חוקות הגויים קפ יא
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / חוקות הגויים קעח עד קפב

**­שיעורי הלכה**

*יורה דעה*

*סי' קפ, ב*

**שיעור יא'**

**הדינים הנידונים:**

* באיסור שיעשו עליו כתובת קעקע, ואם יש איסור מהתורה כשאינו מסייע.
* אחד עשה שרט ואחד כתב.
* אמירה לעכו"ם בכתובת קעקע.
* איסור לעשות כתובת קעקע לקטן.
* אם כתיבת כתובת קעקע ע"י שמאל חשיב שינוי.
* כתיבת כתובת קעקע ע"ג הגוי.

**חוקות הגויים – כתובת קעקע**

**ממורינו הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**השיעורים נמסרים במוצש"ק בית הכנסת 'בית תפילה' נוה יעקב ירושלים**

**[סעיף ב]** אם עושה כן על בשר חבירו, אותו שנעשה לו פטור, אא"כ סייע בדבר**.**

## באיסור שיעשה עליו אחר כתובת קעקע

וכתב הש"ך (סק"ד) שדין זה דומה לאיסור הקפת הראש, דמבואר שם (סי' קפא ס"ד) שיש איסור בין למקיף ובין לניקף, וגם שם מבואר שאינו חייב אלא א"כ הניקף סייע בדבר, ועפי"ז כתב הש"ך דכמו דהתם מבואר שבלא שסייעו נהי דאינו חייב, מ"מ איסורא מיהא איכא, ה"נ גבי כתובת קעקע אף בלא שסייעו יש איסור.

## אם בלא שמסייע עובר איסור מהתורה

אלא שיש לדון אם איסור זה כשאינו מסייע הוא מהתורה או מדרבנן, והנה ברמב"ם (פי"ב מע"ז ה"א) כתב איש המתגלח אינו לוקה אלא אם כן סייע למגלח, וכתב הראב"ד שאע"פ שאינו לוקה, כיון שהוא מדעתו עובר בלאו. ולהראב"ד צריכים לומר שמה שצריך לסייע הוא רק כדי ללקות עליו, שבלא זה הוי לאו שאי"ב מעשה. אבל בכס"מ כתב שנראה שכשאינו מסייע אינו עובר בלאו, כיון שלא עשה מעשה כלל. והחכ"צ (סי' פב) חולק על הכס"מ, וס"ל שאף להרמב"ם עובר בלאו אף בלא שמסייע, וכן מבואר להדיא בתוס' ב"מ (י:) שהניקף עובר איסור מהתורה אף באינו מסייע.

ונחלקו בזה הט"ז והנקודות הכסף ביו"ד (סי' קצח), דדעת הט"ז לאסור ליטול ציפורניים בשבת ע"י עכו"ם אף לצורך מצוה, דשמא תסייע האשה לגויה ותעבור על איסור תורה, כדמצינו גבי ניקף שעובר איסור כשמסייע. ומבואר דעתו, דס"ל שע"י שמסייע חשיב כמו שמקיף את עצמו, לכך אסור. וממילא ס"ל דה"נ גבי איסור שבת, אם מסייעת האשה לגויה ליטול את הציפורניים, חשיב שהיא עצמה עושה מלאכה בשבת. אבל בנקוה"כ השיג עליו, שבאמת מסייע אין בו ממש, ולא חשיב כאילו הוא עשה את המעשה, אלא שהניקף אסור מהתורה אף בלא שעשה מעשה, דהתורה אסרה להיות ניקף מדעתו, רק שאם אינו מסייע אינו לוקה דהוי לאו שאי"ב מעשה, וע"י שמסייע יש בו מעשה. ובמשנ"ב (סי' שמ סק"ג) נוטה לדעת הנקוה"כ להתיר ליטול הציפורניים ע"י גויה.

ומעתה עולה שהסכמת הפוסקים שהניקף עובר על איסור תורה אף כשלא עשה מעשה, וא"כ ה"נ גבי כתובת קעקע, אותו שעושים בו כתובת קעקע אסור מהתורה כשעשו לו מדעתיה.

## אם איסור כתובת קעקע יסודו שלא יהיה או איסור עשיה

והנה הגרח"ק (פתשגן הכתב סי' ג) כתב לדון אם איסור כתובת קעקע הוא איסור בעשיית הכתובת, או שיש איסור שיהיה עליו כתובת קעקע, ונפק"מ אם בא אחד ועשה שרט, אם יש איסור תורה לשני ליתן שם דיו, שאם האיסור הוא שלא יהיה כתובת קעקע ודאי השני עובר איסור , אבל אם האיסור הוא העשיה הרי אינו חייב עד שיעשה שניהם. ומסיק שם שהאיסור הוא עשיית הכתובת. וצ"ל שאף שיש איסור גם לזה שעשו בו את הכתובת כמו שנתבאר, חשיב שהוא גם עושה את המעשה, מאחר שעשו כן מדעתיה, וזה אסרה תורה שלא יעשה כן מדעתיה. ולכן כתב שבאמת אין איסור תורה לשני ליתן דיו כשיש שם כבר שרט [אבל יש איסורים אחרים שתלויים בב' דברים שיסוד האיסור שהתורה לא רצתה שיהיה, ולכך אסור אף כשעושה רק את השני, כגון באותו ואת בנו, שאף אם לא שחט את הראשון יש איסור לשחוט השני, משום שאין האיסור בעשיה, אלא האיסור הוא שלא יהיה כך שישחטו אותו ואת בנו ביום אחד]. ומ"מ כתב, שאדם שעשה לעצמו שרט ולאחר זמן בא ליתן שם דיו, זה ודאי אסור מהתורה כי אין שיעור בזמן.

## אמירה לעכו"ם שיעשה כתובת קעקע

והנה לעיל (שיעור י) הבאנו נידון האחרונים באותו ממזר שרצו לעשות עליו כתובת קעקע כדי שלא יכשלו בו לכשיגדיל, ובספר זרע אמת רצה להתיר לעשות עליו כתובת ע"י גוי, דאי"ז אלא איסור אמירה לעכו"ם, וכתב שיאמר לו לעשות ע"י שמאל, דעי"ז הוי שבות דשבות ושרי. אלא שהגרח"ק (פתשגן הכתב סי' יז) כתב דהנה זה ברור שלעשות כתובת קעקע ע"י עכו"ם לגדול הוא איסור תורה, ואי"ז רק אמירה לעכו"ם, כמו שנתבאר שכמו שאסור לכתוב כתובת קעקע על גופו, כמו כן יש איסור לזה שכותבים עליו. וא"כ גם גבי קטן יש איסור משום 'לא תאכילום', דהוא איסור מהתורה להאכיל איסור לקטן, וא"כ כשאומר לגוי לעשות כתובת קעקע לקטן, הרי יש כאן איסור תורה גמור.

## באיסור לא תאכילום

והנה מתבאר מדברי הגרח"ק חידוש גדול, שיש איסור על הקטן עצמו, ולכך אסור לגדול להאכיל לקטן משום לא תאכילום. ועיין בתבואות שור (סי' א ס"ק מט) גבי הא דמצינו (שו"ע יו"ד סי' א ס"ה) דקטן ששחט שחיטתו כשירה, והקשה שהרי שחיטת גוי פסולה משום דאינו מצווה, וא"כ גם קטן אינו מצווה על שחיטה, ולמה שחיטתו כשירה. ותירץ שם התבו"ש שבקטן יש עליו את כל האיסורים והעשין, רק שאין עליו חיוב, כי לא שייך לחייבו. ובנודע ביהודה (או"ח מה' תניינא סי' א) רצה לחלק שבעשין אינו חייב בכלום, ורק בל"ת אמרינן שיש עליו האיסורים.

## אם הגוי עושה בשינוי הו"ל שבות דשבות

ובעניין מה שכתב בזרע אמת שיאמר לגוי לעשות ע"י יד שמאל, שעי"ז יהיה שבות דשבות מאחר שהגוי עושה בשינוי, כ"כ בשער הציון (סי' תקפו ס"ק קכ) דמהני לומר לגוי לעשות בשינוי דעי"ז נעשה שבות דשבות, וכ"כ בסי' שמ (ס"ק יג). ואין אומרים שמאחר שלגוי אין איסור לא שייך בו ההיתר של שינוי.

## אם עושה בשמאל אי חשיב שינוי

אלא שאינו ברור שכשעושה ביד שמאל חשיב שינוי, דבמשנ"ב (סי' שמ ס"ק כב אות ח) הביא בשם החיי אדם שכל מלאכות חוץ מכותב חייב בין בימין ובין בשמאל. וא"כ אם נאמר שיש דין כתיבה בכתובת קעקע ובעינן דוקא אותיות, א"כ י"ל שכשעושה בשמאל הוה שינוי, וכמו שמצינו בכתיבת סת"ם (כמו שפסק בשו"ע או"ח סי' לב ס"ה) וגיטין (אהע"ז סי' קכג בב"ש סק"ד בשם הגמי"י) שאם כותב בשמאל לא חשיב כתיבה. אבל אם אין דין כתיבה, א"כ אף אם יעשה הגוי בשמאלו אי"ז נחשב שעושה בשינוי ולא יהא שבות דשבות.

## מצינו לעניין מקיף וניקף שמותר בקטן ע"י עכו"ם

אלא שיש לדון בכל זה שלעניין הקפת הקטן מבואר הרמ"א (סי' קפא ס"ה) שמותר לקטן להיות ניקף ע"י גוי, וכתב שם הגר"א שהוא דין פשוט כיון שהקטן לאו בר חיובא הוא. וא"כ ה"נ גבי כתובת קעקע יהיה מותר לקטן ע"י גוי, דמאי שנא. ולכאורה גם מותר לומר לעכו"ם לעשות כתובת קעקע לקטן מאחר שאין איסור. אכן עיי"ש בפת"ש (ס"ק ב) שהביא בשם הבית אפרים שתמה על הרמ"א שאם הקטן הולך לעכו"ם ודאי מותר דקטן אוכל נבילות ואין בי"ד מצווים להפרישו, ואם כוונת הרמ"א שמותר לומר לגוי להקיף את הקטן, זה אינו שהרי אסור לישראל להקיף את הקטן וא"כ יש בזה אמירה לעכו"ם.

## לכתוב כתובת קעקע ע"ג גוי

בנודע ביהודה (תניינא אבהע"ז סי' קלה) כתב ליישב קושיית הב"ש שהבאנו לעיל [שיעור י), איך שייך שיכתוב גט בכתובת קעקע על עבדו, והרי יש בזה איסור, וא"כ נפסלו העדים. ותי' הנודע ביהודה שאין איסור לישראל לכתוב כתובת קעקע על הגוי, כמו שאין איסור להקיף פאת ראשו של גוי, ואם כן יש להעמיד בעבד שלא מל ולא טבל ולכך אין איסור לכתוב עליו כתובת קעקע.