51 בדיני ברכה אחרונה
קטגוריות: ש_ס / א ברכות / ברכות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / כיצד מברכין

אור ליום ג' י"ג תשרי תשע"א

**א**

א] כתב הרמב"ם פ"ח מברכות הט"ז, ז"ל, אכל תאנים או ענבים ותפוחים ואגסים וכיו"ב מברך בסוף ברכה אחת מעין ג' והיא כוללת הכל מפני שכולן פירות העץ וכן כל כיו"ב, עכ"ל, וכ"כ הרשב"א בברכות דמ"ד. והרא"ש שם והטור בסימן ר"ח.

ולכאו' מבו' מזה, דהא דהאוכל פירות משאר מינים אינו מברך מעין ג', לאו היינו דברכת מעין ג' ל"ה ברכה כדינה לדידהו, דא"כ הי' בדין, דאף כשאכל פירות מז' המינים ומשאר מינים, לא יברך מעין ג' לפטור את שאר המינים, כ"ה דבברכה ראשונה, אף שעל כולם אם אמר שהכל יצא ואם בירך על פרי העץ בפה"א יצא, מ"מ כיון דלכתחילה יש לו לברך את הברכה הראוי' ע"כ אף כשמברך שהכל או בפה"א על דבר שברכתו כן, אין לו לפטור את שאר המינים, דודאי כ"ה דמברכין מעין ג' על ז' מינים, אף הוי זה ברכה מעליא בשאר פירות העץ, ואם הוו חשיבי לברך עליהן מעין ג', היו מברכין עליהן במטבע זה דעל העץ ועל פרי העץ, ואך דכיון דלא חשיבי לא הצריכו לברך עליהן מעין ג', ומכח זה בפשוטו המברך עליהן בפנ"ע מעין ג', הוא שלא כדין, שהרי לא נתחייב בברכה זו, ואין לו להוסיף בברכה שלא נתחייב בה, וע"כ כל שנתחייב לברך מעין ג' על פירות מז' מינים, שפיר הוא פוטר בזה גם את הפירות משאר מינים.[[1]](#footnote-2)

ב] וזה נראה בביאור מש"כ הטור שם, ז"ל, כתב אחי ה"ר יחיאל ז"ל אכל ענבים ושתה יין, הי' נ"ל שא"צ להזכיר על העץ ועל פרי העץ בברכה אחרונה שגם הענבים הם פה"ג, מידי דהוה אענבים ותפוחים שא"צ לברך בנ"ר על התפוחים, ומטעם זה יראה שגם מברכה ראשונה יפטור בפה"ג שמברך על היין, אלא שאין דעת א"א הרא"ש ז"ל כן לא בברכה ראשונה ולא בברכה אחרונה, ומ"מ הסכים לזה שאם בירך על הענבים בפה"ג יצא מידי דהוה שאם בירך על פרי העץ בפה"א יצא, עכ"ל, ובפי' הרשב"ץ ברכות דמ"ד. כתב כד' ה"ר יחיאל דברכת על הגפן פוטרת את הענבים, דהא פרי הגפן נינהו.

וביאור הדברים, דה"ר יחיאל ס"ל דברכת בפה"ג ועל הגפן הויא ברכה מעליא אף על ענבים דאף הם פרי הגפן, וע"כ כל שהוא מברך בפה"ג ועל הגפן על יין, ה"ה פוטר בזה לכתחילה את היין, ובזה הוא שנחלק הרא"ש דברכת בפה"ג ועל הגפן על הענבים הויא שינוי מן המטבע, שתיקנו חכמים לברך על ענבים בפה"ע ועל העץ, ולא לברך במסוים על פרי הגפן, וע"כ לכתחילה אין לו לפטור את הענבים בברכת בפה"ג ובברכת על הגפן, ורק אם בירך עליהן כן יצא, דומיא דהמברך על פרי העץ בפה"א דיצא, אף דאי"ז מטבע הברכה הראוי', אך אם בירך בפה"ג ועל הגפן על היין ולא נתכוין לפטור את הענבים, לא נפטרו, אך אם נתכוין לפטרם נפטרו, וכמש"כ הגר"ז בסדר ברכה"נ פ"א סט"ו והדה"ח דיני ברכת במ"מ ס"י, ויש להסתפק אם הוא תלוי בהפלוגתא בר"ס ר"ו אם ברכת בפה"א שמברך על פרי האדמה פוטרת את פרי העץ בשנתכוין לפטרו.[[2]](#footnote-3)

ובטעמא דהרא"ש דל"ד ברכת על הגפן על ענבים דאינה ברכה מעליא ע"ז, לברכת מעין ג' על תפוחים דהויא ברכה מעליא, הוא לפמש"נ בכ"ד, דחלוק הוא חילוק הברכות בברכה ראשונה מחילוק הברכות בברכה אחרונה, דבברכה ראשונה נשתנו המינים זמ"ז "במטבע" הברכה, ובברכה אחרונה טעם שינוי המינים זמ"ז, אינו משום מטבע הברכה, אלא הוא משום דנשתנו בעיקר הברכה, דבה' מיני דגן וז' המינים לא סגי בברכה בעלמא, אלא צריך לברך מעין ג' ברכות.

ולפ"ז נראה דע"כ במברך על היין על הגפן ובא לפטור את הענבים, כיון דאי"ז המטבע הראוי לענבים, אי"ז מועיל אלא בדיעבד, וה"נ בבא לפטרם בברכת בפה"ג, דהוי שינוי מן המטבע הראוי להן, ומשא"כ במברך מעין ג' שפיר פוטר לכתחילה את התפוחים, דברכת מעין ג' הויא מטבע הראוי לתפוחים, ואך דעל תפוחים לא הצריכו לברך מעין ג',[[3]](#footnote-4) ואילו היו מברכין עליהן מעין ג', הרי דברכת מעין ג' דפירות מז' המינים, היתה מטבע הברכה הראוי גם לתפוחים, וע"כ כל דמברך מעין ג' על פירות מז' המינים, הוא פוטר לכתחילה את התפוחים.[[4]](#footnote-5)

ג] עוד כתב הטור שם, ז"ל, ואני הייתי רוצה לומר דה"ה אם אכל מיני לפתן ואכל עמו מה' מינין שא"צ לברך על הלפתן שברכת על המחיה פוטרתו דאף הוא זיין, ולא הודה לדברי, עכ"ל,[[5]](#footnote-6) ובב"י שם פירש דטעמא דהרא"ש הוא משום דמיני לפתן אע"ג דמיזן זייני לא סעדי אבל מיני דגן מיסעד סעדי הילכך לא שייכי אהדדי, והב"ח שם הק' ע"ז, דא"כ מ"ט אם בירך ברהמ"ז על התמרים יצא יד"ח, הרי תמרי נמי לא סעדי כיון דאינו מין דגן, עיי"ש מש"כ בזה, ועמש"כ הט"ז שם סקט"ז, ובמאמ"ר שם סקל"ו כתב דבע"כ דתמרים נמי סעדי, וכאשר כ"ה בל' המג"א שם סקכ"ה.

ולכאו' הי' נראה די"ל בזה, דהנה הב"י בסימן ר"ח כתב במש"כ תר"י והרא"ש דברהמ"ז פוטרת תמרים, ז"ל, וילה"ק על סברא זו מדאיתא בירושלמי וכו' רב הונא אכל תמרי עם פיסתיה א"ל ר"ח בר אשי שובקן בתר מזונך ואת מברך עליהון תחלה וסוף, ומשמע דאחר סעודה היינו קודם ברהמ"ז וכו', הרי דתמרי לא מיפטרי בברהמ"ז, ושמא י"ל דהיינו לכתחלה אבל דיעבד פטרי, עכ"ל.

וכד' הב"י הוכיחו האחרונים מד' הרא"ש שכתב בפ"ק דברכות סימן י"ד דכיון דאם בירך על התמרים ברהמ"ז יצא, כ"ש דאם בירך על היין ברהמ"ז יצא, ואילו בפ' כיצד מברכין סימן כ"ו כתב דאין ברהמ"ז פוטרת יין שלאחר המזון, ובע"כ דאף דבדיעבד אם בירך על התמרים או על היין ברהמ"ז יצא, מ"מ לכתחילה אין לו לפטרם בברהמ"ז אלא לברך אחריהן מעין ג'.

וכ"ה מבו' ג"כ בשו"ע סימן רצ"ט ס"ח דברהמ"ז אינה פוטרת מעין ג' דיין, כשלא נתכוין לפטרו, וכ"ה מבו' בביאור הגר"א סימן קע"ד ס"ו ובאבן העוזר סימן ר"ח, וכ"ה בביאוה"ל סימן ר"ח סי"ז, וכ"ה מבו' גם במ"ב סימן קע"ו סק"ב ובביאוה"ל שם, ובביאוה"ל סימן קע"ד ס"ו וסימן קע"ז ס"ב, ובשעה"צ סימן קע"ו סק"ה וסימן קצ"ז סקי"ג, והטעם בזה הוא משום דברהמ"ז אינה פוטרת את היין לכתחילה, וע"כ אף כשמברך ברהמ"ז על הפת אי"ז פוטר את היין אלא בשנתכוין לפטרו, ועמש"נ בענין זה באורך בדברינו בדין דברים הנפטרין בברהמ"ז סימן ד'.

ולפ"ז הי' נראה דמה"ט הוא דס"ל להרא"ש דאין ברכת על המחי' פוטרת את הלפתן, דאף דאם בירך על הלפתן על המחי' יצא, דומיא דהא דאם בירך על תמרים ברהמ"ז יצא, מ"מ לכתחילה אין לו לפטרו בברכת על המחי', אלא לברך אחריו בנ"ר.

ושו"ר במאמ"ר שם סק"ל שתמה ע"ד הב"י דמ"ט הוצרך לטעם זה דלפתן לא סעיד, הרי הגם דנימא דלפתן דמי לתמרים ובדיעבד אם בירך ע"ז על המחי' יצא, מ"מ לכתחילה צריך לברך על כל מין ברכתו הראוי', אם לא שכיון בפירוש לפטור אותו בברכת המין הראשון, וכתב דהב"י דקדק כן ממש"כ הטור סתם שלא הודה לו הרא"ש ז"ל, ולא כתב שהסכים מיהא דבדיעבד יצא כמו בענבים, ולכן כתב טעם אחר דלא שייכי אהדדי כלל ואפי' בדיעבד אינו יוצא בברכת על המחי', עכ"ד.

אמנם ראיתי לדון בזה, די"ל דכל הא דלכתחילה אין לפטור תמרים ויין בברהמ"ז, הוא רק משום דיש לברך עליהן מעין ג' ולהזכיר את פרי העץ ואת פרי הגפן, וע"כ אין לפטרן בברהמ"ז שאין מזכירין בו פרי העץ ופרי הגפן, אך משא"כ בלפתן שמברכין עליו בנ"ר, ואין מזכירין בברכתו את המין, הרי דאם אך הוא נפטר בברכת על המחי', שפיר יש לפטרו בזה לכתחילה, וע"כ הוצרכו הב"ח והט"ז לפרש דאין ברכת על המחי' פוטרת את הלפתן, ודו"ק.

ד] אמנם הנה בעיקר הך מילתא שכתב הב"י, דאף דאם בירך ברהמ"ז על התמרים יצא, מ"מ לכתחילה אין לו לפטרם בברהמ"ז, ונת' דכ"ה מבו' בד' הרא"ש בדין יין, דאף דאם בירך עליו ברהמ"ז יצא, מ"מ לכתחילה אין לו לפטרו בברהמ"ז, הנה אמנם בד' כמה מקמאי מבו' לא כן.

דהנה בחי' הרא"ה ברכות דמ"א. כתב, ז"ל, וכשהן באין לאחר סעודה שלא מחמת הסעודה וכו' אין ברכת ג' פוטרתן, לפי שהיא ברכת מזון ואלו לאו מזון וכו', לבד מתמרי דזייני וכו', ומ"מ כיון דזייני אם בירך עליהן ג' ברכות יצא בדיעבד וכו', וכיון דאם בירך עליהן ג' ברכות יצא, כל שהוא מחויב מצד אחר ג' ברכות מוציא אותן באותן ג' ברכות, עכ"ל, וכ"ה בהל' ברכות להריטב"א פ"ג ה"א, ז"ל, ואם לאחר סעודה וכו' טעונין ברכה לפניהן ולא לאחריהן, שכיון שהן מזון נפטרין בברכת מזון, וכן הדין בתמרים שלאחר סעודה שגם הם זנין, וכן הדין ביין שלאחר סעודה שטעון ברכה לפניו ולא לאחריו מפני שסועד ומשמח, ואפי' בשותהו בפני עצמו ובירך עליו ג' ברכות יצא כמו שכתבנו למעלה, וכיון שכן הוא עכשיו נפטר לכתחילה, עכ"ל, והרי דכל דבר שאם בירך עליו ברהמ"ז יצא בדיעבד, ה"נ אם הוא מברך על הפת ברהמ"ז, ה"ה פוטרו לכתחילה.

וכ"ה מבו' גם בד' הרשב"א ברכות דמ"ח כתב, ז"ל, וא"נ שאני יין דמיזן זיין כדאי' בר"פ כיצד מברכין, וכענין שאמרו בפ"ק דמכלתין גבי תמרי פתח ובריך אדעתא דנהמא וסיים בדתמרי יצא דאפילו אמר הזן את הכל יצא דתמרי נמי מיזן זייני, וההיא דהביאו לו תאנים וענבים דוקא תאנים וענבים אבל תמרי לא, עכ"ל, והרי שלמד הרשב"א ממש"א דאם בירך ברהמ"ז על התמרים יצא, דה"נ בהביאו לו תמרים אחר הסעודה, ברהמ"ז פוטרתן, והרי דלא ס"ל לחלק דהגם דברהמ"ז פוטרתן בדיעבד, מ"מ לכתחילה יש לברך עליהן את ברכתן, ועי' במאמ"ר סימן ר"ח סקל"ו שעמד ע"ז, ועיי"ש מש"כ עוד בזה.

ועי' גם בד' הראב"ד בכתוב שם בפ' ערבי פסחים והרמב"ן ורבינו דוד והר"ן שם שכתבו כן, דברהמ"ז פוטרת תמרים שבאו אחר הסעודה, ולמדו לזה ממש"א דאם בירך על התמרים ברהמ"ז יצא, והרי דכל הני קמאי ס"ל כד' הרא"ה, דכל דבר שאם בירך עליו ברהמ"ז יצא בדיעבד, ה"נ אם הוא מברך ברהמ"ז על הפת ה"ה פוטרו לכתחילה, ומבו' עוד בדבריהם שם, דאי נימא דאם בירך על היין ברהמ"ז יצא, הרי דה"נ כל שמברך ברהמ"ז על הפת, ה"ה פוטר לכתחילה את היין.

ונ' בטעמם, דל"ד להא דהמברך בפה"א על פרי האדמה אינו פוטר לכתחילה את פרי העץ, משום דברהמ"ז הוי ברכה מעליא טפי מברכת מעין ג', וע"כ כל הא דאין מברכין על התמרים ברהמ"ז, אי"ז משום דברהמ"ז ל"ה ברכה הראוי' על התמרים, כאשר כ"ה לדעת הרא"ש, אלא הוא משום דלא חשיבי כ"כ לברך עליהן ברהמ"ז, וע"כ כל שהוא מברך ברהמ"ז על הפת, ה"ה פוטר את התמרים לכתחילה.

ועמש"נ לעיל סק"ב בהערה, דמה"ט נראה דמודו הני קמאי לדינא דהרא"ש דעל הגפן שמברך על היין אינו פוטר לכתחילה את הענבים, וכן מודו דאם בירך על המחי' על ה' מיני דגן, לא פטר את היין, דכל הא דס"ל דכל דבר שאם בירך עליו ברהמ"ז יצא בדיעבד, ה"ה פוטרו לכתחילה כשמברך ברהמ"ז על הפת, הוא רק בתמרים וכיו"ב דכל הא דאין מברכין עליהן ברהמ"ז, הוא משום דלא חשיבי כ"כ לברך עליהן ברהמ"ז, אך בהני גווני דאי"ז ברכה הראוי', ודאי דאינה פוטרת אלא בשנתכוין לפטור.

**ב**

ה] כתב הטור בסימן ר"ח, ז"ל, וכ"ש אם אכל בשר או פרי האדמה ושתה יין או אכל מז' המינין שצריך לברך עכאו"א, עכ"ל, וכ"ה בשו"ע שם סי"ג, ומבו' דאין פירות האדמה נפטרין בברכת מעין ג' דפירות מז' המינים, וכן דקדק בשעה"צ שם מל' הרמב"ם בפ"ח מברכות הט"ו, ז"ל, אכל תאנים או ענבים ותפוחים ואגסים וכיו"ב מברך בסוף ברכה אחת מעין ג' והיא כוללת הכל מפני שכולן "פירות העץ", עכ"ל, והרי להדיא דרק פירות העץ נפטרין בברכת מעין ג' דפירות, וכן נ' גם בל' הרא"ש בפ' כיצד מברכין סו"ס מ"ב.

אמנם הנה בפי' הרשב"ץ ברכות דמ"ד. כתב, ז"ל, ומיבעיא לי אם אכל קשואין ותאנים אם היא פוטרת ברכה מעין ג' ברכת בנ"ר, דהא חתמינן על הארץ ועל הפירות סתם אף פרי האדמה בכלל, או"ד כיון דבפתיחתה אומר על העץ ועל פרי העץ אינה פוטרת, ומסתברא דפוטרת, עכ"ל.

ובדעת הרמב"ם והטוש"ע דס"ל דאין ברכת מעין ג' דפירות פוטרת את פירות האדמה, אף שחותמין בה על הפירות, בפשוטו הי' נראה דהוא משום דס"ל דכיון שבברכה עצמה אומר על העץ ועל פרי העץ, אין נכלל בה פרי האדמה, ולא סגי בחתימה דעל הפירות לחודה לפטור, וכ"ה במג"א סקכ"א, ז"ל, אע"ג דחותם על הארץ ועל הפירות וכו', כיון דאינו מזכיר בפתיחה פירות לא יצא, עכ"ל, וכן נקט הב"ח שם בדעת הרא"ש, אך במאמ"ר שם סקכ"ט תמה ע"ז דאין מקור לכך מד' הרא"ש, ותמה ע"ד המג"א שנקט כן לעיקר הדין, עיי"ש.

אמנם הרשב"ץ אזיל לטעמי' שכתב לעיל מינה, ז"ל, ומיהו לפי שהסכמנו שעל היין חותם על הארץ ועל פה"ג, אינו פוטר בברכה זו ברכה אחרונה של תפוחים, דדוקא כשחותם על הארץ ועל הפירות סתם ה"ה כולל בה כל מיני פירות, אבל על הארץ ועל פרי הגפן ה"ה ברכה פרטית ואינה כוללת אפי' שאר פירות של ז' המינים, וכ"כ הרשב"א ז"ל, עכ"ל, והרי דס"ל דאם חותם על היין על הארץ ועל הפירות, ה"ה פוטר בזה שאר פירות העץ, אף שבברכה עצמה אומר על הגפן ועל פה"ג, וע"כ ה"נ הוא פוטר בזה את פירות האדמה, דאף הם נכללין בחתימה זו דעל הפירות.[[6]](#footnote-7)

והדברים מתאימים, דהנה בשיטת ריב"ב ס"פ כיצד מברכין ובב"י בסימן ר"ח דקדקו מד' הרמב"ם דס"ל דאם אכל תפוחים ושתה יין, אין ברכת מעין ג' שמברך על היין פוטרת את התפוחים,[[7]](#footnote-8) והרי דאף דלדעת הרמב"ם על היין חותמין על הארץ ועל הפירות, מ"מ אי"ז פוטר פירות אחרים, והטעם בזה פירש הריב"ב שם, ז"ל, כיון דיש לו לפתוח בברכה אחרונה של יין על הגפן ועל פה"ג, מברך ע"ז בפנ"ע וע"ז בפנ"ע, עכ"ל,[[8]](#footnote-9) והרי דס"ל להרמב"ם דלא סגי בחתימה לחודה לפטור, ואשר ע"כ ס"ל דאין פירות האדמה נפטרין בברכת מעין ג' דז' המינים, דאף דהן נכללין בחתימה דעל הפירות, מ"מ כיון שבברכה עצמה אומר על העץ ועל פרי העץ, אין פירות האדמה בכלל.

ו] והנה אמנם נראה דאין ללמוד מד' הרמב"ם והטוש"ע, דאם טעה ובירך על פירות האדמה ברכת מעין ג' דעל העץ ועל פרי העץ, לא יצא יד"ח, די"ל דכיון שהזכיר בחתימה על הפירות, יצא, ואך דמ"מ כיון שבברכה עצמה הוא אומר על העץ ועל פרי העץ, אינו פוטר בברכה זו את פרי האדמה, אלא בדיעבד, וע"כ כל שאכל פירות מז' מינים ופירות האדמה, יש לו לברך ע"ז בפנ"ע וע"ז בפנ"ע, ואף כשבירך מעין ג' אינו פוטר את פירות האדמה, אא"כ נתכוין לפטרם, וע"ד שנתבאר לעיל סק"ב בטעם הא דאכל ענבים ושתה יין ובירך על הגפן, אינו פוטר את הענבים, ושו"ר כן במאמ"ר סימן ר"ח סוסקכ"ט שאם נתכוין לפטור גם את התפוחים, ה"ה נפטרין, עיי"ש, אך בדבריו שם אזיל ע"ד הב"י והלבוש דאין לפטרם לכתחילה משום דאינם שוים בברכה ראשונה, וע"כ הוא דנקט דאם נתכוין לפטרם נפטרו, ואין ללמוד מזה לנידו"ד.

ז] והנה בשעה"צ סימן ר"ח סקס"ד כתב, ז"ל, ואף דהחיי אדם כתב דגם באכל פרי האדמה ושתה יין או אכל פרי מז' מינים, ג"כ יש ספק זה דאולי יוצא במה שסיים על הארץ ועל הפירות, לא העתקתיו, משום דמל' הרמב"ם ספ"ח שכתב, שכולם פרי העץ הן, לא משמע כן, עכ"ל.

אמנם הנה למש"נ הרי הרמב"ם אזיל לטעמי' דס"ל דלא סגי בחתימה לחודה, אך למש"כ הרשב"א דסגי בחתימה לחודה, אשר כתב המ"ב שם לחשוש לזה, בדין דיפטור גם את פירות האדמה, דגם הם נכללין בכלל פירות הארץ, וכמו שהביא הנשמ"א בכלל נ' סק"ג מיו"ד סימן רי"ז סכ"ג דהנודר מפירות הארץ אסור בפירות האדמה ובפירות העץ, וכמש"כ הרשב"ץ.

ח] אך העירני הרר"ג, דיש לסייע לד' השעה"צ, ממש"כ התוס' בברכות דל"ז. דאם הכוסס את החטה מברך מעין ג', ה"ה חותם על האדמה ועל פרי האדמה, וצ"ע דמ"ט אינו חותם על הארץ ועל הפירות, ובאמת בד' ש"ר לא נזכר אלא דבפתיחה הוא אומר על האדמה ועל פרי האדמה, אך בחתימה י"ל דאומר על הארץ ועל הפירות, ובע"כ דסתם פירות היינו פירות החשובים שהם פירות העץ, ולפ"ז י"ל דאין ברכת מעין ג' דז' המינים שהוא חותם בה על הפירות, פוטרת את פירות האדמה.

אמנם הנה בס' הפרדס לרש"י כתב, והובאו דבריו בשו"ת הרי"ד סימן מ"א ובשבלי הלקט סימן קס"ט, ז"ל, כל שהוא מה' המינים וכו', ואי אכיל להו בעיני' כגון קליות של חמשת המינין אי נמי דכייס להו מיכס כמות שהן חיין דהשתא לא חזו שיברך עליהן על המחיה ועל הכלכלה דהא לא עביד כעין מזון, פותח בהן בא"י אמ"ה על תנובת השדה ועל ארץ חמדה כו' דפתיחה זו לא שייכא לא בפירות האילן ולא במעשה קדירה אלא בכוסס חיטין וכוסמין בלבד שהן תנובה בעיניהו דלא אישתנו מברייתן,[[9]](#footnote-10) וחותם על הארץ ועל הפירות וכו', כללא דמילתא אפירות האילן דשבעת המינים על הארץ ועל פרי העץ וכו', ואין חותמין על הארץ ועל הפירות אלא אפירות תבואה בעיניהו דלא חשיבי לייחודינהו כפרי העץ וכו', אבל אני קבלתי בלומדי ברכות אפירי מאי חתים אכולהו פירי דקרא קא בעי בין אפירות האילן בין אפירות האדמה וכו', עכ"ל, וכעי"ז בסידור רש"י סימן קי"ד ובמחזו"ו סימן ע"א.

והנה מבו' בד' רש"י דאדרבה, י"א דאין חותמין על הארץ ועל הפירות, אלא על חטה ושעורה בעינייהו שהם פירות האדמה, אך על פירות העץ חותמין על העץ ועל פרי העץ, ועכ"פ מבו' בדבריו, דעל הארץ ועל הפירות כולל לפירות האדמה, ולפ"ז הרי ודאי הדין נותן, דלדעת הרשב"א ברכת מעין ג' דז' מינים פוטרת את פרי האדמה, וכאשר כ"כ הרשב"ץ.

שו"ר במאמ"ר סימן ר"ח סקכ"ט שהאריך דהעיקר לדינא הוא דסגי בחתימה לחודה לפטור, וכתב דלפ"ז הדין נותן דברכת על הארץ ועל הפירות תפטור גם לפירות האדמה, ולא כן מבו' בד' הטוש"ע והאבודרהם, וגם בל' הרמב"ם מבו' לא כן, וע"כ כתב דדוקא בתפוחים ויין שכולן פרי עץ הן נכללים במה שחותם על הארץ ועל הפירות, אבל לא בפרי עץ ופרי האדמה, עכ"ד.

ט] שוב מצאתי בעזה"י בשו"ת הרשב"א המיוחסות סימן ר"ב, ז"ל, היכא דאכל ענבים או זיתים ואתרוג או תפוחים, ובירך על הענבים או על הזיתים, פוטר ברכת בנ"ר דאתרוג ותפוח וכיו"ב שהם פרי העץ, יצאו בברכה זו, שכבר זכר בברכתו על העץ ועל פרי העץ, אבל אם שתה יין, אינו פוטר האתרוג ואת התפוח, שאין מזכיר עץ, אלא הגפן, וכן כשאכל ענבים וירקות אין ברכה מעין ג' שעל ענבים פוטרת ברכת בנ"ר שעל ירקות, עכ"ל, והרי דהרשב"א גופי' ס"ל דאין פירות האדמה נפטרין בברכת מעין ג' דז' המינים, וזה כד' השעה"צ.

אך שמא לא אזיל הרשב"א שם כמש"כ בחידושיו, אלא ס"ל דכל הא דברכת מעין ג' דז' המינים פוטרת שאר פירות העץ, הוא משום דהזכיר בפתיחתו על העץ ועל פרי העץ, וכאשר כן נ' בלשונו, וע"כ סתם וכתב דאין ברכת מעין ג' דיין פוטרת את האתרוג ואת התפוח, ולא חילק כמש"כ בחידושיו דלדעת מי שחותם במעין ג' דיין על הארץ ועל הפירות, ה"ז פוטר את שאר פירות העץ, וע"כ נמי ס"ל דאין ברכת מעין ג' דז' המינים פוטרת את הירקות, אך למש"כ הרשב"א בחידושיו דלדעת מי שחותם במעין ג' דיין על הארץ ועל הפירות, ה"ז פוטר את שאר פירות העץ, י"ל דה"נ ברכת מעין ג' דז' המינים פוטרת את הירקות, וכמש"נ.

י] ובהגה' ר"פ לסמ"ק מ' קנ"א אות כ"א מצינו שיטה חדשה בזה, ז"ל, אם אכל ב' מינים והאחד ממין הז' וברכותיהן שוות לפניהם ולא לאחריהם כגון תפוחים ותאנים וכו', הי' נראה שיפטור את חבירו בברכה אחת מעין ג' שהרי בכלל תנובת השדה הם, וכן אם אכלם עם יין, עכ"ל, ומבו' דס"ל, דשאר פירות נכללין גם בפתיחת ברכת מעין ג' דיין ודז' מינים, משום שאומר על תנובת השדה, וכל פירות הם בכלל תנובת השדה.

ולפי דבריו הרי הדין נותן, דאף פירות האדמה נפטרין בברכת מעין ג', כיון דהוו בכלל תנובת השדה, וכ"כ בנשמ"א כלל נ' סק"ג, וכתב שם דהן נכללין בין בפתיחה דאומר על תנובת השדה, ובין בחתימה שחותם על הפירות, ובדברי מלכיאל ח"ג סימן ג' וח"ה סימן כ"א.[[10]](#footnote-11)

אך בד' שאר קמאי שכתבו דאין ברכת מעין ג' דמעשה קדירה ודיין פוטרת את הפירות, מבו' דפליגי ע"ד ר"פ, וס"ל דלא סגי במה שאומר על תנובת השדה לפטור את כל הפירות, וכ"ה מבו' בד' הרמב"ם והשו"ע, דאין פרי האדמה נפטר בברכת מעין ג', אף שאומר על תנובת השדה.

והנה אמנם בדברי מלכיאל שם כתב, דהשו"ע שכתב דאין פירות האדמה נפטרין, הוא משום דס"ל כדעת רבינו יונה דאין אומרין על תנובת השדה על פירות ועל יין, ועפ"ז כתב דברכת על המחי' פוטרת אף לפרי האדמה, ודקדק כן מל' השו"ע, אך זה דוחק גדול, שהרי הב"י כתב דבנוסחת הרי"ף והרמב"ם ישנו, וכן דעת רוב קמאי, וכמש"נ לעיל סק"ח בהערה.

ולמש"נ לעיל סק"ו, י"ל דמודו ש"ר דאם טעה ובירך על פירות האדמה ברכת מעין ג' ואמר על תנובת השדה, יצא, ומ"מ כיון שבברכה זו עצמה אומר על המחי' ועל הכלכלה או על העץ ועל פרי העץ, אינו פוטר בזה את פירות האדמה אלא בדיעבד, וע"כ לכתחילה אין לו לפטור את פרי האדמה בברכת מעין ג' שמברך על מעשה קדירה או על פירות מז' המינים ועל יין, אלא לברך ע"ז בפנ"ע וע"ז בפנ"ע.

**ג**

יא] כתב במג"א סימן ר"ח סקכ"ו, ז"ל, כתב בלבוש שאם אכל פירא ואינו יודע אם הוא מז' המינין וכו', ול"נ דאם אין לו שום דבר לכלול בתוכו טוב יותר לברך על העץ דיוצא ממ"נ כמ"ש סי"ג, עכ"ל.

ובפשוטו כונתו, דאף שלא אכל פרי אחר מז' המינים, מ"מ מצי לברך על העץ מספק, דאף להצד דאין פרי זה מז' המינים, מ"מ הוא נפטר בדיעבד בברכת על העץ.[[11]](#footnote-12)

יב] ובאלי' רבה שם נחלק ע"ז, ז"ל, וגם על העץ לא יברך כשאין לו הדבר שברכתו על פה"ע, דאף שיוצא בברכה זו היינו כשבירך בו על אכילה שברכתו כך ודו"ק, ודלא כמג"א, עכ"ל.

ויש להסתפק אם כונתו דאם בירך על שאר פירות העץ ברכת מעין ג' לא יצא יד"ח, דכיון דאינו מחויב בברכה זו הויא ברכה לבטלה ואינו יוצא בה יד"ח, ורק כשמברך מעין ג' על פירות מז' מינים הוא שפוטר לשאר פירות העץ, או דלעולם אם בירך על שאר פירות העץ ברכת מעין ג' יצא, וכמש"כ כן בברכ"י ושע"ת ומ"ב ר"ס ר"ז, וכ"ה במאמ"ר סימן ר"ח סקכ"ג (ועיי"ש מה שתמה ע"ד הברכ"י), ואך דמ"מ אינו רשאי מספק לברך מעין ג', כיון דלהצד דאין פרי זה מז' מינים אין לברך עליו ברכת מעין ג', ויש מקום לדמותו לדינא דהרמ"א שם דאין לכלול על הספק שום תוספת בברכה מעין ג', אף שאינו מוסיף שם ומלכות, ומשמעות דבריו טפי כדרך קמא דאינו יוצא בכך יד"ח.

ובפמ"ג שם כתב ע"ד הא"ר, ז"ל, ודעת מ"א י"ל דוודאי דיעבד אם בירך על תפוחים על העץ יצא דיעבד, ולכתחלה אין לעשות כן ליתן ברכה חשובה על דבר הגרוע וכו', ומשו"ה אם אכל פרי שמסופק אם מז' מינים או לאו, וי"א דמעין ג' דבר תורה וכו' והוה כספק תורה, ואף למ"ד דרבנן מכל מקום סובר עיקר הטעם דספק ברכות לקולא משום לא תשא וכו', והשתא כה"ג יברך על העץ דלא תשא ליכא דיעבד יוצא אף על בנ"ר דפירות העץ, וכה"ג ספק ברכות לחומרא ובפרט היכא דמצי מתקן בקל לא אמרינן ספק דרבנן לקולא וכו',[[12]](#footnote-13) ובפרט שי"א מעין ג' דבר תורה והבן, עכ"ל.

יג] ועיקר הך מילתא דמספק מצי לברך אף ברכה שלא נתחייב בה, אם ה"ז פוטר בדיעבד, בפשוטו הי' נראה דיש ללמוד לזה ממש"כ הראשונים דבמקום שמסופק בדבר מהו ברכתו, מברך עליו שהכל, דעל כולן אם אמר שהכל יצא, וכן אם מסופק על דבר אם הוא מפרי העץ או מפרי האדמה, מברך עליו בפה"א, דאם בירך על פה"ע בפה"א יצא, וה"נ אם מספק"ל אם הפרי הוא מז' מינים או לא, מברך עליו מעין ג', כיון דאף אם אינו מז' מינים, ה"ה יוצא בברכת מעין ג'.

אך בדעת האלי' רבה נ' דל"ד להתם, דשאני ברכת שהכל דהויא ברכה כוללת, ואך דבמינים החשובים נתחייב לברר את ברכתו, וכל שאין בידו לברר את ברכתו, שפיר מצי לברך את הברכה הכוללת, ועד"ז הוא גם בברכת בפה"א על פרי העץ, ומשא"כ בפרי דמספק"ל אם הוא מז' המינים, הרי להצד דאינו מז' המינים, אין ראוי לברך עליו מעין ג', וע"כ אף דאם בירך עליו מעין ג' יצא, מ"מ לכתחילה אין לו לברך ברכה שלא כדין.

ויל"פ עוד לזה, דשאני בברכה ראשונה, דלא נשתנו כל המינים זמ"ז, אלא במטבע הברכה, וע"כ אמרינן דבמקום ספק מצי לברך ברכת שהכל וברכת בפה"א, ומשא"כ בברכה אחרונה, דברכת מעין ג' היא ברכה ארוכה וברכת בנ"ר היא ברכה קצרה, אינו רשאי לברך ברכת מעין ג' על דבר שספק שמא אינו מחויב אלא בברכת בנ"ר, והוי זה בכלל דינא דמקום שאמרו לקצר אינו רשאי להאריך, ושלא לחתום אינו רשאי לחתום.

אך העירוני דבד' הגר"א סימן ר"ב סי"ח מבו' דס"ל דאין לחלק בזה, דהנה כתב הרמ"א שם דאם הוא מסופק בו אם הוא עיקר הפרי או לא מברך עליו בפה"א, וכתב ע"ז הגר"א, ז"ל, כיון שיוצא בדיעבד, וז"ש ל"ז א' א"ל ר"ג עקיבא כו', ולכאורה תמוה דלטעמיך יכניס עצמו במחלוקת החכמים, אלא דר"ל כמ"ש בספ"א דאפי' בירך בדנהמא יצא, עכ"ל,[[13]](#footnote-14) והרי דמדמה הגר"א, דכ"ה דבספק בפה"ע או בפה"א מברכין בפה"א, ה"נ באכל תמרים וספק אם מברכין ברהמ"ז או מעין ג', מברך ברהמ"ז, כיון דאם בירך על התמרים ברהמ"ז יצא, והרי דס"ל דמספק מצי לברך ברכה שאינו מחויב בה, אם אך הוא יוצא בה יד"ח בודאי ול"ה ברכה לבטלה, וזה כד' המג"א בסו"ס ר"ח הנז', אך הראוני בשעה"צ סימן קס"ח סקע"א שפירש לההיא דר"ג בע"א, עיי"ש, ויתכן דמה שלא פירש כד' הגר"א, הוא לטעמי' בסו"ס ר"ח, שפירש ד' המג"א בע"א, וכמש"נ לעיל סוסקי"א בהערה.

**ד**

יד] כתב בחיי אדם כלל נ' ס"כ, שתה יין בכזית ואם כן הוא ספק אם יברך ברכה אחרונה כיון שהוא פחות מרביעית וכו', מותר לו לאכול כזית מדברים שמברכין עליהן על המחיה ויכלול בתוכה גם כן על הגפן, אף על גב דלכתחלה היה אסור לשתות דבר שהוא מסופק אם הוא יין וכיוצא בו כדי לכלול בעל המחיה וכיו"ב, מ"מ כיון שכבר אכל או שתה והוא מסופק ואין לו מאותו המין לתקן, יכול לכלול מספק, עכ"ל.

ומבו' בדבריו, דאינו רשאי לכלול על הגפן בברכתו, רק משום דמספק"ל שמא יש בזה כשיעור, אך כל דודאי הוי זה פחות מכשיעור, אינו רשאי לכלול על הגפן בברכתו, וגם בספק שמא יש בזה כשיעור, אינו רשאי מתחילה לשתות ע"ד לכללו בברכתו, ורק כשכבר שתה הוא רשאי לכללו בברכתו.

אך באג"מ ח"ב סימן ק"ט נקט בפשיטות, דכיון ששתה מעט מן היין, יכול להזכיר בברכתו על הגפן וטוב להזכיר כן, עיי"ש.

טו] ולכאו' יש לסייע לד' האג"מ, דהנה הגר"ז בסדר ברכה"נ פ"ח ס"ז כתב, ז"ל, ואם אכל כחצי זית פת וכחצי זית מז' המינים מברך לאחריהם מעין שלש, וכ"כ בדה"ח הל' ברכות סכ"ו.[[14]](#footnote-15)

והנה פשוט שכונתם דבכה"ג יזכיר בברכתו על המחי' ועל הכלכלה ועל העץ ועל פרי העץ, אף שלא אכל מכל א' מהם אלא חצי זית, ונ' לדעתם דה"נ אם אכל חצי זית מה' מיני דגן וחצי זית פירות מז' המינים מבר מעין ג', ומזכיר על המחי' ועל הכלכלה ועל העץ ועל פרי העץ,[[15]](#footnote-16) וא"כ לכאו' ה"ה דאם אכל זית שלם מה' מיני דגן וחצי זית מז' מינים, דרשאי להזכיר בברכתו גם על העץ ועל פרי העץ.

אך יש לחלק, דדוקא בגונא שאכל חצי זית פת וחצי זית מז' המינים, דחייל עלי' חיוב ברכה מכח אכילת ב' חצאי זיתים אלו, ע"כ הוא מזכירם בברכתו, אך בגונא שאכל כזית מה' מיני דגן וחצי זית מז' מינים, לא חייל עלי' חיוב הברכה אלא מכח אכילת הכזית דמיני דגן, דכיון שהוא בפנ"ע מחייב בברכה אחרונה, אין מצטרף החצי זית מז' מינים לחיובו, וע"כ אין לו להזכירו בברכתו.

וכ"ה מוכרח בד' החיי אדם, דבדבריו בכלל נ' סט"ז מ' שדעתו דאם אכל חצי זית פת וחצי זית מז' המינים מברך אחריו מעין ג', עיי"ש, ואפ"ה ס"ל דכל שאכל זית מה' מיני דגן ושתה יין פחות מכשיעור, אין לו להזכירו בברכתו, ובע"כ לחלק כנ"ל.

טז] ולכאו' יש לחלק עוד בזה, ונתעוררתי לזה ממש"כ בס' מגילת ספר סימן י"ז סק"ג, דלעולם אף אם אכל כזית מה' מיני דגן וחצי כזית מפירות דז' מינים, ה"ה מזכיר בברכתו גם לפרי העץ, דכיון דהן שוין בשיעוריהן ומצטרפין זע"ז, ע"כ אף כשאכל שיעור שלם מה' מיני דגן, מצטרף עמו החצי זית דז' מינים לחיוב הברכה, ורק בשתיית יין ששיעורה ברביעית, ואינה מצטרפת כלל עם האכילה, הרי דכל ששתה פחות מכשיעור, אי"ז מצטרף כלל לחיוב ברכה אחרונה, וע"כ אין לו להזכיר לזה בברכתו.

אך באמת אי"ז מתישב בד' החיי אדם, דלפ"ז הרי נמצא, דלהצד דחייבין לברך מעין ג' על היין בכזית, ומצטרף חצי זית מה' מיני דגן וחצי זית יין לברך מעין ג', שהרי שוו בשיעוריהן, הרי דאף אם שתה פחות מכזית יש לו להזכירו בברכת מעין ג', וכ"כ בס' מגילת ספר שם, ובד' החיי אדם מבו' להדיא דרק אם שתה יין כזית יש לו להזכירו בברכת מעין ג'.

אמנם אין הדבר מוכרע, דהאמנם בפשוטו נראה דמש"כ המג"א בר"ס ר"י דהאוכל והשותה אין מצטרפין הוא משום דלא שוו בשיעורייהו, וכ"כ בס' גן המלך סימן כ"א שציינו בגל' הגרע"א, וכן האריך באג"מ ח"א סימן ע"ה, אך בד' הפמ"ג שם מבו' להדיא דהוא דין בפנ"ע דאין אכילה ושתי' מצטרפין, ועיי"ש בפמ"ג שפקפק ע"ז, וכתב דמ"מ אם שיעור שתי' ברביעית ודאי דאין מצטרפין, וכ"ה מבו' בשעה"צ שם סק"ה, עיי"ש, ולפ"ז הרי דגם אם שיעור שתי' הוא בכזית, אין אכילה ושתי' מצטרפין,[[16]](#footnote-17) ושפיר יל"פ בד' החיי אדם כדרך זו, וצ"ע עוד בזה.

יז] והנה בעיקר ד' האג"מ יש להעיר, דכיון דשתי' פחות מכשיעור אינה מחייבת בברכה אחרונה, א"כ לכאו' נמצא דאף אם יזכיר בברכתו על הגפן, לא תחול הברכה כלל על שתיית היין, שהרי שתה פחות מכשיעור דאי"ז מחייב בברכה, וא"כ מ"ט הוא יכול להזכיר בברכתו על הגפן.

אך נראה דאי"ז כן, דאף דאכילה פחות מכזית אינה מחייבת בברכה אחרונה, מ"מ כל שמברך ברכה אחרונה על אכילת כזית, ה"ז חל גם על אכילה אחרת דפחות מכזית.

ונפ"מ בזה, דמי שאכל כזית בכדא"פ, ואחר ששהה אכל עוד חצי כזית, ובירך ברכה אחרונה, ואח"כ בתוך כדא"פ אכל עוד חצי זית, נראה דאין החצי זית שאכל מתחילה מצטרף לחצי זית זה לחייבו בברכה אחרונה, דכבר נפטר החצי זית שאכל בברכה אחרונה שבירך.

עוד נפ"מ בזה, בגונא שאכל עם החצי זית דבר הטפל לו, דאף דדינא הוא דכל שאכל מן העיקר פחות מכשיעור, צריך לברך על הטפל ברכה אחרונה, ונת' בזה במק"א, מ"מ בכה"ג שאכל תחילה ממין העיקר כשיעור, חיילא ברכתו גם על החצי שיעור שאכל לבסוף, ונפטר אף הטפל מברכתו.

ונראה עוד לפ"ז, במה ששמעתי בשם ג"א שנסתפק, במי שאכל כזית מז' המינים וחצי זית משאר פירות העץ וחצי זית מפירות האדמה, ובירך ברכת מעין ג', אם אמרינן שנצטרפו ב' החצאי זיתים שאכל מפירות העץ ומפירות האדמה לחייבו בברכת בנ"ר, ואין ברכת מעין ג' פוטרת לזה, או דאדרבה אמרינן דברכת מעין ג' שבירך על ז' מינים פוטרת גם את החצי זית שאכל משאר פירות העץ, וא"צ לברך על החצי זית שאכל מפירות האדמה, ולמש"נ נראה דשפיר פוטרת ברכת מעין ג' להחצי זית שאכל משאר פירות העץ, וא"צ לברך ברכת בנ"ר.

ואשר ע"כ שפיר נקט האג"מ דכל ששתה מעט מן היין יכול להזכיר בברכת מעין ג' על הגפן, דהגם דאין מברכין ברכת מעין ג' על פחות מכשיעור, הרי מ"מ כל שהוא מחויב בברכת מעין ג', ה"ה חלה גם על אכילה ושתי' דפחות מכשיעור, וע"כ שפיר יכול להזכיר בברכתו על הגפן, וז"ב.

ונראה, דבהך מילתא מודו כו"ע, דכל שמברך על אכילה כשיעור, חיילא ברכתו גם על אכילה ושתי' אחרת דפחות מכשיעור, ומה שנקט החיי אדם דכל ששתה יין פחות מכשיעור אין להזכירו בברכת מעין ג', היינו משום דאין לו להוסיף בברכת מעין ג', כל שאינו מחויב לברך ע"ז, וכיון דשתי' פחות מכשיעור אינה מחייבת בברכת על הגפן, אין לו להזכיר על הגפן בברכתו.

**ה**

יח] הפמ"ג בפתיחה להל' ברכות אות י' כתב, ז"ל, מריש הוה אמינא שהפרש יש בין ברכה ראשונה לאחרונה כמו שאגיד וכו', דיקדים פרי העץ ויכוין רק אוודאי ולא אספק וכו', וברכה אחרונה לא שייך זה, דלאו בכוונה תליא מילתא, דכל שמחויב ברכה אחת על הרבה מינים וברכותיהן שוות נפטר בברכה אחת, אף אם לא כיון רק למין אחד וכו', עכ"ל, וכ"כ גם באש"א סימן ר"ז סק"א, ז"ל, בפתיחה להלכות ברכות כתבנו דברכה ראשונה אם בירך ודעתו הוה רק לזה כשחוזר ואוכל אף מאותו מין צריך ברכה אחרת, משא"כ ברכה אחרונה אם אכל ושתה הרבה מינין ובירך ברכה אחרונה בנ"ר אדעתא למפטר רק מין אחד פטר הכל ואסור לברך שוב על שאר המינים, עכ"ל, ועי' בשו"ת רב פעלים או"ח ח"ב סימן ל"ב שהוכיח כן מד' המג"א סימן ר"ב סקל"ו, וכ"ה מוכח גם בד' המ"ב סימן ר"ח סקס"ד, עיי"ש.

ועיי"ש ברב פעלים שפירש בטעם הדבר, ז"ל, די"ל שאני ברכה ראשונה דעדיין לא נתחייב בה, שלא אכל עדיין, ולהכי כיון דאינו מתכוין לפטור הב' לא מפטר, אבל ברכה אחרונה שכבר אכל ונתחייב, יש לומר כל שכבר ברך ברכה הראויה לזו ג"כ יוצא י"ח דרך גררא, ול"ב שיכוין לפטור את זה, עכ"ל.[[17]](#footnote-18)

ונ' דיל"פ עוד בזה, דשאני ברכה ראשונה שהיא חלה על המאכלים, והיא מתרת אותם באכילה, וכל הנהנה בלא ברכה מעל, וע"כ כל שלא נתכוין לברך על מאכלים אלו, לא נפטרו, ומשא"כ בברכה אחרונה דהוי זה חיוב ברכה בעלמא, אין הדבר תלוי כלל בכונתו, ואמנם י"ל דד"ז תליא בפלוגתת הראשונים אם גם בברכה אחרונה אמרינן דאסור ליהנות בלא ברכה, ואכמ"ל.

יט] אמנם הביאו בזה מד' ההפלאה בברכות דמ"ד: שדן לומר דדינא דהרשב"א דבירך על פרי ויש כיו"ב יותר חשוב אינו נפטר בסתמא, דה"נ הוא בברכה אחרונה, דאם בירך על דבר א' ואח"כ נזכר שאכל דבר יותר חשוב לברכה אחרונה צריך לברך פעם אחרת, עיי"ש, אך במק"א נת' לדון דדינא דהרשב"א ל"ש רק בברכה ראשונה שהיא חלה על אכילתו הראשונה והשאר נפטר בדרך גרירה, ומשא"כ בברכה אחרונה, ועי' חזו"א סימן ל"ד סק"ז, וכן הביא ברב פעלים שם בשם ספר שער אשר.

ועיי"ש ברב פעלים שהסכים כן לדינא דגם ברכה אחרונה אינה פוטרת אלא את המין שכיון עליו, משום דקי"ל דמצוות צריכות כוונה, ונקט הרב פעלים דגם מצוות דרבנן צריכות כוונה, ואכמ"ל, וכיון שלא נתכוין לפטור את המין השני, אינו נפטר בברכתו, עכ"ד.

אמנם בדעת המג"א והפמ"ג נראה דס"ל, דליכא למיתי עלה משום דינא דמצוות צריכות כוונה, דאף שלא נתכוין לפטור מין זה, הרי נתכוין לברך ברכה זו ולצאת יד"ח ברכה, וסגי בכך לדינא דמצוות צריכות כוונה, והיינו משום דמי שאכל כמה מינים שברכתן לאחריהם שוה, לא אמרינן דיש עליו כמה מצוות לברך ברכה אחרונה, דנימא דבעינן שיתכוין לצאת יד"ח כל מצוות אלו, אלא הוי זה מצוה אחת לברך ברכה זו, (ועמש"נ להלן סקכ"א) וכל שנתכוין לברכה ולצאת יד"ח, שפיר דמי, וז"ב.

שוב הראוני בספר הבתים שער תשיעי ה"ב, ז"ל, כתב הראב"ד מי שאכל ב' מינין ובירך ברכה אחת מעין ג' על א' מהם ולא נתכוין לברך אלא על אותו דבר לבד, אינו פוטר מין האחר וצריך לברך על השני ברכה אחת מעין ג' ואע"פ שברכה אחת לשניהם כגון סולת ומעשה קדירה או פהב"כ, עכ"ל, והרי להדיא דגם בברכה אחרונה אינו נפטר אלא מה שנתכוין לברך עליו וכד' ההפלאה, ואמנם י"ל דכ"ז הוא בב' מינים כל' הראב"ד ולא במין א', (וגם בברכה ראשונה נת' במק"א לחלק בזה בין ב' מינים למין א', ואכמ"ל).

ושו"ר עוד בתוס' ר"י שיריליאון ברכות דמ"א:, ז"ל, ומחד מינייהו דבריך אכסא קמא ותו לא אין להוכיח שלא תועיל ברהמ"ז לפטור ברכה שלאחר היין היכא שמברך בלא כוס ומפסיק שתייתו ורוצה ליפטר בברכה אחרת ע"י ברהמ"ז וכו', שזהו בשביל שמתכוין לברך ברהמ"ז על המזון דוקא ולא על היין, שהרי הכוס בידו שרוצה לשתות, ולכך אין עולה על היין לאחריו, עכ"ל.

ומבו' בדבריו דמהני כונתו שלא לפטור את היין בברהמ"ז, ולכאו' מינה נשמע דה"נ בב' מינים שברכתן שוה מהני כונתו שלא לפטור א' מהם, אך שמא יש לחלק בזה, אמנם יש מקום לומר דכ"ז הוא משום שעדיין דעתו לשתות כל' הר"י שיריליאון וע"כ עדיין אי"ז זמן חיובו לברך על היין לאחריו, וע"כ בכה"ג בידו הוא שלא לפטור את היין בברכתו, אך כל שמפסיק שתייתו, י"ל דל"מ להתכוין שלא לפטור את היין.

**ו**

כ] כתב בשו"ע סימן ר"י ס"א, ויש מסתפקים עוד בברכה אחרונה של יין אם מברכין אותה על כזית, לכן טוב ליזהר שלא לשתות אלא פחות מכזית או רביעית.

והנה בפשוטו הי' נראה דמי שכבר שתה כזית, יש לו ליזהר שלא לשתות עוד כזית, דאף דבלא"ה כבר קאי בספק ברכה אחרונה משום הכזית הראשון ששתה, מ"מ כל כזית וכזית ששותה מספק"ל שמא הוא מחייבו בברכה אחרונה, וראוי לו ליזהר שלא לשתותו.

אמנם הנה במג"א שם סק"ה כתב, ז"ל, ואם שתה כזית ואין לו רביעית לא ישתה עד כביצה משום די"א דעל כביצה מברך ברכה אחרונה, עכ"ל, ומבו' בדבריו דכל הא דיש לו ליזהר שלא לשתות עד כביצה, הוא רק משום די"א דעל כביצה מברכין ברכה אחרונה, אך משום מה ששותה עוד כזית לית לן בה.

ויל"פ הטעם בזה בתרי גווני, חדא די"ל דכל שאוכל אכילה גדולה ושותה שתי' גדולה, לא חשבינן לה ככמה מחייבים דברכה אחרונה, אלא כל האכילה והשתי' יחד מחייבין בברכה אחרונה, וע"כ א"צ ליזהר שלא לשתות עוד כזית, דאף אם חיוב ברכה אחרונה הוא בשתיית כזית, ליכא נפ"מ בין מי ששותה כזית א' למי ששותה ב' כזיתים.

וי"ל עוד, דחלוק בזה חיוב ברכה ראשונה מחיוב ברכה אחרונה, דאמנם בברכה ראשונה ודאי דכל מה שמוסיף לאכול בלא ברכה יש בזה תוספת איסור, אך בברכה אחרונה ליכא נפ"מ בין מי שאכל ושתה שיעור א' למי שאכל ושתה ב' שיעורים, דהגם דמי שאכל ושתה ב' שיעורים אית לי' ב' מחייבים בברכה אחרונה, הרי הא מיהא אין חיובו אלא חיוב ברכה, ועי' לעיל סקי"ט שנתבאר דאף שאכל כמה מינים, אין עליו אלא מצוה אחת לברך, וע"כ כל שנתכוין לברך, אף שנתכוין שלא לפטור חלק מן המינים, יצא יד"ח, עיי"ש, וליכא תוספת איסור במה שאינו מברך כשיש לו ב' מחייבים בברכה, יותר ממי שאינו מברך כשיש לו מחייב א' בברכה, וע"כ א"צ ליזהר שלא לשתות עוד כזית.

ואמנם נ' דזה תליא בפלוגתת הראשונים אם הא דאסור ליהנות מן העולם בלא ברכה הוא גם בברכה אחרונה, דאי נימא דהוא גם בברכה אחרונה, הרי בדין שיהא אסור לו לשתות שיעור נוסף, דעל הצד שהוא מחויב לברך ע"ז ברכה אחרונה ואינו מברך, נמצא דעבר באיסור נוסף, ורק אי נימא דבברכה אחרונה ליכא איסור ליהנות, ואי"ז אלא חיוב ברכה בעלמא, הרי דשפיר י"ל דליכא נפ"מ בין מי ששתה כזית א' למי ששתה ב' כזיתים, ודו"ק, ואי נימא דגם בברכה אחרונה אמרינן דהנהנה בלא ברכה מעל, א"כ גם אין לומר כמש"נ מתחילה דבאכילה ושתי' גדולה ליכא נפ"מ אם אכל ושתה שיעור א' או ב' שיעורים.

ובאמת דלדעת הסוברים דהא דאסור ליהנות בלא ברכה הוא גם בברכה אחרונה, לכאו' בדין שיהא אסור לו גם לאכול עוד פחות מכשיעור, שהרי כל שאוכל כשיעור ומחצה, הוא מחויב על הכל בברכה אחרונה, וזה ודאי נסתר מד' המג"א, ואמנם כמדומה דאי"ז מוכרח, די"ל דגם אם האיסור הוא גם בברכה אחרונה, מ"מ אין תוספת איסור באכילת עוד חצי שיעור, וצ"ע בזה.

כא] והנה בשו"ע שם כתב דיש מסתפקים לומר שעל דבר שהוא כברייתו כגון גרגיר של ענב או של רימון שמברכין לאחריו אע"פ שאין בו כזית,[[18]](#footnote-19) לכך נכון ליזהר שלא לאכול ברי' פחות מכזית.

וראיתי בס' חוט שני שבת ח"ב בסופו שכתב, דמי שאכל גרגיר ענב א' יש לו ליזהר שלא לאכול עוד גרגיר, אם שניהם יחד ל"ה כזית, דלהצד דמברכין על ברי' שאין בה כזית, נמצא דגם הגרגיר השני מחייבו בברכה אחרונה, עיי"ש.

אמנם מד' המג"א הנ"ל יש ללמוד דאין הדין כן, וא"צ ליזהר שלא לאכול עוד ברי', ומשום דליכא נפ"מ בין מי שאכל ברי' אחת ולא בירך לאחרי', לבין מי שאכל ב' בריות ולא בירך לאחריהן, וכמש"נ, וז"ב.

**ז**

כב] בחי' הרשב"א ברכות דמ"ד. כתב, ז"ל, וקיי"ל דבארץ חתמינן על הארץ ועל פירותי' וכו', ומסתברא שאפילו בחו"ל אי אכיל פירות הבאין מן הארץ מברך על הארץ ועל פירותי', דהא למאי דס"ל מעיקרא דרב חסדא אמר על הארץ ועל פירותי' לא הוה קשיא לן אלא אינהו אכלי ואנן מברכין, אלמא כל היכא דאכלין אנן מברכין על פירותי', עכ"ל, ובחי' הרא"ה שם, ז"ל, הלכך בפירות א"י ואפי' הבאים משם לכאן מסתברא דחתמינן על הארץ ועל פירותי', עכ"ל, וכ"כ המאירי והמיוחס לריטב"א שם.

ובתר"י שם כתבו, ז"ל, וכשמביאים פירות (חו"ל לא"י) [א"י לחו"ל] על הספק אין צריך לשנות המטבע של חו"ל אבל מספק יש לעשרם וכן עשה רבינו הרב נ"ר הלכה למעשה, עכ"ל, ובב"י סימן ר"ח פירשה, דרבינו יונה מספק"ל בדין הברכה על פירות א"י שבאו לחו"ל, ומספק בירך על הפירות, וכ"ה מבו' להדיא בארחות חיים הל' ברכות ובכל בו סימן כ"ד, ושו"ר שכבר עמד ע"ז במאמ"ר סימן ר"ח סק"כ שבד' הארחות חיים מפורש כד' הב"י, אך בפרישה וב"ח סימן ר"ח פירשו ד' תר"י כפשטות הלשון, דאיירי בפירות דמספק"ל אם באו לארץ, ובזה הוא שכתב דמספק א"צ לשנות המטבע של חו"ל, אך צריך לעשרן מספק, ולפ"ז נמצא דדעת רבינו יונה היא כדעת הרשב"א ודעימי'.

כג] והנה בפשוטו נראה, דלפ"ד הני קמאי, הרי דה"נ בגוונא שהביאו פירות מחו"ל לא"י, מברכין על הארץ ועל הפירות, וכ"ה להדיא בל' המיוחס לריטב"א, עיי"ש, וכ"נ גם מל' הרא"ה, וכן נקטו הפוסקים בסימן ר"ח.[[19]](#footnote-20)

אך בד' הרשב"א והמאירי אין הדבר מוכרע, די"ל דבני א"י לעולם מברכין על פירותי', כיון שהן אוכלין מפירות הארץ, ולא כתבו אלא דאף בחו"ל אם אוכלין מפירות הארץ מברכין על פירותי', וכן מ' קצת מדבריהם, וצ"ע בזה.

וכ"נ מד' תר"י שם, ז"ל, אבל בני א"י "כיון שיושבין בארץ" מפני שבח הארץ יש להם להזכיר פירות הארץ בפירוש ולומר על הארץ ועל פירותי', עכ"ל, ונ' להדיא דהא דמברכין על פירותי', אי"ז מפני שאוכלין פירות הארץ, אלא מפני שיושבין בארץ, ולפ"ז אף כשאוכלין פירות חו"ל יש להן לברך על פירותי' מפני שבח הארץ, וצ"ע בזה.[[20]](#footnote-21)

כד] והנה התוס' בברכות שם כתבו, ז"ל, אינהו מיכל אכלי ואנן מברכין, משמע שאין נראה למקשן שידברו האמוראים דבבל בשביל בני א"י, כי כך פר"ת וכו', דשמא הכא קים ליה למקשן דבאותה שעה שאמר רב חסדא הא מילתא לא היה לפניו שום תלמיד מא"י וכן לא שום תלמיד מבבל לפני רבי יוחנן, וא"כ ל"ה מזכיר רב חסדא שהיה מבבל כי אם לבני בבל ולהכי פריך היאך יברכו בני בבל על הארץ ועל פירותיה משמע דקאי דוקא על פירות של ארץ ישראל והם אינם אוכלים אותן, עכ"ל, וכעי"ז כתבו התוס' בשבת ד"ט: ובקידושין ד"ל., עיי"ש.

ונ' להדיא בד' התוס', דבן א"י שהלך לחו"ל ודעתו לחזור, מברך על פירותי', אף שאוכל מפירות חו"ל, ומאידך בן חו"ל שהלך לא"י ודעתו לחזור, מברך על הפירות ואף שאוכל מפירות א"י, דאי נימא כד' הרשב"א ודעימי' דכשאוכל בחו"ל מפירות הארץ מברך על פירותי', הרי נמצא דליכא נפ"מ כלל בין בני א"י לבני חו"ל, וא"כ מאי קשיא להו להתוס' דנימא דרב חסדא דיבר בשביל בני א"י, הרי אף בני א"י אינם מברכין על פירותי' בעודם בבבל שהן אוכלין מפירות חו"ל.

ואמנם יש מקום לדחות, דמכוון התוס' דשמא רב חסדא דיבר לבני א"י, דכשיחזרו לא"י ויאכלו מפירות הארץ יברכו על פירותי', ור' יוחנן דיבר לבני חו"ל, דכשיחזרו לחו"ל ויאכלו מפירות חו"ל, יברכו על הפירות.

אמנם מד' תוס' הרא"ש בברכות שם מבו' לא כן, עיי"ש שכתב לישב, ז"ל, או שמא לענין ברכות דבר שנוהג תדיר הי' צ"ל כמנהג אותה הארץ שלא יטעו תלמידי אותה הארץ, עכ"ל, ואם גם בני א"י, אין מברכין על פירותי' אלא כשיחזרו לארץ ויאכלו מפירות הארץ, ובני חו"ל אין מברכין על הפירות אלא כשיחזרו לחו"ל ויאכלו מפירות חו"ל, הרי נמצא דיש לחוש לטעות גם להתלמידים שמארץ אחרת, וממש"כ הרא"ש דיש לחוש לטעות דתלמידי אותה הארץ, מבו' דהתלמידים שמא"י מברכין על פירותי' אף בעודם בחו"ל, והתלמידים שמחו"ל מברכין על הפירות אף בעודן בא"י.

כה] ובאמת הדברים מפורשים כן בד' התוס' בקידושין ד"ל. שכתבו, ז"ל, ומיהו נראה לה"ר יצחק דמההיא דכיצד מברכין לק"מ, דשאני ענין אכילה וברכות דדין הוא לכל אדם שיברך לפי המנהג של מקום שהוא שם אפי' ל"ה מאותו מקום, ולהכי מתמה גמרא אליבא דרב חסדא שהיה מבבל ולמה מברכין על פירותי' דמשמע היינו פירות של א"י, עכ"ל, ולהדיא דכל עיקר קושייתם מיוסדת על הא דס"ל דבן א"י שהלך לחו"ל מברך על פירותי', ובן חו"ל שהלך לא"י מברך על הפירות, וע"ז הוא שדחה ה"ר יצחק דאי"ז כן, דאף בן א"י האוכל בחו"ל מברך על הפירות ואף בן חו"ל האוכל בארץ מברך על פירותי'.

ואמנם נ' להדיא מדבריהם, דלא פליג ה"ר יצחק על יסוד הדברים, דאין הדין תלוי אם אוכל פירות א"י או פירות חו"ל, דא"כ ל"ה להו למימר דיש לו לברך לפי המנהג של אותו מקום שהוא שם, שהרי אי"ז כלל מנהג המקום, אלא תלי בהפירות שאוכל, ובזה ודאי דאין לחלק היכן דר האוכל, אלא הדין תלוי במקום האכילה, דבא"י מברכין על פירותי' ובחו"ל מברכין על הפירות, ואך דמעיקרא ס"ל דכל שהוא בן א"י, ה"ה מברך על פירותי' אף כשהוא אוכל בחו"ל, וכל שהוא בן חו"ל ה"ה מברך על הפירות אף כשהוא אוכל בא"י, ובזה הוא שנחלק ה"ר יצחק, דלא אזלינן בזה בתר מנהג מקומו אלא בתר מנהג המקום שהוא שם, וז"ב.

?במאמר מרדכי סימן ר"ח סקי"ט עמד על ל' רבינו יונה והרשב"א שכתבו דבחתימה חותם על הארץ ועל פרי העץ, עיי"ש, אך לכאו' נ' דכל דבריהם הם רק כשאכל גם פירות מז' מינים וגם שתה יין, דאם יחתום על הארץ ועל הפירות, הרי יש בכלל זה גם פרי הגפן, וכיון שהוא חותם על פרי הגפן, יש לו לפרש גם לעל הפירות שהוא פרי העץ, ודו"ק.

דעת הרי"ד שגם על ה' מיני דגן חותמין על הארץ ועל הפירות, ומבו' בדבריו דלא גריס כגירסתינו שאמרו להדיא דחותמין על הארץ ועל המחי', ואדרבה הוכיח מהא דלא מפרש לה, דש"מ דגם על מיני דגן חותמין על הפירות, עיי"ש.

ועי' בארחות חיים ובכל בו שהביאו די"א דחותמין על ה' מיני דגן על הארץ ועל הפירות, ובמאמ"ר סימן ר"ח סקכ"ב תמה ע"ז דלהדיא אמרו בש"ס דחותמין על הארץ ועל המחי', אך בהגלות נגלות דברי הרי"ד נתפרשו גם דבריהם.

באלי' רבה סימן ר"ח עמד דמ"ט מזכירין מעין המאורע בברכת מעין ג' אחר ובנה ירושלים, והאריך דאה"נ יש להזכיר קודם, ועיי"ש במאמ"ר סקכ"ג דפליג על כל דבריו, ועיי"ש מה שפירש הטעם דמזכירין אחר ובנה ירושלים, ובתו"ד כתב דהוא משום דגם בברהמ"ז לפעמים מזכירו אחר גמר ברכת בונה ירושלים, עיי"ש, וזה כמו שידוע בשם הגר"ח ז"ל.

1. ואמנם נראה דודאי עיקר חיובו הוא לברך עליהן בנ"ר, ואך דמצי לפטור עצמו בברכת מעין ג', וע"כ ודאי דאם בירך עליהן בנ"ר, אי"ז ברכה לבטלה, אלא ברכה שאינה צריכה, וכ"נ להדיא בל' תשו' הרשב"א המיוחסות סימן ר"ב, ז"ל, אע"פ שאמרנו שאין ברכה פוטרת חבירתה, היכא דאכל ענבים או זיתים ואתרוג או תפוחים, ובירך על הענבים או על הזיתים, פוטר ברכת בנ"ר דאתרוג ותפוח וכיו"ב שהם פרי העץ ויצאו בברכה זו, שכבר זכר בברכתו על העץ ועל פרי העץ, עכ"ל, ונ' להדיא דאין עיקר דינו לפטרן בברכת מעין ג', אלא שבידו לפטרן בברכת מעין ג'.

   ומצאתי דברים מפורשים בזה בס' המאורות ברכות די"ב., עיי"ש שהביא מש"כ ההשלמה דאם אכל תמרים במקום שהוא מחויב לברך ברהמ"ז, ה"ה פוטר את התמרים לכתחילה בברהמ"ז, וכתב ע"ז, ז"ל, והא דאמרינן דברים הבאים לאחר הסעודה טעונים ברכה לפניהם ולאחריהם, לאו למימרא שלא יוכל לפטרן בברהמ"ז אפי' לכתחילה, אלא אתא לאשמועינן שגם מעצמם הוא חייב לברך אחריהם, ונפ"מ שאם אין לו פנאי לברך ברהמ"ז ויש לו פנאי לברך מעין ג', שחייב לברך בשביל אלו מעין ג', עכ"ל, ומבו' בדבריו, דאף בדברים הנפטרים בברהמ"ז, מ"מ כל שאינו מברך ברהמ"ז יש לו לברך עליהן מעין ג', והנה דין דברים אלו הנפטרים בברהמ"ז, נראה דדמי לדין פירות העץ הנפטרים בברכת מעין ג', וע"כ גם בזה כל שאינו מברך מעין ג', יש לו לברך על שאר פירות בנ"ר, וז"ב. [↑](#footnote-ref-2)
2. ולפ"ז הדבר פשוט כמש"כ במנחת שלמה סימן צ"א, דאף לדעת הסוברים דמי ששתה יין וטעה ובירך על המחי' יצא, מ"מ אם אכל מעשה קדירה ושתה יין ובירך על המחי', לא פטר את היין, שהרי ברכת על המחי' אינה פוטרת את היין אלא בדיעבד, וע"כ ודאי דכשלא נתכוין לברך אותה על היין, לא נפטר היין, וז"ב.

   ויש להוסיף, דהרי אף בברהמ"ז שכתבו הרבה מהראשונים שהיא פוטרת את היין, מ"מ מבו' בד' הרא"ש דהוא רק כשבירך ברהמ"ז על היין, וכמש"נ להלן סק"ג, ואף למש"נ בסק"ד דכמה מקמאי פליגי ע"ז, היינו רק בברהמ"ז שהיא ברכה מעולה טפי מברכת מעין ג', וע"כ כל הא דאין מברכין על היין ברהמ"ז הוא משום דלא חשיב כ"כ לברך עליו ברהמ"ז, וכמש"א בברכות דל"ה: דהוא משום דלא קבעי אינשי עלי', אך כל שמברך ברהמ"ז על הפת, ה"ה פוטר לכתחילה את היין, ומשא"כ בברכת על המחי' שאינה ברכה הראוי' לברך על היין, אינה פוטרת את היין אלא בשנתכוין לפטרו, ומה"ט דינא דהרא"ש דעל הגפן אינו פוטר לכתחילה את הענבים, אינו רק להרא"ש לטעמי' דברהמ"ז שמברך על הפת אינה פוטרת את התמרים והיין לכתחילה, אלא אף לדעת ש"ר דפליגי עלי', וז"ב. [↑](#footnote-ref-3)
3. וזה נראה בביאור מש"כ הב"י שם בטעמא דהרא"ש, ז"ל, מפני שהתפוחים כיון שברכה ראשונה היא בפה"ע שייך לומר שפיר דברכת העץ פוטרתן, אבל ענבים כיון דברכה ראשונה שלהם אינה בפה"ג אלא בפה"ע, לא אמרינן דברכת על הגפן תפטרם, עכ"ל, וכעי"ז כתב הלבוש שם, ומצאתי כעי"ז בתשו' ופסקים למהר"ם מר"ב ח"א סימן ק"ע, ונראה דאין כונתם דברכה אחרונה תלוי' בברכה ראשונה, אלא כוונתם דבענבים דמברך לפניהם בפה"ע ולא בפה"ג, ע"כ גם לאחריהן אין לו לפטרם לכתחילה בעל הגפן, שהרי המטבע דגפן אינו המטבע הראוי להם, ומשא"כ בתפוחים דמברכין עליהן בפה"ע, והרי דהמטבע דפרי העץ הוי מטבע הראוי להם, ע"כ פוטרין אותן לכתחילה בברכת על העץ ועל פרי העץ. [↑](#footnote-ref-4)
4. ונראה לפ"ז דגם בברכה שלפני', היכא דהוי זה מטבע מעליא, ואך שלא הצריכו לברך עליו במטבע זה, הרי דכל שהוא מברך ברכה זו על דבר אחר, ה"ה פוטרו בזה לכתחילה, ועפי"ז נת' במק"א לדון בדינא דהרמ"א דהאוכל טפל מפירות העץ קודם העיקר מברך עליו שהכל, דמ"מ אם הוא מברך פרי אחר בפה"ע, ה"ה פוטר את הטפל בברכה זו לכתחילה, והיינו משום דברכת בפה"ע הויא מטבע מעליא גם לגבי הטפל, ואך שלא הצריכו עליו ברכה זו, וע"כ כל שהוא מברך ברכה זו על פרי אחר, ה"ה פוטר לכתחילה את הטפל, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-5)
5. וצ"ע בד' הטור, שהרי אף ברהמ"ז אינה פוטרת לפתן שאכל לאחר הסעודה, וכמש"כ הטור בסימן קע"ז, וא"כ מ"ט על המחי' פוטרתו, ולכאו' צ"ל, דהא דברהמ"ז אינה פוטרתו עכ"פ לכתחילה הוא משום דמזכיר בברהמ"ז לחם, ומשא"כ ברכת על המחי' שאינו מזכיר בה לחם, ה"ה פוטרתו לכתחילה, ועי' חזו"א סימן ל"ד סק"א דאף למ"ד דמברכין על ז' מינים ברהמ"ז, אינו מברך כנוסח ברהמ"ז שעל הפת, אלא כנוסח השייך להן, כמו נוסח מעין ג' לדידן, אלא שמסדרן בג' ברכות, ואפי' דיעבד אין ברהמ"ז פוטרתן כמו דקיי"ל דברכת מעין ג' אין ברהמ"ז פוטרתה, ואף אם צריך לברך ברהמ"ז בשביל אכילת הפת מ"מ לא נפטרו הפירות עכ"ד.

   אך שמא י"ל עוד, דכל הא דברכת על המחי' פוטרת לפתן לכתחילה, הוא רק משום שאכלם הלפתן יחד עם הה' מינים וכל' הטור, דבכה"ג תיקנו חכמים לברך על כל אכילה זו ברכת על המחי', אך באוכל לפתן אחר הסעודה דאינו שייך כלל לאכילת הפת, אין ברהמ"ז פוטרתו לכתחילה.

   ואמנם לדרך זו נמצא, דגם הך דינא דברכת מעין ג' דז' מינים פוטרת את שאר פירות העץ, הוא רק בשאכלם באכילה אחת, אך כל שאכל תחילה פירות מז' מינים, ואחר שסילק ידו מהם אכל פירות אחרים, אינו פוטר אותם בברכת מעין ג' אלא מברך עליהן בנ"ר, וצ"ע אם י"ל כן. [↑](#footnote-ref-6)
6. ויש להסתפק, אם אכל פירות מז' מינים וטעה ובירך עליהן על הגפן ועל פרי הגפן וחתם על הארץ ועל הפירות, אם יצא לדעת הרשב"א והרשב"ץ, דומיא דהוא פוטר בברכה זו לשאר פירות העץ, או דכל הא דהוא פוטר לשאר פירות העץ הוא משום דחתימה דעל הארץ ועל הפירות לא גריעא מברכת בנ"ר, ואזיל הרשב"א לטעמי' שנקט בפשיטות בח"א סימן קמ"ט דאין חותמין בברכת בנ"ר בשם, אך בפירות מז' מינים שצריך לברך עליהן ברכת מעין ג', בעינן שתהא הברכה עצמה על הפירות, ולא סגי במה שחותם על הארץ ועל הפירות, - עוד יל"ע, דשמא רק אם בירך ברכה זו על יין, ה"ה פוטר גם לשאר פירות, כיון דהפתיחה קיימא על היין, אך כשטעה ובירך כן על פירות לבדן, י"ל דאינו נפטר, ומאידך י"ל דגם לדעת הסוברים דלא סגי בחתימה לחודה, אם בירך כן על שאר פירות ה"ה נפטר, וכמש"נ להלן סק"ו - ועמש"נ בכ"ז בדברינו בדין פתח אדעתא דחמרא סימן ב' ענף ד'. [↑](#footnote-ref-7)
7. והנה אמנם הב"ח שם ולח"מ ומרכה"מ פ"ח מברכות הט"ז וראש יוסף ברכות דמ"ד. ונשמ"א כלל נ' סק"ג ומאמ"ר סימן ר"ח סקכ"ט, כתבו דאדרבה יש לדייק מתחילת ד' הרמב"ם איפכא, עיי"ש, אך נ' דאין מכוון הריב"ב והב"י לדקדק ממש"כ הרמב"ם לדינו באכל פירות מז' המינים ושאר פירות, אלא כונתם לדקדק ממש"כ הרמב"ם דהטעם הוא משום שכולן פירות "העץ", ומזה נ' להדיא דרק ברכת על העץ ועל פרי העץ פוטרת שאר פירות, וע"כ בעינן להא דכולן פירות העץ, דע"כ נכללין אף שאר פירות העץ בברכת על פרי העץ, אך אם סגי בחתימה דעל הפירות לפטור שאר מינים, ל"ה בעינן להא דכולן פירות העץ. [↑](#footnote-ref-8)
8. ובטעם הא דגריעא החתימה דעל הארץ ועל הפירות מברכת בנ"ר, הי' נראה דהוא משום דבפתיחת ברכה זו הזכיר על הגפן ועל פרי הגפן, וע"כ גם חתימתו מתפרשת רק על פרי הגפן ולא על שאר פירות, אך שו"ר בביאור מרדכי אות ק"ג שכתב בדעת המרדכי, דהוא משום דבחתימה לי"ב מלכות, וע"כ גריעא מברכת בנ"ר, וזה כעין המבו' בסוגיית הגמ' לעיל די"ב., עיי"ש, עיי"ש. - ועמש"נ עוד בזה בדברינו בדין פתח אדעתא דחמרא סימן ב' ענף ד'. [↑](#footnote-ref-9)
9. מש"כ רש"י דאין מזכירין על תנובת השדה לא בפירות האילן ולא במעשה קדירה, לא מצאתי כן בד' ש"ר, אך נחלקו בזה, דדעת תר"י בס"פ כיצד מברכין דאין אומרין על תנובת השדה אלא במעשה קדירה, ודעת ר"פ בהגה' סמ"ק מ' קנ"א אות כ"א להיפך, דבפירות אומרין על תנובת השדה ובמעשה קדירה אין אומרין, ובד' שאר קמאי מבו' דאומרין על תנובת השדה בין במעשה קדירה ובין בפירות.

   ויש להוסיף, דבתר"י כתב, דמי שאכל מעשה קדירה ופירות ושתה יין, מברך על המחי' ועל הכלכלה ועל תנובת השדה ועל הגפן ועל פה"ג ועל העץ ועל פה"ע, וכ"כ בארחות חיים הל' ברכות סימן י' ובכל בו סימן כ"ד, אמנם בד' התוס' והרא"ש בברכות דמ"ד. ורא"ה ופסקי ריא"ז ומיוחס לריטב"א שם וראבי"ה סימן קכ"ב ואו"ז הל' סעודה סימן קפ"א ותשב"ץ קטן סימן שכ"ב ואבודרהם הל' ברכת בפה"ע מבו' דאומר על תנובת השדה לבסוף, עיי"ש, ופשוט דתר"י אזיל לטעמי', דס"ל דאין אומרין על תנובת השדה אלא במעשה קדירה, וע"כ כשמברך על מעשה קדירה ועל פירות ויין, יש לו לומר על תנובת השדה כהמשך לעל המחי' ועל הכלכלה, אך ש"ר לטעמייהו דס"ל דגם על פירות ויין אומרין על תנובת השדה, וע"כ לדידהו יש לומר על תנובת השדה לבסוף, דקאי על כל מילי, וז"פ. [↑](#footnote-ref-10)
10. ועיי"ש בדברי מלכיאל בח"ג שהאריך לדון אם לפ"ז גם ברכת על המחי' פוטרת לכל הפירות, דבהגהת ר"פ שם לא דן דאי"ז פוטר, אלא משום דס"ל דעל מעשה קדירה אין אומרין על תנובת השדה, או דכיון דאי"ז נכלל בחתימה אי"ז פוטר, ועיי"ש דתלה לזה בהפלוגתא אם חותמין בברכת בנ"ר בשם, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-11)
11. כן נקטו באלי' רבה ופמ"ג ומחה"ש שם, ובנהר שלום שם סקט"ז, והגר"ז בלוח ברכה"נ פ"א ס"כ, אך במ"ב שם סקפ"א הביא בשם המג"א, דיוכל ליקח יין וה"ה אחד מה' מיני דגן שברכתו ג"כ מעין ג' ויוסיף לכלול בהברכה על העץ ועל פה"ע ויצא ממ"נ, דאף אם הפרי זו אינה מז' המינים שייך לומר עליה פה"ע, עכ"ל, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-12)
12. נראה מד' הפמ"ג, דמפרש לד' המג"א דהוא מחויב לעשות כן, אך פשטות ל' המג"א הוא דטוב לעשות כן, אך אינו מחויב בכך, עוד ילה"ע, דאף אם נפרש ד' המג"א שהוא מחויב בכך, לכאו' י"ל דהוא רק משום דהכא ודאי הוא מחויב בברכה וא"א לו לברכה, וע"כ ה"ה מחויב לברך כה"ג, אך בכל ספק ברכות, י"ל דאף בכה"ג שבידו לתקן, אינו מחויב בכך, ויש להביא מקור לזה, מהא דבספיקות דפת הבאה בכיסנין מברכין מעין ג', ולדעת הסוברים דמעין ג' אינו פוטר במחויב ברהמ"ז, תיקשי דמ"ט לא אמרינן דיש לו לברך מספק ברהמ"ז, שהרי ברהמ"ז פוטרת לפת הבאה בכיסנין, ובע"כ דכל ד' המג"א הם רק בגונא דודאי אינו מקיים את חיובו, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-13)
13. והנה בד' הגר"א מבו' דלא הוצרך למקור זה, אלא בהך דינא דמספק מברך בפה"א, אך במש"כ הרמ"א בהמש"ד דכשאינו יודע מה הוא מברך שהכל, ציין הרמ"א לסי"א שנת' שם הך דינא, וע"ז לא הוצרך למקור זה, ונ' דמזה מקור למש"כ בספרי המחברים דשאני ברכת שהכל דהיא ברכה כוללת ותיקנוה כברכה בדיעבד על כל המינים, ומשא"כ בברכת בפה"א שלא תיקנוה כברכה על פרי העץ, ואך דמ"מ אם בירך יצא, כיון דאף פרי העץ הוי בכלל פרי האדמה, וע"ז הוצרך הגר"א למקור דמספק הוא רשאי לברך ברכה זו שיוצא בה בדיעבד. [↑](#footnote-ref-14)
14. אך בקיצוש"ע סימן נ"א ס"ד כתב דאם אכל כחצי זית מפירות שמברכין לאחריהן על העץ, וכחצי זית ממין שמברכין לאחריו על המחיה, או כחצי זית פת, מברך לאחריהן בנ"ר, עכ"ל, וכ"כ בבא"ח פר' מסעי, אך בל' המ"ב סימן ר"י סק"א מבו' להדיא דכה"ג אינו מברך בנ"ר, אך לא נתפרש בדבריו דבכה"ג מברך מעין ג', די"ל דאינו מברך כלל. [↑](#footnote-ref-15)
15. ויש להוסיף, דמבו' בדבריהם דחיוב ברכת מעין ג' על אכילת ה' מיני דגן וברכת מעין ג' על אכילת פירות מז' המינים, הוי חיוב אחד, ואך שנשתנו זמ"ז בנוסח הברכה, דאם הוו ב' חיובי ברכה, ל"ה מצטרפין ה' מיני דגן ופירות לחייב בברכת מעין ג'.

    והנה הראשונים כתבו, דמי שאכל ה' מיני דגן ופירות מז' המינים, מברך ברכת מעין ג' ומזכיר על המחי' ועל הכלכלה ועל העץ ועל פרי העץ, אמנם בפסקי ריא"ז בפ' כיצד מברכין ה"ו דין ב' כתב ע"ז, ז"ל, ואין שיטת התלמוד כדבריהם אלא צריך לברך על כל דבר ודבר בפנ"ע, שאין מצוות חבילות חבילות, עכ"ל, ובשבה"ל סימן קס"א הביא מתשו' הגאונים שחייב לברך על כל מין ומין בפנ"ע, מטעמא אחרינא, דאין חותמין בשנים, אמנם בדעת ש"ר נראה, דל"ש בזה הא דאין עושין מצוות חבילות חבילות, דאי"ז מצוות חלוקות, אלא הוי זה מצוה אחת, דמצות ברכת מעין ג' על אכילת ה' מיני דגן ומצות ברכת מעין ג' על אכילת פירות חדא מצוה היא, וכנ"ל. [↑](#footnote-ref-16)
16. וכן מ' ממה שסתם המג"א דאין אכילה ושתי' מצטרפין, ולא כתב דמ"מ יש ליזהר שלא לאכול ולשתות ביחד כזית, שהרי השו"ע שם כתב דלכתחילה אין לשתות אלא פחות מכזית או רביעית, וא"כ אי נימא דלהצד דשיעור שתי' הוא בכזית, מצטרפין אכילה ושתי' לכזית, הרי דיש ליזהר שלא לאכול ולשתות כזית. [↑](#footnote-ref-17)
17. ויש להעיר, דאי"ז ענין למש"נ לעיל סק"ג בדעת הרא"ש והטוש"ע דאין ברהמ"ז פוטרת את היין אלא בשנתכוין לפטרם, וכן נת' לעיל סק"ב בהערה דבירך על המחי' על מעשה קדירה, אינו פוטר את היין אלא בשנתכוין לפטרו, והיינו משום דכל הא דברכה אחרונה לא תליא בדעתו, הוא רק כשזהו דינו לברך ברכה זו, אך כל שבירך ברכה שלא כדינו, אלא דבדיעבד הוא יוצא בה יד"ח, ודאי דאינו יוצא בה יד"ח רק אם נתכוין לברך ע"ז, וכ"ה מבו' בד' הפמ"ג גופי' במש"ז ר"ח סקט"ז, דכל שאינו נפטר בברכה זו אלא בדיעבד, ודאי דאי"ז פוטר בלא כוונה, וכבר עמד ע"ז בשו"ת רב פעלים שם, ולא הוצרכתי להאריך לפרש לדבר פשוט זה, אלא משום שראיתי בכמה מספרי הזמן שנשתבשו בזה.

    אמנם יש להעיר בזה, דמד' הגר"ז והחיי אדם שהבאנו לעיל סק"ג בהערה, דס"ל באכל תמרים ודייסא, דאף דלכתחילה יש לו לברך מעין ג' קודם ברהמ"ז, מ"מ אם בירך ברהמ"ז נפטרו, מבו' להדיא כד' הפמ"ג דל"מ כוונה שלא לפטור בברכה אחרונה, ואינהו ס"ל דהוא אף בדבר שאינו יוצא בו אלא בדיעבד, דאי נימא דמהני כוונה שלא לפטור, א"כ הרי בכה"ג דאין לו לפטרו לכתחילה, אף אם בירך ברהמ"ז ל"ה נפטר, דלכאו' הוי זה ככונה שלא לפטור, אך אינו מוכרח ונת' במק"א דמכ"ד חזינן דאף אם דינו הוא שלא לפטור, מ"מ לא חשיב ככוונה שלא לפטור, ועוד שהרי נ' להדיא בדבריהם דיש לו לברך מעין ג' קודם ברהמ"ז, ואין לו תקנה שיכוין שלא לפטור, וז"ב. [↑](#footnote-ref-18)
18. בס' מנחת פרי הביא בשם מרן הקה"י זצ"ל, דכ"ה דגרעין רימון חשיב כברי', ה"נ פלח של תפוז חשיב כברי', וכ"כ בס' אור לציון, והעירוני דיש לחלק בזה, דברימון כל גרעין וגרעין עומד בפנ"ע, וע"כ חשבינן לי' כברי', ומשא"כ בפלח של תפוז י"ל דלא חשיב כברי', וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-19)
19. אך במור וקציעה שם כתב דבכה"ג מברכין על פירותי', משום דפירות חו"ל שבאו לארץ חייבין במעשר, ועי' בס' אדמת קודש ח"א סימן ג' שהביא פלוגתא בזה, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-20)
20. ויש להוסיף, דהנה בל' תר"י נראה להדיא, דאף בחו"ל בידו לברך על פירותי', ואך דא"צ לברך כן, ובני א"י צריכין לברך על פירותי' מפני שבח הארץ, ואשר ע"כ לטעמי' מסתבר טפי דבני א"י מברכין על פירותי' אף בשאוכלין פירות חו"ל, אך אי נימא דבחו"ל א"א לברך על פירותי', דל' זה הוא דמברך על פירות הארץ, והוא לא אכל מפירות הארץ, הרי ממילא דאף האוכל בארץ מפירות חו"ל אין לו לברך על פירותי', וז"פ.

    ונ' דבזה תליא מה שדנו במי שאכל מפירות הארץ ומפירות חו"ל אם יברך על פירותי' או יברך על הפירות, והנה לפ"ד תר"י פשוט דיברך על פירותי', שהרי ברכת על פירותי' הוי ברכה מעליא גם לפירות חו"ל, ובלא"ה לפמש"נ בדעתו הרי האוכל בא"י אף מפירות חו"ל מברך על פירותי', אך אי נימא דעל פירות חו"ל א"א לברך על פירותי', י"ל דבכה"ג יש לו לברך על הפירות, או לברך על פירותי' ועל הפירות, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-21)