אין שחיטה לעוף מה_ת
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב וורצל / ענייני שחיטה / דף כז

חולין כז: אין שחיטה לעוף מה"ת

**א. גדר נחירה בעוף-**

פליגי תנאי בסוגיין אם יש שחיטה לעוף מה"ת, ולהלכה משמע דפוסקים דקי"ל כמ"ד יש שחיטה לעוף מה"ת, ולהלכה סתימת הפוסקים דבעי שחיטה מדאורייתא, וברא"ש יומא ז-יד נראה שעיקר להלכה כמ"ד אין שחיטה לעוף מה"ת.

כתב רש"י דאף אם אין שחיטה לעוף מה"ת היינו שאי"צ שחיטה אבל מ"מ צריך נחירה בסימנין, אבל מתה מאליה או אפי' המיתה שלא בסימנין הוי נבילה, וכ"כ שא"ר.

מקור לזה כתבו התוס' כ. דמבואר כח. דמליקה בסכין [שאין בו דין מליקה] למ"ד אין שחיטה מה"ת לאו נבילה הוא אבל טריפה מיהת הוי כיון ששבר מפרקת, ואם יכול להמיתה בכל אופן אף שלא בסימנין ה"נ במפרקת לא תחשב טריפה שכך הוא ממית אותה.

מקור הדבר שצריך שחיטה בסימנין דוקא, עיין רמב"ן דילפינן לה מהיקש לבהמה ואף דלא ילפינן לכל מילי להצריך כל דיני שחיטה.

ובפשוטו מבואר בזה שגדר הנחירה הוא מעשה מתיר כמו שחיטה וילפינן לה מבהמה, אלא שלא נאמרו בה הגבלות של דיני השחיטה ואף צורת שחיטה אי"צ בזה רק שימית אותה בסימנין, ועיין אחיעזר יו"ד ז-ט האריך לחקור בזה.

אבל בתוס' כתבו דמ"ד אין שחיטה לעוף פליג אמ"ד דמקיש בהמה לעוף, ודלא כשיטת הרמב"ן ומשמע דעתם דלהך מ"ד לא ילפינן דין שחיטה מבהמה כלל, וכ"נ ברש"י כז: ד"ה אין כתב דלהך מ"ד דריש היקשא דבהמה לעוף לענןי מליקת עוף בקדשים משמע דלענין חולין לא ילפינן.

ע"ע בגמ' כח. רה"ע מקשינן דאי אין שחיטה לעוף מה"ת אמאי מלק בסכין מטמא בגדים תהני ליה סכין להוציאו מידי נבילה כמו נחירה ואינו אלא טריפה משום שבירת מפרקת[[1]](#footnote-2), ובתוס' כתבו דלמ"ד זבחים סט. דמליקת טריפה אינו מוציא מידי טומאת נבילה רק שחיטה שנוהגת בבהמה לא תיקשי קו' הגמ', והיינו דה"נ נחירה בעוף ל"מ להוציא מידי טומאת נבילה כיון דלא שייך בבהמה.

ובקה"י-ט כתב דכ"ז דוקא אי נחירה לאו מתורת שחיטה הוא אבל לשיטת הרמב"ן והרשב"א דהוי שחיטה ממש רק לא נאמרו בו פסולי שחיטה ליתא לקו' התוס' דשפיר מיקרי שייך בבהמה, ולפי"ז אזלי התוס' לטעמייהו[[2]](#footnote-3).

ולפי"ד צ"ב מ"ט בעינן בסימנין דוקא ומנ"ל זה, ועי' תוס' נזיר כט. ד"ה קסבר ז"ל:"לא צריכא אלא נחירת סימנין להוציא הדם דרך הסימנין ומכי מולק והוציא הדם תו לא צריך", משמע דעתם כנ"ל שאינו מתורת שחיטה אלא דבעינן הוצאת חיותה מהסימנין לא מתורת שחיטה המתרת רק כדי להוציא הדם.

**ב. פסולי שחיטה-**

עוד מקור לנידון זה מצאנו, עי' במאירי הביא י"א והוא דעת הרשב"א בתוה"ב (כב.) ובמה"ב (כו:) דאף בעוף בעי שחיטה ממש רק כוונת הגמ' דחמשת פסולי שחיטה אין בו, אבל אם עקר את הסימנין בידיים בלא חיתוך של סכין לאו שחיטה היא כלל אף בעוף, והרא"ה שם חולק ע"ז ודעתו דאף אם עקר בידיים כשר, ורצה לפרש כן בסוגיא כ. דאין עיקור לעוף, ואכ"מ.

והמאירי דחה דבגמ' מייתי לה גבי נוחר ומעקר, הרי דאף בעיקור כשר למ"ד אין שחיטה לעוף, וכ"ה ברש"י ד"ה אין, וע"ע רש"י פה: דנוחר היינו חונק את הבהמה ומ"מ מהני למ"ד אין שחיטה לעוף.

אבל כתב הרשב"א במה"ב דאדרבה מדוקדק בלשון הגמ' שלא הק' אלא מנוחר ולא הזכירה מעקר דבזה פסול לכו"ע [ולד' הרשב"א צ"ל דנוחר היינו ע"י סכין בפסולי שחיטה].

ועיין ברא"ש יומא ז-יד דלמ"ד דאין שחיטה לעוף מה"ת גם עכו"ם כשר לנחור עוף, ובמקור מים חיים כא-א כתב דפליג ע"ד הרשב"א דמשמע דדוקא ה' פסולים לא נאמרו אבל עכו"ם פסול לשיטת הרשב"א.

מיהו בנאו"י-ז דחה ראיה זו דגם פסול עכו"ם הוא הלכה בהל' שחיטה ולא נאמר בעוף גם לשיטת הרשב"א כמו שאר הלכות שחיטה, ועיין קה"י-י דמ"מ אינו מצורת השחיטה רק הלכה בהכשר הגברא וי"ל דאף בעוף בעינן לה לדעת הרשב"א דנחירה בעוף הוא ג"כ מתורת מתיר.

ובפשוטו דעת הרא"ש כשיטת התוס' דאין בו דיני שחיטה כלל ואי"צ אלא שפיכת הדם מהסימנין.

[אלא שיש לדון מטעם אחר להכשיר עכו"ם גם לשיטת הרשב"א לפמש"כ אחרונים בדעת הר"מ דעכו"ם נצטוו על הנחירה וכמשמעות התוס' צא., א"כ עכו"ם מיקרי בר זביחה לענין נחירה, לשיטת הראשונים דפסול עכו"ם משום דלאו בר זביחה הוא.

אבל מסתברא לחלק דאצל עכו"ם אין הנחירה כמעשה מתיר רק איסור לאכול את המתה מאליה וכל שמתה ע"י אדם לא קרינן בה כי ימות אבל אצל ישראל הוא מעשה מתיר, ועיין לקמן בשיטת התוס' משי"ת לדון דבאמת לאו מעשה מתיר הוא].

**ג. שאר פסולים-**

ולענין שאר פסולים, עי' בחי' רעק"א יב. שיש פסול שהיה בנחירה בעוף וכש"כ בחי' הר"ן כ. בשם הרא"ה גבי מליקה דאף שלא נאמרו בו כל הפסולים מ"מ שהיה מחלקת את המליקה לשנים מסברא וה"נ גבי נחירה.

ועפי"ז תי' ד' הברייתא יב. שהוכיחה ממנה הגמ' רוב מצויין מומחין ודלמא התם כמ"ד אין שחיטה לעוף מה"ת ואין בו פסולים, אבל להנ"ל מ"מ פסול שהיה אית ביה.

[ולמ"ד יש שחיטה לעוף מה"ת מבואר כ. דמ"מ לכמה אמוראי אין בו עיקור סימנין ומסקינן התם דהוא למ"ד יש שחיטה לעוף מה"ת ומ"מ לא גמירי כל הפסולים כמו בהמה (משא"כ למ"ד אין שחיטה לעוף כיון דרבנן תקנו שחיטה דומיא דבהמה תקנו ויש בו כל הפסולים מדרבנן לכה"פ).

ועי' בתשב"ץ א-טו הביא דעת הר' אלברצלוני דלהך מ"ד שאןי עיקור ה"נ אין פסול הגרמה בעוף, אבל חלק ע"ז והוכיח מגמ' כ. דדוקא בשחט שני שליש ס"ד דמהני, ועיי"ש מש"כ ע"ז ובאו"ג על משניות.

וע"ע בחי' הר"ן כ. אף למ"ד אין עיקור בעוף (למ"ד יש שחיטה לעוף מה"ת) מ"מ שאר פסולים נוהגים בעוף ושאני עיקור שאינו ממש מהל' שחיטה ויסודו בטרפות כשיטת הר"ן והרמב"ן מד. ונתבאר במקו"א].

**ד. עוד בגדר הנחירה ודין חולין בעזרה-**

ושיטת התוס' צ"ב כיון דלאו שחיטה הוא מ"ט בעינן נחירה בסימנין דוקא, והנה לשון התוס' נזיר משמע שאינו אלא להוציא את הדם, ולכאו' ביאור הדברים עפמש"כ במקו"א מהחינוך-תכא דבכל שחיטה הצריכה תורה מהסימנין כדי להוציא את הדם והוא חלק מהכשר הבהמה להוציא את דמה, וא"כ י"ל דאף דעוף אי"צ שחיטה המתרת מ"מ חלק זה של השחיטה להוציא את הדם שפיר בעי.

אבל צ"ע לפי"ז לשיטת התוס' היאך שייך חסרון של טרפות, הרי סו"ס מוציא את הדם, וכבר נתקשו בכעי"ז התוס' כ., וצ"ל שגם לשיטת התוס' כל שיצא חלק מהחיות שלא מכח הסימנין פסול ואינו ענין להוצאת הדם דוקא [רק טעם הדין דבעינן שחיטה בסימנין הוא משום הוצאת הדם אבל בכל גווני פסול].

וראיתי מבארים גדר הדין לשיטת התוס' דשחיטת בהמה היא חלות דין מתיר, אבל נחירת עוף אינו בגדר מתיר רק שע"י השחיטה אינו בכלל נבילה דלא קרינן ביה כי ימות, וכ"מ לשון רש"י כז: ד"ה אין:"ואין נבלת עוף קרויה נבילה אלא אם מתה מאליה" משמע דיסוד הטעם משום דדוקא במתה מאליה חשיבא נבילה ולא במתה ע"י נחירת סימנין, ומה"ט ס"ל לתוס' שאין פסולי שחיטה בנחירה כלל [אלא דצ"ע לפי"ז אם שייך בו כיסוי הדם כיון שאינו מעשה היתר כלל, ועיין בקה"י-ט מש"כ בזה לענין שחיטה במדבר, וע"ע מש"כ רי"פ כיסוי הדם].

והנה באחיעזר יו"ד ז-ט דן אם יש בנחירת עוף [למ"ד אין שחיטה מה"ת] איסור חולין בעזרה, וכתב דבגמ' נזיר כט. מבואר דאב המדיר את בנו בנזיר לר"ל שאינו אלא מתורת חינוך יכול להביא את הקרבן, ומקשי הגמ' דהא עבר משום חולין בעזרה ותי' דקסבר חולין בעזרה לאו דאורייתא, ואח"כ מקשי היאך אוכלו והרי מליקה בחולין נבילה הוא, ומשני קסבר אין שחיטה לעוף מה"ת.

מבואר דאף דס"ל אין שחיטה לעוף מה"ת מ"מ אם מולק העוף בפנים עובר משום חולין בעזרה, אבל בירושלמי מבואר שם דלית ביה איסור חולין בעזרה דהוי כנוחר ומעקר בבהמה, ובאר אחיעזר דתלי בחקירה הנ"ל דאם נחירה בעוף הוא דין שחיטה כשיטת הרשב"א הרי שפיר יש במליקת עוף משום חולין בעזרה דלא גרע מנחירה, והירושלמי פליג [עיי"ש מש"כ עוד בטעם הירושלמי דל"ש ביה קרא דכי ירחק וזבחת שאי"ז זביחה].

[וע"ע בס' שחיטת חולין שהביא מאחיעזר וקר"א זבחים סט. דלמ"ד אין שחיטה לעוף מה"ת יש גם בנחירה דין שחוטי חוץ, ובנאו"י-יג הוכיח לא כן, עיי"ש].

אבל יל"ע לפי"ז לשיטת התוס' דנחירה בעוף לאו מתורת שחיטה היא, היאך יפרשו ד' הגמ' נזיר כט. דמשמע שיש במליקה איסור חולין בעזרה?

ואולי הביאור בהקדם מה שיש לדון בדין חולין בעזרה בעוף אם חיובו בשחיטה או במליקה, וגם למ"ד יש שחיטה לעוף מ"מ אין בו חיוב חולין בעזרה רק במליקה, שאיסורו הוא כעין עבודת קדשים דוקא.

ובס' שחיטת חולין הביא שכ"מ בר"מ פ"א מחוסרי כפרה דחטה"ע הבאה על הספק נשרפת שמא חולין היא ויעבור משום חולין בעזרה, מבואר דחייב ע"י מליקה, הגם שפסק הר"מ יש שחיטה לעוף מה"ת.

[מיהו ע"ע ברש"י כריתות כו: ד"ה ובדין דלא אסרה תורה אלא שחיטה ולא מליקה, וכבר תמה עליו בשטמ"ק שם דבגמ' נזיר כט. מבואר להדיא לאסור מליקה משום חולין בעזרה, עיי"ש מש"כ לתרץ, ובפשוטו ס"ל לרש"י דכל הסוגיא נזיר הוא למאי דאוקי התם כמ"ד אין שחיטה לעוף מה"ת ובזה יש לאסור במליקה שהוא ג"כ מתיר את העוף, אבל למ"ד יש שחיטה לעוף אין איסורו אלא בשחיטה שהמליקה אינה מתרת את העוף אלא בקדשים ולא בחולין, ודלא כהר"מ].

ולפי"ז י"ל דה"נ למ"ד אין שחיטה לעוף מה"ת חיובו הוא במליקה דוקא ולא בנחירה, שהרי בקדשים צריך מליקה והוא עושה את המליקה בחולין, אבל בנחירה לא יעבור משום חולין בעזרה ודלא כמו שנקט האחיעזר בפשיטות לדמותם [ואף שאין פעולת המליקה מתירה את הדין נבילה שהרי גם נחירה מועילה להתיר וגם מליקה לאו דין שחיטה הוא לשיטת התוס', מ"מ עצם מה שהוא עושה עבודת קדשים בחולין אסור], ועיין קו"ש חולין-יח כעי"ז.

ובס' שחיטת חולין הוסיף שהוא כעין המבואר ב"ב פא: שאם עושה תנופה בפירות עובר משום חולין בעזרה מבואר שאי"צ דוקא שחיטה רק כל עבודת קדשים שעושה בחולין עובר.

מיהו יתכן שאיסור חולין בעזרה אינו תלוי במה שהוא עושה את עבודת הקדשים בחולין, רק תלוי במה שהוא עושה את הפעולה שמוציאה מידי נבילה בקדשים וממילא למ"ד אין שחיטה לעוף מה"ת לאו מטעם מליקה הוא עובר שהרי גם במליקה מה שמוציא מידי נבילה אינו מכח המליקה שהרי גם נחירה מוציאתו מידי נבילה, א"כ ה"נ יעבור משום חולין בעזרה בנחירה להאי מ"ד.

ולפי"ז שוב תלי בפלוגתת התוס' והרשב"א למ"ד אין שחיטה לעוף מה"ת אם הוא בגדר של שחיטה, והדר תיקשי מסוגיא נזיר.

ויתכן דעת התוס' דכיון דבעינן נחירה בסימנין דוקא סגי בזה להחשב שחיטה לענין חולין בעזרה אף שאינו מתורת שחיטה ממש, וראיתי מוסיפים ביאור בזה עפ"י המבואר לעיל דאף בעוף בעי מעשה שחיטה שלא תהיה נבילה אבל אין השחיטה מתורת מתיר, ולענין חולין בעזרה י"ל דסגי במעשה שחיטה לחוד גם בלא היתר שחיטה.

**ה. מפרכסת-**

נחלקו אחרונים אם נחירה בעוף מתרת מפרכסת, וג' שיטות בזה:

א. דעת הכו"פ כז-ב דדוקא בפרשת שחיטה נתחדש שהמתרת את האבמה"ח משא"כ בנחירה, וכ"נ בתפא"י ריש טהרות.

וכ"כ בשו"ת ברי"א-כג וסייע לזה מגמ' לג. דעכו"ם דבנחירה סגי להו אין להם היתר מפרכסת, א"כ ה"נ בעוף דסגי בנחירה, ועיקר ההוכחה לפמש"כ אחרונים בדעת התוס' צא. והר"מ דאף עכו"ם נאסר לו מתה מאליה ובעי נחירה א"כ הוא ממש כעוף ומבואר שאין לו היתר מפרכסת, עיי"ש עוד מה שהביא ממנחות מה. ובאחיעזר שם.

אלא דלפי"ז היה הדין נותן שבכל שחיטת עוף למ"ד אין שחיטה לעוף מה"ת ייאסרו הבנמ"ע לתת לעכו"ם שהרי לא הותרו בשחיטה ויש בהם אבמה"ח וזה לא שמענו?

וכתב בכו"פ דמ"מ אחר תקנ"ח שהצריכו שחיטה יש היתר מפרכסת משום שיש כח לחז"ל לעקור ד"ת ונתנו דין שחיטה גם לקולא.

ועיין בתפא"י שם הביא שרעק"א אמר לו שלא שמענו כן ובפשוטו גם בעוף יש היתר מפרכסת.

ושני שיטות מצאנו באחרונים לבאר דאף בעוף יש היתר:

ב. בנאו"י-ז כתב הביאור דאף נחירה בעוף יש לו גדר שחיטה אלא שנתמעטו פסולי שחיטה אבל מועיל להתיר מפרכסת, וכ"נ באחיעזר ותלה זה בנידון דלעיל אם יש דין שחיטה על נחירת עוף.

ג. וע"ע בזכ"י-לג שצידד לומר דבאמת בנחירה יצדקו ד' הכו"פ שאין בו היתר מפרכסת, אבל שייך דין שחיטה גם בעוף אם שוחט כדין, ורק לא חייבה התורה לעשות בו שחיטה אבל אם שחט כדין שחיטה יש בו פרשת שחיטה ויהיה בו היתר מפרכסת.

ועיי"ש שסייע לזה מגמ' זבחים קו. דילפינן מקרא דעוף יש בו חיוב שחוטי חוץ ולא המולק, והרי למ"ד אין שחיטה לעוף מה"ת לכאו' היה צריך להתחייב גם במליקה שהרי גם בחולין מהני מליקה, וע"כ דשחוטי חוץ בעי שחיטה המתרת דוקא ובנחירה בעוף לא חשיב מעשה המתיר רק בשחיטתו, עיי"ש.

וע"ע בס' שחיטת חולין מה שהוכיח כדבריו דלדעת רבי יוסי זבחים סט: מליקת טריפה אינה מטהרת מידי נבילה אבל שחיטת טריפה מטהרת, ובתוס' כח. ד"ה תהני מבואר דגם למ"ד אין שחיטה לעוף מה"ת ל"מ מליקת טריפה לטהר מנבילה ודוקא שחיטה מועלת דדין להוציא מידי טומאה בטריפה צריך שחיטה דוקא כמו בהמה כדיליף התם במתני', ומבואר דמ"מ כל שהוא שוחט שחיטה יש בו פרשת שחיטה ואינו כנחירה.

אבל בזכ"י הוכיח לא כן מגמ' כ: דלמ"ד אין שחיטה לעוף מה"ת ל"ש דין עיקור בעוף ולמה לא אמרו נפק"מ שאינו מתיר מפרכסת, ומכח זה מסיק דאף נחירה בעוף מתרת המפרכסת, כדעת הנאו"י שהבאנו, ועיי"ש מש"כ ליישב הגמ' זבחים הנ"ל.

[ע"ע במשי"ת כעין ענין זה בסוגיא יז. לענין אברי בשר נחירה די"ל דאף במדבר שהותר להם הנחירה מ"מ היה גם פרשת שחיטה, עיי"ש].

1. ומבואר בזה דדא פשיטא דלמ"ד אין שחיטה לעוף מה"ת הרי אף דמדרבנן הצריכוהו שחיטה מ"מ אינו מטמא טומאת נבילות אף מדבריהם רק איסור אכילה לחוד, ועי' ביצה ז. גבי שליא שלא רצו להרבות טומאה מדבריהם. [↑](#footnote-ref-2)
2. ועי' בקה"י שם הביא מהאתוו"ד להוכיח מכמה וכמה סוגיות דמליקה אינה מוציאה מידי נבילה רק הוא היתר מיוחד של התורה להתיר עוף קדשים במליקה לכהנים.

   ובפשוטו כל הנך סוגיות אזלי למ"ד יש שחיטה לעוף מה"ת אבל למ"ד אין שחיטה לעוף מה"ת אין בו משום נבילה במליקה כמבואר בסוגיין כח. מלק בסכין וכו', אבל כתב בקה"י דלפי הנ"ל כ"ז מוכרח לשיטת הרשב"א אבל להתוס' הרי מבואר דעתם דלרבי יוסי שפיר הויא נבילה ויתכן שהסוגיות אזלי כוותיה. [↑](#footnote-ref-3)