2. כבתה זקוק לה ובגדר חובת הדלקה בנר חנוכה
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / ענייני במה מדליקין / נר שבת וחנוכה - הרב מאיר קאופמן / שיעורים

כ"ז חשון ע"ד

**בדין כבתה זקוק לה ובגדר חיוב הדלקת נר חנוכה**

**א] ביאורי הראשונים בהא דבשבת לא מדליקים בשמן פסול**

**ב] בביאור המאן דאמר כבתה זקוק לה**

**ג] גדר דין הדלקה למ"ד כבתה אין זקוק לה ובדין הדליק על מנת לכבות ובכיבה במזיד**

**ד] בדין הדלקה בזמן שאחד מבני הבית המדינה שזה עדין לא זמן ההדלקה**

**ביאורי הראשונים בהא דבשבת לא מדליקים בשמן פסול**

א]הגמ' שבת כ"א. אומרת אמר רב הונא פתילות ושמנים שאמרו חכמים אין מדליקין בהם בשבת אין מדליקין בהם בחנוכה בין בחול בין בשבת אמר רבא מאי טעמא דרב הונא קסבר כבתה זקוק לה ומותר להשתמש לאורה ורב חסדא אמר מדליקין בחול ולא בשבת קסבר כבתה אין זקוק לה ומותר להשתמש לאורה רב זירא וכו' אמר רב מדליקין בהם בין בחול ובין בשבת קסבר כבתה אין זקוק לה ואסור להשתמש לאורה עכת"ד הגמ' ומבואר בגמ' דנחלקו אמוראים האם כבתה זקוק לה או אין זקוק לה [ועיין בית הלוי שהאריך למה אין בזה חיוב מצד חשד ועיין שערי תשובה] ונפק"מ האם מותר להדליק בשמנים שאמרו חכמים שלא מדליקים בשבת שאם כבתה זקוק לה לא מדליקים וביאר רש"י שמא יפשע ולא יחזור וידליק והנה מבואר בגמ' שדייקה מהמ"ד שאין מדליקין לא בחול ולא בשבת שגם מותר להשתמש לאורה והקשו התוס' דמה הראיה אולי מאותו טעם שאסור בחול אסור גם בשבת מצד שכבתה זקוק לה ותירצו שמזה שפירט את שבת בנפרד בהכרח שיש כאן עוד טעם ולא רק מצד שכבתה זקוק לה אלא גם בגלל שמותר להשתמש לאורה

ועיין בית הלוי שביאר שיש בזה נפק"מ דאם מצד כבתה זקוק לה א"כ בדיעבד אם אין לו נר אחר מותר להדליק בזה משא"כ מצד שמא יטה אסור עוד כתב נפק"מ לגבי דין מהדרין שבזה הרי גם אם לא יחזור וידליק לא עבר איסור שבזה אין לאסור אלא מצד שמא יטה ולא מצד הדין כבתה זקוק לה והיה מקום לדון דלא כדבריו אלא שכיון שיש טעם לא להדליק בזה ממילא פסלו את זה מדין הדלקה של נר חנוכה ולכן גם אם אין לו נר אחר לא ידליק וממילא פסלו גם לגבי ההידור ולא חילקו בין הנר של המצוה לנר של ההידור אמנם הבית הלוי נקט שזה רק איסור הדלקה מצד החשש שזה יכבה ולא ידליק וממילא כיון שלגבי ההידור זה לא שיך אין האיסור וכן בדיעבד אם אין לו יכול לחזור ולהדליק בזה

ועיין פנ"י שכתב דהנה מבואר ברש"י שהחשש שמא יפשע ולא ידליק דהינו שלא כתב שהחשש שזה יכבה ולא ידע מזה ולא ידליק וביאר הנ"ל מצד שזה לא חשש מצוי שזה יכבה שזה סיבה לחייב להדליק בשמן כשר ורק שאם רואה שנכבה יש חיוב לחזור ולהדליק ורק מזה חששו שפושע ולא עושה חובתו וא"כ בשבת שאי אפשר לחזור ולהדליק והוא לא פושע לא שייך חשש זה ומזה שבכל אופן אסור להדליק בהכרח מצד שמותר להשתמש לאורו ויש שמא יטה אמנם מדברי הראשונים מבואר שודאי שבכלל זה גם שיכבה ולא יחזור וידליק לא מצד פשיעתו ויתכן שגם רש"י מודה שאם יהיה מצב שלא יכול לחזור ולהדליק זה ודאי סיבה לאסור רק שנקט שתמיד יכול להיות במצב שאם יכבה יחזור וידליק ולכן ביאר שגם ביחס למצב זה יש סיבה לאסור וכן הוא מפורש במאירי ע"ש

ועיין רמב"ן שכתב לישב שכל הדין כבתה זקוק לה זה רק ביום חול שאפשר לחזור ולהדליק אבל בשבת שאי אפשר לחזור ולהדליק שם גם המ"ד כבתה זקוק לה ס"ל כמו המ"ד שכבתה אין זקוק לה ומפורש שם בלשונו שמאותו סיבה שלמ"ד כבתה אין זקוק לה ביום חול זה גם הסיבה למי שחולק לענין שבת דהינו שזה לא מצד סברת הפנ"י אלא שכאן מודה בגדר הדברים וצ"ב מחלוקת הרמב"ן והתוס' האם הדין כבתה זקוק לה הוא סיבה גם בשבת או לא [והעירו שאם גדר הדין שחז"ל פסלו פתילות אלו א"כ מסתבר שלא פלוג וגם בשבת זה כך ורק אם אין פסול בפתילות ורק שיש האיסור מצד שמא יכבה א"כ יש לדון שכאן הגדר אחרת וכנ"ל ]

**בביאור המאן דאמר כבתה זקוק לה**

ב]והנה בפשוטו יסוד המחלוקת האם כבתה זקוק לה או אינו זקוק לה דנחלקו בגדר מצות הדלקת נר חנוכה דמ"ד כבתה אין זקוק לה ס"ל שהחיוב הוא מעשה הדלקה שידלק מכוחו השיעור הנצרך ומ"ד אין זקוק לה ס"ל שקיום המצווה במציאות שהנר דולק משך הזמן שקבעו חז"ל וכל שיכבה באמצע לא קיים מצותו עד כמה שהשיעור מעכב כמבואר בחידושי חת"ס בסוגין ועיין מקור חיים סימן תר"ע שכתב שלמ"ד כבתה זקוק לה אין דין להניח שיעור שמן בתחילתו אלא יכול להוסיף אחרי זה דהעיקר שיהיה כאן נר דלוק חצי שעה וכמו דמבואר בגמ' במנחות צ"ז. לענין המנורה שאפשר להדליק בפחות מהכמות הנצרכת ואחרי זה להוסיף ורק למ"ד כבתה אין זקוק לה שיסוד הדין שיהיה מעשה הדלקה שמכוחו זה צריך לדלוק חצי שעה כה"ג כל שלא נתן שיעור השמן בתחילתו לא יצא ידי חובתו וע"ש שבזה ביאר את לשון השו"ע סימן תרע"ד הדלקה עושה מצוה לפיכך צריך לתת שמן כשיעור שהכוונה שכיון שהמצוה זה מעשה ההדלקה ולא שבמציאות זה דולק ממילא צריך שמכח מעשה ההדלקה זה ראוי לדלוק הזמן הנצרך [וע"ש מה שביארנו]

[ועיין בית אפרים סימן ס"ג ד"ה ונראה במוסגר דהביא מהב"י שאנן נוהגים לברך להדליק נר של חנוכה אמנם בירושלמי מבואר שמברכים על מצות הדלקת נר חנוכה וכתב לבאר דאנן ס"ל כבתה אין זקוק לה א"כ כל המצוה זה מיד בשעת הדלקה לכן שייך לברך להדליק משא"כ הירושלמי ס"ל כבתה זקוק לה א"כ המצוה זה המצב הדלוק ולא מתאים הלשון להדליק אלא על הדלקת נר חנוכה והנה משמעות דבריו שלמ"ד זקוק לה זה קיום מצוה במציאות שיש לי נר דולק אמנם עיין אבני נזר תק"ב סק"י שכתב שלמ"ד אשו משום חציו גדר הדין שכל המציאות שזה דולק מתיחס אליו וכאילו ההדלקה כל רגע נחשבת מעשה שלו וע"ש שכתב על דרך הפלפול דלפ"ז למ"ד אשו משום ממונו ודאי יותר מסתבר שכבתה אין זקוק לה דלא שיך גדר זה ולפ"ז ביאר מה שאביי לא קיבל רק משום ר"י מצד שרב יתכן דס"ל אשו משום ממונו אבל לדידן שאשו משום חציו יש יותר מקום לומר שגדר הדין שכבתה זקוק לה אבל כיון שאמרו את זה משם ר"י לכן הוא קיבל את זה ע"ש]

אמנם עיין שפת אמת על תוס' ובאבני נזר תק"ב סקי"ד שכתבו לדון שבאמת גם למ"ד כבתה זקוק לה ודאי הוא מודה שיסוד דין ההדלקה הוא כלשון הגמ' הדלקה עושה מצוה דהינו שיש חיוב להדליק בצורה שמכח זה ידלק שיעור הזמן שקבעו חז"ל אלא שיש כאן עוד חיוב שאם זה כבה צריך לחזור ולהדליק כדי שיתפרסם הנס כל הזמן שקבעו חז"ל ועיין אבני נזר שכתב לחדש שהגדר של החיוב השני הוא באמת רק בשמן זה ולא בשמן אחר דכל החיוב להעמיד את ההדלקה הראשונה ע"ש וכן דן בזה הבית הלוי מלשון הגמ' ונפק"מ בכל זה למה שדן הבית אפרים סימן ס"ג ד"ה ובזה מיושב, באין לו רק שמן פסול אם ננקוט שצריך להדליק דאולי זה יחזיק הזמן הנצרך האם יכול לברך דאם ננקוט שכל קיום המצוה רק בזה שדולק חצי שעה א"כ כאן שיש צד שזה יכבה א"כ ודאי לא יכול לברך משא"כ לנ"ל א"כ את החלק שיש למ"ד כבתה אין זקוק לה הוא וודאי מקיים ויתכן שזה מספיק בשביל לברך כמו למ"ד השני ולפ"ז יש מקום יותר לומר שזה לא פסול בשמן וכנ"ל מהבית הלוי כיון שחלק זה של המצוה אפשר לקיים

והנה הבאינו לעיל לדון האם בשבת כבתה זקוק לה או אין זקוק לה והנה אם הגדר למ"ד זקוק לה שהמצוה זה המציאות שזה דולק א"כ אין סיבה שבשבת יהיה גדר אחר וודאי שגם כאן כבתה זקוק לה וכמבואר בתוס' אמנם אם נימא כנ"ל שיש כאן עוד חיוב אם זה כבה לחזור ולהדליק יתכן שחיוב זה לא שייך בשבת כיון שאסור לחזור ולהדליק ובפרט אם נימא שכל החיוב להעמיד ההדלקה הקודמת ובשבת באמת יש רק את עיקר החיוב ובזה א"ש דברי הרמב"ן ויתכן שגם תוס' ס"ל כן אלא שס"ל שלא שינו את גדר הדין בשבת מיום חול

והנה התרוה"ד סימן ק"ה דן האם גם בערב שבת כבתה זקוק לה והכיח מהא דמותר להדליק בפתלות ושמנים קודם שבת ולא חוששים שזה יכבה לאחר שקיבל שבת ולא יוכל לחזור ולהדליק ועיין חמד משה שתמה למה לא הוכיח מאם יכבה קודם שקיבל שבת שאז יש החשש של שמא יפשע ובאמת הגר"א סימן תרע"ג הוכיח מכבה קודם שחל שבת ועיין בית אפרים סימן נ"ג [ד"ה ובזה מיושב] שכתב שכל החשש שיפשע רק לאחר תחילת המצוה אבל כאן שעדין לא התחיל המצוה ודאי לא יפשע וקצת צ"ב הרי חצי מהזמן לא קיים מצוה כלל כמבואר בחת"ס [וע"ש דנקט שגם חצי מהזמן זה קיום מצוה ולא הוי ברכה לבטלה וצ"ב הטעם] ולנ"ל הדבר מבואר יותר דתמיד יפשע מצד שבאמת קיים את עיקר דין הדלקתו אבל כאן הרי לא קיים המצוה כלל וודאי יחזור וידליק

והנה הרי"ף כתב שהראיה שכבתה אין זקוק לה מהא דבשבת אפשר להדליק בשמנים אלו ועיין רמב"ן שזה דלא כדבריו אמנם יש לדון דהנה בכונת הרי"ף יתכן לבאר שהכונה שמיום חול אין ראיה כי יכול לחזור ולהדליק אמנם בשבת הרי לא יכול לחזור ולהדליק ובהכרח שכבתה אין זקוק לה וכן ביאר בבית אפרים ולפ"ז ודאי מוכח דלא כרמב"ן אמנם עיין טור שביאר שהראיה מזה שלא חוששים שיחזור וידליק חזינן שאין ענין להדליק ולפ"ז יש מקום לומר שעד כמה שביום חול יש כזה חיוב ודאי שיש ענין בשבת לחזור ולהדליק דיש כזה חפצא של לחזור ולהדליק ומצד זה היה אסור ולא שכאן מעיקר הדין כבתה זקוק לה וצ"ע

**גדר דין הדלקה למ"ד כבתה אין זקוק לה ובדין הדליק על מנת לכבות ובכיבה במזיד**

ג]והנה כל הנידון הנ"ל הוא למ"ד כבתה זקוק לה אבל למ"ד כבתה אין זקוק לה בפשוטו גדר הדין כמו שהבאינו מהמקור חיים סימן תר"ע שאין קיום המצוה במה שזה דולק אלא כל חיוב האדם בזה שעושה מעשה הדלקה שמכח זה ידלק השיעור שקבעו חז"ל אמנם לכאורא יש לדון בזה טובא

דהנה עיין תרוה"ד שכתב לדון האם בכבתה בערב שבת זקוק לה וכתב מסברא לדון שכיון שעוד לא התחיל זמן המצוה כה"ג ודאי שכבתה זקוק לה וכתב להוכיח לא כך מהא דמבואר בגמ' שמותר להדליק בער"ש בשמנים שאמרו חכמים שלא מדליקים בשבת מצד שכבתה אין זקוק לה ולמה לא נחוש שזה יכבה קודם הלילה ולא יוכל לחזור ולהדליק אלא בהכרח שכבתה אין זקוק לה אפילו בערב שבת וכתב לבאר הסברא שהכשר מצוה זה גם נחשב שהתחיל המצוה כמבואר בגמ' יבמות ו. דהיה צד שבאמר לו אביו שחוט לי בשל לי זה דוחה ל"ת אפילו שזה רק היכי תימצי להאכילו ה"ה כאן עכ"ד ועיין ט"ז סימן תרע"ג שחלק עליו וכתב שודאי שכבתה בערב שבת קודם קיום המצוה זקוק לה ומה שמותר להדליק בשמנים פסולים דבערב שבת זמן המצוה מתחיל קודם כיון שמוכרח להדליק קודם ועיין פמ"ג שלפ"ז במדליק בשמנים פסולים אסור להדליק מפלג המנחה אלא רק סמוך לשבת עכ"ד וכן נקט המ"ב שגם אם הוא קיבל שבת יבקש ממישהו אחר שלא קיבל שבת שידליק וכדברי הט"ז מבואר במהרש"ל והנה צ"ע כל הנידון, דעד כמה שהדלקה עושה מצוה דהינו שהמצוה הוא מעשה הדלקה שמכוחו זה צריך לדלוק בזמן ההדלקה מה זה משנה אם זה דלק קצת בזמן שחז"ל קבעו לפרסם הנס או לא וביותר דגם התרוה"ד רק כתב שמעשה הדלקה זה כמו הכשר מצוה ולכן חשיב כמו שהתחיל המצוה ולא שכבר עשה המצווה וכן עיין בדבריו סימן רס"ט שדימה הדלקה בערב שבת לפדיון הבן קודם שלושים שיחול לאחר ל' וכבר תמה בכל זה החמד משה ועוד אחרונים והיה מקום לדחוק שס"ל שגדר הדין הוא שקיום המצוה במה שמעמיד הדלקה אמנם לא נחשב שהעמיד הדלקה אלא אם זה עמד בזמן החיוב אבל מה שדלק קודם לא נחשב שהיה כאן העמדה של הדלקה

אמנם יותר משמע שבאמת זה ודאי שקיום החיוב בזה שהנר דולק והדין שכבתה אין זקוק לה הכונה שחז"ל לא חייבו בן אדם אלא לעשות מעשה הדלקה אחד ולא יותר ולכן אם נכבה הקילו להחשיב שקיים חובתו בחלק זה של המצוה שעשה ובזה דן התרוה"ד שזה רק אם היה קצת מזמן החיוב דהינו שהתחיל בקיום המצוה והוכיח לא כך ובאמת ביאר שחשיב שהתחיל את קיום המצוה בזה שעשה את ההכשר מצוה והוכיח שגם זה חלק מהמצוה מהא דהגמ' דנה שזה ידחה ל"ת ונפק"מ בזה באדם שיודע ברור שיפטר מהמצוה תוך זמן שיעור ההדלקה דבפשוטו כיון שבזמן ההדלקה חייב הוא חייב להדליק אמנם לנ"ל יש מקום לפטור וכן יש לדון נפק"מ באדם שהדליק ומת קודם גמר הזמן האם יש ענין להשאיר הנר דאם נימא שכל המצוה זה מעשה ההדלקה יתכן שגם עכשיו צריך להשאיר הנר משא"כ אם גדר הדין שיש כאן קיום מצוה במה שזה דולק א"כ כאן שהוא מת זה לא שייך [וכן נפק"מ בדעתו להעתיק דירתו מיד לאחר ההדלקה דהדליק בביתו אם כל תנאי ההדלקה ולא חשיב שדעתו לכבות כיון שהחיסרון מצד מקום הדלקתו ורק אם עיקר החיוב מה שדולק חצי שעה א"כ כאן הוא חיסרון] וצ"ע ולכאורא יש להוכיח כן שודאי שעיקר קיום המצוה המציאות שזה דולק מכמה דוכתי וכדלקמן

א. עיין פמ"ג הובא בשער הציון תרע"ג סקל"ב שכתב שאם כיבה במזיד חייב לחזור ולהדליק והמהרש"ל חידש שרק בכבה מאליו אין זקוק לה אבל אם כיבה בשוגג כגון שרצה לתקן ההדלקה חייב לחזור ולהדליק והנה אם נימא שכל החיוב זה מעשה ההדלקה א"כ מה איכפת לן בזה שמכבה אחרי זה ואפילו שודאי שיש בזה ביטול התקנה אבל מה שייך לחייב לחזור ולהדליק הרי קיים את מצוותו ובפשוטו מוכח מזה שזה ודאי שקיום המצוה בזה שזה דולק רק הסברא שאם הדליק פעם אחת לא חייב עוד הפעם זה רק עד כמה שזה קרא מאליו ולא אם הוא עצמו כיבה את זה [אמנם היה מקום לומר למה שנתבאר לעיל שהגדר בכבתה זקוק לה שזה עוד חיוב שכה"ג שכיבה במזיד כולם מודים שחל עליו חיוב לחזור ולהדליק ובזה א"ש שכתב הפמ"ג שזה ללא ברכה אמנם בכל הראיות לקמן שמבואר שלא עשה ולא כלום דהינו שלא עשה קיום המצוה כלל ולא שרק חייב לחזור ולהדליק]

והנה מבואר בכמה דוכתי שאם מראש מדליק על מנת לכבות שלא יוצא ידי חובתו וכדלקמן ובפשוטו זה מצד סברת הפמ"ג הנ"ל שכה"ג אין את הקולא של כבתה אין זקוק לה אבל אם הגדר שצריך מעשה הדלקה א"כ מה שיש לו תוכנית לכבות או מה שיודע שמישהו יבוא ויכבה זה לא סיבה שלא יצא ידי חובתו אלא שיש לדחוק שכה"ג דנים כאילו לא היה שמן בנר מראש אמנם הרי אם בסוף לא יכבה בפשוטו יצא ולא אמרינן שמראש לא היה כאן הדלקה ובפשוטו בהכרח כנ"ל והנה דבר זה מבואר בכמה דוכתי [אמנם יתכן שמחשבת האדם לעשות זה כמו רוח מצויה ובאמת גם אם בסוף לא יכבה לא יצא ידי חובתו ובחזו"א נקט שמעשה אדם שזה איסור חשיב תמיד התחדשות וצ"ע]

א. הגמ' אומרת כ"ג: מילא קערה שמן והקיפה פתילות אם כפה עליה כלי עולה לכמה בני אדם לא כפה עליה כלי אפילו לאדם אחד אינו עולה ומשמע שלא יצא ידי חובתו וצ"ע הרי כשהוא הדליק הוא היה לבד ולמה שלא יצא אלא בהכרח כנ"ל

ב. הגמ' אומרת שאם הדליק בחוץ והוציא לפנים יש שני סיבות שלא יוצא א. מצד שהדלקה עושה מצוה ב. מצד שהרואה אומר לצרכו הדליקה והרי"ף והרא"ש העתיקו הטעם השני וצ"ע למה לא העתיקו הטעם הראשון וכתבו האחרונים סימן תרע"ד דנפק"מ גם היום שמדליקים בפנים ואין החיסרון שהדליק במקום שזה לא מקום הדלקה וצ"ע שלשון הגמ' לא עשה כלום וכן העתיקו הראשונים הרי הדלקה עושה מצוה ואם היה משאירו במקומו היה יוצא ידי חובתו ובהכרח שכה"ג כו"ע מודו שכבתה זקוק לה.

ג.בגמ' מבואר שנר שבת קודם לנר חנוכה וצ"ע למה לא עדיף דידליק ויכבה ויחזור וידליק לשם נר שבת למה דקי"ל שגם בערב שבת כבתה אין זקוק לה אלא בהכרח שכל שכונתו לכבות לא מקיים המצוה

[והנה הבית הלוי דן מלשון הגמ' כבתה זקוק לה שרק אם אפשר להדליק שמן זה ולא שמן אחר וכתב שנפק"מ לדידן בכבה בשוגג וכן לשיטות שלכתחילה יש ענין לחזור ולהדליק וביאר הסברא שלא שיך שני הדלקות ולנ"ל סק"ב ולמה שביארנו כאן אין זה דומה דבכיבה במזיד החיסרון שחשיב שלא עשה המצוה דהדלקה של חצי הזמן זה כלום ורק שם שיצא המצוה וזה רק חוב נפרד לחזור ולהדליק בזה כל החיוב להחזיר החיוב הקודם ובפשוטו מבואר מדבריו שהדין שבמזיד צריך לחזור ולהדליק אין הביאור שכה"ג חסר בהדלקה אלא שכאן כו"ע מודו שיש עוד חיוב להחזיר ההדלקה וכנ"ל ענף א' וצ"ע]

והנה המהרש"ל כתב שבכבתה יש ענין להדליק מצד מהדרין וכונתו שכיון שיש ענין לפרסם הנס וצ"ע עד כמה שזה לא הדלקה מה פרסום הנס שיך בזה אמנם לנ"ל יתכן שכיון שזה קולא שכבתה אין זקוק לה דמעיקר דין ההדלקה זה מה שזה דולק חצי שעה בזה יש סברא שאם רוצה לחזור ולהדליק הרי זה קיום המצוה ולא שסתם מדליק נר וצ"ע ועיין לעיל מה שהבאינו מהבית הלוי

ועיין שו"ת רעק"א תנינא תשובה י"ג שדן באדם שהדליק הנר הראשון ולפני שגמר שאר הנרות נזכר שלא בירך וכתב שיכול לברך משלשה טעמים א. שיש דעות שאפשר לברך על ההידור לבד ב.שיש דעות שבדיעבד אפשר גם אם זה לא עובר לעשיתן ג. שזה כמו תפילין וציצית שאפשר לברך אחרי שלבש כיון שיש בזה שיהוי מצוה ואפילו שהדלקה עושה מצוה אבל הרא"ש בפסחים כתב שמברכין להדליק כיון שזה מצוה שיש בה שיהוי עכ"ד ועיין במגיה שם שהביא מספר הפרדס שכתב מפורש שכל זמן שהנר דולק אפשר לברך מצד שהמצוה קיימת ומבואר שדנים שהזמן שהנר דולק זה זמן קיום המצוה ולכן זה סיבה שיהיה אפשר עדין לברך דהרי בנטילת ידים אפילו שטהרת הידים קימת בכל אופן לאחר הניגוב אין לברך וכן הביא עיקרי הד"ט בהלכות מעקה מאחד מהאחרונים שלאחר הקביעה אין לברך אפילו שמציאות המעקה שזה ענין התורה קיים אבל כיון שכרגע אין קיום מצוה זה לא סיבה לברך [אמנם עיין תוס' רי"ד פסחים ז. שנקט שחנוכה זה נחשב דבר שאין בה שיהוי אפילו שאסור לכבותה ומשמע שאין הקיום מצוה אלא מעשה הדלקה]

ועיין שו"ת מהר"ח או"ז סימן קכ"ח הובא בב"ח סוף סימן תרע"ו דשליח על הדלקת נר חנוכה הוא לא מברך אלא אם יוצא הברכה נמצא שם וביאר מצד שקיום המצוה הוא של בעל השמן שנרו דולק והנה הוא ס"ל שכל שהשליח לא עושה מצוה לא מברך ולכן גם בשליח על קידושין אין השליח מברך אמנם עיין סימן כ"ח שקי"ל ששליח מברך ובכל אופן כאן פסקו כמהו ועיין יד אפרים סימן תנ"ב שביאר שזה כמו מניח תפילין על יד חברו שמי שהונח על ידו מברך ולכאורא עד כמה שכבתה אין זקוק לה והמצוה זה רק מעשה ההדלקה א"כ וודאי שצריך להגיע לדין שליחות אלא בהכרח כנ"ל שהמצוה זה מה שהנר דולק וזה קיום המצוה של השליח ואפילו שגם ההדלקה זה חלק מהמצוה אבל זה פרט קטן ואין זה עיקר המצוה ויתכן שס"ל שזה כמו קובע מזוזה לחברו שצריך בר חיובא לגבי הקביעה [וכמו מוציא חברו בתקיעת שופר] אבל לא צריך להגיע לשליחות

ועיין בענין זמן ההדלקה סק"ו מה שכתבנו עוד להוכיח דבר זה מהא דהרשב"א התיר להדליק קודם הזמן

והנה אם כנים הדברים שגם למ"ד כבתה אין זקוק לה ודאי שגדר הדברים שהמצוה זה מה שהנר דולק א"כ וודאי למ"ד שכבתה זקוק לה לא מסתבר שזה עוד חיוב אלא שס"ל שאין את הקולא של כבתה זקוק לה וכל שזה לא דלק כל זמן החיוב לא קיים את חיובו ואין מקום לכל מה שביארנו בכוונת הרמב"ן סק"ב אם לא דנימא דבשורש הדין הם מודים שזה סיבה לפוטרו ורק שיש כאן סברא לחיבו לחזור ולהדליק לקים ההדלקה ואינו מסתבר וצ"ע

**בדין הדלקה בזמן שאחד מבני הבית המדינה שזה עדין לא זמן ההדלקה**

ד]והנה דנו במי שאחד מבני הבית נסע למקום שזמן חנוכה יותר מאוחר האם יוצא בהדלקה שהדליקו בתוך ביתו ועיין מנחת שלמה תנינא סימן נ"ח וכן בחוט שני סוף הלכות ריבית שכתבו שאפילו שאצלו זה לא חנוכה יוצא בזה כיון שהחובה זה איש וביתו דהינו שנקטו שהחיוב להדליק נר חנוכה בכ"ה אין הביאור שבזמן זה חל עליו חיוב אלא שיש חיוב לכל אדם שיהיה עליו הדלקת כ"ה והרי כאן מתיחס אליו הדלקת כ"ה אמנם בפשוטו הדבר תמוה דודאי דבתאריך כ"ה חל חיוב על כל יהודי להדליק נר חנוכה ולא שכל השנה יש עליו חיוב הדלקה של כ"ה וכמו באכילת מצה ושאר מצות שיש להם זמן וממילא כיון שבזמן שחל עליו החיוב לא הדליק נר חנוכה ודאי לא יוצא בזה ידי חובתו אמנם יש לדון במקרה שהנר דלק יותר מזמן ההדלקה ובזמן שזה לילה במדינה האחרת דלק הנר האם כה"ג יוצא בזה ידי חובתו והנה אם החיוב הוא רק מעשה ההדלקה א"כ ודאי שלא יצא וכנ"ל אמנם אם נימא כנ"ל שקיום המצוה זה מה שהנר דולק וההדלקה זה רק היכי תימצי וכנ"ל מהיד אפרים א"כ יתכן שכל שזה נעשה בתור מצוה הדלקת נר חנוכה אפילו שלבן בית שבמדינה אחרת זה לא מועיל בכל אופן יצא ידי חובתו ושמעתי להוכיח כן דלשיטות שהדלקה קודם שקיעת החמה זה לעיכובא ומצד שלא חל זמן המצוה א"כ הדבר מאוד מצוי שאדם נסע למקום שזמן השקיעת החמה כמה דקות אחרי לא יצא בהדלקה של בני ביתו וצ"ע ועיין מה שכתבנו בענין הדלקת נר שבת