מ_מ - ספינה ויין
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / פועלים - הרב יהודה אלבוים

**בס''ד**

**בסוגיית ספינה ויין**

**השוכר את החמור לרכוב עליה ומתה לו בחצי הדרך**

א. כתבו התוס' בד''ה אילו וד''ה אלא, דרק באופן שיש לו תועלת בחצי הדרך חייב.

ב. הגר''א סי' ש''י סק''ט כתב דהרמב''ם נח' על זה וכפשטא דגמ'.

ג. ואולי כוונת הגר''א להוכיח מדברי הרמב''ם אינו משום דהעתיק דברי הגמ' ולא פירש דאיירי ביש לו תועלת - כמו שהגמ' לא פירשה כן - אלא ההוכחה משום שלא העתיק את דברי הגמ' 'אילו בעית למיתי עד הכא לאו אגרא בעית למיתב' וע''כ משום דס''ל דתי' הגמ' הוא דאע''פ שאין לו שום תועלת חייב לשלם, משא''כ לדברי התוס' קושיית הגמ' היא דכיון שאין לו תועלת מדוע חייב לשלם, ותי' הגמ' הוא דאיירי באופן שיש לו תועלת, דאל''כ ואף בס''ד איירי שיש לו תועלת מדוע לתי' הראשון בתוס' לא ישלם חצי הדרך דומיא דקבלן שחזר בו באונס דידו על העליונה, וע''כ דבס''ד אין לו תועלת ותי' הגמ' שיש לו תועלת, והרמב''ם שהעתיק את הברייתא ולא הביא את תי' הגמ' ע''כ ס''ל דאף בתי' הגמ' אין לו תועלת, ובזה נח' המקשן והתרצן אם צריך תועלת או א''צ תועלת.

ד. הרמב''ם פסק בספינה זו ויין סתם כדברי התוס' דאפי' שכר חצי הדרך אינו חייב, וצ''ב מאי שנא מחמור זה שחייב חצי שכרו, ולכא' צ''ל דס''ל לרמב''ם דהברייתא בספינה איירי בשכירות פועלים ולא בשכירות חפצים, וכמדוייק ברמב''ם דבעל הספינה מוליך את הספינה, ובזה ס''ל דאין חייב על חצי מהמלאכה כשאין לו תועלת, משא''כ בשכירות חפצים.

ה. הראשונים בדף ק''ג א' נח' בשכר בית זה ונפל הבית אם חייב לשלם לו את כל השכירות, וצ''ב מאי שנא מספינה זו ויין זה דודאי אינו חייב על חצי הדרך שלא הלך - ומלבד דעת רש''י כל הראשונים ס''ל דגם על חצי הדרך שהלך אינו חייב - ולכא' גם לדבריהם ע''כ הברייתא דספינה איירי בשכירות פועלים.

ו. הרמב''ם פסק דבנפל הבית אין משלם על מה שלא דר, וצ''ב מדברי הרמב''ם בחמור זה דחייב שכר חצי הדרך אע''פ שאין לו תועלת, וע''כ דהתשלום על הקנין, וא''כ מדוע בנפל הבית אינו חייב את כל השכר, ובשלמא בחמור זה אינו חייב אלא מה שהלך כמשו''כ רש''י דאיירי בנתן לו חמור כחושה, אך בנפל הבית מא''ל, ואולי גם שם איירי בכה''ג בנתן לו בית רעוע, אך י''ל דאע''פ שמשלם על הקנין, ע''ד שלא יהיה קיים החפץ אינו מתחייב - עי' ש''ך סי' של''ד סק''ב - ולכן חייב רק שכר חצי הדרך.

ז. הרמב''ן כתב דאין כוונת הגמ' שבחמור סתם חייב להעמיד לו חמור, אלא כוונת הגמ' דאם לא יעמיד לו לא ישלם לו כלל, וצ''ב מאי שנא מקבלן שחזר בו אפי' בדבר האבד דמשלם לו שכר מה שעשה, אלא דידו על התחתונה, או שוכר עליו, אך לא מפסיד את שכרו - וכן תוס' שכתבו שבחמור זה אם יכול לשכור בתוספת מעט מעות חייב לשלם למשכיר חצי הדרך ואינו מנכה לו הוא על פי הברייתא לעיל דכשחזר הקבלן באונס ידו על העליונה -.

ח. תוס' הקשו אי לא שכיח לאוגרי למה יתן לו שכר חצי הדרך, והעמידו תוס' דיכול לשכור בטפי פורתא, וצ''ע מדברי הגמ' 'אם יש בדמיה לשכור ישכור' וא''כ מה הקשו תוס' ומה חידשו בתי', ולכא' מוכח כדברי הטור דיכול לשכור בדמיה אפי' ביוקר גדול, ולרב דלא מכלינן קרנא אין שוה לשוכר לשכור ביוקר גדול משום שלא ירויח מידי ממכירת היין לאחר ששילם ביוקר גדול עבור חמור אחר, ולכן הקשו תוס' וכו', ותי' דאיירי ביוקר קצת ולא ביוקר גדול, וישאר רווח לשוכר במכירת היין.

**האם הברייתא דספינה הוא שכירות חפצים, או שכירות פועלים.**

נח' אם איירי בשכירות חפצים, ואולי שוכר גם את בעל הספינה להוליך ספינתו, או שלא איירי אלא בשכירות פועלים, ושכרו להוליך יינו, והספינה אינה אלא ככלי מלאכתו של הפועל.

א. הרא''ש כתב דהשוכר חמור סתם 'במשיכת החמור נשתעבדו נכסי המשכיר להעמיד חמור עד אותו מקום' וצ''ע מדברי הרא''ש שכתב בספינה סתם ויין סתם והביא זה יין א''צ לשלם לבעל הספינה אם אינו מביא ספינה, וצ''ב מדוע אין המשכיר חייב להביא לו ספינה, ואי נימא דבספינה איירי בשכירות פועלים ניחא דיכול לחזור בו בחצי היום, והפרישה סי' שי''א סוף סק''ב הקשה כן ותי' באופן אחר עי''ש.

ב. דעת הרמב''ן דאין שעה''ג על המשיכר בבית סתם, ולכא' גם השוכר לא התחייב לדור ולשלם בבית סתם, וצ''ע מספינה סתם ויין זה וטבעה הספינה דחייב בעל היין את כל שכרו, ואמאי הא בספינה סתם יכול גם השוכר לחזור בו, כמו שאין המשכיר חייב להעמיד לו עוד ספינה, ואי מיירי בספינה בשכירות פועלים ניחא.

ג. כתב הריטב''א בשם רבו 'ומיירי כשאין זו שכירות ספינה **לחוד** כשוכר את החמור, אלא שנתחייב לו להוליך יינו עד מקום פלוני הן בספינה זו הן בספינה סתם, וכעין קבלנות היא שמוטלת עליו לעשות, ואין אחד מהם יכול לחזור בו כלל, שכן דרך הספנין מוליכי הסחורות על הרוב'.

ד. הגר''א כתב דדעת הרמב''ם דבמת חמור באמצע הדרך חייב חצי משכרו אע''פ שאין לו שום תועלת בזה, וצ''ב מאי שנא מספינה זו ויין סתם שפסק הרמב''ם שאינו משלם לו כלום, ע''כ דבספינה הוי שכירות פועלים, ורק בשכירות חפצים חייב על חצי.

ה. בדברי הש''ך נראה דאיירי בשכירות חפצים, דכתב הש''ך בסי' של''ג סקכ''ה דבחלה הפועל אין סברא לחלק בין היכא דהקדים שכרו להיכא דלא הקדים שכרו 'דמה בכך שהקדים לו שכרו הרי לא נתנו לו אלא על דעת שיעשה לו מלאכ' כפי הזמן ששכר עמו **ולא דמי כלל לספינה זו ויין זה** דלעיל ס' שי"א וכן למת שוכר הבית תוך ימי השכירות דלקמן ר"ס של"ד'.

ו. כתב רעק''א 'וא"כ הכא שמשך הספינה **והוי משיכה על הספינה** דהוי קנין גמור מש"ה הוי פסידא דהבעה"ב, ואף שכתבו התוס' מתחילה או אפילו בלא משיכה וכו' מ"מ מנ"ל זאת עד שהוצרך ריב"ן לדחוק בסברא'.

ז. לשון הברייתא הוא השוכר את הספינה, ומשמע ששכר את הספינה, ואף הריטב''א שכתב דשכרו להוליך יינו, נראה בדבריו דאיירי גם בשכר את הספינה, אלא די''ל דלא חל שכירות הספינה להך גיסא בתוס' שלא משך את הספינה, אלא חל רק שכירות פועלים ע''י תחילת מלאכה.

**ספינה זו ויין זה**

**נח' הראשונים אם מספק אזלינן בתר המוחזק, או דאין כאן ספק, אלא מדינא הוא דאם נתן לא יטול.**

א. כתבו התוס' 'א"ת דמ"מ אם נתן כל השכירות אמאי לא יטול השוכר שכר דחצי הדרך שלא הלך ... וי''ל כיון שנתן לו שכרו נתרצה שיהא שלו לאלתר אף על גב דאינה משתלמת אלא לבסוף לדעת כן נותנו שיהא שלו לאלתר אם לא ישאר בו', וצ''ב מדוע ניחא ליה לתוס' שכר הדרך שהלך, הא אין לבעל היין שום תועלת, ואין בעל הספינה יכול לומר הא קאימנא, וצ''ל דלגבי שכר חצי הדר שהלך היה פשוט לתוס' שע''ד כן נתן כפי שתי' תוס', ורק לגבי חצי הדרך שלא הלך הקשו התוס' ותי' שגם על זה י''ל דע''ד כן נתן לו.

ב. כתב הרא''ש 'דכל אונסא דלא איבעי לאסוקי אדעתייהו לא פועל ולא בעה"ב א"נ תרוייהו איבעי להו לאסוקי אדעתייהו פסידא דפועלים דהמוציא מחבירו עליו הראיה וידו על התחתונה ומשמע דהוי ספק', ולפי''ז א''כ ניחא מאד מדוע בזו וזו אזלינן בתר התפוס, ותוס' שהקשו כאן לכא' נח' על הרא''ש וס''ל דבשניהם אנוסים אין פטור מספק אלא בודאי פטור - עי' ביאור הגר''א סי' של''ה סק''ה שהביא את הרא''ש וכתב שבמרדכי מבואר שהטעם משום דה"ל להתנות - אלא שיש לדון אם הרא''ש כתב כן על שניהם אנוסים או רק על שניהם פושעים, ולכא' מוכח דרק על שניהם פושעים הוצרך לכך, דכיון שלדברי הרא''ש כל החיוב בסוגיין הוא מדינא דגרמי, א''כ בשניהם אנוסים לכא' פטור מדינא ולא רק מכח ספק.

ג. הריטב''א כתב בטעם הדבר 'שכל אחד מהן יש לו טענה על חברו דאונסא אתא מחמתיה' ולכא' כוונתו דיש ספק מזלו של מי גרם.

ד. וכן נראה בדברי התוס' שכתבו 'ד**המוחזק** יאמר לחבירו לית לך גבאי ולא מידי דקיים תנאך' דמדין ספק הוא, ואף לפי מה שתי' 'לדעת כן נותנו שיהא שלו לאלתר אם לא ישאר בו' כוונתם דאיכא למימר הכי ולכן מספק ישאר ביד המוחזק, וכן הוא להדיא בדברי הרמב''ן בדף ו' א' דהטעם כאן הוא משום 'דמספקא לן מילתא ואוקי ממונא בחזקת מריה' וכ''כ הרא''ש בבכורות פ''א סי' ט''ו בשם הרמב''ן- ויש לדון אם ס''ל כהרא''ש הנ''ל, או דס''ל כתי' התוס' וס''ל דהוי ספק - אולם הגר''א בסי' של''ד סוף סק''ה נקט בדברי התוס' דהוא דין ודאי דכיון שנתן שכרו דעתו לשלם אף על צד זה, ולכא' יהיה הדין כן בכל אונס דאם שלם לא יטול, וכן נראה במחנ''א שכירות סי' ג' וז''ל למדנו מזה דכל שהקדים לו השכר לא שייך לומר ישנה לשכירות מתחלה ועד סוף.

ה. בתפס המשכיר, או ששילם השוכר וחזר ותפס השוכר - לשיטות דמהני תפיסה בספיקות, או באופנים דמהני תפיסה בספיקות - לשיטת הרא''ש והרמב''ן לכא' הדין עם המוחזק, משא''כ לדברי התוס' תפיסה כלל לא מהני לא של המשכיר ולא של השוכר, אלא אם שילם לו הדין עם המשכיר ולא יעזור תפיסה של השוכר, ואם לא שילם לא יעזור תפיסה של המשכיר, וכן מבואר בחוו''ד סי' קע''ב סק''ד דאם הלווה לו מעות אינו יכול לתופסם, ועי' באריכות בענין זה בדברי משפט סי' ש''י סק''ד.

**ספינה סתם ויין סתם חולקים**

יש לדון האם חולקים מדין ודאי, או מדין ספק, או שאינו דין חלוקה, אלא פשרה שהם עושים ביניהם.

א. כתב הריטב''א 'וכיון שכן דין הוא שיתן לו שכר מה שהלך' ונראה בדבריו דחולקים הכוונה שנוטל שכר רק על מה שעשה, ולא שכר על מה שלא עשה, ולכא' רק לדברי הריב''ן אפשר לפרש כן, דאילו לדברי הריב''ם הרי הדין כן גם בספינה סתם ויין זה, ובטעמא דמילתא דנוטל שכר על מה שהלך עי' באבן האזל בהשמטות לפ''ה מהלכ' שכירות ה''ג.

ב. וכן נראה ברש''י שכתב 'שהרי ביד שניהם להשלים ואם יעכב הנתבע מליתן החצי יעשה תנאו', ונראה ברש''י דאין כאן דין חולקים, אלא שניהם מוכנים לכך, משום שאע''פ שאמרו ספינה סתם ויין סתם, אין לזה עוד ספינה, ואין לזה עוד יין, ולכן כל אחד מעדיף שלא יביא אידך את שלו, ולכן אם לא ישלם בעל היין כלל יהיה שוה לבעל הספינה להביא עוד ספינה, בכדי שלא יפסיד את כל מה שטרח עד עתה, ואם יעשה כן יצטרך בעל היין לשלם את כל הדרך, או לקנות יין אחר, ולכן עדיף לו לשלם לו על טרחתו בכדי שלא יביא עוד ספינה - וכגון ששכר כל הדרך הוא אלף זוז, ולהביא עוד ספינה צריך להוציא שש מאות זוז, ולכן עדיף לו לקבל חמש מאות זוז, ולא להביא ספינה, אך אם לא יקבל שום תשלום עדיף לו להביא עוד ספינה ולקבל אלף זוז - וכן משמע באור זרוע שכתב 'בספינה סתם ויין סתם חולקין ואם קיבל יחזיר החצי ואם לא נתן יתן החצי שהרי ביד שניהם להשלים **ואם יעכב הנתבע מליתן החצי יעשה תנאו**', ועי' ערוך השולחן שכתב 'דכיון דשניהם שוים בקיום התנאי ושניהם אינם רוצים ה"ל כאלו הושוו לחלוק' ועי' מ''מ פ''ה מהלכ' שכירות ה''ג וצ''ע.

ג. כתב ההגה''א סי' ה' 'מיהו קשה לי כיון שביין סתם יכול לומר הבא לי יין ממקומי עד מקום שהשכרתיך ואי לא לא אתן שכרך אפילו מחצי שעבר כבר כיון שלא הועיל לו מה שעבר אם כן הא דמסיק התם אבל יין סתם וספינה סתם חולקין ואמאי כיון דצריך לעשות לו פעולה מתחלתה עד סופה למה יתן לו כלום אם לא יעשה לו כלום וכי בשופטני עסקינן שיתן לו כל השכירות בחנם כיון שיכול להביא לו יין אחר ולעשות סחורה כאשר בראשונה וגם שמא אותו שכנגדו לא ימצא ספינה אחרת ויצטרך להניח לו כל השכירות ורפיא בידי' ואי נימא דא''צ להוליך לו מביתו אלא רק מכאן והילך יהיה ראיה מדברי ההגה''א להנ''ל אות ב'.

ד. בדברי חלק מהראשונים נראה דחולקים מספק, וז''ל הלבוש 'דכמו ממון המוטל בספק הוא וחולקין' וצ''ע מאי שנא מכל ספק דלא קי''ל כסומכוס אלא הממע''ה, עי' במיוחס להריטב''א בשם הראב''ד, וכ''כ התשב''ץ ח''ב סי' ער''ב 'והראב"ד ז"ל נתן טעם בפירושיו לפי שעדין הם בספק זה אם יביא ספינה וזה אם יביא יין ותפיסת מעות לאו תפיסה היא שעדין בידם להוציא זה מזה אם יביא זה ספינה וזה לא יביא יין, או יביא זה יין וזה לא יביא ספינה הילכך הוה ליה ממון המוטל בספק וחולקין' ועי' תשב''ץ ח''ג סי' רפ''ג, חזו''א ב''ק סי' כ''ג סקי''ג, ועי' סמ''ע סח' שכ''א סק''ו שכתב 'ואדרבה מסתברא לומר כיון דמכת מדינה היא המשכיר והשוכר שוין בהדבר ואין לומר דמזלו דשום אחד גרם, ונחזור לכללנו המוציא מחבירו עליו הראיה, או לפחות יהיה ההפסד על שניהן כמו דאמרינן בגמרא [ב"מ ע"ט ע"ב] וכתבו הטור והמחבר לעיל סימן שי"א בשכר ספינה סתם ליין סתם ונטבעה שחולקין, אם לא שאחד מהן רוצה לקיים התנאי גם במלמד זה שגזר המושל שלא ללמד יחלוקו, שהרי אם זה יאמר שרוצה לקיים התנאי גם השני מוכן לקיים התנאי אלא שאי אפשר מצד המושל, או ה"ל לדמות זה ליין זה וספינה זו דאמרינן דיד המוחזק היא על העליונה.

ה. כתב הקצוה''ח סי' שפ''ג 'דודאי אנן קי"ל כרבנן ודלא כסומכוס, אלא דאיכא דוכתי בש"ס דפסקו דינא דחלוקה בממון המוטל בספק ואפילו במוחזק וכמ"ש תוס' בפרק המוכר את הבית דף [ס"ב] ד"ה אתמר להאי גיסא ע"ש שכתבו דבכמה מקומות בש"ס דפסקו דין חלוקה ומשום דבכל אלו היה נראה לחכמים שיחלוקו והיכא דאתמר אתמר והיכא דלא מפרש גמרא מידי אית לן למימר המוציא מחבירו עליו הראיה ע"ש' ואולי אף כאן הוא אחד מהמקומות האלו שהיה נראה להם לחכמים שיחלוקו.

ו. בביאור ספיקו של הריב''ם עי' דרישה ריש סי' שי''א, וסמ''ע סק''ז, והמהרש''א והדרישה כתבו דהריב''ם לשיטתו דיש פטור אונס, אך לריב''ן ודאי חולקים בהכל, ויש לפרש דמספ''ל להריב''ם אם יש פטור אונס ביין סתם, דכיון שאין לו עוד יין הרי הוא אנוס, או''ד דרק ביין זה שאין בעל הספינה יכול להוליך את יינו פטור השוכר, אך כשבעל הספינה יכול להוליך את היין אין פטור אונס כמוש''כ הרא''ש דבלא הראה לו איזה שדה אין פטור אונס, ומספ''ל להריב''ם בדינו של הרא''ש, ולפי''ז מספקא ליה לריב''ם אם ישלם חצי מהדרך שהלך, או חצי מכל השכירות, אך אין צד בריב''ם שישלם רבע מכל השכירות.

ז. להך גיסא בריב''ם שיש פטור מאונס גם ביין סתם, א''כ אף כשיביא ספינה אין חייב לשלם אלא על מה שהלך, ומהני ליה הבאת הספינה שישלם את כל מה שהלך ולא רק חצי מהדרך שהלך, וכן צ''ל לדברי המהר''ח או''ז דבהעני יש פטור אונס אע''פ שיכול הסופר לכתוב, אא''כ איירי הכא כשיש לו עוד יין, ובדברי המהרש''א לכא' מבואר שאין לו עוד יין, מהא דכתב דהריב''ם לשיטתו שיש כאן פטור אונס ואם יש לו עוד יין לא שייך כאן פטור אונס

ח. כשהביא המשכיר עוד ספינה, ואין לשוכר עוד יין להביא, התבאר דעת הרא''ש דאין בכה''ג פטור אונס - מדכתב הרא''ש 'כל א' מהם שהביא את שלו וחבירו לא הביא יפסיד' וע''כ הכוונה דאם בעל הספינה הביא את הספינה יפסיד וישלם כל שכרו, שהרי חצי שכרו חייב אף כשלא הביא עוד ספינה, ומבואר בדברי הרא''ש דאין בכה''ג פטור אונס, וכמוש''כ הרא''ש לעיל דכל היכא שלא אמר לו איזה שדה אין פטור אונס, משום דפטור אונס הוא רק כשהפועל אין יכול לעבוד כמו ביין זה והיין טבע, אך ביין סתם לעבוד, אין פטור אונס.

ט. ודעת המהר''ח או''ז שיש בכה''ג פטור אונס, מדכתב דעשיר ששכר סופר לכתוב לו סתם והעני, יכול לחזור בו ככל אונס, ובדברי המהרש''א והדרישה התבאר שזה ספיקו של הריב''ם, וא''כ מספ''ל להריב''ם גם באופן זה אם חייב את כל שכרו או רק את הדרך שהלך, וכשלא הביא עוד ספינה דחולקים, הכוונה דחולקים את מה שהיה חייב אילו הביא עוד ספינה.