=י בד_ התוס_ דאסור להוציא מן החדר לבית
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / עירובי חצירות - חוברת

**י**

**בד' התוס' דאסור להוציא מן החדר לבית**

א] **עירובין** דס"ד. תוד"ה אם כן, ומיהו אור"י דאם יש חדרים בבית יכול לבטל כל הבית בלא החדרים שיהא עכשיו אסור להוציא מן החדר לבית כמו מבית לחצר ואין שייך כאן ביטלת תורת עירוב שהרי ישתכר בעירוב יותר מן הביטול.

**והנה** במש"כ התוס' שיהא אסור להוציא מן החדר לבית "כמו מבית לחצר", עמש"נ באורך בסימן כ' סק"ב שנחלקו האחרונים בזה אם מכוון התוס' הוא לדמות להא דאסור להוציא מבית לחצר אף היכא שביטל גם רשות ביתו, דבהך גוונא הוא דאיירו התוס' לעיל מינה, אשר בכה"ג אין לאסור משום מוציא מרשותו לרשות חבירו, אלא האיסור הוא משום דהוי כחוזר ומחזיק, או מכוון התוס' לדמות להא דאסור להוציא מן הבית לחצר היכא שביטל רשות חצירו לחוד, דבכה"ג האיסור הוא משום דמוציא מרשותו לרשות חבירו, ונחלקו בזה רבוותא, וכמש"נ שם.

**ונת'** שם דטעם הפלוגתא בזה, הוא אם מהני ביטול לחשבו כרשות של זה שביטלו לו לאסור, אשר לפ"ז יש לאסור להוציא מחדר לבית משום דהוי כמוציא מרשותו לרשות חבירו, או דל"מ ביטול לחשבו כרשות של זה שביטלו לו לאסור, וע"כ אין לאסור להוציא מחדר לבית רק משום חוזר ומחזיק, עיי"ש באורך בנידון זה.

ב] **והנה** בב"י סי' שפ"א כתב, ז"ל, ומ"ש אסור להוציא מהחדר לביתו, נראה דהיינו כשביטל רשות ביתו סתם אבל אם ביטל רשות ביתו ורשות חדרו בהדיא שרי להוציא אפילו מחדר לביתו, ויותר נראה דלא אסר להוציא מהחדר אלא עד שיחזיקו בני החצר להוציא מבתיהם לחצר, אבל אחר שהחזיקו יכול להוציא אפילו מחדרו, עכ"ל.

**אמנם** במ"ב שם סקכ"ב כתב, ז"ל, ועיין באחרונים שהעלו דאפילו אם ביטל גם רשות חדרו בהדיא אסור להוציא מאחד לחבירו דבזה הוא חוזר ומחזיק ברשותו וכנ"ל לענין מבית חבירו לביתו, עכ"ל, וכתב ע"ז בשעה"צ שם, פרישה וחמד משה דלא כב"י, עכ"ל, ולא מצאתי כן בפרישה שם.

**ולכאו'** תמוה, דאי נימא דאף היכא שביטל רשות חדרו נמי אסור להוציא מאחד לחבירו, א"כ מ"ט הצריכו התוס' שלא יבטל החדרים, הרי אף אם יבטל החדרים ג"כ לא ביטלת תורת עירוב, כיון דאף בכה"ג אסור להוציא מזל"ז, ומאי נפ"מ אם יבטל הבית בלא החדרים או יבטל אף החדרים, הרי בין כך ובין כך אסור להוציא מזל"ז ולא ביטלת תורת עירוב, וכבר תמה בזה החזו"א סי' צ"א סק"ג, וע' גם בדבריו סי' פ"א סקט"ו וסקי"ז בזה, ולכאו' מוכח מזה דכל שביטל אף רשות חדרו, שרי להוציא מחדר לבית.[[1]](#footnote-2)

**ועיי"ש** בחזו"א שכתב לפרש הטעם דכה"ג שביטל אף החדר שרי להוציא מחדר לבית, ז"ל, ול"ש החזקת רשות בזה, דעיקרו שלא ישמשו המבטל והזוכה כמקדם אלא שיהא א' בעלים והשני אורח, וזה דוקא בשימוש מרשות לרשות, אבל מחדר שלו לחדר שלו שרי כיון דאינו משתמש בתועלת הביטול, ואף אם יהי' החזקת רשות אין לאסור עליו, דאם בטל הביטול אכתי ב' החדרים רשות אחת, עכ"ל.

**ובסי'** פ"א סקי"ז כתב, ז"ל, ואפשר וכו' אין כאן חזקה, שאין ענין חזרה אלא מרשות לרשות דהוצאה חשובה היא, אבל לא מחדר לחדר, ולכאו' הדבר מוכרח שהרי נחלקו ר"מ ור"י בהוציא בשוגג ומשום גזירה שוגג אטו מזיד, ומבו' דהוציא מבעו"י ל"ח חזרה אף קודם שהחזיק הזוכה, ומשמע דדוקא הוצאת איסור חשיבא וחשיב חזרת רשות, עכ"ל, אך דבריו צ"ע, דלכאו' מוכח דאף הוצאה שאינה הוצאת איסור חשיבא חזרה, שהרי רבים שביטלו רשותן ליחיד אסורין להוציא מבית היחיד לחצר, ולדעת רש"י ותוס' היינו משום מישקל רשותא, וכן יחיד שביטל אף רשות ביתו אסור להוציא מביתו לחצר, ולדעת רש"י הוי זה משום מישקל רשותא, ווהרי דאף דאי"ז כלל מעשה איסור, מ"מ חשיב מישקל רשותא, ונ' מד' החזו"א דשאני בהנך גווני, דכיון שאילו יתבטל הביטול יהא בזה איסור, ע"כ הוא דחשיב כחוזר ומחזיק, ומשא"כ מחדר לחדר דאף אם יתבטל הביטול לא יהא בזה איסור, אך צ"ע ממה שהביא החזו"א מפלוגתת ר"מ ור"י בהוציא בשוגג, וצ"ע בזה.

ג] **ונ'** די"ל בזה בישוב ד' המ"ב, ולעיקר הדברים העירוני, דהנה כבר הבאנו בסימן ח' סק"ד ואילך פלוגתת האחרונים אם רק איסור דהוי אף אחר חזקה מהני שעי"ז לא נתבטל תורת עירוב, או דסגי באיסור דקודם חזקה, עיי"ש באורך בזה.

**ואי** נימא כד' האבהעו"ז ודעימי' דרק איסור שאחר חזקה מהני שעי"ז לא נתבטל תורת עירוב, י"ל ד' המ"ב, וזה לפמש"כ העצי אלמוגים בסי' שפ"א, דהיכא שביטל גם חדרו אין לאסור מחדר לבית רק קודם חזקה, דבזה האיסור רק משום חוזר ומחזיק, ולפ"ז י"ל דע"כ הוא שהצריכו התוס' שיבטל הבית בלא החדר, דאם יבטל אף החדר, הרי הגם דאכתי אסור להוציא מן החדר לבית, לא סגי בזה למנוע ביטלת תורת עירוב, כיון שאין אסור להוציא אלא קודם חזקה, אך משא"כ האיסור להוציא מבית חבירו לביתו הוי אף אחר חזקה, וכן האיסור להוציא מחדר לבית היכא שלא ביטל חדרו, ודאי הוי אף אחר חזקה, למש"כ המ"ב שם דהאיסור הוא משום שמוציא מרשותו לרשות חבירו, ונת' בפרט זה בסימן כ' סק"ב.

**ובטעם** הדבר דהאיסור להוציא מבית חבירו לביתו הוי אף אחר חזקה, ואילו האיסור להוציא מחדר לבית הוי רק קודם חזקה, נ' פשוט, דבטעם האיסור אף אחר חזקה שכתבו התוס' דהוא משום דהוי כחוזר ומחזיק, יל"פ דהוא משום דכיון דהוי זה חזרה ע"כ כלפי מעשה זה ל"מ הביטול, וכאשר כן מת' בפשוטו מד' התוס' גופייהו בדס"ג:, ונת' בזה בסימן י"ט סק"ב, וע"כ ל"ש לאסור אחר חזקה רק להוציא מבית חבירו לביתו, דבזה כל ההיתר הוא מכח הביטול, וע"כ כל דל"מ הביטול לזה אין להתיר, אך משא"כ מחדר לבית אין לאסור אחר חזקה, שהרי זה הי' מותר גם קודם חזקה, וא"כ אף אם כלפי זה ל"מ הביטול שפיר דמי, וז"ב.

**אך** ילה"ע בזה, דאי נפרש יסו"ד התוס' דהחזרה היא רק מהרשות שמוציא לתוכה, וכד' הב"י והמג"א, עמש"נ בסימן ט' סק"ד, א"כ נמצא דאף בביטל חדר ובית יש לאסור להוציא מחדר לבית אף אחר חזקה, שהרי במעשה הוצאה זה הוא חוזר בו מביטול הבית ואינו חוזר בו מביטול החדר, והדר מוציא מרשות דחבירו לרשות דילי', ואמנם אם לא מהני ביטול לאסור (עמש"נ בזה באורך בסימן כ' סק"ב ואילך), ניחא, אך המ"ב גופי' לא ס"ל כן, וכל מש"נ מיוסד ע"ז, דמה"ט היכא דלא ביטל רשות חדרו אסור להוציא מחדר לבית אף אחר חזקה.

**אך** בזה לא נתישבו ד' המ"ב, שמקורו הוא מד' החמד משה, ובד' החמד משה שם מפורש דהך איסורא הוא אף אחר חזקה, כיון דיחיד ל"ה אורח, עייש"ה, ונ' דזה שייך רק לפ"ד ריו"נ דהאיסור הוא משום חוכא ואיטלולא, וע"כ יש לאסור בזה גם מחדר לבית, הגם דלי"ב איסורא כלל, ודו"ק.

1. ואולי י"ל בזה, דהנה ל' המ"ב שם דאסור להוציא מחדר לבית כמו מבית חבירו לביתו, ולפ"ז י"ל דלפ"מ דס"ל להתוס' מתחילה דשרי להכניס מבית חבירו לביתו, ה"נ שרי להוציא מחדר לבית, וע"כ הוצרכו לומר שישייר החדר, אך מלבד דצ"ע מ"ט יהא דין מחדר לבית תלוי בדין מבית חבירו לביתו, גם אי"ז מתישב לפ"ד המג"א ודעימי', אשר לדבריהם הא פשיטא להתוס' מתחילה דאסור להכניס מבית חבירו לביתו, רק ס"ל דלא סגי בזה דעי"ז לא ביטלת תורת עירוב, וכמש"כ האחרונים והבאנו דבריהם בסימן ט' סק"א, וא"כ ה"נ בדין דיהא אסור להוציא מן החדר לבית, אף לפי דרכו של האבהעו"ז ודעימי', אשר לדעתם מתחילה סברו התוס' דשרי אף להכניס מבית חבירו לביתו כיון דהוי אורח, דומיא דהא דמותר לו להוציא מבתיהם לחצר, ומה שחזרו בהם התוס' הוא כמו שדקדקו בלשונם דמכניס לרשות "המיוחדת לו", וע"כ ל"ד להא דשרי להוציא מביתם לחצר, שפיר יש לקיים דברינו, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-2)