קושיות בסוגיא דאינו מתכוון
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / כללי המלאכות / הרב חיים לייב אוירבך

קושיות בסוגיא דאינו מתכוון,

א,בתו' בסנהדרין דף פ"ה מבאר בתחילה הא דאמרי' בגמ' שם דהיכא דאיכא שגגת סקילה אסור אע"פ שאינו מתכוון דאף דקי"ל כר"ש ושרי אינו מתכוון מ"מ בשגגת סקילה לא התירו וכ' תו' דהא דקי"ל כר"ש בגרירה היינו משום דהתם הוי רק דרבנן ואין שם צד סקילה כיון דהוא כלאחר יד וכן הוא מקלקל ואח"כ כ' שם עוד טעם שהוא דרבנן כיון דלעולם דבר שאינו מתכוון לענין שבת אף לר"י אינו אלא דרבנן כיון דאינו מלאכת מחשבת והנה בפשוטו כוונתם דכיון דלענין אינו מתכוון דשבת איכא בלא"ה פטורא דמלאכת מחשבת ע"כ לא החמירו בשגגת סקילה וכן הביא הר"ן להדיא את ד' התו' [אמנם עיין מהרש"א בסוגיין שבי' דבריהם באופן אחר ולא הבנתי דבריו שם גם לכאורה לד' ר"י לא יתכן דהרי בשגגת לאו התירו ולר"י ל"ש היתר זה ועיין תו' רא"ש בפסחים דף כ"ו שכ' שם דהא דהקילו בשגגת לאו הוא משום ] וצ"ל דהא דבסוגיין לענין מחט ליטול בו את הקוץ חשבי' לה שגגת סקילה הוא משום דקאי למ"ד מקלקל בחבורה חייב ולדידיה ליכא פטור מחשבת בחבורה והנה התו' בהמשך דבריהם חזרו והקשו מהא דשרי לבעול בתולה ומ"ט ל"ח שגגת סקילה וכוונתם ג"כ כנ"ל דבחבורה ליכא דין מחשבת אמנם אח"כ הקשו מהא דטלטול נר הדולק שרי לר"ש ומ"ט ל"ח שגגת סקילה [ועי"ש שכ' דכיון דמכבה בלא מתכוון הו"ל אינה צל"ג וצ"ב למה הוצרכו לזה הא בלא"ה כל כיבוי הוי אינה צל"ג אמנם עי"ש בתו' שם שביארו דע"כ הסוגיא דנה שם בגוונא דצריך לפתילה להבהבה דהלא מבואר שם בסוגיא דבמתכוון אסור מדאורייתא ולפי"ז כוונת תו' הכא דאף היכא דצריך להבהבה כל שאינו מתכוון הו"ל אינו צל"ג ואף דבפ"ר היכא דניח"ל הוי צל"ג מ"מ כל שאינו פ"ר לעולם חשיב אצל"ג וד"ז מבואר ג"כ מד' התו' שבת דף מ"ב עי"ש במהרש"א מה שתמה על ד' התו' שם ולכאורה כוונת התו' שם הוא כנ"ל דלעולם כשאינו מתכוון כל דלא הוי פ"ר הוי אינה צל"ג וע"כ ל"ח שגגת סקילה וכעין דמבואר גם בסוגיין דהיכא דאצל"ג ליכא שגגת סקילה] ולכאורה ד' תמוהין מה הקשו הא כבר כ' לעיל דלעולם באינו מתכוין לא החמירו משום דאיכא פטור מחשבת ואולי אכתי י"ל דעדיפא מיניה כ' דיש גם פטור מלשאצל"ג אמנם יותר צ"ע ד' התו' בסוף דבריהם דדחו כל מה שפירשו בסוגיא זו מחמת שהוקשה להו משמואל דמבואר בסוגיא בשבת דף מב: דפ' הלכה כר"ש דאינו מתכוון מותר וגם פסק דמלשאצל"ג חייב וא"כ תמהו איך התיר שם במיחם לענין צירוף הא הוי שגגת סקילה [והנה מבואר בתו' דמיחם הוא מלאכה שאיצל"ג וזה כד' התו' דף מ"ב שם הנ"ל דאף היכא דניחא ליה מ"מ באינו מתכוון שאינו פ"ר הו"ל איצל"ג] וקושייתם צ"ע רב מ"ט דחו פירושם מחמת הך קושיא הא תו' כבר כ' לעיל דהיכא דאיכא פטור מחשבת ליכא החומרא דשגגת סקילה וא"כ לענין צירוף דאיכא פטור מחשבת ל"ש החומרא דשגגת סקילה והיא קו' עצומה ושמעתי מבני החבורה לדון דבר חדש דכל הפטור דחידשו התו' דאינו מתכוון יש בו פטור מחשבת י"ל דהוא רק בלא ניחא ליה דכיון שלא ניחא ליה אין כאן מחשבת אבל בניחא ליה לעולם ליכא פטור מחשבת וא"כ לענין צירוף דניחא ליה ליכא פטור מחשבת [ואמנם לענין צירוף עששיות של הסוגיא דיומא ע"כ צ"ל דחשיב לא ניחא ליה דהרי שם כ' תו' דיש בזה הפטור דמחשבת ורק בצירוף מיחם חשיב ניחא ליה [אמנם הרמב"ן בדף קי"א כ' דגם צירוף מיחם הוי לא ניחא ליה עי"ש מה שהביא מד' הערוך]אמנם לכאורה אין לומר כן בד' תו סנהדרין הנ"ל דתו' שם הוכיחו הך פטור דמחשבת מהא שרבנן פטרי מכבד ומרבץ אפילו משווה גומות עי"ש והתם לכאורה הא ניחא ליה בהשוואת גומות [אמנם כמדומה דבראבי"ה סי' קצ"ד נ' דחשיב ל"נ ליה עי"ש שהביא מזה מקור לערוך] ומבואר דאף בניחא ליה איכא פטור מחשבת גם לכאורה תירוץ זה אינו מיישב עדיין מה שקשה ממה שהק' תו' מכיבוי דהא התם לכאורה ל"נ ליה ואולי כוונת תו' דכיון דהתו' בשבת מ"ו כ' דע"כ איירי שם בצריך להבהבה ובכה"ג י"ל דניחא ליה וצ"ע בכ"ז],

ב,הנה בגוף ד' התו' שם דהבינו דהסוגיא התירה משום אינו מתכוון אלא דמ"מ החמירו בשגגת סקילה וכמבואר להדיא בר"ן שם בד' התו' וכוונתם לכאורה הוא משום דע"כ איכא שם היתר אינו מתכוון דאל"כ איך הותר בשגגת לאו וצ"ע טובא הא כל ד' הגמ' כאן קאי בד' רב ואיהו פ' כר"י דאינו מתכוון אסור וא"כ תמוה מ"ט התיר בשגגת לאו שו"ר שהגרע"א הק' כן במערכה שם ועי"ש שכ' דההיתר הוא משום שאינו מצוי ומותר אף לר"י[אמנם בר"ן הנ"ל נ' לא כן גם אכתי צ"ב דסו"ס י"ל דכל חומרת שגגת סקילה הוא רק לשי' רב דס"ל באמת דאינו מתכוון אסור וכל קולתו הוא משום דאינו מצוי ובזה החמירו בשגגת סקילה אבל לר"ש דאיכא בזה היתר גמור דאינו מתכוון מנ"ל לגמ' דאיכא חומרא דשגגת סקילה וצ"ע,

ג,בשטמ"ק כתובות ה: בשם השיטה ישנה כ' שם דכל אינו מתכוון אפילו בפ"ר הוא פטור לענין שבת דל"ח מחשבת לר' שמעון והא דמודה ר"ש הוא רק דאיכא איסור ודלא כתו' יומא ל"ד דכ' דבפס"ר לכו"ע אין כאן פטור מחשבת וביאר שם בזה הסוגיא דכריתות דמבואר שם דלר"י חייב וע"כ דהוא פ"ר ומ"מ ר"ש פוטר ועי"ש בתו' שדחקו דר"ש פוטר משום מלשאצל"ג עי"ש אמנם הוא ס"ל שם דלר"ש פטור משום אינו מתכוון [והיינו דתלוי זה בר"י ור"ש אם יש פטור מחשבת ואכמ"ל בזה]וניחא יותר הגמ' שם עי"ש אמנם לכאורה דבר זה תמוה מאוד מכמה דוכתי א,מהסוגיא דדף ק"ג דמפורש שם דבפס"ר חייב על ייפוי הקרקע עי"ש וקאי שם וודאי גם לר"ש [ובפרט למה שפי' התו' דבארעא דחבריה פטור משום מלשאצל"ג וע"כ דקאי כר"ש]ואולי יש ליישב לפי מה שביאר הרמב"ן דף קי"א הסו' שם שהוא ענין חשיבות המלאכה וע"כ חייב אף דבעלמא פטור לר"ש , אמנם אין ליישב דפס"ר בפעולה אחת שאני וכל פטור מחשבת הוא רק היכא דנעשה עוד פעולה ואין לה כלל כוונה כמו חפירה שנעשית מתוך הגרירה אבל היכא דהוא מעשה אחד ליכא פטור מחשבת דהרי השי' כ' שם ליישב הא דמילה בבהרת דהו משום דהתם הוא שאר איסורים ומשמע דכה"ג בשבת היה פטור וצ"ע, ד ב,מהסוגיא דדף קי"ז דמבואר שם דבפס"ר הוי מלאכת מפשיט ויש בזה איסור תורה ואולי יש ליישב ע"פ ד' רש"י שם שעיקר הפטור הוא משום דל"ד להפשט דמשכן וע"ז מהני פס"ר דלא יפטר משום כן ועיין בחבורה ב' מש"כ בזה גם י"ל שם בסו' אם מוכח שהוא איסור תורה או דכוונת הגמ' רק לומר דהוא מלתא דמלאכה ולא טלטול בעלמא אמנם אכתי י"ל דסו"ס הוא רק מלאכה דרבנן ,ג,מהסוגיא דדף ע"ה דמבואר דפס"ר חייב וי"ל דלר"ש דמקלקל בחבורה חייב ליכא שם פטור מחשבת בחבורה עוד יש לדון לד' הראשונים שנידון הסו' הוא על דין מתעסק דע"י פ"ר ל"ח מתעסק עי"ש בר"ח ורש"י וא"כ י"ל דכלפי פטור מתעסק לכו"ע מהני פ"ר והתם ליכא פטור אינו מתכוון ועיין בחבורה א' מש"כ בענין זה,

ד,התו' בפסחים כ"ה כ' דכל הסו' דשם לענין הנאה הבאה לו לאדם בע"כ ע"כ איירי בלא פס"ר דבפס"ר הרי כו"ע מודו ועיין שם ברא"ש שכ' ג"כ הכי וביאר דלא חשיב פס"ר כיון דיכול לאטום נחיריו וצ"ע כוונתו דכיון דאינו סותם הרי ליכא פס"ר [וקשה לומר דכוונתו ע"ד ד' שלטי הגיבורים סו"פ האורג דכל שיש אפשרות לעשות זה בלא זה ל"ח פסיק רישיה עי"ש] ואולי כוונתו דאיירי שבאמת סותם נחיריו אלא דיכול להיות שלא יצליח וע"כ לא הוי פ"ר אמנם לא מצינו כן שיהא צריך לנסות לאטום נחיריו וצ"ע,