חליפין א - מטבע אינו נעשה ואינו נקנה
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / ב_מ עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / קנינים

יום ה' ו' אד"א תשע"א

א] בל' רה"ג בס' המקח מבו' דהא דאין מטבע נקנה בחליפין, הוא משום דמטבע לעולם הוא קונה, ול"מ למיהוי נקנה, והיינו דדבר הנקנה בחליפין לעולם הוא נקנה, ומטבע ל"מ להיות נקנה.

ועפי"ז כתב בעמק השער לבאר היטב דעת רה"ג דדהבא נקנה בחליפין, ותמה הרמב"ן שהרי אכתי דעתי' אצורתא, עוד תמה מסוגיית הגמ' דמבו' דגם זהב אינו נעשה חליפין, ולהנ"ל ניחא, דאה"נ אין זהב נעשה חליפין, ורה"ג לא כתב אלא שהוא נקנה בחליפין, והיינו דכל הא דמטבע אינו נקנה בחליפין הוא משום דהוא הוי הדמים והוא הוי הדבר הקונה, אך דהבא דהוי פירא גם לגבי פירות, שפיר הוא נקנה בחליפין, אך הא דמטבע אינו נעשה חליפין אשר הוא משום דדעתי' אצורתא, הוא אף בזהב, דאף דתורת פירא עליו, מ"מ כיון דדעתי' אצורתא, אינו נעשה חליפין, וזב.

ולפ"ז נמצא, דהגם דדינא דמטבע אינו נקנה בחליפין הוא גם למ"ד דמטבע נעשה חליפין, וע"כ לא מותבינן אמ"ד דמטבע אינו נעשה חליפין מברייתא דאינו נקנה בחליפין, (ועי' תוס' הרא"ש שכתב כן מטעם אחר), מ"מ למ"ד דמטבע נעשה חליפין, איכא גוונא דיהא מטבע נקנה בחליפין, והוא אם נתן בחליפיו מטבע, ועכ"פ היכא שנתן מטבע דחריף טפי מיני', דחשיב הוא כלפי המטבע הזה כפירא, דכה"ג שפיר הוא נקנה בחליפין.

ויל"ד דהוי הדין כן גם בב' מטבעות שוות, והוא עפי"מ שיש להסתפק אם מטבע קונה מטבע כמותו בקנין כסף, והגרע"א בכ"ד נקט דאינו קונה, ויש מקום לדון, דהגם דודאי אין זהב קונה כסף בקנין כסף, משום דזהב הוי פירא לגבי כסף, מ"מ זהב קונה זהב, דכה"ג שפיר מצינו לחשוב את הזהב שנתן לו כדבר הקונה, ואת הזהב שבידו כדבר הנקנה, וזה ע"ד המבו' בפירש"י דמ"ז. דאם נתן חפץ בתורת דמים, ה"ה קונה מדאורייתא חפץ אחר, ואף דתרוייהו הוו פירא, מצי לקבוע שיהא שו"כ זה ככסף הקונה, והשו"כ השני כדבר הנקנה, וה"נ י"ל בב' מטבעות שוות, ואם באמת מהני בכה"ג, הרי דה"נ בתורת חליפין, אם הי' הדין דמטבע נעשה חליפין, הי' מטבע קונה מטבע אחר כמותו בחליפין, ול"ה בזה לדינא דאין מטבע נקנה בחליפין, וכנ"ל.

ועפי"ז מתישב הא דפרכינן מהא דאמר ר"ל דאפי' כיס מלא מעות בכיס מלא מעות, וצ"ע שהרי כבר מייתינן לעיל מברייתא דאין מטבע נקנה בחליפין, ובע"כ דלא כר"ל, ולמש"כ הרמב"ן דר"ל דייק הכי ממתניתין ניחא, אך הבעה"מ לא כתב כן, ולהנ"ל ניחא, שהרי הגם דאין מטבע נקנה בחליפין, מ"מ י"ל דמטבע נעשה חליפין, ואף דבההיא דר"ל נקנין מעות בחליפין, אך כיון שהן נקנין במעות אחרות, לי"ב לדינא דאין מטבע נקנה בחליפין.

והנה אמנם בשנויא דגמ' שם מבו' דאיכא בזה לדינא דאין מטבע נקנה בחליפין, אך נ' דהיינו רק לפ"מ דמשני דאיירי במטבע שנפסל, אשר הוא פירא, הרי דממילא גם להצד דפסלתו מלכות חשיב כטיבעא, מ"מ כיון שהמטבע השני שפסלתו מדינה חשיב כפירא, וע"כ הוא נעשה חליפין, אף דאין מטבע נעשה חליפין, תו ממילא ל"ה מטבע זה נקנה בחליפין, כיון דהוי הוא כטיבעא כלפי המטבע שפסלתו מדינה.

ואמנם העירוני מסוגיית הגמ' ב"ב דע"ז: דמטבע שאינו נקנה בחליפין ואגב קרקע נקנה, ואם הא דאין מטבע נקנה בחליפין הוא משום דהוי הוא הדבר הקונה, מ"ש חיסרון זה באגב, והיכי חזינן מזה דאגב שאני.

ונ' לפרש לדעת רה"ג, כמש"נ לדון במק"א בפי' הגמ' שם, דמייתינן מהא דמטבע נקנה אגב קרקע, אף כשקנה הקרקע בחליפין, והרי דקנין אגב אינו בכלל קנין הקרקע, אלא הוא קנין לעצמו, וע"כ שפיר מהני אגב לקנות שטר, הגם דהקנין שנעשה בקרקע עצמה ל"ה מועיל לקנות את השטר.

והגם דהתם איירי בשטר שכתב המוכר ללוקח שהוא נקנה במסירה, י"ל ע"ד ד' רבינו יונה שם, דהגם דבמסירת השטר הוא נקנה, היינו משום שכך הוא דינו של השטר שהוא נמסר ללוקח, אך כל שבא להקנותו במעש"ק בעלמא, הוי זה ככל שטרות.