שיעור ס סימן רכו-רכז
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן רב - רל ברכות הנהנין

**שיעורי הלכה**

![](data:image/gif;base64...)![](data:image/gif;base64...)

**שיעורים מפי מו"ר**

**הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**..**

**הלכות ברכות**

**שיעור ס**

**~ סימן רכו – סימן רכז סעיף א ~**

## [סימן רכו סעיף א] היוצא בימי ניסן וראה אילנות שמוציאין פרח אומר בא"י אמ"ה שלא חיסר בעולמו כלום וברא בו בריות טובות ואילנות טובות ליהנות בהם בני אדם, ואינו מברך אלא פעם אחת בכל שנה ושנה, ואם איחר לברך עד אחר שגדלו הפירות לא יברך עוד.

# אם מברכים על האילן לאחר שיצאו פירות

דעת הטור שאם איחר לברך עד אחר שגדלו פירות לא יברך עוד, והיינו דאין לברך ברכת האילנות אלא בזמן שרואים את הפרחים, אך לאחר שיצאו הפירות אינו יכול לברך, אכן הביא הבית יוסף דדעת המרדכי (סימן קמח) וההגה"מ (פרק י אות ט) שיכול לברך על האילן אף לאחר שהוציא פירות. ובאליה רבה (ס"ק ב) הכריע שאם ראה את האילן קודם שהוציא פירות לא יברך אחר שיצאו הפירות, אך אם לא ראה את האילן קודם לכן יכול לברך עליו אף לאחר שיצאו הפירות.

ולמעשה השו"ע סתם כדעת הטור שאם איחר לברך עד שגדלו הפירות לא יברך עוד, אכן המשנ"ב (ס"ק ד) פסק שאם לא ראה את האילן מקודם לכן לא איבד את הברכה, ויכול לברך אפילו שגדלו הפירות, ורק אם נגמר הפרי ונתבשל כל צרכו שראוי לברך עליו שהחיינו, משמע מהפרמ"ג והחיי אדם ששוב אין כדאי לברך ברכה זו.

# ראה את האילן ולא בירך אם מברך על ראיה שניה

כתב המשנ"ב (ס"ק ה) שאם ראה את האילן עם פרחים ולא בירך וחזר וראה שוב את האילן עם הפרחים יכול לברך על הראיה השניה, ומקורו מתשובת מהרי"ל (סימן קמג). ולעיל (סימן רכה סעיף ג) פסק הרמ"א כדברי המהרי"ל שמי שלא בירך שהחיינו על הראיה הראשונה של הפרי יכול לברך שהחיינו על הראיה השניה. וכבר הערנו לעיל (שם) דבדברי המהרי"ל מבואר דכן הדין גם לעניין אכילה שאם לא בירך שהחיינו על אכילה ראשונה יכול לברך על אכילה שניה, אך המשנ"ב (סימן רכה ס"ק יג) פסק שאם לא בירך על אכילה ראשונה לא יברך על אכילה שניה, וכבר נתבאר שם דעל ראיה שניה יכול לברך שהחיינו כי הוא קודם אכילה, ונהגו שלא לברך עד לשעת אכילה, אך על אכילה שניה אין לברך. ומעתה צ"ע מדוע פשיטא ליה למשנ"ב שיכול לברך על ראיה שניה, הרי יתכן שהמהרי"ל כתב כן לשיטתו שגם לעניין ברכת שהחיינו יכול לברך על ראיה שניה, אך לדידן שמברכים על ראיה שניה בברכת שהחיינו משום שעדיין לא אכל, לכאורה גם בברכת האילנות לא יכול לברך על ראיה שניה [וע"ע בביאור הלכה (סימן ריח סעיף א ד"ה במקום) בעניין הברכה על אדם שנעשה לו נס, דאם לא בירך בפעם הראשונה אפשר שלא יברך בפעם השניה].

# אם צריך לברך על ב' אילנות או דסגי באילן א'

הנה לעניין הברכה בראיית קברים שמברך 'אשר יצר אתכם בדין' נתבאר במשנ"ב לעיל (סימן רכד ס"ק טז) די"א שאינו מברך ברכה זו אם יש רק קבר אחד כי ברכה זו נתקנה בלשון רבים, ויש שדנו (עי' בהערות 'דרשו' הערה 1 וכ"ה בחיד"א בספרו מורה באצבע אות קצח) דה"ה לברכת האילנות שנתקנה בלשון רבים דלכאורה יש לברך רק במקום שיש ב' אילנות. אכן במשנ"ב לא הביא כאן דין זה, ונראה דבאמת יש לחלק בזה דבברכה על ראיית הקברים לשון הברכה הוא 'אשר יצר אתכם בדין' והוא בלשון נוכח ולכן בעינן שיהיו ב' קברים, אך בברכת האילנות שהוא שבח על מה שברא הקב"ה שייך שפיר לברך ולהודות על כל הבריות וכל האילנות שברא הקב"ה בעולמו ודוק.

# ברכת האילנות על פירות ערלה ופירות כלאיים

ולעניין ברכת האילנות על פריחת פירות של ערלה כתב הרעק"א שיש להסתפק אם יברך עליהם ברכת האילנות שהרי פירותיו אסורים בהנאה, וערלה בחו"ל כתב הרעק"א שאפשר לברך, משום שכל ספק ערלה בחו"ל מותר לאכול, ולפי זה בארץ ישראל שספק ערלה אסור, לא יוכל לברך ברכת האילנות על פירות ערלה. ובספר רב פעלים כתב שאפשר לברך גם על ערלה דכוונת הברכה 'ליהנות בהם בני אדם' היינו שייהנו בני אדם מאילן זה בעתיד.

ולעניין הברכה על פירות של כלאיים נראה דתליא במשנ"ת לעיל בשיעורים דהנה לעניין ברכת שהחיינו הביא הביאור הלכה (סימן רכה סעיף ג ד"ה פרי) שנחלקו האחרונים אם מברך שהחיינו על פירות המורכבים, ובשיעורים שם הובא הכרעת הגריש"א (שהובא משמו בספר וזאת הברכה פרק יח הערה 5) שאם ההרכבה אינה ניכרת במראה או בטעם יש לברך שהחיינו ע"ש עוד, ונראה דה"ה לעניין ברכת האילנות שאין לברך על אילן המוציא פרי שניכר בו שהוא מורכב.

## [סימן רכז סעיף א] על הזיקים, והוא כמין כוכב היורה כחץ באורך השמים ממקום למקום ונמשך אורו כשבט, ועל רעדת הארץ, ועל הברקים, ועל הרעמים, ועל רוחות שנשבו בזעף, על כל אחד מאלו אומר בא"י אמ"ה עושה מעשה בראשית, ואם ירצה יאמר בא"י אמ"ה שכחו וגבורתו מלא עולם.

# ברכת הברקים והרעמים

במשנה בברכות (נד, א) נתבאר שעל הזיקין ועל הזועות וכו' אומר ברוך שכחו וגבורתו מלא עולם ועל ההרים ועל הגבעות וכו' אומר ברוך עושה מעשה בראשית, ובגמרא (שם נט, א) הקשתה שהרי הכל הוא בכלל מעשה בראשית ותירץ רבא דמברך תרתי שכחו מלא עולם ועושה מעשה בראשית, ופירש רש"י שם דעל ההרים לא מצי לברוכי שכוחו וגבורתו מלא עולם, שאינן במקום אחד אלא כל אחד ואחד במקומו, אך על הברקים ועל הרעמים שייך לברך תרתי, ומשמע דלדבריו מברך שתי הברכות על ברקים ועל רעמים. וכן דעת הראב"ד בהשגות (פרק י הלכה יד) דעל ברקים לחוד וכן על כל אחד מאותם הדברים מברך את שתי הברכות הללו.

אמנם התוספות (שם ד"ה רבא אמר) פירשו דמברך איזה ברכה שירצה וכן כתבו שאר הראשונים (הרי"ף מג, ב מדפי הרי"ף, והרמב"ם שם, והרא"ש בסימן יג), וכן פסק השו"ע כאן שאומר עושה מעשה בראשית ואם ירצה יאמרו שכוחו וגבורתו מלא עולם.

ובמשנ"ב (ס"ק ה) הביא שנהגו העולם לברך על הברקים עושה מעשה בראשית, ועל רעמים שכוחו וגבורתו, וביאר המשנ"ב שכן מסתבר דע"י הרעם נראה גבורתו של הקדוש ברוך הוא יותר מבברק.

# ראה ברקים ורעמים כאחד

כתב המשנ"ב (ס"ק ה) דאם ראה ברק ושמע רעם כאחד מברך ברכה אחת דהיינו עושה מע"ב על שניהם, ואם בירך שכחו וגבורתו מלא עולם ג"כ יוצא, ומקור דבריו מהמג"א (ס"ק א) [אך בא"ר (ס"ק ד) כתב שיברך ב' ברכות דעל הברק יברך עמ"ב ועל הרעם יברך שכו"ג מ"ע, וטעמו משום שיכול להגביל את ברכתו ולכוין שמברך את הברכה הראשונה רק על הברק, ואחר כך יברך על הרעם, ועוד צירף את דעת הראב"ד (שהבאנו לעיל) דס"ל שאפילו על ברק לחוד מברך ב' ברכות].

# שמע רעם לאחר שהתחיל לברך על הברק

הנה נתבאר דהכרעת המשנ"ב שאם ראה ברק ושמע רעם כאחד דמברך ברכת אחת של 'עושה מעשה בראשית, אך עדיין יש לדון באופן שראה ברק והתחיל לברך ברכת עושה מעשה בראשית, ובאמצע הברכה שמע רעם האם גם בכה"ג נאמר שהברכה פטרה גם את שמיעת הרעם.

והנה בחיי אדם (כלל סג סעיף ז) כתב דנראה לו שאם הרעם בא תוך כדי דיבור לאחר הברק דאין מברך עליו, ויש שפירשו דכוונתו כשהיה הברק בתוכ"ד להרעם קודם שהתחיל לברך, אך נראה דדין זה פשוט כבר מדברי המג"א שמברך ברכה אחת על הברק והרעם, ויותר נראה דכוונת החיי אדם דאפילו אם התחיל לברך כל שבא הרעם בתוכ"ד לברק חשיב כדבר אחד וברכה אחת פוטרת את שתיהן.

אכן דבר זה צ"ב מסברא דמה בכך שבא הרעם תוכ"ד, הרי כיון שהתחיל לברך את הברכה רק על ראיית הברק, אינו פוטר את הרעם שהוא עדיין לא ראה, ולא שייך שיברך ברכת השבח קודם ששמע את הדבר שעליו מברך [וע"ע בסמוך דכן הדין בברכת השבח דלעולם מברך רק לאחר הראיה].

ובאופן שהוא נמצא באמצע הברכה ובירך רק 'בא"י אמ"ה' ואז הוא שמע את הרעם יתכן שיכול לפטור גם את הרעם דכיון שרק התחיל את הברכה יתכן שהוא יכול לכוין ולפטור עוד דברים בברכה שלו.

וביאור הדבר דהנה מצינו בשו"ע (סימן רו סעיף ו) דאם בירך על פרי ואמר 'ברוך אתה ה' אלוקינו מלך העולם', ואז נפל הפרי מידו יאמר 'ברוך שם כבוד מלכותו לעולם ועד', והקשו האחרונים מדוע אינו יכול לקחת מיד פרי אחר ולסיים עליו את הברכה ולומר בורא פרי העץ. והגריש"א הוכיח מדין זה שאם התחיל לברך על דבר מסוים אינו יכול להעביר את ברכתו על דבר אחר, משום דתחילת ברכתו הייתה על הפרי שנפל.

אכן כבר הערנו (בשיעורים לעיל בסימן רו) מדברי המשנ"ב (סימן קפח ס"ק כג) שהביא מהחיי אדם על מש"כ השו"ע שאם שכח לומר רצה והחליצנו בשבת והתחיל ברכת הטוב והמטיב דחוזר לראש, דהיינו דווקא כשאמר 'בא"י אמ"ה הקל וכו', אך אם רק אמר 'ברוך אתה ה' אלוקינו מלך העולם' ואז הוא נזכר שלא אמר רצה, יסיים אשר נתן שבתות למנוחה וכו'. ומבואר דאף שהתחיל לברך כדי לומר ברכת הטוב והמטיב יכול לשנות ולסיים ב'אשר נתן שבתות למנוחה'.

וכן מבואר במשנ"ב בסימן ח (ס"ק מא) לגבי מי שהתחיל לברך על הטלית ואמר בא"י אמ"ה וקודם שסיים הברכה לקחו לו את הטלית, והתפילין מונחים לפניו, שיכול לסיים ולומר 'אשר קדשנו במצוותיו וציוונו להניח תפילין, ואף שבתחילת הברכה חשב לברך על הטלית.

וכעין זה מצינו גם בביאור הלכה בדיני קריאת התורה (סימן קמ סעיף ג ד"ה וברך) שכתב שאם התחיל לברך ברכת התורה והראו לו בטעות במקום שאינו קוראים שם, אם כבר בירך בא"י אמ"ה ימתין ויגללו למקום הראוי, ושם יסיים את ברכת התורה, ומבואר נמי כנ"ל שיכול לסיים את הברכה במקום אחר אף שבתחילת הברכה כיון על המקום הראשון שהראו לו.

ועל כרחך צריך לחלק בין ברכת הנהנין לברכת המצוות דבברכת הנהנין צריך לכוין מתחילת הברכה לאותה מאכל שהוא מתכוין לברך עליו, משא"כ בברכת המצוות שמוטל עליו לברכם הרי הוא נחשב כאילו מעיקרא הייתה דעתו לברכה זו והוא יכול לשנות את דעתו אחר שהתחיל בברכה.

מעתה נחזור לנידון דידן דיש לדון אם הכא לעניין ברכת השבח יוכל לשנות את ברכתו אחר שכבר אמר בא"י אמ"ה, ואי נימא שיוכל לשנות את ברכתו מסתבר שיוכל לכלול גם את הרעם בברכתו, אך יותר מסתבר דדינו כברכות הנהנין שהרי אינו 'מחוייב' לשמוע רעם, וא"כ מסתמא אינו יכול לכוין לכלול גם את הרעם בברכתו אחר שכבר אמר 'בא"י אמ"ה'.

ולכן נראה לדינא דכל שהתחיל לברך על הברק ואחר כך שמע את הרעם יברך על הרעם בפני עצמו. ולכתחילה יכוין בברכת הברק שלא לפטור את הרעם, וכמו שנתבאר לעיל דדעת הא"ר שמועיל אם יכוין שלא לפטור את הרעם וכנ"ל.

# בא הרעם בתוכ"ד לאחר שסיים לברך

ועוד מצינו כעין זה דמטו משמיה דהגראי"ל שטיינמן (עי' דרשו הערה 3) שחידש דאפילו אם כבר סיים לברך עושה מעשה בראשית על הברק, ותוכ"ד לסיום הברכה שמע רעם יצא ידי חובה בברכה זו אף אם לא כיון לצאת [וע"ש שביאר דמש"כ המשנ"ב שם שאם כיון לפטור את הרעם דמהני היינו אפילו לאחר כדי דיבור].

ודבר זה צ"ע שהרי על פי רוב בא הרעם זמן מועט אחר הברק, ובזמן שיברך ברכת עמ"ב על הברק או מיד אחריה כבר ישמע את הרעם, ולפי דבריו יוצא דלעולם לא יוכל לברך על הרעם כיון שהוא נפטר בברכת הרעם.

ועוד קשה דכיון שברכת הברקים והרעמים הם ברכות השבח, הרי קיי"ל שאין מברך ברכות השבח קודם שיתפעל מהדבר שעליו מברך, וכמבואר להדיא בר"ן בפסחים (ד, א מדפי הרי"ף) וז"ל 'ברכת השבח כגון אותן שבפרק הרואה ודאי לאו עובר לעשייתה מברכין אותן אלא לאחר מכן, שאין ראוי לומר שכשיתקרב לראות ים הגדול יהא עוצם עיניו ומברך ורואה, אלא רואה ומברך, וכן בכולן', ומבואר שהכלל בברכות השבח כמו הברקים והרעמים שמברכים אחר הראיה.

אמנם צ"ע דבמשנ"ב (שם) מבואר להדיא שאם בירך על הברק ונתכוין לפטור את הרעם הבא אחריו יצא בדיעבד, ומבואר דשייך שיברך ברכה זו אף קודם שראה או שמע את הדבר שעליו מברך. וצ"ל דכוונת הר"ן דהוא רק דין לכתחילה שמברך ברכות השבח לאחר שראה הדבר, אך בדיעבד אינו מעכב. וכן מדוקדק מלשון הר"ן שכתב 'שאין ראוי לומר שכשיתקרב לראות הים הגדול יהא עוצם עיניו ומברך ורואה', ומשמע שהוא רק דין לכתחילה אך אם מכוין להדיא לפטור את הרעם, הוא פוטר אותו אף שבא אחר כך אם הוא בתוכ"ד.

אכן נראה דאף שמבואר במשנ"ב שאם נתכוין להדיא לפטור את הרעם שישמע אחר כך הוא יכול לפוטרו, מכל מקום נראה דלכתחילה אם לא כיון להדיא ודאי אינו פוטר את הרעם, מהטעם הנ"ל שברכות השבח צריך לברך לאחר שנתפעל. וטעם נוסף מצינו בהגהות הגר"ח צאנזער על השו"ע שמכיון שנהגו לברך עמ"ב על הברק ושכו"ג על הרעם א"כ כשמברך על הברק עושה מעשה בראשית ניכר הדבר שאין כוונתו לפטור את הרעם שנהגו לברך עליו שכו"ג מלא עולם. וכ"ש כשבא הרעם לאחר שסיים הברכה דאינו פוטרו בברכתו, שהרי כבר נתבאר דכללא הוא שלכתחילה צריך לברך ברכת המצוות רק לאחר שנתפעל מהדבר.

[ובעיקר מה שנתבאר דיש לברך ברכת השבח אחר שנתפעל מהדבר שעליו מברך, יש לדון אם צריך לברך מיד אחר שרואה את הדבר. ובשו"ע (סעיף ג) מבואר דצריך לברך בתוך כדי דיבור לראיית הברק או שמיעת הרעם. ויש לציין דלעניין ברכת המצוות שמבברך לאחריה מצינו ביד יהודה (סימן יט ס"ק א) דצריך להקפיד ולברך מיד ולא לשהות אפילו בשתיקה בעלמא בין קיום המצווה לברכה שלאחריה, וע"ש שלכתחילה לא ישהה אפילו פחות מתוך כדי דיבור, ויש לדון אם ה"ה לעניין ברכת השבח שלכתחילה יש להסמיך את הברכה מיד לאחר הראיה ולא להפסיק אפילו בשהיה, ובר"ן בפסחים (שהובא לעיל) נראה שצריך לברך ברכות השבח בתוכ"ד, וע"ש שהקשה איך מברכים ברכות השבח בבית הכנסת, ותירץ ע"פ הרמב"ן בברכות שמברכים על מנהגו של עולם, אך לדעת הרמב"ם שמברך רק אם נתחייב בה נשאר שם בקושיא ע"ש].

**הדינים העולים:**

1. **י"א שמברכים ברכת האילנות דווקא בזמן שרואים את הפרחים, אך המשנ"ב פסק שאם לא ראה אותו לפני שהוציא פירות יכול לברך עליו, ורק אם נגמר הפרי והתבשל כל צרכו אין לברך עליו.**
2. **אם ראה את הפרחים באילן ולא בירך עליהם, יכול לברך על ראיה שניה [וקצ"ע מ"ש מברכת שהחיינו שאם לא בירך באכילה הראשונה אינו מברך באכילה שניה].**
3. **אף שנוסח הברכה שמברך על 'אילנות טובות' נראה שיכול לברך אפילו על אילן אחד.**
4. **י"א שאין לברך על אילן שפירותיו ערלה באר"י ויש שהקילו, ובערלה בחו"ל שרי, ואם פירותיו כלאיים אין לברך עליהם אם ניכר בהם שהם מעורבים.**
5. **על הברקים והרעמים יכול לברך או עמ"ב או שכו"ג מ"ע, ונהגו לברך על הברק עמ"ב ועל הרעם שכו"ג דברעם יותר ניכר גבורתו של הקב"ה.**
6. **ראה ברקים ורעמים יחדיו מברך ברכה אחת לשניהם.**
7. **ראה ברק והתחיל לברך ובאמצע הברכה שמע רעם יל"ע אם יכול לפטור בברכתו גם את הרעם. ואם שמע אחר הברכה אין פוטר את הרעם דמסתמא לא מתכוין לפטור את הרעם שמברכים עליו ברכה אחרת.**
8. **אם שמע את הרעם אחר שסיים את הברכה נראה דודאי יש לברך עליו בפנ"ע. אכן אם כיון להדיא לפטור גם את הרעם שיבוא אח"כ יצא בדיעבד.**