אפי' כולהו נמי, עכ"ל, ויל"פ דהראב"ד מפרשה בפתח העשוי לכניסה ויציאה תדיר, וכמו שפירש הגר"א בדעת הרי"ף והרמב"ם, עמש"נ בזה להלן סקי"א בהערה.

ואולי י"ל בדעת הראב"ד, דבאמת הא דתנן דדלת שבמוקצה אין נועלין בה אא"כ היא גבוהה מן הארץ, איירי בדלת אלמנה, אך אם היא דלת גמורה נועלין בה אף שאינה גבוהה מן הארץ, והיינו משום דכי היכי שאם הי' לה ציר נועלין בה משום שיש בה היכר דלת, ה"נ אם היא עשוי' מב' לוחות ויש לה אסקופא כצורת דלת נועלין בה.

ונ' עפי"ז, דמקור ד' הראב"ד לפרש כן דאיירי בשאין לה ציר, הוא משום דכל שיש לה ציר פשיטא דנועלין בה אף שהיא דלת אלמנה, דלא גריעא ממחצלת וקנקן שאין להן היכר דלת אחר, ומ"מ אם יש להן ציר נועלין בהן, וכל הא דאין נועלין בדלת אלמנה הוא בשאין לה ציר, דכיון שהיא דלת אלמנה וגם אין לה ציר לית בה היכר דלת, וע"כ אין נועלין בה אלא בשהיא גבוהה מן הארץ.

ומצינו בפסקי ריא"ז שדעתו כן, ז"ל, מי שיש לו רחבה אחורי ביתו וכו' ומעמיד בפתחה לוח אחד כעין דלת וכו' אין נועלין בהן בשבת וכו', הי' בהם שום תיקון כעין דלת כגון שהיו ב' לוחות מחוברות או שהי' לו ציר דלת וכו' נועלין בהן בשבת ואע"פ שאינם תלויין באויר אלא הן נגררין בארץ ובלבד שיהיו קשורין שם, עכ"ל.

יא] ודרך אחרת מצינו בזה בד' הרמב"ם, דהנה ז"ל הרמב"ם פכ"ו משבת ה"ט, דלת שהיא לוח אחד ששומטין אותה ונועלין בה אם לא הי' לה למטה כן כמו אסקופה שמוכיח עלי' שהיא כלי מוכן לנעילה אין נועלין בה, ואם יש למטה אסקופה נועלים בה, וכן נגר שיש בראשו קלוסטרא שמוכחת עליו שהוא כלי מוכן לנעילה ואינו קורה כשאר הקורות נועלין בו בשבת.

והנה בשו"ע סימן שי"ג ס"ד כתב, דלת העשוי מלוח אחד או שאין לה אסקופה התחתונה, וכשפותחים שומטין אותה ועוקרים אותה, אין נועלים בה אפי' יש לה ציר, ובביאור הגר"א שם כתב, ז"ל, אפי' יש, תוס' ד"ה דלת דאל"כ בלא"ה אסור וכגי' הנגררת, אבל לרי"ף שגורס שאינה נגררת ור"ל אפי' אינה קשורה כלל וכמ"ש ששומטין ועוקרין אותה[[4]](#footnote-5) כנ"ל בש"ע עדיין נשאר בקושיא דציר לא מהני בכה"ג, אבל הרי"ף אזיל לשיטתי' שמפ' דווקא ברחבה שהוא מוקצה כנ"ל אבל בנכנסין ויוצאין מ' מדבריו דאפי' אינה קשורה כלל מותר וכ"כ הרמב"ם, ולהכי דוקא דלת אלמנה, והתוס' אזלו לטעמייהו דל"ד מוקצה וכפרש"י וכמ"ש בד"ה כי פליגי ומתני' דלעיל דדלת כו' ולא נחתי לחלק כמו שחילק הראב"ד כנ"ל,[[5]](#footnote-6) עכ"ל.

וביאור הדברים, דלדעת הרמב"ם דין דלת בפתח העשוי לכניסה ויציאה תדיר, הוי כדין נגר, שכתב הרמב"ם דאם יש בראשו גלוסטרא שתורת כלי עליו נועלין בו, ואם אין בראשו גלוסטרא שאין תורת כלי עליו אין נועלין בו אא"כ הוא קשור ותלוי או שהוא ניטל באגדו.

וה"נ בדלת שבפתח העשוי לכניסה ויציאה תדיר, אין נועלין בה בשאינה קשורה ותלוי' אא"כ יש עלי' תורת כלי, ואשר ע"כ אם היא עשוי' מכמה לוחות או שיש לה איסקופה, דבכה"ג תורת כלי עלי', וכמו שפירש הרמב"ם שהאסקופה מוכיח עלי' שהיא כלי המוכן לנעילה,[[6]](#footnote-7) מותר לנעול בה אף שאינה קשורה ותלוי', ובדלת אלמנה שאין עלי' תורת כלי, אסור לנעול בה אם אינה קשורה ותלוי'.

והדברים מבוארים כן בד' הרמב"ם שכלל דין דלת אלמנה ודין נגר שיש בראשו גלוסטרא בהלכה אחת, והיינו משום דהוי זה חד דינא, דכל שאינו קשור ותלוי אין נועלין בו אא"כ יש עליו תורת כלי, ובדלת סתמא דמילתא תורת כלי עלי', ורק אם עשוי' מלוח א' ואין לה איסקופה אין עלי' תורת כלי, ואילו בנגר סתמא דמילתא אין תורת כלי עליו, ורק אם יש בראשו גלוסטרא תורת כלי עליו, וכ"ה בספה"י לר"ת סימן שי"ז, ז"ל, כי נגר סתם שבכאן הוא כמו שנבקע מן העצים ואין עליו שום מעשה ואין בו היכירא כלל, עכ"ל.

יב] והנה במ"ב סקל"ב ובשעה"צ סקכ"ג כתב עפי"ד הגר"א, דלדעת הרי"ף והרמב"ם כל הא דאין נועלין בדלת אלמנה הוא רק בשאינה קשורה ותלוי', אך אם היא קשורה ותלוי' נועלין בה, דלדידהו דגרסי שאינה נגררת, משמע דבקשורה אפי' דלת אלמנה שרי.

ולפמש"נ בביאור הדין לדעת הרמב"ם נ' שהדברים מוכרחים כן, שהרי לדעת הרמב"ם כל עיקר דינא דדלת אלמנה הוא שאין תורת כלי עלי', וע"כ דינה כנגר שאין נועלין בו בשאינו קשור ותלוי, אך בגונא שהיא קשורה ותלוי' דבכה"ג נועלין אף בנגר שאין עליו תורת כלי, ה"נ נועלין בדלת אלמנה.

ונ' עוד לפ"ז, דאף בדלת שבמוקצה שאם הוא גבוה מן הארץ או שהוא קשור ותלוי ויש לו ציר נועלין בו, היינו אף בדלת אלמנה, דכל מה שמצינו דדלת אלמנה גריעא, היינו רק שאין עלי' תורת כלי וממילא דינה כנגר שאין עליו תורת כלי שאין נועלין בו אם אינו קשור ותלוי, אך הך דינא דדלת שבמוקצה שגבוה מן הארץ או שהוא קשור ותלוי והי' לו ציר נועלין בו, לא מצינו דהיינו רק בדבר שיש עליו תורת כלי, וע"כ אף דלת אלמנה שאין עלי' תורת כלי נועלין בה בכה"ג, וז"ב.

יג] ויש להוסיף עוד בזה, דהנה דעת הרמב"ם שם ה"ז ובפכ"ה הי"ג מבוארת, דכל מילי אסורין בטלטול אם אין עליהן תורת כלי, ולפ"ז הרי פשוט לדעתו, דהא דנגר אין נועלין בו אם אין בראשו גלוסטרא שאין עליו תורת כלי, אם אינו קשור ותלוי ואינו ניטל באגדו, הוא משום איסור טלטול, דמהיכ"ת נימא דיש בזה גם משום בנין, ומה"ט כתב הרמב"ם לדיני נגר בפרק כ"ו העוסק בדיני מוקצה, ולדעת הרמב"ם הא דיש בראשו גלוסטרא, אי"ז כפירש"י שהוא ראוי לבוכנא לכתוש ולשחוק בו פלפלין, אלא כמש"כ בפיהמ"ש שהוא כעין כדור או רבוע או כיו"ב דבר שמורה עליו שהוא כלי, והוי זה דומיא דתורת כלי שכתב הרמב"ם בדין כיסוי הכלים ובדין קנה.

ומצינו הדברים מפורשים כן בפיהמ"ש להרמב"ם בשלהי עירובין, ז"ל, וגלוסטרא וכו' דבר שמורה עליו שהוא כלי ואינו קורה בעלמא "שאסור לטלטלה בשבת", עכ"ל, ומבו' להדיא דכל הא דאין נועלין בו אם אין בראשו גלוסטרא הוא משום איסור טלטול.[[7]](#footnote-8)

ולפ"ז הרי לא מצינו כלל דכד אתינן לאסור משום דהוי כבנין איכא נפ"מ במה דאיכא תורת כלי עליו, וקרוב הדבר לומר דלגבי זה ל"מ מידי הא דתורת כלי עליו.

ומצינו כן בד' הראב"ד שהביא הריטב"א בעירובין דק"א: ז"ל, אבל הראב"ד ז"ל נראה שהוא סובר דלענין איסור נעילה לא מהני תורת כלי, ומתני' דפקק החלון מיירי אע"פ שניטל באגדו ושיש עליו תורת כלי, ומשנתינו דהכא וגמ' דעלה לענין היתר טלטול בלחוד היא שנויה ומשום מוקצה נגעו בה, דר"א אומר דגלוסטרא לא משויא לי' כלי לטלטלו ומוקצה הוא, ור"י מתיר דתורת כלי עליו, ובשניטל באגדו כולי עלמא מודו שיש עליו תורת כלי לטלטלו, הא לענין לנעול בו כפלוגתא דנגר הנגרר וכפלוגתא דפקק החלון, עכ"ל, ועי' גם בתוס' הרא"ש שבת דקכ"ו. ד"ה רי"א שדן לומר שמא לגבי איסור בנין ל"מ תורת כלי מידי.

ולפ"ז פשוט, דבדלת שבמוקצה שהיא גבוהה מן הארץ או שהיא קשורה ותלוי' והי' לה ציר נועלין בה, ולי"ב משום בנין, אין מקום לחלק בזה בין דלת שיש עלי' תורת כלי לדלת אלמנה שאין עלי' תורת כלי, וז"ב.[[8]](#footnote-9)

אמנם אחר העיון נ' שהדין חלוק בזה, דהא דאם היא קשורה ותלוי' והי' לה ציר נועלין בה, הוא אף בדלת אלמנה, אך הא דבגבוהה מן הארץ נועלין בה אף שאינה קשורה, הוא רק בדלת גמורה ולא בדלת אלמנה, והטעם בזה לפמש"נ בדעת הרמב"ם דטעם הא דדלת אלמנה אין נועלין בה הוא משום איסור טלטול כיון שאין עלי' תורת כלי, אשר לפ"ז היכא דהיא קשורה ותלוי' דמהני זה להתירה בטלטול, כמו שמצינו בנגר דבזמן שהוא קשור ותלוי נועלין בו אף שאין עליו תורת כלי, ליכא נפ"מ בין דלת גמורה לדלת אלמנה, ומשא"כ בגונא שאינה קשורה ואך שהיא גבוהה מן הארץ, דלדעת הרמב"ם היינו דכשנועלין בה היא גבוהה מן הארץ, נ' דלא שרי לטלטלה אלא בשיש עלי' תורת כלי, שהרי מה שכשנועלין אותה היא גבוהה מן הארץ אי"ז טעם כלל להתירה בטלטול, וכמש"נ לעיל בשלהי ההערה, וע"כ לא שרי לטלטלה אלא בשהיא דלת גמורה ולא בשהיא דלת אלמנה, ולפ"ז נ', דל"מ הא דגבוהה מן הארץ להתיר לנעול בדלת אלמנה, אף בפתח העשוי לכניסה ויציאה תדיר, ודו"ק.

יד] והנה בטושו"ע כתבו, ז"ל, דלת העשוי מלוח אחת או שאין לה אסקופה התחתונה וכשפותחין בה שומטים אותה ועוקרים אותה אין נועלין בה "אפילו יש לה ציר", עכ"ל.

וצ"ע רב, דכיון דאיירי בשאינה קשורה, וכמש"כ שכשפותחין בה שומטין אותה ועוקרין אותה, א"כ מהו שהוסיפו אפי' יש לה ציר, הרי ציר ל"מ מידי בדלת שאינה קשורה, והתוס' שכתבו דאיירי בשיש לה ציר, הוא משום דגרסי דלת הנגררת, ופירשוה בדלת הקשורה ותלוי' ואינה גבוהה מן הארץ, דבדלת גמורה כה"ג אם יש לה ציר נועלין בה, ואילו בדלת אלמנה אין נועלין בה, אך הטושו"ע שהעמידוה בשאינה קשורה וכפי' הרי"ף, מה נפ"מ במה שיש לה ציר, עוד ילה"ע, דמקור ד' התוס' דל"מ אפי' יש לה ציר, הוא משום דאל"כ אפי' דלת גמורה נמי, אך לפ"מ שפירשוה הטושו"ע בדלת שאינה קשורה, אשר לפ"ז בע"כ דהא דבדלת גמורה כה"ג נועלין בה הוא משום דאיירי בפתח העשוי לכניסה ויציאה תדיר, א"כ אין לנו מקור דבדלת אלמנה ל"מ ציר, וצע"ג, שו"ר בגאו"י שכבר עמד ע"ז.

**ד**

טו] כתב המג"א סימן שי"ג סק"ח ז"ל, הואיל ואינן לוח א', משמע דבלוח א' אסור אפי' עשוי לפתוח ולנעול כמ"ש בב"י דקאי אחנויות, וצ"ע מ"ש בס"א פקק החלון כגון לוח משמע אפילו בלוח אחד שרי, ואפשר דע"ש שהם מחוברין יחד קרוי לוח וכו', עכ"ל.

אמנם הנה לפמש"כ הריטב"א בסוגיין דהא דדלת אלמנה אין נועלין בה, ול"ד לקנקן ומחצלת, הוא משום דקנקן ומחצלת אין חסרין ממלאכתן כלום, אבל דלת כשהיא אלמנה לא נגמרה מלאכתה ונראית כדף בעלמא ואינו נראה כפותח וסוגר בדלת אלא כפותח וסוגר בדף בעלמא שאין דרכו בכך אלא נראה כבונה, עכ"ל, הרי דלפ"ז י"ל דפקק החלון דרכו אף בלוח אחד ואינו חסר ממלאכתו כלום, וע"כ אף בכה"ג פוקקין בו.

טז] וי"ל עוד בזה, לפמש"נ לעיל סקי"א בדעת הרמב"ם עפ"ד הגר"א דהא דדלת אלמנה אין נועלין בה אף בשעשוי' לכניסה ויציאה תמיד, הוא משום דדלת אלמנה אין עלי' תורת כלי, וע"כ דינה כנגר שאין נועלין בו.

והנה לפ"ז הרי דבפקק החלון שפסק השו"ע בס"א שפוקקין בו אף שאין עליו תורת כלי, שרי אף בשאינו אלא לוח א', ולדעת הרמב"ם גופי' שנת' לעיל סקי"ג בהערה בדעתו דאף בפקק החלון בעי' שיהא עליו תורת כלי, נמי ניחא, דכל שתיקנוהו יש עליו תורת כלי אף שאין לו אלא לוח א'.

אך מד' המג"א נ' שדעתו דהא דאם אין בו אלא לוח א' אסור לנעול בו, אי"ז משום דכה"ג אין עליו תורת כלי, אלא הוא דין בפנ"ע דכה"ג אין נועלין בו, וע"כ ס"ל דדין זה שייך אף בפקק החלון.

יז] אך אכתי ילה"ע, דכיון דחזינן דפקק החלון קייל דל"ב שיהא בו תורת כלי, והיינו משום דל"ד כלל לבנין, א"כ שפיר י"ל דאף אם אינו אלא לוח א' נועלין בו.

ואולי דעת המג"א דכ"ה דפקק החלון ל"ד לבנין ול"ד לקנה ולנגר, ה"נ בדין דדלת ל"ד לבנין, כיון שהיא מונחת על הארץ ואינה נכנסת בתוך הקרקע, וע"כ שפיר דימה המג"א דכ"ה דבדלת אין נועלין בה בשאין בה אלא לוח א', ה"נ בדין דבפקק החלון אין פוקקין בו בשאין בו אלא לוח א'.

אך ילה"ע בזה, שהרי חזינן דחמור דין דלת מדין פקק החלון, שהרי בדלת העשוי' לכניסה ויציאה תמיד מבו' בל' השו"ע ס"ג שאין נועלין בה אלא בשהיא קשורה דומיא דנגר, ע' ביאור הגר"א ומ"ב סקכ"ט, ואילו בפקק החלון פוקקין אף בשאינו קשור ותלוי, ועמש"נ בזה להלן סק"כ.

אך באמת כבר נת' לעיל סק"ג דבד' השו"ע בסעיף ד' מוכח דבפתח העשוי לכניסה ויציאה תדיר נועלין אף בדלת שאינה קשורה, וכן מבו' בד' הב"י שהביא המג"א בדין חנויות, ודו"ק, וא"כ שפיר י"ל דדין דלת שוה לדין פקק החלון, ושפיר דימה המג"א זל"ז, ושו"ר כן בקצרה בתהל"ד סק"ט.

שו"ר בנשמ"א סימן ל"ט סק"ב שכתב, ז"ל, המ"א בסי' שי"ג ס"ק ז' כתב דה"ה בפוקק אם אינו עשוי לפתוח אלא לעתים רחוקות הוי כאהל קבע, והביא ראיה מרא"ש סוף עירובין, והמעיין ברא"ש שם אינו מוכרח כלל, צ"ב מ"ט אינו מוכרח, עייש"ה, והתהל"ד סוסק"ח הביא דבל' הרי"ד מפורש דגם בפקק לא שרי אלא משום שסוגרים ופותחים כל יום, ונראה דפקק אינו דומה כלל לזה שהרי אף שדרכו לנעול תמיד בסעיף ג' בעינן עכ"פ קשור דקיי"ל כר' יהודה בנגר, ואפ"ה בפקק לא בעינן קשירה כלל כדאיתא שם בריש הסימן, והיינו כמו שכתבו תוס' ורא"ש דפקק אין בו בנין כלל, וא"כ ה"נ י"ל אפילו אם דרכו לפתוח תמיד כיון דלא שייך בו בנין כלל לא בעינן קשירה, ולפ"ז לא קשה נמי מה שהקשה המ"א שם ס"ק ח' דמאי שנא דבפתח העשוי ליציאה תדיר אם הוא מדף אחד אסור לנעול ומאי שנא מפקק, והיינו לשיטתו, אבל לפי מה שכתבתי שנא ושנא, דבפקק לא שייך בנין כלל, עכ"ל, ובדברינו נתישבו ד' המג"א.

יח] והנה המג"א שם כתב עוד, ז"ל, אבל הב"ח כ' בשם התו' דאף העשוי מלוח א' אם עשוי לכניסה ויציאה תדיר שרי וכו', עכ"ל.[[9]](#footnote-10)

והנה במ"ב שם סקל"ב כתב, ז"ל, אבל אם היא קשורה ותלויה אף שנגררת בארץ כשפותחה שרי אף שאין לה תקוני דלתות כראוי, והיינו משום דכאן מיירי בפתח העשוי לכניסה ויציאה תדיר, עכ"ל, ובשעה"צ שם כתב, ז"ל, הגר"א לפי גרסת הרי"ף שגרס שאינה נגררת, ואירי לדידיה בעשויה לכניסה ויציאה, ומשמע לפ"ז דבקשורה אף בדלת אלמנה שרי, אך לפי גרסתנו דגרסי דלת הנגררת והיינו בקשורה ואפ"ה אסור, א"כ אפשר דאף בעשויה לכניסה ויציאה תדיר ג"כ אסור בדלת אלמנה, עכ"ל.

וילה"ע בזה, דלכאו' כל עיקר מה שפירשו הרי"ף והרמב"ם להך ברייתא דאיירי בפתח העשוי לכניסה ויציאה תדיר, הוא לפי גיר' דגרסי "שאינה נגררת", אשר לפ"ז בע"כ דאיירי בפתח העשוי לכניסה ויציאה תדיר, וכמש"כ הגר"א בביאורו הבאנו דבריו לעיל סקי"א, אך לגיר' דילן דגרסי' דלת "הנגררת", מפרשינן להך ברייתא בדלת שבמוקצה, ואיירי בשיש לה ציר וכמש"כ תוס' וש"ר, אך בפתח העשוי לכניסה ויציאה תדיר לא מצינו כלל להך דינא דדלת אלמנה, וכמש"כ הב"ח בדעת התוס'.

אך נ' דהשעה"צ כתב כן עפי"ד הגר"א, שכתב דהתוס' שלא פירשו להך ברייתא בפתח העשוי לכניסה ויציאה תדיר, אזלו לטעמייהו דלא נחתי לחלק בין דלת שבמוקצה לדלת שבפתח העשוי לכניסה ויציאה תדיר, ומבו' בד' הגר"א דאף לגיר' התוס' דגרסי דלת הנגררת, הי' ראוי טפי לפרש להך ברייתא בפתח העשוי לכניסה ויציאה תדיר, ואך דהתוס' לטעמייהו לא ס"ל לחלק בזה, אשר לפ"ז נמצא דלפ"מ דקי"ל לחלק בזה, יש לנו לפרש להך ברייתא בפתח העשוי לכניסה ויציאה תדיר, כ"ה דלא ניבעי לאוקמי דאיירי בשיש להן ציר, דזה לא נזכר בברייתא, וזהו שכתב השעה"צ דיש לנו לאסור לפ"ז בדלת אלמנה הקשורה אף בפתח העשוי לכניסה ויציאה תדיר.

אך הנה כבר הבאנו לעיל סקי"א בהערה ד' הרשב"א והריטב"א דלא העמידו לברייתא דדלת אלמנה בפתח העשוי לכניסה ויציאה תדיר, הגם דאינהו ס"ל לחלק בזה, ולפ"ז שוב י"ל דכל מה שפירשו הרי"ף והרמב"ם כן, הוא לפי גירסתם דגרסי דלת שאינה נגררת, אך לגיר' דילן דגרסי' דלת הנגררת אין לנו מקור להעמידה בפתח העשוי לכניסה ויציאה תדיר, וממילא דממ"נ אין לנו לאסור בדלת אלמנה הקשורה בפתח העשוי לכניסה ויציאה תדיר, שו"ר בחזו"א סימן מ"ו סק"א שכתב דבדלת אלמנה העשוי' לכניסה ויציאה תדיר שרי, כיון דלא הוזכר דין דלת אלמנה אלא בסוגיין העסוקה בדלת שבמוקצה, עכ"ד.

**ה**

יט] כתב הגר"א בביאורו סימן שי"ג ס"ג, בדין פתח העשוי לכניסה ויציאה תדיר, ז"ל, וז"ש אפי' הוא נגרר, כיון דמדמה לנגר, וכ"מ שם ברא"ש שאמר אפי' אין גבוהים כו', עכ"ל, ושם ס"ד כתב, ז"ל, אבל דלת כו' וה"ה במקום, ר"ל לשיטת הרי"ף דבכה"ג אפילו אין קשורין כלל מותר, דלא כמ"ש בס"ג והוא נגרר, עכ"ל.

ומבו' בד' הגר"א דפליגי בזה בדין פתח העשוי לכניסה ויציאה אם נועלין בדלת אף בשאינה קשורה, דדעת המחבר בס"ג שאין נועלין בה אא"כ היא קשורה, ודעת הרמ"א בס"ד שנועלין בה אף בשאינה קשורה.

וכ"כ במ"ב שם סקכ"ט עפי"ד הגר"א, ז"ל, והנה מלשון המחבר משמע דעכ"פ קשור מיהו בעינן, אבל מלשון הג"ה בס"ד משמע דס"ל דאפילו אינו קשור כלל שרי אם יש לה אסקופה מלמטה וכו', עכ"ל.

אך לעיל סק"ג נתבאר לתמוה בזה, שהרי שם ס"ד כתב השו"ע, דלת העשוי מלוח אחד או שאין לה אסקופה התחתונה, וכשפותחים "שומטין אותה ועוקרים אותה" אין נועלים בה, ובמ"ב שם סקל"ב כתב, ז"ל, משמע מזה דהוא מיירי בשאינה קשורה אבל אם היא קשורה ותלויה אף שנגררת בארץ כשפותחה שרי אף שאין לה תקוני דלתות כראוי והיינו משום דכאן מיירי בפתח העשוי לכניסה ויציאה תדיר, עכ"ל, ומוכח מזה שדעת השו"ע דבפתח העשוי לכניסה ויציאה תדיר נועלין אף בשאינו קשור, וא"כ נמצא שד' השו"ע סותרים זל"ז, שבלשונו בסעיף ג' מבו' דאף בפתח העשוי לכניסה ויציאה תדיר אין נועלין בשאינו קשור, ואילו בדבריו בסעיף ד' מבו' דנועלין בו אף בשאינו קשור, והבאנו שכבר עמד בזה הנשמ"א והוכיח מזה דמש"כ השו"ע בס"ג והוא נגרר היינו אפי' אינו קשור, וכ"כ הגר"ז דבפתח העשוי לכניסה ויציאה תדיר שרי אף אם אינו קשור, ועיי"ש שנתבאר דזה ניחא אי נימא דמש"א גבוהין מן הארץ היינו שכשנועלין בהן הן גבוהין מן הארץ.

כ] ובביאור הפלוגתא בזה נראה, דהנה באמת מצאנו דברים מפורשים בזה בד' הרמב"ן במלחמות, ז"ל, אלא ש"מ דהני דינא אחריתי אית להו, דכיון דכלים גמורים הם בין לר' יוסי בין לר' יהודה בדין היה להתירם אע"פ שאין קשורין, אלא כיון דדלת מוקצה ופרצה היא דומה כמי שרוצה לסתמן בקביעות הלכך בעינן בהו הכירא וכו', עכ"ל, והובאו דבריו בחי' הרשב"א והריטב"א, ומפורש בדבריו דאלמלי הא דדלת מוקצה ופירצה היא, היו נועלין בהן אף שאין קשורין, ולפ"ז הרי דבפתח שעשוי לכניסה ויציאה תדיר נועלין בדלת אף בשאינה קשורה.

אמנם נ' פשוט דהרמב"ן לטעמי' קאזיל, שכתב במלחמות ס"פ כל הכלים דאף בנגר ל"ב קשור ותלוי אלא בשאין עליו תורת כלי, אך כל שיש עליו תורת כלי נועלין בו אף בשאינו קשור ותלוי, ואשר ע"כ ה"נ בדלת שיש עלי' תורת כלי, כמש"כ הרמב"ן ומשמעות דבריו דקאי גם על דלת הנגררת ולא רק על מחצלת וקנקן, אך בחי' הריטב"א דק"א: מ' דרק מחצלת וקנקן תורת כלי עליהן, עיי"ש, וצ"ע בזה, נועלין בה אף בשאינה קשורה ותלוי'.

ולפ"ז הרי פשוט דלדעת הרמב"ם דס"ל דנגר שיש בו תורת כלי נועלין בו אף בשאינו קשור ותלוי, ה"נ בדלת נועלין בה אף בשאינה קשורה ותלוי', וכמש"כ הגר"א בדעתו, ונת' עוד בזה לעיל סקי"א.

אך לדעת הסוברים דקי"ל בנגר דאף בשיש עליו תורת כלי אין נועלין בו בשאינו קשור ותלוי, הרי לכאו' ה"נ בדלת העשוי' לכניסה ויציאה, הגם דתורת כלי עלי', מ"מ אם אינה קשורה ותלוי' אין נועלין בה, וז"פ, שו"ר בחזו"א סימן מ"ו סק"א, שכתב דאפי' לדעת הפוסקים דבפקק צריך רק קשירה י"ל דהכא עדיף וככיסוי בור ודות שא"צ רק בית אחיזה וא"צ קשירה, עכ"ד, ועד"ז י"ל גם במש"נ.

ולדעת הרא"ש בס"פ כל הכלים שחילק דבפקק החלון נועלין בו אף בשאין עליו תורת כלי, ובקנה אין נועלין בו אלא בשיש עליו תורת כלי, ובנגר אין נועלין בו אף בשיש עליו תורת כלי אלא בשהוא קשור ותלוי, הרי יש להסתפק בדין דלת, אם דמיא לבנין כנגר, וע"כ אף שיש עלי' תורת כלי אין נועלין בה אלא בשהיא קשורה ותלוי', או דמיא לקנה שכל שיש עליו תורת כלי נועלין בו, או דמי לפקק החלון שאף אם אין עליו תורת כלי נועלין בו, והגר"א דקדק מל' הרא"ש שדינה כדין נגר, ואין נועלין בה אא"כ היא קשורה ותלוי'.

ונ' דבזה הוא דפליגי המחבר והרמ"א, שהרי קי"ל שם ס"א כדעת הרא"ש דחלוק דין נגר מדין קנה, ודעת המחבר דדין דלת הוא כדין נגר, שאף שיש עלי' תורת כלי אין נועלין בה בשאינה קשורה ותלוי', ודעת הרמ"א דדין דלת הוא כדין קנה דכל שיש עליו תורת כלי נועלין בו אף שאינו קשור ותלוי, אך מ"מ בעי' שיהא עלי' תורת כלי, (ול"ד לפקק החלון דפוקקין בו אף בשאין עליו תורת כלי), וע"כ הוא דדלת אלמנה אין נועלין בה, משום שאין עלי' תורת כלי.

בעיקר דינא דמתניתין דדלת שבמוקצה וכו' אין נועלין בהן אא"כ גבוהין מן הארץ, הק' הראשונים שהרי בפקק החלון ובנגר קי"ל דל"ב שיהיו קשורין ותלויין ואין ראשן מגיע לארץ, וא"כ מ"ט הכא בעי' שיהיו גבוהין מן הארץ, ובתי' ד"ז נחלקו הראשונים, וג' דעות בדבר.

**א** דעת התוס' ותוס' הרא"ש לקמן דק"ב., דאיירי בשאינו ניטל באגדו, והיינו עפמש"א שם דבדתלי בעיברא דדשא ואין ניטל באגדו אין נועלין בו, וע"כ ה"נ הכא אין נועלין בו, משום דדלת שבמוקצה דמי לתלי בעברא דדשא כמו שפירש המהרש"א שם, אא"כ הוא גבוה מן הארץ, ונתחדש לפ"ז, דהא דאם אינו ניטל באגדו אין נועלין בו, הוא רק בשראשו מגיע לארץ, אך אם אין ראשו מגיע לארץ נועלין בו אף שאינו ניטל באגדו.

אך שוב נתבוננתי דיל"פ ד' התוס' בע"א, דלעולם מודו התוס' לד' הראב"ד והרא"ש בפסקיו הביא ד' הראב"ד דהכא כיון דהוי תוספת קבע בעי' אף לרבנן קשור ותלוי, ואף דאכתי קשיא להו, שהרי אף לר"א דבעי קשור ותלוי, כ"ז הוא בשאינו ניטל באגדו, אך אם הוא ניטל באגדו ל"ב קשור ותלוי, וכמבו' כן בד' התוס' שם וכ"ה להדיא בתור"פ שם, וא"כ הגם דבדלת שבמוקצה מודו רבנן לר"א, מ"מ אם הוא ניטל באגדו בדין דיהני קשור לחוד, שהרי זה מהני גם לר"א, ומזה הוא שהוכיחו התוס' דאיירי בשאינו ניטל באגדו.

אך באמת בל' התוס' אי"ז מתישב, אך בל' תוס' הרא"ש ה"ז מתישב היטב, עיי"ש.

ובאמת בעיקר קו' התוס' דאם אינו ניטל באגדו היכי משכח"ל תלוי, צ"ע מ"ט לא העמידו הקו' על עיקר דינא דר"א דבעי' קשור ותלוי, וצ"ע בזה.

**ב** דעת בעה"מ דמתני' אתיא כר"א דס"ל בפקק החלון ובנגר דבעי' שיהיו קשורין ותלויין ואין ראשן מגיע לארץ, ואשר ע"כ ה"נ בדלת שבמוקצה לא שרי אא"כ גבוהין מן הארץ, אך לר"י דקי"ל כוותי' דבקשור אע"פ שאינו תלוי סגי, ה"נ בדלת שבמוקצה כל שהיא קשורה נועלין בה, וכ"כ ר"ת בספה"י סימן רפ"ד וסימן שי"ז.

**ג** דעת הרמב"ן, דדלת שבמוקצה שאני, ופירש הטעם, ז"ל, כיון דדלת המוקצה והפרצה בנין שרוצה לסתמן בקביעות הוא בעינן בהו הכירא וכו', עכ"ל, וכעי"ז כתב הראב"ד בכתוב שם, ז"ל, כיון דדלת של מוקצה שאין רגילין בו והיא כעין חדקין שבפרצה כל זמן שהן נגררין מיחזי כבונה וכסותם פירצתו ומחתרתו בשבת, עכ"ל, וכעי"ז כתב בפסקי רי"ד הביאו הריטב"א, ז"ל, דעד כאן לא פליג רבי יהודה אלא בנגר ופקק שהם סוגרין ופותחין בכל יום והלכך שרי להו בחדא ולא בעי גבוהין, אבל דלת שבמוקצה וחדקים שבפרצה ומחצלת שאין דרכן לפותחן בכל יום מיחזי כבונה עד דאיכא תרתי קשורין וגבוהין, עכ"ל.

והב"י בסימן שי"ג הוכיח מד' רש"י שלא חילק בזה, ז"ל, אבל לא משמע כן מדברי רש"י שכתב דנקט דלת שבמוקצה משום דאין בעל הבית חושש לעשות לה דלת תלויה כראוי וכו', משמע דה"ה לכל דלת שעשוי בענין זה אלא דנקט מוקצה משום דאורחא בהכי, עכ"ל, וכ"ה בביאור הגר"א שם.

יג] והנה בחי' הרשב"א והריטב"א ובפסקי הרא"ש סימן ט"ו הביאו ד' הראב"ד, ז"ל, ואי קשיא לך כיון דקיי"ל כר' יהודה ורשב"ג דאמרי מוסיף על אהל עראי מותר, הא אמרינן במתני' לעיל הדלת שבמוקצה החדקין שבפרצה ושבמחצלת אין נועלין בהם בשבת אא"כ גבוהים מן הארץ ואסרינן לה משום בנין, והלא תוספת אוהל עראי הוא שהרי הדלת עשוי הוא לפתוח ולסגור, התם כיון דדלת של מוקצה ושל פרצה לאו תוספת אוהל עראי הוא אלא תוספת קבע, שאינו עשוי לפתחו אלא לזמנים רחוקים לפי שאין דרך כניסתו ויציאתו שם, ואם הי' פתחו קבוע שם אע"פ שהן נגררין מותרין, עכ"ל.

ובפשוטו נראה, שאף שגם לדעת הראב"ד הא דבדלת מוקצה בעי' שתהא גבוהה מן הארץ הוא משום שאינן נכנסין ויוצאין שם תדיר, מ"מ חלוק הוא טעם הדין לדעת הרמב"ן והרי"ד והראב"ד גופי בכתוב שם מטעם הדין לדעת הראב"ד, דבד' הרמב"ן והרי"ד מתבאר שהטעם בזה הוא דכל דסותם בקביעות יותר ה"ז נראה טפי כבנין, וע"כ בעינן בהו הכירא טפי, אך בד' הראב"ד מתבאר שהטעם בזה, שהרי כל הא דפליגי ר"י ורשב"ג על ר"א, אמרו בגמ' שבת דקכ"ה: דהוא משום דס"ל דמותר להוסיף על אוהל עראי, ואשר ע"כ בדלת שבמוקצה דהוי תוספת קבע, מודו ר"י ורשב"ג לר"א דאין נועלין בה אלא בשהיא קשורה ותלוי' ואין ראשה מגיע לארץ.?

ונפ"מ בזה, דלדעת הראב"ד הא דבעי' קשור ותלוי הוא חד דינא עם הא דבעי ר"א קשור ותלוי, ואך דהכא אפי' רבנן מודו, ונפ"מ דלדעת התוס' דל"ב קשור ותלוי אלא בשאינו ניטל באגדו, אף בדלת שבמוקצה לא ניבעי קשור ותלוי אם ניטל באגדו, עמש"נ לעיל בביאור ד' תוס' הרא"ש, אך לדעת ש"ר הוי זה דין בפנ"ע.

ובחי' הריטב"א דק"א: כתב, ז"ל לפיכך פירשו בתוספות וכן פירש הרב ר' ישעיה ז"ל דה"ק באגדו כלי שעשו לו בראשו קשר אחד שהיו נוטלין אותו בקשר ההוא ותולין אותו בכותל כשאר הכלים, ולפיכך רבי אליעזר מתיר בו דכלי גמור הוא וכל שהוא כלי לא מיחזי כבונה, הילכך אע"פ שאינו קשור לא בדלת ולא בעבורא דדשא נועלין בו, והא דאמרינן לקמן בעובדא דר' טבלא דניטל באוגדו הוה ולהכי לא אמר להו ולא מידי, אע"ג דאמרינן התם דהוה תלי בעבורא דדשא, מעשה שהיה כך היה, דבלאו הכי נמי שרי, וכן עיקר, ומיהו לגבי דלת שבמוקצה וחבקים שבפרצה לא מהני תורת כלי דהא מחצלת וקנקן תורת כלי עליהם ואפ"ה בעינן קשור ותלוי אפילו לרבי יהודה כדכתיבנא התם (לעיל ק"א א'), וטעמא כדפרישנא התם דכיון שנועלין שם לזמן מיחזי כבונה ואפילו בשנותן שם דבר שיש עליו תורת כלי, וזה ברור, עכ"ל, ולדעת הראב"ד אי"ז מתישב כ"כ, דכיון דגם לר"א נועלין בכלי גמור, א"כ בדין דדלת שבמוקצה לא חמירא מיני', וכל דתורת כלי עלי' נועלין בו, וצ"ע.

גאו"י הק' מתוספתא דתני לה גם במחצלות שפרוסות על פתח חנויות

בתוס' מבו' דר"א שרי בניטל באגדו אף בשאינו קשור ותלוי, וכ"ה להדיא בתור"פ עייש"ה, וגאו"י תמה ע"ז.

בדעת רש"י כתב הגאו"י דהא דלא חשיב כקשור כלל, הוא רק בשתלוי בעברא דדשא ולא בתלוי בדלת.

עוד נסתפק בדין גמי אם הוא כמו לא ניטל באגדו או גריע מיני' ול"מ אפי' בדלת, ודקדק כן מד' הירושלמי.

ובד' הגר"א מבו' דקשור בגמי הוא כמו אינו ניטל באגדו, ולפ"ז בתלוי בדלת יהני גם בגמי.

חידושי הריטב"א מסכת עירובין דף קא עמוד ב

והקשה הראב"ד ז"ל והאיך אפשר לאסור לנעול בשום נגר ואפילו הוא מונח והא קיי"ל כרבנן דשרו תוספת אהל עראי בשבת וזה אהל עראי הוא, ותירץ דכל שהוא קשור בדלת ואין עליו תורת כלי אינו בנין עראי אלא כבנין קבע לאסור מדרבנן מיהת, עכ"ל, ומבו' דהאיסור אינו משום איסור טלטול, אלא משום בנין עראי, וזה דלא כמש"כ הראשונים בס"פ כל הכלים דקשור הוא משום טלטול.

ולפ"ז בדין דאף בדלת העשוי' לכניסה ויציאה תמיד ניבעי קשור, דל"מ תורת כלי ע"ז, דרק לאפוקי מאיסור טלטול מהני תורת כלי כ"ה דמהני קשור.

בד' ר"ת בספה"י רפ"ד ושי"ז מבו' דר"א דאסר בנגר הוא משום תוספת בנין, אך שם סימן רפ"א פירש לא כן.

(ל) דלת העשוי וכו' - היינו לפי שאין לה תקוני הדלת כשאר דלתות הוי כסתימה בעלמא ונראה כבונה ומיירי כאן אפילו בפתח העשוי לכניסה ויציאה תדיר:

(לא) מלוח אחד או שאין וכו' - ודעת הרמב"ם דלא אסור אלא בתרתי לריעותא דהיינו שהוא מלוח אחד וגם אין לה אסקופה. ובפתח העשוי לכניסה ויציאה תדיר מצדדים האחרונים דיש לסמוך על שיטתו להקל:

(לב) וכשפותחין וכו' - משמע מזה דהוא מיירי בשאינה קשורה אבל אם היא קשורה ותלויה אף שנגררת בארץ כשפותחה שרי אף שאין לה תקוני דלתות כראוי והיינו משום דכאן מיירי בפתח העשוי לכניסה ויציאה תדיר:

(לג) אע"פ ששומטין וכו' - היינו שאינה קשורה כלל ואע"ג דבריש ס"ג בדלת של רחבה שגם היא מסתמא עשויה כשאר דלתות ואפ"ה מחמרינן שיהא קשור ותלוי מבע"י הכא איירי בפתח שהוא עשוי לכניסה ויציאה תדיר וכנ"ל וס"ל דבזה לא בעינן קשר כלל וכמ"ש בסקכ"ט [הגר"א]:

(לד) ויש חקיקה - ר"ל דהחקיקה נחשבת כאסקופה:

(לה) שדינם כדלת - ר"ל דאע"ג דהקרשים אינם מחוברים והוא מכניס כל קרש בפני עצמו אפ"ה לא נחשב כדלת של לוח אחד:

(לו) הואיל ואינן וכו' - כבר כתבנו לעיל דהאחרונים מצדדים להקל אף בלוח אחד כיון שיש לו אסקופה והוא עשוי לכניסה ויציאה תדיר:

שער הציון סימן שיג סקכ"ג, הגר"א לפי גרסת הרי"ף שגרס שאינה נגררת, ואירי לדידיה בעשויה לכניסה ויציאה, ומשמע לפי זה דבקשורה אף בדלת אלמנה שרי, אך לפי גרסתנו דגרסי דלת הנגררת, והיינו, בקשורה, ואפילו הכי אסור, אם כן אפשר דאף בעשויה לכניסה ויציאה תדיר גם כן אסור בדלת אלמנה

1. ובנשמת אדם שם כתב שבד' הבעה"מ מבו' ג"כ שפירש כן, אמנם כמדומה שאי"ז מוכרח בדבריו, דהנה ז"ל הבעה"מ, הא דתנן הדלת שבמוקצה וכו' וכן הא דתניא דלת הנגררת וכו' בזמן שקשורין ותלוין נועלין בהם, סתמא דכולהו כר"א דבעי' בפקק החלון קשור ותלוי וכו', והשתא דקי"ל כר' יהודה וכו' ובקשור אע"פ שאינו תלוי סגי, נקיטינן מינה כי לית הלכתא כי הני מתניאתא דבעו קשורין ותלוין ולא כתנא דידן דמתני' דבעי גבוהין מן הארץ, עכ"ל, ויל"פ בדבריו דלעולם הא דתנן גבוהין מן הארץ אין המכוון בזה שהן קשורין ותלויין ואין ראשן מגיע לארץ, אלא המכוון הוא שכשנועלין בהן הן גבוהין מן הקרקע, וע"ז כתב בעה"מ דאתיא כר"א דס"ל דבעי' קשור ותלוי, וע"כ במתניתין דאיירי דאינו קשור ותלוי בעי' שיהא גבוה מן הארץ, אך לרבנן דל"ב קשור ותלוי, לית הלכתא כתנא דמתני' דבעי' גבוהין מן הארץ, דתנא דמתני' דמצריך שיהיו גבוהין מן הארץ, הוא משום שאינם קשורין ותלויין, אל לפ"מ דקי"ל דל"ב שיהיו קשורין ותלויין, נועלין בהן אף אם אינן גבוהין מן הארץ, אך ילה"ע ע"ז, דמ"ט מתניתין ל"מ אתיא כרבנן, הרי י"ל דמתניתין איירי בשאינן קשורין כלל, דבזה אף לרבנן אין נועלין בהן, ובזה הוא דתנן דאם הן גבוהין מן הארץ נועלין בהן, וי"ל, ואולי מזה הוא שלמד הנשמ"א שדעת הבעה"מ דגבוהין מן הארץ היינו קשורין ותלויין ואין ראשן מגיע לארץ. [↑](#footnote-ref-2)
2. בד' המאירי מצינו פי' חדש בזה, ז"ל, מלוח אחד שאין לה בת זוג, עכ"ל, ובחידושיו הוסיף, ז"ל, כדרך הדלתות שיש להם ב' לוחים שנועלין בהן פתחי הבתים, עכ"ל, ועיי"ש בהערות שעמד ע"ז שמבו' בדבריו דמפרש דהיינו שאינה עשוי' כשאר דלתות שעשויים מב' חלקים הנסגרין ונפתחין כל א' לעצמו, אלא עשוי' דלת יחידה ואע"פ שדבוקה מהרבה קרשים ביחד. [↑](#footnote-ref-3)
3. ולא נתפרש בד' התוס', אם כ"ה דאין נועלין בה אף בשהי' לה ציר, ה"נ אין נועלין בה אף בשהיא גבוהה מן הארץ, והנה אמנם בחי' המאירי מפורש לאסור בזה, אך איהו אזיל לפי גיר' הרי"ף דגריס דלת אלמנה שאינה נגררת, ופירשה המאירי דהיינו שהיא גבוהה מן הארץ ועמש"נ בזה בהערה הבאה, אך לגיר' דילן דלת אלמנה הנגררת, מ' דאם אינה נגררת נועלין בה, וגם דאל"כ מ"ט לא אשמועינן רבותא טפי, וכן דקדק התהל"ד סימן שי"ג סק"י, אך הגר"ז שם סי"א נקט דגם בכה"ג אין נועלין בה, וכ"כ בחיי אדם כלל ל"ט ס"ו, אך בנשמ"א שם כתב דאפשר דגבוה מן הארץ מהני גם בזה, ואולי מה שסתם בפנים לאיסור, הוא לפ"מ שדן בנשמ"א בסו"ד לפרש גיר' הרי"ף ואינה נגררת דהיינו שהן תלויין באויר, ובחזו"א סימן מ"ו סק"א נקט דכה"ג נועלין בה, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-4)
4. מה שפירש הגר"א לגיר' הרי"ף שאינה נגררת, דהיינו אפי' אינה קשורה כלל, הנה המאירי פירש להיפך, ז"ל, ר"ל אע"פ שאינה נגררת, עכ"ל, ובחידושיו הוסיף בזה, ז"ל, שאע"פ שאינה נגררת אלא שקשורה ותלוי' וגבוהה מן הארץ ג' טפחים אין נועלין בה הואיל ואין שם דלת עלי', עכ"ל, והיינו דאתא לאשמועינן דדלת אלמנה אין נועלין בה אף בגונא שהיא גבוהה מן הארץ דכה"ג נועלין בדלת גמורה.

   והנה אמנם הגר"א הוכיח לא כן, ממש"כ הרי"ף ששומטין ועוקרין אותה, והרי שאינה קשורה ותלוי' וגבוהה מן הארץ, וכן תמה הנשמ"א ע"ד התורת חיים שפירש כן ד' הרי"ף, אך פשוט דהמאירי אזיל לטעמי' דמפרש דגבוהין מן הארץ היינו שכשנועלין בהן הן גבוהין מן הארץ, ולפ"ז שפיר י"ל דהברייתא איירי בדלת שכשנועלין אותה היא גבוהה מן הארץ, וכשפותחין אותה שומטין אותה ועוקרין אותה, וז"פ, אמנם אי"ז מתישב בד' המאירי בחידושיו שפירש לההיא דגבוהין מן הארץ שהן קשורין ותלויין גבוהין מן הארץ, וגם הכא בדלת אלמנה שאינה נגררת פירש כן שהיא קשורה ותלוי' וגבוהה מן הארץ, אך באמת בחידושיו השמיט המאירי להך מילתא כשפותחין שומטין אותה, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-5)
5. ויל"פ עפי"ז פי' הראב"ד שהביא בחי' הרשב"א שפירש לההיא דדלת אלמנה דאיירי בשאין לה ציר, והרשב"א הק' ע"ז דא"כ מ"ש דלת אלמנה אפי' כולהו נמי, אך לפ"ד הגר"א י"ל דלהראב"ד לטעמי' דמחלק בין דלת שבמוקצה לדלת שבפתח העשוי לכניסה ויציאה תדיר, מתפרש ההיא דדלת אלמנה בפתח העשוי לכניסה ויציאה תדיר, וע"כ אם היתה דלת גמורה נועלין בה, ורק משום שהיא דלת אלמנה אין נועלין בה, אך אם יש בה ציר דנועלין אף בדלת שבמוקצה, ה"נ שרי לנעול אף בדלת אלמנה.

   אך מש"כ הגר"א דהתוס' שלא פירשו כן אזלו לטעמייהו דלא נחתי לחלק בין דלת שבמוקצה לדלת שבפתח העשוי לכניסה ויציאה תדיר, לכאו' אי"ז מתישב בד' הרשב"א והריטב"א שפירשו בדין דלת אלמנה דאיירי בשהי' לה ציר, והרשב"א נתחבט בזה, ולא נחתי לפרש דאיירי בפתח העשוי לכניסה ויציאה תדיר, הגם דס"ל לחלק בין דלת שבמוקצה לדלת שבפתח העשוי לכניסה ויציאה תדיר, וכנראה היינו משום דפשיטא להו דבפתח העשוי לכניסה ויציאה תדיר, נועלין אף בדלת אלמנה, או היינו משום דמשמעות הגמ' שהביאה לדין דלת אלמנה בסוגיין, דקאי על דלת שבמוקצה, ולא קאי על דלת שבפתח העשוי לכניסה ויציאה תדיר דלא איירינן בזה בסוגיין. [↑](#footnote-ref-6)
6. וזה מתישב היטב להרמב"ם לטעמי' דדלת אלמנה שאין לה אסקופא היינו שאין לדלת עצמה למטה כמו אסקופה שמוכיח עלי' שהיא כלי מוכן לנעילה, ומבו' דמפרש דהאסקופא הויא בהדלת עצמה, ועי' חזו"א סימן מ"ו סק"א שעמד ע"ז, וע"כ שפיר יל"פ דהא דמהני דיש לה אסקופא הוא משום דעי"ז יש עלי' תורת כלי. [↑](#footnote-ref-7)
7. וזה נראה בביאור מש"כ הרמב"ם פכ"ב משבת ה"ל, ז"ל, פקק החלון בזמן שהוא מתוקן לכך אע"פ שאינו קשור ואינו תלוי מותר לפקוק בו החלון, עכ"ל, וצ"ב מ"ט לא הצריך שיהא עליו תורת כלי דומיא דקנה ונגר, וכבר השיג כן הרמ"ך בפכ"ו, ואין לומר שדעתו כדעת הרא"ש בשלהי פ' כל הכלים, דבפקק החלון ל"ב תורת כלי, שהרי דעתו בכ"ד דבכל מילי אסור לטלטלן אם אין עליהן תורת כלי, (ורק בחריות ל"ב שיהא עליהן תורת כלי, והטעם בזה נ' דהוא לפמש"כ המ"מ פכ"ה הכ"א), וא"כ ודאי דאף בפקק החלון בעי' שיהא עליו תורת כלי.

   והמ"מ בפכ"ו כתב בזה, ז"ל, וכתב רבינו אבל אם היה אגדו וכו' שאין תורת כלי עליו, האריך בזה להפריש בין זה לדין פקק החלון שנתבאר פכ"ב שאע"פ שאינו קשור ואינו תלוי מותר לפקוק בו את החלון, והחילוק שביניהם משום דהתם כל שהוא מתוקן לכך יש תורת כלי עליו, וכאן כיון שאין בנגר זה אחת מן הדברים הנזכרים אין עליו תורת כלי ואסור אא"כ קשור ותלוי, עכ"ל.

   ולפמש"נ נ' די"ל עוד עד"ז, דודאי מודה הרמב"ם בפקק החלון דאסור לטלטלו אם אין עליו תורת כלי, אך ד' הרמב"ם שם קיימי בהלכות אוהל, ובזה הוא שכתב הרמב"ם דפקק החלון פוקקין בו ולי"ב משום איסור אוהל אף בשאינו קשור ותלוי ואף בשאין עליו תורת כלי, אך לעולם משום איסור טלטול בעי' שיהא עליו תורת כלי, וד"ז אינו מענין ד' הרמב"ם שם, וז"פ. [↑](#footnote-ref-8)
8. ואמנם כ"ז הוא לפי פשטות הדברים, דדינא דדלת שבמוקצה שאין נועלין בה אא"כ היא גבוהה מן הארץ, אי"ז משום איסור טלטול, אלא משום דדמי לבנין.

   אך הנה ממש"כ הרמב"ם לדין זה בפרק כ"ו העוסק בדיני מוקצה, הי' משמע דגם הך דינא הוא משום איסור טלטול, וזה ע"ד שמצינו בתוס' שבת דקכ"ו. שפירשו דהא דבעי ר"א קשור ותלוי הוא משום איסור טלטול, והא דבעי קשור ותלוי יותר משאר כלי תשמיש שדי להם בתיקונם, הוא לפי שהם תשמיש בית, עכ"ד, וי"ל דעד"ז מתפרש גם לדידן, דהגם דבנגר קי"ל דנועלין בו אף בשאינו תלוי ולי"ב משום איסור טלטול, הוא משום שהוא עומד טפי לפתיחה ולנעילה, וע"כ יש עליו תורת כלי אף בשאינו תלוי, אך בדלת שבמוקצה שאינה עשוי' ליפתח תדיר, מודו רבנן לר"א שאינה מותרת בטלטול אלא בשהיא גבוהה מן הארץ, ויל"פ עד"ז גם למש"נ לעיל סק"ג בדעת הרמב"ם דגבוהין מן הארץ לאו היינו קשור ותלוי ואין ראשו מגיע לארץ, אלא היינו שכשנועלין בו אינו עומד על הארץ ממש, וזה מתישב היטב להרמב"ם לטעמי' שהבאנו לעיל סק"ה דיש להן ציר קאי על הדלת, דלהתיר בטלטול ודאי לא תלי בהפתח אלא תלי בהדלת במה שיש לה היכר שהיא כלי העומד לנעילה.

   והראוני בערוה"ש סימן שי"ג סכ"ו שכתב כן, ז"ל, ועוד מתבאר לי מדברי הרמב"ם שלא כדברי הטור והש"ע שסברו שכל דינים אלו איסורם מטעם בנין וזהו שיטת רש"י, אבל מהרמב"ם נראה להדיא דרק פקק החלון הוי מטעם תוספת בנין וכתבה בפכ"ב שבשם מיירי מזה, אבל קנה ונגר ואלו הדלתות שנתבארו אינם מטעם בנין שהכל רואים שהם עשוים לפתח, אלא האיסורים הוי מטעם מוקצה דבלא ההכנה כל אחד לפי מדתו הוה מוקצה ולכן כתבן בפכ"ו דשם כולא פרקא בדין מוקצה הוא ע"ש, והענין הוא דאע"ג דבכל דבר מוקצה מחשבה מועלת וכו' זהו לסתם תשמישין אבל לתשמישי מחובר בעינן תורת כלי לכל אחד ואחד כפי עניינו, עכ"ל, ומש"כ שם עוד לדקדק מד' הרמב"ם דכל דינים אלו הוא רק כשבא להשתמש בהן בפעם הראשון, אך אם כבר נשתמש בהן אין בהן מוקצה והן מוכנין ועומדין, עכ"ד, לא ידעתי מנלי' הא.

   אמנם יש להעיר ע"ז, שהרי בברייתא תניא גם בקנקן הנגרר שאין נועלין בו בשבת אא"כ הוא קשור ותלוי, ואי נימא דכל הא דאין נועלין בדלת שבמוקצה הוא משום איסור טלטול, א"כ קנקן דהוי כלי גמור מ"ט אין נועלין בו, ובע"כ מזה דהא דאין נועלין בדלת שבמוקצה הוא משום איסור בנין, אמנם באמת הרמב"ם לא הזכיר לבבא דקנקן, וצ"ע בזה.

   שו"ר במאירי שהביא די"מ גבוהים מן הארץ שהם קשורים ותלויים בחבל וגבוהים ג' "שזה נקרא הכנה ומותר לטלטלה מתורת דלת", עכ"ל, והרי דמפרשי דכל דינא דמתני' הוא משום איסור טלטול, וצ"ע מהא דתניא דאף בקנקן אין נועלין.

   והנה בד' המאירי מבו' דהך מילתא תליא בביאור הא דגבוהין מן הארץ, דאם היינו שכשנועלין בהן הן גבוהין מן הארץ, היינו לאפוקי מאיסור בנין, אך אם היינו שהן קשורין ותלויין ואין ראשן מגיע לארץ, היינו לאפוקי מאיסור טלטול, ונ' דטעמו דאם היינו שכשנועלין בהן הן גבוהין מן הארץ, בע"כ דהאיסור בשאינם גבוהין מן הארץ הוא משום דדמי לבנין, דאי האיסור הוא משום טלטול, מה מהני ע"ז הא דבנעילתן הן גבוהין מן הארץ, והיאך מהני זה ליתן תורת כלי עליהן, ומשא"כ לפי' בתרא דהן קשורין ותלויין ואין ראשן מגיע לארץ, שפיר יל"פ דהאיסור הוא משום טלטול, וע"ז מהני הא דקשוריןו תלויין באויר להתיר בטלטול, אך ודאי גם לפי' בתרא י"ל דהאיסור הוא משום בנין, וכ"ה בחי' המאירי שפירש כפי' בתרא ופירש טעם האיסור משום בנין, ולפ"ז הרי דלפמש"נ לעיל סק"ג בדעת הרמב"ם דמפרש דגבוהין מן הארץ היינו שכשנועלין בהן הן גבוהין מן הארץ, בע"כ דהאיסור אינו משום טלטול אלא משום בנין, ודו"ק. [↑](#footnote-ref-9)
9. והב"ח הוכיח כן ממה שהוצרכו התוס' להעמידה בשיש לה ציר, ולא העמידוה בפתח העשוי לכניסה ויציאה תדיר, והנה אמנם בביאור הגר"א שם כתב דמה שלא העמידוה התוס' בכה"ג הוא משום דלא ס"ל כלל לחלק בין דלת שבמוקצה לדלת שבפתח העשוי לכניסה ויציאה תדיר, אך כבר נת' לעיל סקי"א בהערה דבד' הרשב"א והריטב"א מבו' דהגם דס"ל לחלק בין דלת שבמוקצה לדלת שבפתח העשוי לכניסה ויציאה תדיר, מ"מ לא ניח"ל לפרש דינא דדלת אלמנה דאיירי בפתח העשוי לכניסה ויציאה תדיר, וכנראה היינו משום דפשיטא להו דבפתח העשוי לכניסה ויציאה תדיר, נועלין אף בדלת אלמנה, וזה כד' הב"ח, וגם אי נימא דפירשו כן משום דמשמעות הסוגיא דקאי על דין דלת שבמוקצה דאיירינן בי' הכא, נמי אין לנו מקור לומר דדינא דדלת אלמנה הוא אף בפתח העשוי לכניסה ויציאה תדיר. [↑](#footnote-ref-10)