שבועה על השחיטה
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב וורצל / הכל שוחטין / מומר

דין מומר שנשבע על השחיטה

בשו"ע יו"ד א-ג פסק ומקורו בב"י בשם הרשב"א בתשובה א-סד מומר לתאבון ששחט אפי' נשבע ששחט בסכין יפה אינו נאמן, וטעם הדבר נשנו כמה אופנים:

א. בב"י ובש"ך וט"ז כתבו הטעם עפ"י לשון תשובת הרשב"א דבכל עבירה הוא מושבע ועומד מהר סיני שלא לעבור עליה ואם מ"מ עובר עליה הוא חשוד גם על שבועה בענין זה ואינו נאמן ע"י שבועה.

ובחזו"א יו"ד ב-כז תמה על טעם זה דא"כ ייפסל אף לכל שבועה וכל עובר עבירה יהיה פסול לשבועה ולא קי"ל כן, וע"כ דענין מושבע ועומד אין גדרו כשבועה ממש ואין לו חומר שבועה שהרי לא נשבע כל אדם לשמור את התורה רק הכוונה שנכנסנו בברית לשמור התורה [ומ"ש בכ"ד מושבע ועומד עיקרו משום אאחע"א, חזו"א שם ונתבאר במקו"א].

ב. בחזו"א כתב דמעיקרא דמילתא אינו נאמן בשבועה, שאין שבועה נאמנות מצד השכל וחזקה רק מכח פרשת שבועה בדין תורה, אבל באיסורין שאין בו פרשת שבועה ל"ש ענין נאמנות של שבועה רק ע"י נאמנות ע"א.

ומ"מ אין הטעם ברור כ"כ דכשם שמצאנו גבי כותי שאינו נאמן מ"מ אם אוכל בעצמו מהשחיטה נאמן דאמרינן חזקה שלא יעבור את האיסור, ה"נ יהיה נאמן ע"י שמסתמא לא יעבור על איסור שבועה, ועצ"ב.

וכנראה צ"ל בגדר הדבר, דכותי אינו נאמן משום חזקה צדדית שלא יעבור את האיסור אלא דמעיקרא לא אבד הכותי נאמנותו אלא משום שחשוד על לפנ"ע אבל לענין אכילה של הכותי עצמו הוא נאמן מתורת ע"א ממש וממילא בכה"ג נאמן לגמרי ורשאין לאכול משחיטתו.

אבל צ"ע שהרי מצאנו ענין זה גם בלא נאמנות ע"א, כמבואר ברמב"ן גיטין ב: דאף בלא נאמנות של ע"א מתוך שנאמנת על עצמה נאמנת גם על אחרים, ובפשוטו הוא ענין חזקה, וא"כ ע"י שבועה נמי, וכן מצאנו בהג"א חולין א-יד דאף אם ע"א אינו נאמן בדאיתחזק איסורא אם הוא עצמו אוכל שפיר נאמן, וצ"ע בטעמא דמילתא.

ג. בט"ז הק' על טעם הב"י והרשב"א שאם בכל עבירה חשיב כמושבע ועומד ועובר גם על שבועה א"כ הדין נותן דאף בכל עבירה ייפסל משבועה, ובחו"מ-לד קי"ל דדוקא עבירה שיש בה מלקות נפסל?

וכתב בנקוה"כ דהכא שאני דכיון שהוא חשוד לאותו דבר חמיר טפי [ועוד כתב דאיסורא מממונא לא ילפינן], וביאור הדברים היה נראה דדין זה הוא מתורת חשוד אממונא חשיד אשבועתא שנתבאר במקו"א מד' הרשב"א בתשובות המיוחסות דלענין אותה עבירה שלא אכפ"ל ממנה הרי לא אכפ"ל גם לעשות שאר איסורין בשבילה, וה"נ הכא אף בשבועה לענין אותה עבירה אינו נאמן, וכ"כ בתבו"ש סקי"ב.

ובאמת כנראה יש כאן סתירה בד' תשובת הרשב"א, בח"א כתב טעם מסויים לענין שבועה משום מושבע ועומד ובמיוחסות כתב שחשוד לעשות כל איסורים עבור איסור זה, וראיתי בתבו"ש שכתב דלרווחא דמילתא הביא הרשב"א ענין זה דמושבע ועומד להראות שכבר עבר על ענין שבועה, עיי"ש וצ"ע].

וע"ע בשו"ע קיט-ח שפסק דין זה דחשוד על הדבר אינו נאמן אפי' בשבועה, וכתב הגר"א מקורו מהא דחשיד אממונא חשיד אשבועתא [וע"ע בהגר"א ב-ט].

אבל בחזו"א שם כתב דמה שאמרו בגמ' חשוד אממונא חשוד אשבועתא הוא משום שבאמת חשוד לענין ממון חשוד הוא גם לשבועה, דהא גזלן ומלוה בריבית פסול לשבועה, אבל אי"ז טעם לענין איסורין שהחשוד על נבילה אינו חשוד לשבועה שהיא חמורה יותר, אבל דבריו הם כנראה שלא כד' תשובת הרשב"א הנ"ל שבאר טעם אחר בטעם מיגו דחשיד.

ד. בהגר"א סק"ט כתב טעם פשוט לפוסלו ותמה על עיקר ד' הרשב"א שהוצרך לראיות לזה, דהא קי"ל סנהדרין כז. כאביי דמומר אוכל לתאבון פסול לעדות, וקי"ל חו"מ-לד דה"נ פסול לשבועה.

אבל בתבו"ש סקי"ב כתב דכל פסולו הוא לשבועת ממון דילפינן מעדות שפסלתו תורה, אבל בשבועה לענין איסור אינו חשוד לעבור על השבועה, וכעי"ז כתב בחזו"א דלא כהגר"א.

ויל"ד עוד בכ"ז היאך הדין לשיטת הר"מ דחשוד לכל עבירה אחת צריך בדיקת סכין, אם יהיה נאמן ע"ז בשבועה, ואכ"מ.