נט - פרוז ומוקף בן יומו
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

## יסוד דינא דפרוז בן יומו

א] במגילה י"ט א' תנן דבן עיר שהלך לכרך ובן כרך שהלך לעיר אם עתיד לחזור למקומו קורא כמקומו ואם לאו קורא עמהן וכו', ובגמ' שם אמרו דכל שאינו עתיד לחזור בליל י"ד קורא עמהן וילפינן לה מדכתיב על כן היהודים הפרזים הישבים בערי הפרזות, מכדי כתיב היהודים הפרזים למה לי למיכתב הישבים בערי הפרזות, הא קמ"ל דפרוז בן יומו נקרא פרוז וכו'.

והריטב"א שם כתב דיש מרבותיו שכתבו דבן כרך שהולך במדבר או בים או במקומות שאין שם ישראל ואין דעתו לחזור למקומו אינו נפטר לגמרי אלא שקורא יום י"ד כזמן הרוב, ונחלק ע"ז דבכה"ג אינו קורא כלל.

ומבו' בדבריו דדינא דפרוז בן יומו הוא רק כשהוא נמצא בעיר פרוזה אך כל שהוא בדרך ואינו בעיר פרוזה לי"ב לדינא דפרוז בן יומו, וע"כ כל שדעתו לחזור לכרך קורא בט"ו, וגם כשאין דעתו לחזור לכרך לדעת הריטב"א גופיה אינו קורא בי"ד, וגם לדעת החולקים דקורא בי"ד אי"ז מדינא דפרוז בן יומו, אלא משום דכל שאינו לא בכרך ולא בעיר קורא כרוב העולם.[[1]](#footnote-2)

ב] ובפשוטו היה נראה דהטעם בזה הוא משום דבקרא כתיב היושבים בערי הפרזות, וי"ל דמזה נלמד דלתורת פרוז לא סגי שהוא במקום שאינו מוקף חומה אלא בעינן שיהא בעיר פרוזה, וע"כ כל שהוא בדרך ואינו במקום ישוב, לא חשיב כפרוז.

אך הנה לא נתפרש בזה מש"כ הריטב"א דאף מי שהולך במקומות שאין שם ישראל לי"ב לדינא דפרוז בן יומו, וזה צ"ב, דהרי הוא בעיר פרוזה, ומה לי שאין דרים שם ישראל, ומ"ט לא חשבינן לה כפרוז בן יומו.

ג] ונראה דהטעם בזה הוא למש"כ הרמב"ן במלחמות במגילה שם דבן כרך שהלך לעיר אם עתיד לחזור למקומו בליל י"ד אע"פ שנתעכב קורא כמקומו בלילה וביום, שאי"ז נקרא פרוז מאחר שלא נתעכב לדעת וכו', וכן מצינו בכל מקום שאין נותנין עליו חומרי מקום שהוא שם אלא כשאין דעתו לחזור ואפי' עמד שם כמה שלא לדעת לא עלה לו, עכ"ד, וממש"כ לדמות דין פרוז בן יומו שלא לדעת לדינא דחומרי מקום שהוא שם דכל שעמד שם שלא לדעת לא עלה לו, משמע דדינא דפרוז בן יומו לאו היינו דחשבינן ליה כפרוז, אלא היינו שהוא מתחייב בחיוב בני העיר וע"ד דינא דחומרי מקום שהלך לשם.

ד] ויסוד הדברים הוא, דהרי דינא דפרזים ומוקפין לא תליא במקום הפרוז ובמקום המוקף, אלא תליא בבני הפרזים ובבני המוקפין, (שהרי כל דחשיב כבן הפרזים קורא בי"ד אף כשהוא בכרך וכל דחשיב כבן המוקפין קורא בט"ו אף כשהוא בעיר),[[2]](#footnote-3) וע"כ שפיר י"ל דדינא דפרוז בן יומו לאו היינו דחשיב איהו גופיה כמו שדר בעיר הפרוזה, אלא היינו דכיון שהוא שם ביום י"ד הוא מתחייב בחיובא דבני העיר.

ה] וכ"נ ממש"כ הרא"ש במגילה שם וז"ל, ולא רצה לפרש מילתיה דרבא גם אבן עיר שהלך לכרך דלא מסתבר למימר שאם ישנו בכרך ביום י"ד "שחלה עליו חובת קריאת מוקפין" וכו', כיון דעדיין לא הגיע זמן קריאת מוקפין "למה תחול עליו חובת קריאתן" וכו', מיהו לישנא דהש"ס וכו' וכמו שמועיל לבן כרך להיות כבן עיר כשעמד שם ליל ארבעה עשר ומקצת היום "שהוא זמן קריאתה של בני העיר וחלה עליו חובת קריאתן", כמו"כ מועיל לבן עיר שהלך לכרך ועמד שם עד מקצת יום י"ד כיון שבזמן חיוב קריאת בני מקומו אינו עמהם נסתלק מעליו חובת קריאת אנשי מקומו "ונכלל עם בני הכרך להתחייב בזמן קריאתן" וכו', עכ"ל.

ומשמעות דבריו דעיקר דינא דפרוז בן יומו ודמוקף בן יומו לאו היינו דחשיב הוא עצמו כמו שדר בעיר או בכרך, אלא היינו דאף דאינו דר בעיר או בכרך מ"מ הוא נכלל עם בני העיר או עם בני הכרך להתחייב בחיוב קריאתן.

ו] ולפ"ז נראה דזהו שכתב הריטב"א דההולך בעיר שאין בה ישראל אינו קורא כלל ולא חשבינן ליה כפרוז בן יומו, (ואף לדעת רבותיו דקורא בי"ד הוא משום דכל שאינו בעיר ולא בכרך קורא בי"ד כרוב העולם), והיינו משום דיסוד דינא דפרוז בן יומו הוא דהוא מתחייב בחיובא דבני העיר והוא נכלל עם בני העיר להתחייב בחיוב קריאתן, וע"כ כ"ז הוא בעיר שיש בה ישראל, אך בעיר שאין בה ישראל המחוייבין בקריאת המגילה ליכא להך דינא.[[3]](#footnote-4)

## טעם הא דדין פרוז בן יומו תלי במה שלא יצא מן העיר קודם עלות השחר

ז] בפירש"י במגילה שם כתב במה שאמרו דכל שעתיד לחזור למקומו בליל י"ד קורא כמקומו, דהיינו דקודם עמוד השחר "יצא מן העיר, דהואיל וביום "לא יהיה" שם אי"ז אפי' פרוז בן יומו, אך אינו עתיד "לצאת משם בלילה" קורא עמהן, ומבו' בדבריו דכל שדעתו לצאת מן העיר קודם עמוד השחר כבר לא חשיב כפרוז בן יומו, ול"ב שיהא דעתו לשוב לכרכו קודם עמוד השחר.

וכ"כ הב"ח בסימן תרפ"ח דהדבר פשוט דמש"כ אם כשהלך היתה דעתו לשוב לביתו בליל י"ד קודם שיאור היום היינו לומר שדעתו לעקור רגליו מן העיר קודם שיאור היום אע"פ שלא ישוב לביתו כל יום י"ד דעיקר הדין תלוי במה שאינו עומד בעיר עד שיאור היום.

ולמדנו מזה דלדין פרוז בן יומו ל"מ מה שביום י"ד אינו בכרך, אלא בעינן שיהא בעיר ביום י"ד ובזה הוא דחייל עליה תורת פרוז.

ח] ובפשוטו היה נראה לפרש הטעם בזה למש"נ לעיל סק"ב מד' הריטב"א דמי שאינו בעיר לא בעיר ולא בכרך אינו קורא כלל, ומבו' לפ"ז דפרוז אינו מי שאינו יושב בכרך, אלא כמו דלתורת מוקף בעינן שיהא בן כרך, ה"נ לתורת פרוז בעינן שיהא בן עיר, וע"כ מי שאינו לא בעיר ולא בכרך אינו קורא כלל, ולפ"ז הרי פשוט דלתורת פרוז בן יומו בעינן שיהא בעיר בעלות השחר די"ד ולא סגי במה שהוא בדרכו, דהנמצא בדרך הרי אין עליו תורת פרוז כלל וליכא בזה לדינא דפרוז בן יומו, ורק כשהוא בעיר דהוא במקום פרוז הוא דהוי פרוז בן יומו.

ט] ויש להוסיף, דאף דרבותיו של הריטב"א פליגי ע"ז וס"ל דמי שאינו לא בעיר ולא בכרך קורא בי"ד, מ"מ מודו דלי"ב לדינא דפרוז בן יומו, והטעם בזה הוא ע"פ המבו' בדבריהם דהא דקורא בי"ד אי"ז משום דחשבינן ליה כפרוז מכח הא דהוא בדרך אלא הוא משום דהולכין אחר רוב העולם, והרי דשהייתו בדרך אינה נותנת עליו תורת פרוז, אלא דכיון דאינו לא בן כרך ולא בן עיר דינא הוא דקורא בי"ד כרוב העולם, וע"כ כ"ז הוא במי שאינו בן כרך, אך כל שהוא בן כרך ובאנו לדון משום דינא דפרוז בן יומו, הרי דרק אם הוא בעיר ביום י"ד הוא דיש עליו תורת פרוז בן יומו, אך כל שהוא בדרך אי"ז נותן עליו תורת פרוז.

י] אמנם נראה דבד' רש"י אין לפרש כן, דהנה בפירש"י בפי' המגילה (ט' י"ט) כתב וז"ל, הפרזים שאינם יושבים בערי חומה בי"ד ומוקפים בט"ו, ומשמע דכל שאינו יושב בעיר המוקפת חומה יש עליו תורת פרוז אף שאינו יושב בעיר פרוזה, ולדעתו לכאו' המפרש בשיירא יש עליו תורת פרוז כיון דאינו יושב בעיר המוקפת חומה.

ולפ"ז צ"ב לדעת רש"י דמ"ט אם יצא מן העיר קודם עלות השחר לא חשיב כפרוז בן יומו, הרי אף הנמצא בדרך תורת פרוז עליו כיון שאינו בערי חומה ומ"ט לי"ב לדינא דפרוז בן יומו, (ועמש"כ בזה הקה"י במגילה סימן ה').

יא] ונראה לפרש בזה, דהגם דפרוז הוא מי שאינו יושב בעיר המוקפת חומה, מ"מ לדין פרוז בן יומו לא סגי במה דביומו אינו יושב בעיר המוקפת חומה, אלא בעינן שיהא בעיר פרוזה בי"ד, דכיון שהוא בן כרך ואך דמכח זה שהוא פרוז בי"ד יש עליו תורת פרוז, הרי דלזה בעינן שיהא יושב בעיר פרוזה.

והטעם בזה, דהגם דעיקר תורת פרוז הוא במי שאינו בן כרך, אך דינא דפרוז בן יומו לאו היינו שאינו בן כרך כלל, (שהרי עיקר דירתו בכרך היא וודאי דתורת בן כרך עליו), ורק דמה דאיכא עליה השתא תורת פרוז הוא מפקיע מיניה דין בן כרך, וע"כ בעינן שיהא בעיר פרוזה, דזה דמי שהוא בדרך הוי פרוז, הרי לאו היינו דמה שהוא בדרך נותן עליו תורת פרוז, שהרי אי"ז עיר פרוזה, (דמה"ט לדעת הרשב"א והריטב"א לא חשיב כלל כפרוז, וי"ל דגם רש"י מודה ליסוד הדברים דרק ישיבה בעיר פרוזה מהניא ליתן עליו תורת פרוז), אלא היינו דכיון שאינו בכרך יש עליו תורת פרוז, (דלדין פרוז ל"ב שיהא בן הפרזים, אלא כל שאינו בן המוקפים יש עליו דין פרוז), אך כל שהוא בן כרך ובעינן שיחול עליו תורת פרוז כ"ה דיפקע ממנו דין בן כרך, שפיר בעינן שיהא בעיר פרוזה, אשר בזה חייל עליו תורת פרוז.

יב] ויש להוסיף, שהרי עיקר דינא דפרוז בן יומו נקרא פרוז ילפינן לה מדכתיב על כן היהודים הפרזים היושבים בערי הפרזות, דמכדי כתיב היהודים הפרזים למה לי למיכתב היושבים בערי הפרזות הא קמ"ל דפרוז בן יומו נקרא פרוז, ולפ"ז נראה לדעת רש"י דמה"ט הוא דלדין פרוז בן יומו בעינן שיהא בעיר בתחילת יום י"ד ולא סגי במה שאינו בכרך, דאף דכל שאינו דר בכרך הוי בכלל היהודים הפרזים, מ"מ בדינא דפרוז בן יומו דילפינן לה מקרא דהיושבים בערי הפרזות היינו רק כשהוא יושב בעיר פרוזה, (כדכתיב היושבים בערי הפרזות), וע"כ כל שהוא בדרך ואינו יושב בעיר פרוזה אין עליו תורת פרוז בן יומו.

יג] ולמש"נ לעיל מד' הרמב"ן ודעימיה דיסוד דינא דפרוז בן יומו היינו שהוא נגרר אחר בני העיר לקרוא עמהן, הרי פשוט דדינא דפרוז בן יומו הוא רק כשהוא בעיר פרוזה דהוא נגרר אחר בני העיר לקרוא עמהן, אך כל שאינו בעיר פרוזה, הרי דאף דגם הדרך חשיבא כמקום פרוז, מ"מ כיון דאי"ז מקום ישוב לי"ב לדינא דפרוז בן יומו.

## מפרש בשיירא ביום י"ד

יד] אמנם הנה הארחות חיים בהל' מגילה סכ"ב והכל בו בסימן מ"ה כתבו דבתוספתא גרסינן דבן כרך שהיה מפרש ויצא בשיירא והיה במדבר או על הים ביום י"ד קורא בו ביום דכיון דאינו במקומו הלך אחר רוב העולם, והביאוהו הא"ר בסימן תרפ"ח סק"י והמ"ב שם סקי"ג, ומבו' מדבריהם דלדין פרוז בן יומו ל"ב שיהא בעיר פרוזה, אלא אף אם הוא במדבר או בים אית ביה לדינא דפרוז בן יומו וקורא בי"ד, ולכאו' הוא דלא כמש"כ רש"י דכל שעתיד לצאת מן העיר קודם עלות השחר לא חשיב כפרוז בן יומו.[[4]](#footnote-5)

טו] ונתחדש עוד בדבריהם, דאף דס"ל דהא דהנמצא במדבר או בים קורא בי"ד אי"ז משום דכל שאינו בעיר מוקפת חומה חשיב כפרוז (וכמש"נ בדעת רש"י) אלא הוא משום דהלך אחר רוב העולם, אפ"ה ס"ל דכל שהוא שם בי"ד יש בו לדינא דפרוז בן יומו, והיינו דלדינא דפרוז בן יומו ל"ב שיהא במקום פרוז ביומו אלא סגי במה שאינו בכרך ביומו, וצ"ע.

## אם כל העולם חוץ מן הכרך הוי בכלל פרוז

טז] בס' ציץ הקדש סימן נ"ג סק"א כתב בשם הגאון מהריל"ד זצ"ל דכל העולם חוץ מן הכרך הוי בכלל פרוז, (והוכיח מזה דדינא דסמוך לכרך נידון ככרך הוא אף כשהוא סמוך גם לעיר פרוזה), וגם לענין פרוז בן יומו דנקרא פרוז אי"ז רק במי שהוא בעיר פרוזה אלא כל שהוא במקום שאינו מוקף מימות יהושע בן נון הוי בכלל פרוז בן יומו, ומבו' מדבריו דכל מקום שאינו מוקף חומה מימות יהושע בן נון חשיב כמקום פרוז, (אף שאינו מקום ישוב), ודמה"ט הוא דדינא דפרוז בן יומו הוא אף במי שהוא במקום שאינו מוקף חומה מימות יהושע בן נון אף שאינו בעיר פרוזה.[[5]](#footnote-6)

ובעניותי יש להעיר, שהרי בד' הארחות חיים והכלבו שהביא הרמ"א בסימן תרפ"ח ס"ה מבו' דהא דמי שהוא במדבר או בספינה קורא בי"ד אי"ז משום דגם המדבר והים חשיבי כמקום פרוז, אלא הוא משום דהולכין אחר רוב העולם, והרי דרק עיר פרוזה הוא דחשיבא כמקום פרוז.[[6]](#footnote-7)

## בן כרך שהלך לעיר קודם ט"ו

יז] החזו"א בסו"ס קנ"ב כתב דבן כרך שיצא לעיר קודם כניסת ליל ט"ו ע"מ שלא לשוב עד האיר המזרח נפטר מט"ו.

ולא זכינו לעמוד על הדברים, דהנה נחלקו הראשונים בדין בן עיר שהלך לכרך, דדעת רש"י במגילה שם ורוב קמאי דכל שדעתו לחזור לעירו בליל ט"ו (אף דביום י"ד הוא בכרך) קורא כמקומו וכל שדעתו לחזור ביום ט"ו קורא עמהן, ודעת הראב"ד והרא"ש במגילה שם דכל שדעתו לחזור ביום י"ד אינו קורא כמקומו, ולהראב"ד יש עליו להתעכב בכרך עד הלילה ולקרוא בט"ו, ולהרא"ש אף אם חזר לעירו בי"ד קורא בט"ו, והחזו"א שם נקט לדינא כדעת רש"י ודעימיה דכל שדעתו לחזור לעירו בליל ט"ו קורא כמקומו.

ולכאו' לפ"ז הדין נותן דבן כרך שהלך לעיר קודם ט"ו קורא כמקומו, שהרי לדעת רש"י ודעימיה חזינן דבן עיר שהלך לכרך ודעתו לחזור למקומו קודם ט"ו קורא בי"ד ואף דבי"ד הוא בכרך מ"מ לי"ב לדינא דמוקף בן יומו להפקיעו מחובת י"ד, והיינו משום דרק כשהוא בכרך בשעת חובת קריאתם הוא דאית ביה לדינא דמוקף בן יומו, (וזה מתפרש למש"נ לעיל דיסוד דפרוז ומוקף בן יומו הוא שהוא נגרר אחר בני המקום להתחייב בחיוב מקומם), - וא"כ הדין נותן דה"נ הוא בבן כרך שהלך לעיר קודם ט"ו דלי"ב לדינא דפרוז בן יומו לפטרו מחיובא דט"ו, דרק כשהוא בעיר בשעת חובת קריאתם אית ביה לדינא דפרוז בן יומו, (ומה מקום יש לחלק בין בן עיר שהיה בכרך בי"ד לבן כרך שהיה בעיר בט"ו), וצע"ג.[[7]](#footnote-8)

## בן כרך שעקר דירתו לעיר בליל ט"ו

יח] אמנם הנה הריא"ז במגילה שם כתב וז"ל, ובתלמוד א"י נמצא שבן עיר שעקר דירתו בלילי ט"ו והלך לו לכרך נתחייב לו לקרוא עם בני מקומו בי"ד [וכן נתחייב לקרוא עם בני הכרך בט"ו], וכן בן כרך שעקר דירתו בלילי ט"ו והלך לו לעיר נפטר מבני הכרך ומבני העיר ואינו קורא לא בי"ד ולא בט"ו שהרי בי"ד לא היה בעיר ובט"ו לא היה בכרך, ולכאו' מפורש בדבריו דבן כרך שהלך לעיר בט"ו נפטר מחיובא דט"ו.

אך הדברים צע"ג, וכנ"ל, שהרי הריא"ז לעיל מינה כתב דבן עיר שהלך לכרך אם עתיד לחזור בלילי ט"ו ה"ז קורא בי"ד כחובת מקומו אע"פ שהוא בכרך, והרי דאף דבי"ד הוא בכרך לי"ב לדינא דמוקף בן יומו להפקיעו מחובת י"ד, (דדינא דמוקף בן יומו הוא רק כשהוא בכרך בט"ו שהוא שעת חובתם), וא"כ הדין נותן דה"נ הוא בבן כרך שהלך לעיר בט"ו, דלי"ב לדינא דפרוז בן יומו להפקיעו מחובת ט"ו, (דדינא דפרוז בן יומו הוא רק כשהוא בעיר בי"ד שהוא שעת חובתם).

יט] ונראה דבעכצ"ל דמש"כ הריא"ז דעקר דירתו בליל ט"ו והלך לו לעיר, היינו דעקר דירתו ממש וקבע דירתו בעיר, דבכה"ג נעשה כבן עיר ונפטר מחיובא דט"ו, (דכיון דעקר דירתו מהכרך וקבע דירתו בעיר ל"ב בזה לדינא דפרוז בן יומו אלא הוי בן עיר גמור), אך כל שלא עקר דירתו אלא שהלך לעיר ואתינן עלה מכח דינא דפרוז בן יומו, הרי דכיון דאי"ז זמן קריאתן של הפרזים לי"ב לדינא דפרוז בן יומו וקורא כמקומו.[[8]](#footnote-9)

כ] ויש להוסיף, דלפ"ז משמע דגם מש"כ הריא"ז דבן עיר שעקר דירתו בלילי ט"ו והלך לו לכרך נתחייב לו לקרוא עם בני מקומו בי"ד [וכן נתחייב לקרוא עם בני הכרך בט"ו], היינו רק כשעקר דירתו ממש וקבע דירתו בכרך, אך כל שלא עקר דירתו אלא שהלך לכרך אינו קורא בט"ו ולי"ב לדינא דמוקף בן יומו,[[9]](#footnote-10) - וי"ל דהטעם בזה הוא דדינא דמוקף בן יומו, הוא רק במי שהלך לעיר קודם י"ד ע"ד לחזור למקומו אחר ליל ט"ו דמדינא דמוקף בן יומו הוא קורא עם בני הכרך ואינו קורא כחובת מקומו, אך כל שהיה בי"ד בעיר וכבר נתחייב בחיובא דפרזים, לא נתחדש דינא דמוקף בן יומו לחייבו עוד גם בחיובא דמוקפין, ורק כשעקר דירתו ממש וקבע דירתו בכרך דהוי בן כרך גמור הוא חייב אף בחיובא דמוקפין.

1. והוא מוכרח כן, שהרי כל הא דס"ל דקורא בי"ד הוא כשאין דעתו לחזור למקומו אך כל שדעתו לחזור למקומו קורא כמקומו, והרי דלי"ב לדינא דפרוז בן יומו. [↑](#footnote-ref-2)
2. וזהו שדנו ביבמות י"ג ב' בהא דפרזים קוראין בי"ד ומוקפין קוראין בט"ו דאיקרי כאן לא תתגודדו, ואם היה המקום גורם ל"ה מקום לדון כלל משום לא תתגודדו, (דאטו במצוות הנוהגות בארץ ולא בחו"ל וכיו"ב נימא דאיכא משום לא תתגודדו), ורק משום דאין המקום גורם אלא תליא אם הוא בן הפרזים או בן המוקפין, הוא דיש לדון בזה משום לא תתגודדו, (ואמנם הנה הרא"ש שם סימן ט' כתב דהא דלקושטא דמילתא לי"ב משום לא תתגודדו הוא משום דהמקום גורם, אך מבו' בדבריו דהיינו משום דאף בן מקום זה שהיה הולך למקום אחר היה עושה כמותן, וכ"כ עוד מקמאי, ואכמ"ל). [↑](#footnote-ref-3)
3. ואמנם כ"ז הוא משום שלא קבע עצמו לדור בעיר זו, אך כל שקבע עצמו לדור בעיר זו קורא בי"ד, והיינו משום דבכה"ג הוי הוא עצמו בן עיר פרוזה, - ורק כשלא קבע עצמו לדור שם, ואינו בן עיר פרוזה, אלא שבאנו לדון דכיון שהוא שם בי"ד הו"ל כפרוז בן יומו, הרי דבזה הוא דאמרינן דכיון שאין שם ישראל המחוייבין בקריאת הפרזים, ליכא בזה לדין פרוז בן יומו. [↑](#footnote-ref-4)
4. שו"ר בקה"י במגילה סימן ה' שכתב בשם חכ"א די"ל דהארחות חיים והכל בו לא פליגי ע"ד רש"י דכל שיצא מן העיר קודם עלות השחר קורא כמקומו, דמש"כ רש"י דקורא כמקומו היינו כשהולך לביתו ולמקומו דחזינן ליה כאילו כבר בא למקומו, ומשא"כ בהולכי דרכים ומדבריות ומפרשי ימים דאדרבה מתרחקים באותה שעה מביתם והולכים למדינת הים אינם נידונים באותה שעה לענין מגילה כיושבים בעירם, - וצ"ע דמאי פסקא דהא דמפרש ויוצא בשיירא איירי כשהוא בדרכו למדינת הים, ולא איירי כשהוא בדרך לשוב לביתו. [↑](#footnote-ref-5)
5. הציץ הקדש שם הביא דכ"כ הא"ר בסימן תרפ"ח, ויש להעיר דבד' המהריל"ד מבו' דטעמו הוא משום דכל מקום שאינו מוקף חומה מימות יהושע בן נון חשיב כמקום פרוז וע"כ הוא דכל שהוא שם בי"ד חשיב כפרוז בן יומו, אך בד' הא"ר בשם הכלבו מבו' דרק עיר פרוזה חשיבא כמקום פרוז והמדבר והים לא חשיבי כמקום פרוז, (וכל הא דהנמצא שם קורא בי"ד הוא משום דהולכין אחר רוב העולם), ואפ"ה ס"ל דכל שהוא שם בי"ד חשיב כפרוז בן יומו. [↑](#footnote-ref-6)
6. וגם למשמעות דברי רש"י בפי' המגילה דכל שאינו בעיר המוקפת חומה חשיב כפרוז, (ואי"ז משום דהולכין אחר רוב העולם), ג"כ משמע קצת דאי"ז משום דכל מקום שאינו מוקף חומה חשיב כפרוז, (דא"כ הול"ל דהפרזים הוא שהם יושבים במקום פרוז, ומ"ט כתב דהיינו שאינם יושבים בערי חומה), אלא הוא משום דתורת פרוז אינו במה שהוא במקום פרוז, אלא במה שאינו בעיר המוקפת חומה, [↑](#footnote-ref-7)
7. ויש להוסיף, ולדעת הרא"ש דבן עיר שהיה בכרך בתחילת יום י"ד אף אם חזר לעירו בי"ד קורא בט"ו הרי דכ"ש דבן כרך שיצא לעיר קודם כניסת ליל ט"ו דקורא בט"ו, ורק לדעת הראב"ד דכל שהיה בכרך בתחילת יום י"ד וחזר לעירו אינו קורא בט"ו, ימ מקום לדון דה"נ בן כרך שהלך לעיר קודם ט"ו אינו קורא בט"ו, (וזה תליא בביאור טעמא דהראב"ד, ואכמ"ל). [↑](#footnote-ref-8)
8. ומש"כ הריא"ז דטעם הפטור בזה הוא משום דבי"ד לא היה בעיר ובט"ו לא היה בכרך, לאו היינו משום דבפועל ל"ה בט"ו בכרך ומדינא דפרוז בן יומו, אלא היינו דבט"ו ל"ה דר בכרך כלל, (ודמי למש"כ דבי"ד לא היה בעיר דהיינו דלא דר בעיר כלל). [↑](#footnote-ref-9)
9. אך ממש"כ הריא"ז דנתחייב לקרוא עם בני "מקומו" בי"ד וכן נתחייב לקרוא עם בני "הכרך" בט"ו, משמע קצת דלא עקר דירתו ממש, ואכתי מקומו הוא בעיר, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-10)