שיעור יד - טו
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / בשר בחלב / שיעורי בשר בחלב ליל שישי

# שיעורי הלכה

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

##### הלכות

##### **בשר בחלב**

##### סימן צ

##### שיעור יד - טו

* מדוע חלב שבכחל מותר בבשר מדאוריי' ודם מכנוס בלב אסור ?
* מהי הסיבה שאסרו חכמים כחל של קטנה שלא הניקה ?
* מה הטעם שהכחל עולה למנין ס' לבטל את החלב של עצמו ?
* האם מהני' הגעלה לכלי פלסטיק ?
* במה התייחד בב"ח שאומרים בו חתיכה נעשית נבילה לכו"ע ?

**גדר הכחל**

**כתב** השו"ע[צ,א] **הכחל** (פי' הדד של בהמה)
  **אסור מדברי סופרים, שאין בשר שנתבשל בחלב שחוטה אסור מן התורה.** דין הכחל מבואר בטור [צ,א] בשם הרשב"א והר"ן (מדאסרו לבשל הכחל עם חלב אחר) שאף הבשר שבו דינו כבשר גמור, ומ"מ כיון שיש בו גומות שנמצא בהם החלב [כדאי' בתוס' חולין צז: ד"ה וכחל] אסור לבשלו ולאוכלו עם בשר (ועי' להלן דאסרו כחל אפי' של קטנה שלא הניקה, והתבאר שם הטעם). וכתב השו"ע דמאחר שחלב שחוטה לא נאסר אלא מדרבנן [פז,ו], ה"ה הכחל אינו אסור בבישול ואכילה אלא מדרבנן. וביאר זאת הט"ז [ס"ק א] על פי דברי רש"י [שם קט: ד"ה זה] דחלב שבכחל עד שלא יצא לא בא לכלל חלב, מאחר שהוא בלוע בבשר, דדוקא חלב שיצא מהבהמה בחייה חשיב חלב, ואם פירש לאחר מיתה חשיב חלב שחוטה דפטור מן התורה.

**והקשה** היד יהודה [ארוך ס"ק א ד"ה וראיתי] מאי
 שנא חלב שבכחל מדם הכנוס באברים, דהרי מצינו [פז,ג] גבי דם זה (כגון בלב, שאינו בלוע בבשר) שחייבים עליו משום דם ואף שלא פירש חשיב כאילו פירש, ונימא א"כ דה"ה בחלב שבכחל, דמאחר שהוא כנוס בגומות (ולא בלוע) יחשב החלב כאילו פירש ממנו ויאסר עם בשר כחלב שפירש מחיים, (דבזמן חיותה נהיה, ומדוע יפקע שם חלב ממנו במיתתה). ותירץ היד יהודה דחלוק חלב מדם, דחלב מכיון שהוא רגיל לצאת מהבהמה, כל שלא יצא ממנה אין שם חלב עליו, משא"כ דם דעיקר מציאותו שלא יצא לחוץ, א"כ איסור התורה באכילת הדם קאי על דם הכנוס באברים (שעליו נאמר שהדם הוא הנפש), וחשיב כפירש.

**דין הכחל בצליה ובבישול**

**כתב** השו"ע[שם] **לפיכך אם קרעו ומירק
 החלב שבו מותר לצלותו ולאוכלו.** היינו דמאחר שלא נאסר הכחל (משום בב"ח) אלא מדרבנן, הקילו בו חכמים בכמה דינים. ונחלקו הראשונים בדבר זה, שיטת הרי"ף [חולין לח: מדפ"ה] דמותר לכתחי' לצלות את הכחל ולאוכלו אף בלא קריעה כלל, ואף שהחלב נפלט ממנו וחוזר ונבלע בו, לא גזרו עליו חכמים היכא דצולהו.

**מאידך** דעת הרמב"ם [מא"א ט, יב-יד] ור"ת
 [חולין קט: ד"ה ההוא] דבעי' בצליית הכחל קריעה קצת להוציא ממנו את החלב, ומ"מ לא בעי' שיקרע שתי וערב, דכיון שרוב החלב יוצא ע"י קריעה קצת, אף שנשאר בו מעט חלב לא החמירו בו רבנן, ואף שהחמירו בחלב בעין אפי' במעט, היינו משום דדמי לבב"ח משא"כ בזה שאינו בעין לא. וכוותיה נקט השו"ע לדינא, דסגי בצליה אם קרעו ומירק החלב שבו. מיהו שיטת רש"י [שם קיא: ד"ה קפי] דאפי' בצליה צריך קריעה שתי וערב להוציא את החלב ממנו, ונקט השו"ע [ס"ב] שנהגו כוותיה (ונחלקו [שם] השו"ע והרמ"א אם בעי' לרש"י גם טיחה בכותל).

**כתב** השו"ע [שם] **ואם קרעו שתי וערב וטחו
 בכותל עד שלא נשאר בו לחלוחית חלב מותר לבשלו עם הבשר.** מבואר מלשון השו"ע דלאחר קריעת שתי וערב וטיחה בכותל לא נשאר בכחל חלב כלל, דמהאי טעמא מותר לבשלו, ולא חיישי' שיפלוט חלב ויבלע שוב, וכן פסק הרמב"ם [שם]. ומשמע שע"י קריעה כזו אפי' אם היה אסור הכחל מדאוריי' היה מותר לבשלו עם בשר אחר, וכן משמעות דברי הגר"א [ס"ק ב].

**מיהו** אין כן דעת התוס' [שם קיא. ד"ה תותי]
 דנקטו שאסור לצלות את הכחל מעל בשר אף היכא שקרעו שתי וערב וטחו בכותל, משום שנוטף ממנו קצת חלב והחלב ההוא בעין, ומבואר דאף לאחר קריעה כזו נשאר בו מהחלב, וזהו שפסק הרמ"א [ס"ב] דאסור לצלות את הכחל עם בשר אחר תחתיו. ואף הגר"א [ס"ק יח] נקט דנחלקו המחבר והרמ"א אם נשאר חלב בכחל לאחר קריעה כזו. ולדעת הרמב"ם והשו"ע יש להעמיד דאסרו לצלות את הכחל מעל הבשר, דוקא בדלא קרעו שתי וערב וטח בכותל, שבכה"ג נשאר בו חלב שיטפטף על הבשר בשעת הצליה.

**כחל של קטנה**

**כתב** השו"ע [שם] **וכחל שלא קרעו בין של
 קטנה שלא הניקה, בין של גדולה אסור לבשלו.** והטעם שאסרו לבשל כחל של קטנה בבשר, ביאר הרמב"ם [שו"ת פאר הדור סי' סה] משום דאף בכחל של קטנה יש קצת חלב, ולכך דינו כשל גדולה. אבל האגור [אלף רמד] נקט דאף שאין חלב בשל קטנה, אפ"ה גזרו עליו אטו של גדולה, וכן משמע בגמ' [חולין קט.] דרב גדר בה גדר (שהיו מזלזלים בבב"ח).

**בישל הכחל בפני עצמו**

**כתב** השו"ע [שם] **ואם עבר ובישלו בפני עצמו
 [הגה, כ"ש אם צלאו], מותר לאוכלו.** היינו דאף שנאסר הכחל בבישול לכתחי', מ"מ בדיעבד כשבישלו לבדו מותר באכילה. ובשו"ע לא נתבאר האופן שהתירו לבשל את הכחל בפנ"ע, ונחלקו בדבר זה האחרונים, דעת הגר"א [ס"ק ג] דאף בלא בשר אחר צריך הכחל קריעת שתי וערב וטיחה בכותל, ולא חילקו בין מבשלו לבדו למבשלו עם בשר אלא לענין דיעבד (כשלא קרעו). מאידך דעת הלבוש [צ,א ד"ה מיהו] דלכתחי' בעינן קריעה קצת, להוציא את החלב ממנו.

**והא** דהחמירו חכמים בכחל כשמבשלו עם
 בשר, טפי מכשמבשלו לבדו, פי' התוס' [חולין קט: ד"ה ההוא] והר"ן [שם לח: מדפ"ה] לפי שטעם החלב שבכחל נכנס בבשר האחר ומשתנה טעמו לטעם בב"ח (ומהר"ם הגיה בתוס' דטעם הבשר נכנס בחלב, וכ"כ שע"ד [כט] ותה"ד [קפד]), לכך גזרו עליו חכמים אטו בישול בב"ח, משא"כ כשבשל הכחל לבדו אם קרעו קצת סגי דסו"ס אין החלב בעין כמקודם, ואף שעדיין נפלט מעט חלב מהכחל וחוזר ונבלע בבשרו, אפ"ה לא גזרו עליו דכיון שלא נשתנה טעמו של הכחל מפני בליעה זו (דאף בתחילה היה כנוס בו חלב), לא יבואו להקל בשאר בב"ח ושרי. וזהו שהיקל השו"ע במבשל את הכחל לבדו טפי ממבשלו עם בשר. מיהו לשי' רש"י [שם ד"ה אומר] דוקא בלא פירש החלב מהכחל מותר, שאינו ניכר, אבל אם פירש ע"י הבישול לא, אא"כ היה ס' כנגדו.

**ומלשון** השו"ע [ס"ב] נראה דנקט כדעת
 הלבוש, דכתב שנהגו להחמיר בכחל, והיינו אף כשמבשלו בלא בשר מצריכים קריעת שתי וערב וטיחה בכותל, ואי נימא דס"ל להשו"ע כדעת הגר"א שאף מעיקר הדין צריך קריעה כזו כשמבשלו לבדו, מה החמירו במנהגם, אלא ע"כ דעת השו"ע כדפי' הלבוש דסגי בקריעה קצת במבשל לבדו.

**שהכחל עולה למנין ס'**

**כתב** השו"ע [שם] **ואם בישלו עם בשר אחר,
 משערין אותו בששים, וכחל מן המנין, כיצד אם היה עם הכחל כמו ס' בכחל, הכחל אסור והשאר מותר, ואם היה בפחות מס' הכל אסור.** והטעם שכחל עולה למנין ס' לבטל את החלב, ביאר הרמב"ם [מא"א טו,יז-יח והובא בט"ז ס"ק ב], דכיון שהוא מדרבנן עשו בו היכר והקילו בביטולו דסגי בנט'.

**מאידך** הרשב"א [תוה"ב ד,א] חלק על דברי
 הרמב"ם, משום דקיי"ל דאף באיסורים דרבנן בעי' ס' לבטלו, ופירש הטעם אמאי מצטרף הכחל למנין ס' משום דאף הכחל עצמו הוי בשר, ונמצא שיש ס' בבשר כנגד החלב, (ואף שחלק מהכחל הוי חלב וא"כ חסר בשיעור הבשר, תרצי' דמצרפי' בשר הכחל לנט' חתיכות האחרות ויש ס' בין כולם, דהא אין כולו חלב).

**ואין** להקשות על דברי הרשב"א אם לא נאסר
 אלא החלב שבכחל (ולא הכחל עצמו) א"כ אמאי הכחל אוסר בנפילה שניה (בקדירה אחרת) הרי יצא כל החלב ממנו בנפילה ראשונה, דביאר הט"ז [ס"ק ב] בשם הרשב"א דהיות ולא נודע שנסחט כל החלב שבכחל, נמצא דמשערין בנפילה ראשונה כנגד כל הכחל שמא פלט את כל החלב, ואפ"ה אוסר בנפילה שניה דחיישי' שמא לא נפלט הכל בראשונה.

**אמנם** דעת התוס' [חולין צז: ד"ה וכחל קמא]
 שכל החלב נפלט בגמר הבישול הראשון, ומ"מ כיון דחיישי' שיאכלנו לפני גמר בישולו אסרו את הכחל באכילה בכל גוונא, ואפ"ה עולה הכחל במנין ס' בנפילה שניה, דלא החמירו יותר מבנפילה ראשונה, כיון שהכל הוא חומרא אטו נפילה ראשונה.

**מיהו** היד יהודה [ארוך ס"ק א] דקדק בדברי
 הרשב"א [משמרת הבית ד,א ח:] דלא כהבנת הט"ז בדבריו, והעלה דאף הרשב"א מודה לתוס' שכל החלב נפלט בגמר הבישול, ומ"מ סבר דגזרו בכחל אטו חתיכה הבלועה מאיסור, שאינה פולטת ע"י הבישול את הבלוע בה ואוסרת מדינא בקדירה אחרת, אפי' היה ס' כנגד האיסור הבלוע בה, וזהו ביאור דברי הגמ' [שם צז:] שעשו את הכחל כחתיכת נבילה (ומתורץ מה שהתקשה הט"ז לשיטתו). וכעין זה נקט הר"ן [שם לה. מדפ"ה], אלא שהוא גזר אטו חתיכת נבילה ממש, שאוסרת מדינא בקדירה אחרת.

**והא** דלא נקטו התוס' והרא"ש [הנ"ל] כדעת
 הרשב"א משום דאזלי לשיטתם, דסבירא להו [שם קח. ד"ה אפשר] שיש הגעלה באוכלין דומיא דכלים (וכן דעת הרמב"ם [מא"א טו,כו] והרא"ה), וא"כ ע"י הבישול נפלט כל הבלוע בו, ולכך לא שייך לגזור אטו חתיכה הבלועה מאיסור, דהרי לא ניטעה להקל בנפילה שניה, דמן הדין שרי לתוס' בקדירה אחרת. אולם הרשב"א ס"ל דאין הגעלה באוכלין לכך גזר אטו חתיכה שבלעה איסור. ועי' בשו"ת מנחת יצחק [ח"ג סז] שכתב דאליבא דהתוס' והרמב"ם מהני הגעלה בכלי פלסטיק כשאר כלים, דכ"ש הוא, מדס"ל דאף באוכלין יש הגעלה, ודוקא בכלי חרס שמפורש בתורה ל"מ.

**הקשה** התורת חטאת [כט,ב] מאי שנא כחל
 שעולה למנין ס', מחתיכה שלא נמלחה שאינה מצטרפת לבטל את הדם בס'. וקושייתו צ"ב דלשון השו"ע [סט,יא] הוא דצריך ס' כנגד החתיכה, ושמא אה"נ דהחתיכה עולה למנין ס'. ותירץ התורת חטאת דשאני דם שאסור מדאוריי', מכחל דאיסורו רק מדרבנן. והקשה הט"ז [ס"ק ב] על דבריו מהא דאף דם שבישלו אין איסורו אלא מדרבנן, וא"כ אמאי לא יעלה למנין ס'. ותירץ הנקודות הכסף [על הט"ז] דאף דם שבישלו כיון שתחילתו אסור מדאוריי', אף שלאחר מכן אסור רק מדרבנן חמיר טפי משאר איסורין דרבנן.

**אם עולה הכחל למנין ס' משנאסר**

**כתב** השו"ע [שם] **בין כך ובין כך** (שהיה ס'
 וכשלא היה ס') **אם נפל לקדירה אחרת אוסר אותה ומשערין בו בששים כבראשונה, שהכחל עצמו שנתבשל נעשה כחתיכה האסורה וכו', הגה וי"א דאם נפל תחילה לקדרה שאין בה ששים ונאסר הכחל, אם נפל אח"כ לקדירה אחרת אין הכחל מצטרף לששים, וכן עיקר.** הא דלהשו"ע אף בקדירה שניה עולה הכחל למנין ס', אתי שפיר לדברי הרמב"ם [מא"א טו,יז-יח] שנקט דלכל איסור דרבנן סגי בנט', דמהאי טעמא בקדירה שניה נמי יעלה הכחל למנין ס', וכן ביאר הגר"א [ס"ק יב] דין זה. ודעת הרמ"א שאוסר משום דלא קיי"ל כהרמב"ם בזה ואף באיסורין דרבנן בעי' ס' לבטל את האיסור.

**מיהו** האחרונים ביארו את מחלוקת השו"ע
 והרמ"א באופן אחר וכלדהלן. ונראה להקדים כמה יסודות להבנת הדברים.

**מבואר** בגמ' [חולין קח.] דחתיכה שבלעה
 איסור נעשית כולה נבילה (חנ"ן), היינו דאף שבכל האיסורין משערים לבטל את האיסור בס', מ"מ באופן שנבלע איסור בחתיכה שאין בה ס' ונאסרה, לא אמרי' כשנתערבבה באחרות דסגי בס' כנגד האיסור שבה, אלא בעינן ס' דהיתר כנגד כל החתיכה, דדין הוא שכולה נעשית נבילה. ונחלקו הראשונים באילו איסורים אמרי' הכי, דעת התוס' ור"ת ור"י [שם ק. ד"ה בשקדם, קח: ד"ה אמאי] דאמרי' שחתיכה נעשית נבילה בכל האיסורין, וכן נקט הרמ"א [צב,ד].

**מאידך** דעת רבנו אפרים [שם בתוס'] והרמב"ם, וכן נקט השו"ע [שם] דלא אמרי' חנ"ן אלא באיסור בב"ח, והטעם כדפי' התוס' [שם ק. ד"ה בשקדם] דדוקא בבב"ח דשניהם היו היתר מתחילה וע"י תערובתם נאסרו, א"כ לא סגי לבטל בס' רק כנגד הבשר או כנגד החלב, דהרי כל הבשר וכל החלב התערבבו זה בזה, ונמצא שכל החתיכה נעשית חפצא דאיסורא וכולה הוי' נבילה, משא"כ בשאר איסורים שלא נאסרה החתיכה אלא משום האיסור הבלוע בה, אין נעשית כל החתיכה ע"י זה לחפצא דאיסורא, ומצריכינן לס' כנגד האיסור הבלוע בלבד. ועכ"פ בבב"ח אמרי' חנ"ן לרוב הראשונים.

**ועל** פי הנ"ל כתב הרע"א [ס"ק ג] לבאר את
 פסק השו"ע, דאף בנפילה שניה עולה הכחל למנין ס' (ואף שנאסר בראשונה), שהרי התבאר לעיל דדעת השו"ע שאין הכחל נאסר ע"י חלב של עצמו היכא שבשלו אותו בפני עצמו, ורק כשבישלוהו עם בשר אחר שאז נפלט חלב מהכחל, נבלע בבשר האחר וחוזר ונבלע בכחל ונאסר, ומאחר שבכה"ג אין איסור הכחל משום התערובת של בב"ח, אלא רק משום שנבלע בו איסור בב"ח (מבשר ההיתר שבלע מחלב הכחל), א"כ לדעת השו"ע לא אמרי' בכה"ג חנ"ן, ונמצא שלא נאסר הכחל אלא רק משום החלב שבו, ולכך נקט השו"ע שעולה למנין ס' אף בנפילה שניה (וכדין הכחל בנפילה הראשונה).

**והרמ"א** דפליג וס"ל דכשנאסר הכחל בנפילה
 ראשונה אינו עולה במנין ס' בנפילה שניה, אפשר לבאר טעמו בשני אופנים, דמאחר שנקט הרמ"א [ס"ב] כדעת רש"י דהכחל נאסר בבישול בפני עצמו משום שפלט ובלע מהחלב שבו, א"כ חשיב איסור עצמו כתערובת בב"ח דאמרי' בכה"ג חנ"ן לכו"ע, ומש"ה אין עולה הכחל במנין ס' דהרי כולו נאסר כנבילה. ואף אם לא ננקוט כדעת רש"י, ולא נאסור הכחל אלא כשבישלו עם בשר אחר משום שבלע איסור ממנו, אפ"ה י"ל דנאסר הכחל כולו, דהרי הרמ"א ס"ל דאמרי' חנ"ן אף בשאר איסורין, לכך אינו עולה בנפילה שניה למנין ס'.

**וביאר** היד יהודה [ארוך ס"ק א] שיש נ"מ בין
 שני הביאורים ברמ"א, אי נימא דכחל חשיב חתיכה הראויה להתכבד, דקיי"ל [קט,א] כל תערובת איסור דיבש ביבש בטל ברוב (ורק בלח הצריכו ס'), ומש"ה אם התערבה חתיכת איסור בתרי של היתר כולן מותרות, (ויש שהחמירו לזרוק אחת שיוכלו לתלות בה האיסור), מיהו בחתיכה הראויה להתכבד (שנותן חתיכה כזו לאורחים) החמירו רבנן דלא בטלה ברוב. וכתב השו"ע [קא,ב] דה"מ (דלא בטלה) דוקא היכא שבעצמה נאסרה כגון שהתערבה החתיכה בחלב דהוי' בזה כחפצא דאיסורא ומתוך חשיבותה לא בטלה, משא"כ כשנבלע בה איסור כיון שאיסור הבלוע אין חשיבות אמרי' דבטלה החתיכה ברוב.

**ולפי** זה אם אמרי' שטעם הרמ"א שהחמיר
 משום דס"ל כרש"י שהכחל נאסר מהחלב של עצמו והוי תערובת בב"ח, א"כ חשיבא חתיכה הראויה להתכבד ולא תתבטל ברוב, משא"כ אם טעם הרמ"א משום שבלע הכחל איסור מהבשר שהתבשל עמו, בזה אמרי' שבטל ברוב שאין האיסור שבו חשוב. ומ"מ הסיק היד יהודה שאין נראה להחמיר בכה"ג משום חתיכה הראויה להתכבד כיון שהוא מדרבנן, ואף אם ננקוט כדעת רש"י, (והכרעתו מחודשת דכיון שנאסר בבב"ח אמאי יתבטל ברוב).

**אמנם** עדיין צ"ע, דהרי מרא דשמעתא הוא
 הרשב"א [תה"ב ד,א יא:], והרשב"א ס"ל דאין הכחל נאסר מהחלב של עצמו, וכן ס"ל דלא אמרי' חנ"ן בשאר איסורין, א"כ לשיטתו מדוע אין עולה הכחל למנין ס' בנפילה שניה הרי אינו אסור אלא משום החלב שבו כבתחילה.וביאר היד יהודה [ארוך ס"ק א וס"ק ו] דין זה על פי מש"כ הרשב"א במשמרת הבית [ד,א ח:] דהיות והכחל אסר את הבשר שהתבשל עמו בקדירה באיסור בב"ח (דאמרי' בה חנ"ן), לכך לא חילקו חכמים והחמירו אף על הכחל להחשיבו איסור בב"ח (ואמרי' ביה חנ"ן), ומשום הכי ס"ל לרשב"א שאין עולה למנין ס' בנפילה שניה, ומ"מ אם היא חתיכה הראויה להתכבד לא בטלה ברוב.

**מיהו** הר"ן [שם לח. מדפ"ה] ס"ל דאמרי' חנ"ן
 אף בשאר איסורין, ולשיטתו אתי שפיר מה שאינו עולה למנין ס' בשניה, דנאסר בחנ"ן, אבל משום חתיכה הראויה להתכבד לא נחמיר בו שאין האיסור שבו חשוב, מ"מ ס"ל לר"ן [שם לה. מדפ"ה] דכל שאין איסורו אלא משום מראית העין לא החמירו בו בקדירה שניה יותר מבראשונה. ואין כן דעת הרשב"א [הנ"ל] דהרי אסר את הכחל משום דדמי לבשר שעמו בקדירה.

**והסתפק** היד יהודה היכא שביטל את הכחל
 בס', ושוב נפל לפחות מס', האם שוב עולה למנין ס' (בנפילה ג') או לא, דלרשב"א כיון שבנפילה שניה נאסר הבשר שעימו משום בב"ח, אף הכחל נאסר כמותו ואמרי' בו חנ"ן, משא"כ להר"ן דלא אסרו את הכחל אלא משום גזירה אטו חתיכת נבילה, א"כ לא נחמיר עליו בנפילה ג' ויעלה במנין ס', דלדבריו כל שהאיסור משום מראית העין לא גזרו יותר מנפילה ראשונה ולכך הכחל מן המנין.

**המנהג בכחל**

**כתב** השו"ע [צ,ב] **נהגו שלא לבשלו** (את הכחל)
 **עם בשר כלל, ולבשלו בלא בשר בטיגון או בפשטידא מצריכין קריעה שתי וערב וטיחה בכותל, ולצלי קריעה שתי וערב, הגה, ואם עבר ובשלו אם קרעו שתי וערב וטחו בכותל יש להתיר בדיעבד במקום הפסד מרובה, אבל בלאו הכי אין להתיר.** היינו דלדעת השו"ע נהגו להחמיר כשי' רש"י [עי' בב"י] וכ"כ הראשונים, דבעי' בכחל קריעה שתי וערב וטיחה בכותל דחיישי' שנשאר בו קצת חלב, אבל בדיעבד אפי' בישלו עם בשר אחר שרי ע"י קריעה שתי וערב וטיחה בכותל כעיקר הדין [ס"א]. והרמ"א חולק ולא התיר כשמתבשל עם בשר אפי' בדיעבד, אלא דבהפסד מרובה התיר היות והקילו בו רוב הראשונים.

**כתב** הרמ"א[שם] **ומה שנהגו לקורעו ולחתכו
 כמה פעמים שתי וערב על פני כולו עדיף ומהני יותר מטיחה בכותל.** ומקורו מתה"ד [קפב], מיהו משמע שם דלא הקיל אלא בקרעו כולו לחתיכות קטנות ובזה עדיף על טיחה בכותל. עוד כתב הש"ך [ס"ק ט] דאם נתנו במכבש מהני כטיחה בכותל.

**נצלה הכחל עם בשר**

**כתב** הרמ"א[שם] **ואם נצלה עם בשר עמו אם
 נקרע שתי וערב וטחו בכותל שניהם מותרים, ואם לאו העליון מותר והתחתון אסור.** ביאור הדבר משום שנוטף רוטב מהעליון על התחתון, בין אם הכחל עליון דנוטף ממנו חלב על הבשר, בין אם הבשר עליון דנוטף ממנו בשר על החלב שבכחל. והקשה רע"א [ס"ק ז] דאה"נ אם הבשר עליון אינו נאסר, משום שאין החלב שבכחל שתחתיו מפעפע בו, אבל היכא שהכחל עליון יאסר גם הוא, היות ומפעפע בו טעם מהבשר שתחתיו. ותירץ החוו"ד [ס"ק ג] דכיון שחלב שחוטה אינו אסור אלא מדרבנן לא החמירו בו בנותן טעם כשאין בו ממשות (לכך רק במטפטף נאסר), ורק באיסור דאוריי' החמירו להאסור בנתינת טעם אף בלא ממשות (וכדנקטי' לשער ס' כנגד החתיכה כולה, ואף כשלא הוקטנה מגודלה דאף טעם בלי ממשות אוסר). מיהו מדברי הרשב"א [משמרת הבית ד,ד] נראה דאף באיסור דאוריי' טעם בלא ממשות הוי כריחא בעלמא ואינו אוסר, והוא דלא כהחוו"ד שחילק בין איסור דאוריי' לדרבנן.

נכתב לעילוי נשמת

ר' **משה מנחם** ב"ר **אברהם חיים** הלוי זצ"ל

ר' **אברהם בנימין זאב** ב"**ר דב אריה** הלוי זצ"ל

ר' **אפרים יהודה** ב"**ר חיים שלמה** זצ"ל

מרת **שרה מרים** ב"ר **אבא אליהו** ע"ה

מרת **פייגא אסתר ציפורה** ב"ר **משה זאב** ע"ה

ר' **שמואל** ב"ר **שלמה** זצ"ל

מרת **שרה יהודית** ב"ר **יהושע זליג** ע"ה

ת.נ.צ.ב.ה.

**השיעור נמסר בביהכ"נ "בית ציון ואהל אית"ן", נוה יעקב, ירושלים.**

ניתן לשמוע בקול הלשון [טל': 6171111-03 או [PHONE_REMOVED], קוד 3-3-3-1, ובשידור חי ביום ה' 22:30].

**נכתב ע"י י. ל. ע"פ הקלטה, והיה למראה עיני מו"ר שליט"א.** להשיג בטל': 5850732-02 (בערב).