מראי_מקומות_שיח11
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב יהושע ננקינסקי

**סימן שיח**

השבוע נלמד בעז"ה סעיף ט"ז, י"ז.

להבנת סעיף ט"ז נצרך ללמוד את הגמ' שבת נא: [סוף פ"ב] אין מרסקין לא את השלג וכו', וכן הרמב"ן והרשב"א, ור"ן ורא"ש שהובאו בב"י.

**המבחן יתקיים אי"ה ביום חמישי ער"ח שבט, על סעיפים י"א, י"ב, י"ג, י"ד, ט"ו, ט"ז, י"ז.**

**בשבוע הבא בעז"ה נסיים את שי"ח ונתחיל בחזרה על כל שי"ח.**

**סעיף טז**

"אין מרסקין את השלג וכו'"

א. לרש"י הטעם "דקא מוליד בשבת ודמי למלאכה שבורא מים הללו" [ועיין בחידושי ריבב"ן דדימא לאיסור הוצאת אש ביו"ט שנאסר מדין מוליד].

בעל התרומות אסר להניח פשטיד"א סמוך לאש [לא מצד בישול] אלא מצד **מוליד**.

ב. לרשב"א הטעם שמא יסחוט.

ג. בדעת התרומה שאסור להניח פשטיד"א סמוך לאש, הראשונים הבינו מצד נולד **של מוקצה** [לא מצד פעולת ההולדה אלא מצד התוצאה] ולכן הקשה הרמב"ן מ"ש מתותים שהותר לסחוט, דסחיטה נאסר הוצאת משקה מאוכל אבל אוכל מאוכל שרי, ה"נ השומן הוא אוכל גם אחר שיצא מהפשטיד"א.

וכן גבי איסור נולד לא חשיב נולד דהיה אוכל ונשאר אוכל, ועיין בר"ן מה שתירץ בזה.

ועוד הקשה הראשונים דהרי הותר לתת את השלג לתוך הכוס ע"כ דלא נאסר אלא במרסק להדיא ולא נאסר בלי פעולת סחיטה ה"נ לישתרי להניח בחמה.

וע"ז צ"ל דבעל התרומה סבר דהיתר הכוס לא מהנ"ל אלא מפני דאינו ניכר דכל האיסור נולד הוא כשהוא בפנ"ע לא בתערובת, וע"ז יש עוד נידון האם התרומה אסר דוקא פשטיד"א דניכר בפנ"ע או גם שומן שזב בקדירה חשיב ניכר, מפני דצף.

ועיין ט"ז [ס"ק סו] דלרמב"ן מותר בשומן אפי' שיזוב בפנ"ע ואפי' ע"י מעשה.

★ברמ"א שהביא את בעל התרומות המג"א למד מצד מוקצה ובגר"א הבין בדעתו מפני שבונה וכרש"י עיש"ה.

ובדברי המג"א צ"ע דאסר מצד מוקצה ובכ"ז התיר במניח ואח"כ הנכרי מדליק את התנור בשלמא אם האיסור מצד המעשה כה"ג שהגוי מדליק אח"כ אין כאן עשיה ובניה.

אבל אם האיסור מצד מוקצה מה אכפ"ל שאין כאן עשיתו [אלא הגוי אח"כ עושה זאת], אבל עכ"פ מוקצה יש כאן.

★בדברי הט"ז [ס"ק כ] צ"ב למה הנחת פשטיד"א חשיב שינוי הרי מעונין בחימום.

★עיין פמ"ג [א"א-מ] דס"ל דכל דברי השו"ע דאין בשלג מצד נולד מפני דגם בעודו שלג נחשב משקה וא"כ אין כאן נולד דתמיד היה משקה.

וכן בשומן גם אחר שזב נחשב אוכל [והיה אוכל ונשאר אוכל] דהיינו לא אכפ"ל השינוי מקרוש לנוזל אלא **השינוי מאוכל למשקה**.

אבל רוטב דבעודו קרוש נידון כאוכל ואח"כ שנהפך לנוזל חשיב משקה א"כ גם לשו"ע יאסר עי"ש [וכן אם חמאה אם בעודה קרושה נידונית כאוכל יאסר להמיסה דחשיב משקה מאוכל].

**נמצינו למדים** שקרח שנימוח מאליו, לרש"י אין מקום לאסור [כל הנידון זה רק פעולה ריסוק], וכן לרמב"ן ורשב"א מותר.

ולדעת בעל התרומות שאוסר מצד נולד, בזה יש לאסור גם נמס מאליו.

הרמ"א **לכתחילה** חשש לתרומות הנ"ל [לפי המג"א].

יש לדון האם הוצאת הקרח מהמקפיא מוגדר מעשה די"ל דכל דברי התרומות האוסר דהחשיב **נתינה כנגד האש** בתור מעשה, משא"כ הוצאת הקרח מהמקפיא יל"ע.

★האחרונים דנו האם אותו איסור של **נולד** שייך להיפך שמקפיא בשבת מים ונהפכים לקרח האם נאסר.

יש להסתפק להאוסרים להקפיא בשבת, האם מותר לתת מים במקפיא כדי לקררם [ודעתו להוציאם כעבור זמן לפני שיוקפאו] או דחיישינן שמא ישכח [כדמצינו גזרת הפשר].