שכ ב
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן שכ ושכא - סוחט

#

# שיעורי הלכה

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

##### שיעור ב

##### הלכות שבת

##### **סוחט**

##### סימן שכ סעיף א - ד

עניינים הנידונים

* **לאכול אשכולית בכפית.**
* **משקין שזבו שבאו מיד לתערובת אם צריך ששים כנגדם.**
* **אם מותר להניח לימון בתוך כוס תה.**
* **סחיטה לתוך אוכל.**

# חיתוך אשכולית לרוחבה ואכילתה בכפית באופן שפסיק רישא שיסחוט מעט, אם מותר

א] [סעיף א' – המשך] כתב בשש"כ בשם הגרש"ז אויערבאך זצ"ל (פרק ה' סעיף יב ובהערה מב) "מותר לחתוך אשכולית לרוחבה ולאוכלה בכפית, ואין בכך משום איסור סחיטה וכו', והוא שאמנם יזהר מלסוחטה וגם לא יכוון דוקא למיץ בשעה שהוא אוכל". וביאר טעמו (שם בהערה) א. דהוי פסיק רישא דלא ניחא ליה בתרי דרבנן דשרי, דסחיטת אשכולית הוא כתותים ורימונים דאיסור סחיטתן מדרבנן, וגם הוא כלאחר יד. ב. דאינו מפריש את המיץ בנפרד אלא הוא נשאר מעורב עם הפרי, ודינו כמבואר בשו"ע סעיף ד' דמותר לסחוט לתוך אוכל, דבזה אין לו שם משקה.

# פסיק רישא דלא ניחא ליה בתרי דרבנן אם מותר

ויש לדון בזה דמה שכתב שם שסחיטת אשכולית הוא כתותים ורימונים ולכך הוי תרי דרבנן, הלא דעת החזו"א ועוד פוסקים (ונתבאר בשיעור א) דדין אשכולית כזיתים וענבים שאיסורן מן התורה. ואף אם נימא דהוא דרבנן, עצם ההיתר בפ"ר דלא ניחא ליה בתרי דרבנן לא ברירא, דבאמת בשעה"צ בסי' שטז (ס"ק יח) ביאר טעם ההיתר לסגור תיבה גדולה שיש בה זבובים כיון דהוא תרי דרבנן ואינו מכוון. וכן לקמן סי' שמ (ס"ק יז) התיר לאכול עוגה שיש עליה אותיות, אף שהאותיות נשברים ובכלל מוחק הוא, כיון דהוא תרי דרבנן ואינו מכוון לכך. אמנם החזו"א (סי' סא ס"ק א) חולק וכתב דעיקר ההיתר לא מוכרע ואין לו מקור מהגמ', ואסר שם לאכול העוגה שיש עליה אותיות. ואף בשעה"צ בסי' שלז (ס"ק ב) כתב דלא התירו לגרור ספסל ע"ג קרקע באופן שוודאי יעשה חריץ אף שאינו מכוון וגם הוא תרי דרבנן, ולא התיר שם אלא כשכל בתי העיר מרוצפים, עיי"ש. ועיין עוד בתהל"ד (סי' שיד ס"ק ג) דהוכיח ג"כ מגרירת ספסל דאין להתיר בפ"ר דל"נ ליה אף בתרי דרבנן. וא"כ יש מקום להחמיר שלא להתיר לחתוך האשכולית מטעם זה דהוא תרי דרבנן.

ובחוט שני (ח"ב פכ"ד ס"ק ג) אסר לחתוך אשכולית ולאכול בכפית כיון דפסיק רישא הוא דיסחוט. ונראה טעמו כמו שבארנו.

ב] ואף טעם ב' דהוא כסוחט לתוך אוכל [וכן דעת הגרי"ש אלישיב זצ"ל דמותר לחתוך תפוז בסכין אף שפסיק רישא הוא שיצא מיץ, משום דנחשב שבא לתוך האוכל], יש לדון בו, דכיון שהמיץ ניכר בפני עצמו לא נחשב כבא לתוך אוכל. ודמי למה שמבואר בחזו"א (סי' נו ס"ק א) דבוודאי אין להתיר לחלוב בשבת ע"י שמניחים מעט אוכל בתחתיתו, דכל שצלול על פני האוכל לא נחשב בא לתוך אוכל ואסור. ודעת החוט שני דאף כאן ניכר הוא ואינו נחשב כבא לתוך אוכל, אמנם דעת הגרשז"א דכיון דלא צף להדיא שפיר שייך להחשיבו כלתוך אוכל.

ג] אמנם כל זה באשכוליות וכדו' דאסור לסוחטן בשבת, אבל פירות שאין הדרך לסוחטן כגון מילון ומלפפון וכדו', בוודאי דמותר להוציאם בכפית דנקטינן דמעיקר הדין אין איסור בסחיטתם.

# דין ביטול משקין שזבו ואם צריך ביטול בשישים

ד] [סעיף ב'] **זיתים וענבים שנתרסקו מער"ש, משקין היוצאין מהם מותרין. ואפי' אם לא נתרסקו מער"ש, אם יש יין בגיגית שהענבים בתוכה, אע"פ שהענבים מתבקעים בשבת בגיגית מותר לשתותו בשבת, שכל יין היוצא מהענבים מתבטל ביין שבגיגית.** וכתב המ"ב (ס"ק יד) "ואע"ג דלאחר שבת יהיה לו היתר וקי"ל דדבר שיש לו מתירין אפי' באלף לא בטיל, הני מילי באיסור שהיה ניכר תחילה בעין ואח"כ נתערב, משא"כ בזה כל מעט ומעט שיוצא נתערב תיכף ונתבטל בשישים ביין ההיתר שהיה בו מכבר, ואין חל עליו שם איסור. ולפ"ז אם הענבים מונחין בפני עצמן והיין זב מהם במדרון ויורד לתוך יין שהיה שם כבר מער"ש, אסור כל היין להסתפק ממנו, משום דבר שיש לו מתירין שהרי מקודם שנתערב היה בעין וניכר [ספר התרומות בסי' רכג] וכו'. כתבו האחרונים וכו', וכן מותר לשרות צמוקים וכיוצא בהם במים לעשות שתיה".

ומבואר במ"ב דצריך שיהיה שישים כנגדו, והוא מהפמ"ג (מ"ז ס"ק ג) דאע"פ שבא לתוך התערובת מ"מ בעי שישים כדין לח בלח, ולא אמרינן קמא קמא בטיל. דדוקא לגבי החומרא דישל"מ אמרינן דבא לתערובת שרי, ולא לשאר דיני ביטול, ולכן בעי שיתבטל בשישים [והוא קצת דוחק בשו"ע דבמשך כל השבת שזב לגיגית יין עדיין יש ס' כנגדו].

ה] ובהגהות רעק"א כאן ציין למג"א בסי' תצח ס"ק כח. ושם כתב לעניין אם נתערב אפר ממה ששרף ביו"ט דהוא מוקצה, באפר שנשרף אתמול דהוא מוכן, והתיר לטלטל דבטל ברוב, ומטעם המבואר כאן דאע"פ שיש לו מתירים במוצ"ש, מ"מ כיון שלא היה ניכר האיסור לבדו אלא התערב מיד, בטל אף בשבת. והוסיף עוד, דאין צריך שישים כנגדו כיון דעיקר איסורו מדבריהם עיי"ש. ונראה כוונת רעק"א לומר דאף כאן לא בעי שישים ודלא כפמ"ג, והטעם שאי"צ ששים כיון שעיקר האיסור מדבריהם, דחז"ל גזרו במשקין שזבו שמא יסחוט. אמנם במחצה"ש בהל' יו"ט שם כתב דעיקר מה שהתיר המג"א לטלטל האפר, כיון דהרבה פוסקים פליגי וסברי דאפר הוא יבש ומתבטל ברוב אף שאין בו שישים, ואף דלא קיי"ל הכי אלא מחשיבים את תערובת האפר כתערובת לח בלח, מ"מ בזה שעיקר איסורו מדבריהם סמכינן עלייהו להקל להחשיבו כיבש. אמנם ממה שציין כאן רעק"א למג"א שם, לכאו' נראה כוונתו דאף כאן דעת המג"א דלא בעי ס', דזהו גופא טעם ההיתר שם ולא משום דחשבינן ליה כיבש.

# ליתן לימון בכוס תה, אם חיישינן למשקה היוצא ממנו

ו] וכתב החזו"א (סי' נב ס"ק יט) וז"ל "ונראה דמותר ליתן לימון לתוך כלי שני [בכוס תה] אף שהיד סולדת בו וכו', ומשום משקין היוצאין ליכא כיון שיוצאין מתחלה בתערובת, וכמש"כ במ"ב סי' שכ ס"ק יד בשם אחרונים ז"ל דמותר ליתן ענבים לתוך יין שיתבקעו ויזובו יינן" וכו'. והנה נתינת לימון בכוס תה בוודאי הוא בשביל ליתן טעם לימון ב'תה', ובזה בוודאי דלא סגי שישים כנגדו, דהוא נותן טעם, וכדין תבלין דלא בטל בס'. ומבואר בדבריו דלא כפמ"ג, דאף לשאר דיני ביטול סמכינן ע"ז דלא ניכר האיסור ובטל מיד בתערובת, ולא רק לגבי החומרא דיש לו מתירין, וכדעת רעק"א.

ז] ובאמת דהוא קולא גדולה. דהנה יש מהאחרונים שאף בדין בריה שאינה בטילה כתבו שאם נולדה בתוך התערובת בטילה, ודחה זאת ביד יהודה (יו"ד סי' סט ס"ק סג אות ב) דלא התחדש דין זה שהנולד בתוך התערובת בטל, אלא לגבי דבר יש לו מתירין. ואף לגבי ישל"מ אינו זה דין מוסכם, דברמ"א לעיל (סי' שי"ח סעיף ב) כתב דכשקצץ פרי מן המחובר בשבת לצורך חולה, אסור לבריא, משום שגדל והולך בשבת ויש בו משום מוקצה. והקשה שם המג"א (ס"ק ח) דהרי הוא בטל מיד בתערובת וכמבואר כאן בסי' שכ. הרי דדעת הרמ"א דאף לגבי יש לו מתירין לא מסתמכים ע"ז שבטל מיד בתערובת. וכן הוא דעת התוס' בב"ק (דף סט. ד"ה כל וכו'). ובדעת החזו"א צ"ל שכל שאין לו עיקר מה"ת הקלו, כמ"ש רע"א.

ח] והנה מהמשך דברי המ"ב משמע כהחזו"א, דהתיר לשרות צימוקים בתוך מים, ובוודאי דנתינת הצימוקים הוא כדי ליתן טעם במים, הרי דאף בנותן טעם מתירים מטעם הנ"ל. אלא שדברי המ"ב צ"ע דבתחילה הביא דעת הפמ"ג וכמו שציין בשעה"צ, דצריך שיהיה ס' כנגדו. ומיד אח"כ התיר בצמוקים וכסברת החזו"א, וצ"ע.

# סחיטה לתוך אוכל או לתוך קערה כדי ליתנו לתוך אוכל

ט] [סעיף ד] **מותר לסחוט אשכול ענבים לתוך קדרה שיש בה תבשיל כדי לתקן האוכל, דהוה ליה משקה הבא לאוכל וכאוכל דמי. אבל אם אין בה תבשיל אסור.** וכתב המ"ב (ס"ק יח) "ואפי' דעתו ליתנו אח"כ לתבשיל ג"כ אסור, דבעינן שיסחטנו לתוך התבשיל, ועיין בדרישה שכתב דחיובא נמי יש בזה". וכתב בשעה"צ (ס"ק כג) "אמנם אח"כ מצאתי בתשו' רדב"ז סי' תרפו דיש בזה איסורא ולא חיובא, כיון שדעתו ליתן לתוך התבשיל, וכ"כ הפמ"ג אות ה'. וכתב עוד דה"ה בתותים ורמונים יש איסור באופן זה". ובחזו"א (סי' נה ס"ק ו) הכריח לעיקר כדעת הדרישה, דהסוחט לקערה ליתנו לקערה אחרת שיש בה אוכל חייב חטאת.

יא] והנה כתב השעה"צ (ס"ק כג) בשם הפמ"ג דאף בתותים ורימונים אסור כנ"ל לסחוט לקערה ע"מ ליתנו באוכל [אף שלדעתו אסור רק מדרבנן]. וזה דלא כמו שמשמע במשנ"ב לעיל (ס"ק ח) שמותר לסחוט תותים ורימונים לקערה כדי לטבל בו המאכל, דלא מיקרי משקה בזה.

# סחיטת לימון לתוך סוכר כדי ליתנם לתה

יב] ולקמן במ"ב (ס"ק כב) התיר בשם הרדב"ז (תשו' י) לסחוט לימון לתוך סוכר אף דכונתו לעשותו משקה שנותנו לתוך מים, כיון דבתחילתו בא לתוך אוכל. אמנם החזו"א (סי' נו ס"ק ז) אוסר, דכיון דדעתו למשקה, חשיב משקה כשיוצא קודם שנבלע בסוכר. ומבואר דנחלקו הרדב"ז והחזו"א אם אזלינן לחומרא או לקולא, דדעת החזו"א דאזלינן לחומרא בין בתחילה ובין בסוף, דאם סוחט לקערה כדי ליתנו לתוך מאכל, דעתו דיש בזה חיוב חטאת, דבתחילתו בא לקערה לבד. ואף אם בא לאוכל, כגון הכא לתוך סוכר, מ"מ כיון דדעתו לבסוף ליתנו למשקה, שנותנו לתוך מים, ג"כ אסור. אמנם דעת הרדב"ז דבשניהם אזלינן לקולא, דלתוך קערה אינו אסור אלא מדרבנן משום מראית עין, דאזלינן לקולא בתר סופו שיתנו לתוך מאכל. וכן לתוך סוכר מותר אף שעושה ממנו משקה, דאזלינן בתר תחילתו שבא לאוכל. אמנם סברת הרדב"ז צ"ב איך אזלינן בתר שניהם לקולא [ולחומרא כדעת החזו"א יותר מובן].

**דינים העולים:**

1. דעת הגרשז"א להתיר לחתוך אשכולית לרוחבה ולאוכלה בכפית. אף שנסחט מעט. והחוט שני אוסר דהוא פסיק רישא שיסחט [ולדעת הגרשז"א מותר דפ"ר דל"נ ליה בתרי דרבנן שרי. ויש לדון בזה דאשכולית סחיטתה מן התורה. וכן אף בתרי דרבנן יש לחשוש לאסור בפ"ר כמבואר בתהל"ד ובחזו"א. ועוד התיר הגרשז"א משום דחשיב כבא לתוך אוכל דמותר. ולדעת החוט שני כיון שניכר בפני עצמו נחשב משקה ואסור].
2. ומ"מ מילון ומלפפון וכדו' דאין רגילות לסוחטם וודאי מותר, דמדינא מותר לסוחטם.
3. דעת הגריש"א להתיר לחתוך תפוז בסכין, אף שפ"ר שיוצא מיץ, דנחשב כבא לתוך אוכל.
4. יין שיוצא מהענבים בשבת אסור בשבת משום משקין שזבו, שגזרו עליהם חכמים שמא יסחוט. ואם יוצא לתוך יין שהיה מער"ש, בטל בו ומותר אף בשבת, ואינו אסור משום יש לו מתירים כיון שנולד האיסור בתערובת.
5. דעת הפמ"ג דצריך שיתבטל בשישים [ולכאו' אף דעת המ"ב כן], ובדעת רעק"א נראה דאין צריך שישים, וכן נראה דעת החזו"א [ודעת המשנ"ב כעת צ"ע].
6. דעת החזו"א דמותר ליתן לימון בכוס תה [בכלי שני] בשבת, אף שיוצא מעט לתה דבטל בתה ולא ניכר האיסור בפני עצמו.
7. מותר לסחוט אפי' זיתים וענבים לתוך אוכל. ולסחוט לכלי ע"מ להעבירם לתוך אוכל אסור. ולדעת הדרישה יש בזה חיוב חטאת, ולדעת הרידב"ז והפמ"ג אינו אלא דרבנן. והחזו"א הכריע כדרישה דיש בזה חיוב חטאת.
8. כתב הפמ"ג דאף בתותים ורימונים אסור לסחוט לתוך כלי ע"מ ליתנו לאוכל, והעתיקו בשעה"צ.
9. לסחוט לימון לסוכר וליתנו בכוס תה, דעת המ"ב בשם הרדב"ז דמותר, דבא מיד לתוך אוכל ולא איכפת לן שבסוף הוא משקה. והחזו"א אוסר, אא"כ אוכל רוב הסוכר ורק המיעוט נותנו לתוך ה'תה'.

**השיעור נמסר בביהכ"נ "בית ציון ואהל אית"ן", נוה יעקב, ירושלים.**

ניתן לשמוע בקול הלשון [טל': [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED], קוד 1-3-2-2-2, ובשידור חי ביום ה' 22:30].

**נכתב ע"י ש. מ. והיה למראה עיני מו"ר שליט"א**