סי_ קלא - טו בשבט
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / אורח חיים - דור המלקטים

**ט"ו בשבט**

או"ח סימן קל"א

1. תענית.
2. תפילה.
3. פירות.
4. מנהגים.
5. שהחיינו.
6. אתרוג.
7. ***ט"ו בשבט בשבת: להתפלל לאתרוג.***
8. שאר ענינים.

**ספרים** - פרי עץ הדר (בעל חמדת הימים).

**דור המלקטים** - אילנות השדה (מן), אנציקלופדיה תלמודית (כרך ט"ז, עמ' קנ"ג - עמ' קס"א), ברכת דוד (מנדלבוים), המועדים בהלכה (עמ' קפ"ב - עמ' קפ"ז), חזון עובדיה (ט"ו בשבט), ילקוט יוסף (קיצור שו"ע או"ח סי' תרפ"ד מנהגי ט"ו בשבט), מועדים לשמחה (חלק ג' סי' א'), נטעי גבריאל (ציננער, פורם פרק ב' - פרק ט'), סוכת חיים (ט"ו בשבט), עומק הפשט (גליון קצ"ט), פירות ליבי (בעילום שם), פרדס אליעזר (קעסטבוים), תהלה לדוד (ס' זכרון).

**משנה** (ראש השנה דף ב.) – "ארבעה ראשי שנים הם ... באחד בשבט **ראש השנה לאילן** כדברי בית שמאי בית הלל אומרים בחמשה עשר בו".

1. תענית.
   1. **שלא לגזור תענית**.
      1. רבינו גרשום (סי' י"ד) – "צבור שבקשו לגזור תענית שני וחמישי ושני, ופגעו בו בתענית ראשון ט"ו לשבט ... דעתי נוטה שהתענית נדחה לשבת הבאה ואין קובעים תעניות בו דלא מצינו תענית בר"ה כלל, **ותנן ארבעה ראשי שנים הם וכיון דקתני להו בהדי הדדי דומיה דהדדי נינהו**, ה"נ כיון דשארא לית בהו תעניות רביעי נמי לית ליה תענית ואע"ג דאינהו נמי עדיפי מיניה כיון דקתני להו בהדי הדדי להא מלתא אידמן להדדי".
      2. מהר"ם מרוטנבורג (ח"ד (דפוס פראג) סי' ה').
      3. מרדכי (ר"ה סי' תש"א).
      4. הג' מיימוניות (ריש הל' שופר).
      5. מהרי"ל (מנהגים, הל' ימים הנוראים אות י') – "ואיתקש לט"ו דשבט בארבע ראשי השנים. ואמרינן ט"ו דשבט שחל ביום ב"ה שקבעו בהן ציבור תענית נדחה התענית מפניו".
      6. מחבר (סי' תקע"ב סעי' ג') – "צבור שבקשו לגזור תענית שני וחמישי ושני, ופגע בתענית ט"ו בשבט, התענית נדחה לשבת הבאה כדי שלא יגזרו תענית בט"ו בשבט שהוא ראש השנה לאילנות".
      7. פוסקים.
         1. נ"מ: אחרוחת צהרים בישיבת מיר, ביום ב' וה' (וכן נוהגין, לאכול בשר בישיבת מיר גם ביום ב' וה').
   2. **אם חל יום חופתם בט"ו בשבט**.
      1. אין להם להתענות.
         1. מג"א (סי' תקע"ג ס"ק א') – "באסרו חג וט"ו באב ובט"ו בשבט אינו מתענה כיון שמוזכר בגמ'".
         2. א"ר (סי' תקע"ג ס"ק ג') – "אך באסרו חג וחמשה עשר באב ושבט כתב מגן אברהם שאין מתענין כיון שמוזכר בש"ס".
         3. בא"ה (סי' תקע"ג ס"ק א') – "אבל באסרו חג ובט"ו באב וט"ו בשבט אינו מתענה כיון שמוזכר בגמרא. מ"א עיין שם".
         4. ח"א (כלל קל"ב סעי' מ"ג, חכ"א כלל קכ"ט סעי' ב') – "נוהגין שהחתן והכלה מתענין ביום חופתם ... ולא בט"ו שבט".
         5. דרך החיים (סי' רכ"ג סעי' ב').
         6. קיצור שו"ע (סי' קמ"ו סעי' ב').
         7. חכמת שלמה (או"ח סי' תקע"ג) – "עיין במג"א ... הנה בדין ט"ו באב וט"ו בשבט הדין עמו, כיון דאנן בקיאין בקביעא דירחא אם כן הן הנה המפורשים בגמרא".
         8. ערה"ש (סי' תקע"ג סעי' ב') – "מי שיש לו נשואין ... ובט"ו בשבט כיון שהוזכרו בגמ' אין מתענין [מג"א]".
         9. מ"ב (סי' תקע"ג ס"ק ז') – "באסרו חג ובט"ו באב ובט"ו בשבט אינו מתענה כיון שהוזכר בגמרא [מ"א]".
         10. כה"ח (סי' תקע"ג ס"ק י"א).
         11. יחוה דעת (ח"א סי' פ"א, חזון עובדיה ט"ו בשבט עמ' א').
         12. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע או"ח סי' תק"נ סעי' י"ח, סי' תרפ"ד מנהגי ט"ו בשבט סעי' ב') – "במקומות שנהגו שהחתן מתענה ביום חופתו, לא יתענה בט"ו בשבט, אף על פי שהוא מתענה בחודש ניסן ביום חופתו. ובלאו הכי מנהג הספרדים שאין החתן מתענה כלל ביום חופתו אפילו בשאר ימות השנה. [ילקוט יוסף מועדים עמוד רמז]".
         13. פסקי תשובות (סי' תקע"ג אות א').
      2. לענין המנהג של שהחתן והכלה מתענין ביום חופתם - עי' אה"ע סי' ס"א, לשיטות ומראי מקומות.
   3. **ביארצייט**.
      1. אין להתענות – מועדים לשמחה (ח"ג עמ' י'), פסקי תשובות (סי' תרפ"ה הע' נ"ג).
      2. כיון שיש דין כמו תחנון – ט"ז (סי' תכ"ט ס"ק ג', "מו"ח ז"ל כ' להתענות יא"צ בניסן דלא גרע מתענית התלמידים וכבר נתפשט המנהג שבכל יום שא"א תחנון אין מתענין").
   4. **שובבים**.
      1. אין להתענות [וי"א להתענה יום אחר].
         1. א"ר (סי' תרפ"ה ס"ק י"א, עי' א"ז ס"ק ז') – "ולי נראה דאם חל ר"ח וט"ו בשבט ביום ה' יתענו במקומן ויקהל פקודי כיש מקומות דלעיל [סק"י], וכן ראיה מסוף סימן תקע"ב, ואולי כן כוונת מלבושי יום טוב".
         2. הו"ד בפמ"ג (סי' תרפ"ה באשל אברהם) – "וכשחל ראש חדש שבט וט"ו ביום חמישי, (ו)עיין אליה רבה [ס"ק] י"א דיש להתענות במקומן ויקהל פקודי, יע"ש. ולפי זה בפשוטה אם אפשר כן יתענו ת"ת. ואין בידי דבר ברור בזה, דיש לומר הואיל ונדחה ידחה".
         3. עי' חיד"א (צפורן שמיר אות צ"א) – "וצריך שיהיו פ"ד תעניות אלו רצופים שיתענה בכל הימים מלבד שבתות ור"ח וט"ו בשבט".
         4. שע"ת (סי' תרפ"ה ס"ק ב') – "ועיין בא"ר בשם מלבושי יום טוב שאם אירע שר"ח או ט"ו שבט או פורים קטן חל ביום ה' אם ללותו ולפורעו (עיין שם בא"ר שמסתפק בכוונתו אם ר"ל שמחוייב להתענות בו ביום או שמא ר"ל שידחה לגמרי עיין שם שאף שלשונו נוטה לומר שיתענה אין נלע"ד דהא מעיקרא לא קבלוהו אדעתא דהכי וכן נוהגים שאין מתענים בהם וכמדומה שנוהגים להקל אף אם אירע לו סעודת מצוה שהוא שייך בה או שהוא סנדק מקילין בו ומכל מקום נראה שיש להתענות בפרשה שאחריה לתשלומין כיון שהוא תענית של תשובה וכמו בצום תענית אסתר וצ"ע) ובא"ר כת' שנ"ל דאם חל ר"ח וט"ו בשבט ביום ה' יתענו במקומם ויקהל פקודי ועיין בפ"מ שמסתפק למנהגינו בשנה פשוטה שאירע כן אם יתענה ת"ת במקומם או יש לומר הואיל ונדחה ידחה עיין שם, ונראה דהנוהג כא"ר בשנה מעוברת ויקהל פקודי כמנהג היש מקומות שהביא המג"א מכ"ש דבשנה פשוטה יתענה ת"ת שנוהגין בו בשנה מעוברת, ואפשר שטעמו כיון שיש נוהגין שלא להתענות בפשוטה כלל לכן יש להקל בו כשנדחה ומכל מקום נ"ל עיקר כמ"ש בזה".
         5. נטעי גבריאל (שובבים פרק ו').
   5. **תענית חלום**.
      1. מותר להתענות – יעב"ץ (סידור ח"ב עמ' תס"ג חודש שבט אות י"ז, "ואין מתענין בו רק תענית חלום").
         1. אינו צריך לישב תענית אחרת לתעניתו, שלא אמרו כן אלא כמתענה בימים האסורים בתענית מן הדין – פמ"ג (סי' תקס"ח א"א ס"ק י"ט, סי' תק"ע מש"ז ס"ק א' [לשונו מובא לקמן], "הא שאר ימים שאין אומרים תחנון כניסן ול"ג בעומר וט"ו אב ושבט וקודם שבועות ובין יוה"כ לסוכות אין צריך תענית לתעניתו").
   6. **אם טעה והתענה, אם צריך למיתב תענית לתעניתו**.
      1. פמ"ג (סי' תק"ע מש"ז ס"ק א') – "וימים שאין אומרים תחנון בהם כט"ו אב ושבט ואיסרו חג ובין ר"ח סיון ושבועות ובין יוה"כ לסוכות, עיין ש"ך ביורה דעה רט"ו אות י"א דדינם לענין זה כימים האסורים מדבריהם ולא לענין מיתב תענית לתעניתו, עיין מג"א תכ"ט ו'. ומיהו אם טעה והתענה שלא בתענית חלום צ"ע אם צריך למיתב תענית לתעניתו בימים שאין אומרים תחנון. וט"ו באב אי הוה בכלל יום טוב עיין אליה רבה כאן וסוף סימן תק"פ, ובסימן תקע"ג במג"א א' משמע הוא הדין ט"ו בשבט, ועיין מג"א כאן ואי"ה שם יבואר עוד".
2. תפילה.
   1. **תחנון**.
      1. אין נופלין.
         1. ספר המנהגים (טירנא, חודש שבט) – "בחמשה עשר בשבט אין נופלין לילה ויום לפי שהוא ראש השנה לאילנות".
         2. מחבר (או"ח סי' קל"א סעי' ו') – "נהגו שלא ליפול על פניהם ... ולא בט"ו בשבט".
            1. גר"א (שם) – "ולא בט"ו בשבט. שהוא ר"ה לאילנות וכמו כל ד' ר"ה **שהן י"ט**".
         3. לבוש (סי' קל"א סעי' ו') – "נהגו שלא ליפול על פניהם לא בט"ו באב, ולא בט"ו בשבט, ולא בראש חודש, ולא בחנוכה, ולא בפורים, ולא בל"ג בעומר, **שכל אלו ימי שמחה הם** ... ובכל אלו אין נופלין ג"כ במנחה שלפניהם שסמוכה להם".

לבוש (סי' תרפ"ה סעי' א') – "חמשה עשר בו אין נופלין לילה ויום, וגם במנחה שלפניה אין נופלין. ואם חל בשבת אין אומרים צדקתך צדק, והטעם כי הוא ראש השנה לאילנות, לענין שאין תורמין מפירות אילן שחנטו קודם לכן על פירות אילן שחנטו לאחר מכאן, לפי שאז יצאו רוב גשמי השנה ועלה השרף באילנות מגשמי זאת השנה ומתחילין הפירות לחנוט מאלו הגשמים, ואין תורמים מפירות של שנה זו על פירות של שנה אחרת, כדאיתא בראש השנה [יג ע"ב] שבאילן הולכין בתרומותיו אחר החנטה, **וכיון שזה היא התחלה לדבר של מצוה עשאוהו כמו יום טוב**".

* + - 1. פוסקים.
    1. מראי מקומות.
       1. מהרי"ל (מנהגו הל' טבת אות ב') – "ובחמשה עשר בו אין אומרים תחינה. במגנצא ובורמיישא אומר תחינה".
       2. א"ר (סי' תרפ"ה ס"ק ה') – "כתב בהגהת מהרי"ל הלכות חנוכה [ה' טבת שבט אדר אות ב] במגנצ"א ובווירמייש"א אומרים תחנון בט"ו בשבט ובט"ו דאב".
  1. **גבי מנחה לפניו**.
     1. אין תחנון.
        1. לבוש (סי' קל"א סעי' ו', סי' תרפ"ה סעי' א') - לשונם מובא לעיל.
        2. עולת תמיד (סי' קל"א ס"ק כ').
        3. פר"ח (סי' קל"א על סעי' ו') – "ולא במנחה שלפניו. לכולהו קאי דכל יום שאין בו נפילת אפים אין נוהגין ליפול במנחה שלפניו".
        4. יעב"ץ (סידור ח"ב עמ' תס"ג חודש שבט אות ט"ז) – "ואין אומרים תחנון במנחה שלפניו".
        5. פמ"ג (סי' קל"א א"א ס"ק י"ד) – "אין אומרים במנחה שלפניו".
        6. מ"ב (סי' קל"א ס"ק ל"ב) – "משמע מזה דבט"ו באב וט"ו בשבט נופלין במנחה שלפניו ואין נוהגין כן".
        7. ערה"ש (סי' קל"א סעי' י"ב) – "ודע דמדברי רבותינו בעלי הש"ע מבואר דבמנחה שלפני ט"ו באב וט"ו בשבט ול"ג בעומר ופורים נופלים שהרי כתבו מפורש רק על ר"ח וחנוכה ומנהגינו אינו כן כידוע".
        8. ליקוטי מהרי"ח (סדר דיני ומנהגי ר"ח שבט ד"ה ט"ו).
        9. חזון עובדיה (ט"ו בשבט עמ' ד' אות ב').
        10. נטעי גבריאל (פורים פרק ג' סעי' ב') – "אין אומרים בו תחנון, וגם במנחה שלפניו".
        11. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע או"ח סי' תרפ"ד מנהגי ט"ו בשבט סעי' ג') – "והמנהג שאין אומרים וידוי ונפילת אפים במנחה של יום י"ד בשבט".
        12. תפילה כהלכתה (פרק כ"ג סעי' קל"ז).
        13. פסקי תשובות (אות כ"ו).
     2. יש תחנון.
        1. נוהג כצאן יוסף (פר' בא אות ב', עמ' קצ"ב) – "חמשה עשר בשבט אומרים תחנון במנחה שלפניו ובמנחה של אותו היום עצמו. אבל לא שחרית. ונראה לי המנהיג טעם לזה שאומרים אותו בליל כניסתו מה שלא מצינו בשאר ימים שא"א בהם תחנון. דכל עצמו של הכנסת קדושת היום במנחה דערבי שבתות וי"ט ור"ח וחנוכה ופורים הוא כדי להוסיף מחול על הקודש. ולא גזרו זה אלא לחומרא בעלמא לשבות מאותו זמן ממלאכה. אבל היכא ...".
  2. **יהי רצון גבי קרה"ת**.
     1. אין אומרים – פסקי תשובות (סי' תרפ"ה אות י"ג, הע' נ"ה), בשם יעב"ץ.
  3. **צדקתך, כשחל ט"ו בשבט בשבת**.
     1. אין אומרים – ספר המנהגים (טירנא, חודש שבט, "בחמשה עשר בשבט ... ואם חל בשבת אין אומרין צדקתך צדק"), מהר"י ברונא (סי' ק"נ, "שאלה היכי משכחת ט' שבתות באחד אומרים צדקתך, ובשני אין אומרים צדקתך. והשיב כשחל ר"ח שבט בשבת, וט"ו בשבת"), לבוש (סי' תרפ"ה סעי' א', לשונו מובא לעיל), פוסקים.
        1. כיון שיש דין כמו תחנון – מחבר (או"ח סי' רצ"ב סעי' ב', "ואם חל בו יום שאילו היה חול לא היו אומרים בו במנחה נפילת אפים, אין אומרים צדקתך").
     2. מראי מקומות – לקט יושר (עמ' קנ"ג, "וזכורני כשחל ט"ו בשבט [בא'] בשבת אין אומר' צדקתך צדק באושטריך, אבל במיישטרי אומר' צדקתך כי בחול אומר' תחינה בערב ט"ו בשבט").
  4. **למנצח של יענך ה' ביום צרה**.
     1. אומרים – רמ"א (סי' קל"א סעי' א', "ואפי' בימים שאין אומרים תחנון אומרים למנצח, מלבד בר"ח וחנוכה ופורים וע"פ ועיו"כ וט"ו באב"), א"ר (סי' קל"א ס"ק י"ד, "למנצח אומרים אף בט"ו באב ושבט"), מ"ב (סי' קל"א ס"ק ל"ה, "למנצח אומרים בכולם מלבד בר"ח וחנוכה ופורים וערב פסח וערב יוה"כ וט"ב וה"ה שאין אומרים בשנה מעוברת ביום י"ד וט"ו באדר ראשון גם אין אומרים אותו בבית האבל [אחרונים] עוד כתבו דאל ארך אפים ולמנצח דינם שוה"), תפילה כהלכתה (פרק כ"ג סעי' קל"ז).
     2. בני ספרד, אין אומרים – מועדים לשמחה (ח"ג עמ' י"ב), בשם פר"ח (ריש סי' קל"א), שיורי כנה"ג (הג' טור שם ס"ק ג').
     3. דעת הגר"א בלמנצח – בירור הלכה (ח"ד סי' קל"א), אשי ישראל (פרק כ"ו הע' ה'), פסקי תשובות (סי' תרפ"ה הע' נ"ז).
  5. **קל ארך אפים, לפני פתיחת הארון**.
     1. אומרים – מ"ב (סי' קל"א ס"ק ל"ה, "דאל ארך אפים ולמנצח דינם שוה"), פסקי תשובות (סי' תרפ"ה אות י"ג, הע' נ"ו).
     2. אין אומרים – סידור יעב"ץ.
  6. **אב הרחמים**.
     1. אין אומרים – רמ"א (או"ח סי' רפ"ד סעי' ז', "וג"כ נוהגין לומר: אב הרחמים; ובכל יום שא"א בו צו"צ אין אומרים אותו"), פמ"ג (סי' רפ"ד א"א ס"ק ח'), יעב"ץ (סידור ח"ב עמ' תס"ג אות י"ז, "אין אומרים"), אשי ישראל (פרק ל"ו הע' קס"ב), פסקי תשובות (סי' תרפ"ה הע' נ"ט).

1. פירות.
   1. מנהג אכילת פירות.
      1. **מנהגי אשכנז**.
         1. כנה"ג (הג' ב"י ס"ק ה') – "ונוהגים האשכנזים להרבות בו במיני פירות של אילנות, **לכבוד שמו של יום**. ספר תיקון יששכר דף ס"ב ע"ב".
         2. מג"א (סי' קל"א ס"ק ט"ז) – "ונוהגין האשכנזים להרבות במיני פירות של אילנות (תיקון יששכר דף ס"ב כ"ה)".
         3. פר"ח (סי' קל"א על סעי' ו') – "נוהגין באשכנז להרבות בו במיני פירות של אילנות לכבוד שמו של יום, ספר תיקון יששכר [פשוטות לד, ב]".
         4. א"ר (סי' קל"א ס"ק י"ד) – "ונוהגים האשכנזים להרבות בו מיני פירות של אילנות לכבוד שמו של יום, תיקון יששכר".
         5. בא"ה (סי' קל"א ס"ק י"ח).
         6. מ"ב (סי' קל"א ס"ק ל"א) – "ונוהגין האשכנזים להרבות אז במיני פירות של אילנות".
      2. **מנהג בני ארץ ישראל**.
         1. יעב"ץ (בסידור ח"ב עמ' תס"ג חודש שבט אות ט"ו) – "בארץ ישראל נוהגין להביא כמה מיני פירות האילן לברך עליהן ביום זה שהוא ראש השנה שלהן. שיתברכו גדולי האילנות היום".
      3. **מנהג ספרדים**.
         1. כף החיים (סי' קל"א ס"ק צ"ז) – "וכן יש נוהגין בספרד".
      4. **מנהג חסידים**.
         1. פרדס אליעזר (עמ' נ"ט).
      5. מראי מקומות – מקור חיים (חו"י, סי' תרפ"ד).
         1. מועד לכל חי (סי' ל' סעי' ז') – "ונהגו רוב תפוצות ישראל לסדר בשלחן מכל פירות האילן ופירות הארץ עד אשר תשיג ידו **וכל אחד מברך על פרי אחד**, האיש מברך ... רובא דעלמא אינן נוהגין כן אלא קורין בספר 'פרי עץ הדר' על הסדר לפי הפירות שיש לו, ויש שאינן נוהגין כלל לסדר פירות ...".
         2. הליכות אבן ישראל (ח"ב פרק נ' ).
         3. אילת השחר (מזקנים אתבונן חלק ד-ב' עמ' רי"א) – "אחד האברכים הביא לפני רבינו את דברי המ"א [סימן קל"א ס"ק ט"ז]: 'ט"ו בשבט - שהוא ר"ה לאילנות, ונוהגין האשכנזים להרבות במיני פירות של אילנות' [והביאו המ"ב שם ס"ק ל"א], וכן את הירושלמי שכתב וז"ל: 'ר' חזקיה ר' כהן בשם רב עתיד אדם ליתן דין וחשבון על כל מה שראת עינו ולא אכל' [ירושלמי סוף מסכת קידושין] ואמר אותו אברך - שעד עתה בעבודת ה' שלו לא נתן דעתו לכל ענין הט"ו בשבט, וכל ענין הריצה אחרי כל מיני סוגי פירות, ועכשיו כשראה את דברי המ"א והירושלמי, נקף אותו ליבו שאולי אינו נוהג כשורה, ובא לרבינו לבקש שיורנו אורחות חיים. הניף רבינו את ידו בתנועת ביטול ואמר: 'יש עוד מצוות אחרות' [דהיינו עוד יש מצוות רבות שעליו להשלים ולתקן עצמו בהם, לפני שתהפוך מצוה זו ל'ראש' מעייניו]. וסיפר **שבחו"ל לא היו עושים כלל ענין מט"ו בשבט**, וכאן בגני הילדים היו עושים מזה עסק ... ומכל מקום בשנה זו שנת התשע"ד למרות שכל השנים לא הוסיף רבינו דבר בט"ו בשבט, שם לו אחד מבני הבית בארוחת הצהרים פרי נוסף על שולחנו אולי ישנה מנהגו, אולם הוא לא אכלו. והעובדה שהיום היה ראש השנה לאילנות שחשיבותו מוזכרת במשנה ריש מסכת ראש השנה באה לידי ביטוי אצל מרן רק בזה שכאשר הזדמן ביום ט"ו בשבט אדם שכמה פעמים בירך רבינו בחצירו ברכת האילנות - שאל רבינו אותו כבר מעכשיו על העצים ועל הפריחה בהם".
   2. **מספר ומיני פירות**.
      1. כל פירות הנמצאות – מקור חיים (חו"י, סוף סי' תרפ"ד).
      2. ל' מיני פירות - עשרה לעולם הבריאה, עולם העשיה, עולם יצירה.
      3. ט"ו - חמשה לעולם הבריאה, עולם העשיה, עולם יצירה.
         1. הגרח"ק זצ"ל (ח"ב שאלת רב ח"א פרק ו' אות ז', עמ' מ"ב) – "שאלה: ילד שאכל זיתים בחודש זה, והגיע ט"ו בשבט, האם יכול לאכול עוד זית אחר לתשלום ט"ו פירות. תשובה: אין דין שצריך לאכול ט"ו פירות".
      4. י"ג - כמספר אחד.
      5. ז' מינים מאר"י – עי' מועד לכל חי (סי' ל' סעי' ח', "ויש נוהגין דוקא שבעה מיני פירות דנשתבחה בהן ארץ ישראל").
      6. חרובים – בשם בן איש חי (כתר מלכות אות ק"נ ), ועוד.
      7. אתרוגים - עי' לקמן.
      8. פירות יבשים – שבט מיהודה (פר' בשלח שנת תרס"ט סעודה שלישית ד"ה המנהג, עמ' קכ"ח, "המנהג בחמשה עשר בשבט לאכול על הרוב פירות יבשים. יש לומר ...").
      9. מראי מקומות – פרדס אליעזר (עמ' צ"ה).
         1. כאיל תערוג (מועדים עמ' תרי"ב) – "בט"ו בשבט אמר רבנו, **מספיק לאכול פרי אחד**, כי העיקר הוא לזכור שהוא ראש השנה לאילנות. אמנם לשון המג"א (סי' קל"א) הוא: נהגו 'להרבות' בפירות, ומ"מ גם אם נדייק התיבות במג"א אכתי **די לן בשלשה מינים**, דרבים היינו שלשה כמבואר בגמ' (כתובות עה, א) ובודאי אין הכונה להרבות מאד, דאין בזה תועלת רק מילוי הכרס. וביום ט"ו בשבט בבוקר היה מבקש רבנו מנכדו שיביא לו תמר, ואכל קצת, שלא יהי' ספק ברכה אחרונה".
   3. **לברך על פרי האדמה בט"ו בשבט**.
      1. אין ענין – פרדס אליעזר (עמ' ק"א).
         1. הגרח"ק זצ"ל (גם אני אודך בעניינים שונים ח"ג אות קנ"ד) – "שאלה: האם יש ענין לברך גם על פרי האדמה בט"ו בשבט. תשובה: אולי".
         2. ***הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח גליון קנ"ו עמ' ב') – "בט"ו בשבט נוהג לאכול מכל מיני פירות וירקות שיש בידו ומברך כל הברכות. [ואמר לי שכן הי' מנהג אביו מרן ז"ל ועי' שו"ה קל"א דין י', ואמרתי לפני מרן שראיתי ת"ח אחד שליט"א שכתב שאולי ראוי שלא לאכול מפירות האדמה ביום ט"ו בשבט כדי שלא יבואו לטעות ולומר שהיום קובע לענין מעשר גם בפירות האדמה, וענה לי מרן שהדברים הבל וריק וזה אינו.]".***
   4. **הטעם למנהג אכילת פירות יבשים בט"ו בשבט**.
      1. מראי מקומות – פרדס אליעזר (עמ' פ"א), בשבילי ההלכה (עמ' קמ"ה), מועדים לשמחה (ח"ג עמ' מ"ג).
   5. **זמן של אכילת פירות**.
      1. מראי מקומות – כה"ח (סי' קל"א ס"ק צ"ז), פרדס אליעזר (עמ' ק"א).
   6. **כשחל ט"ו בשבת: זמן אכילת פירות**.
      1. בשבת.
         1. באר שרים (ח"ג סי' ע"ה אות א') – "צריך לאכול פירות גם במוצאי ש"ק כי בש"ק לא מינכר מלתא דאוכל לכבוד ט"ו בשבט ... לענ"ד לא בעינן היכר באכילת פירות בט"ו בשבט".
      2. מנהג ירושלים גם במוצאי שבת.
         1. נטעי גבריאל (פורים פרק ט' סעי' ד') – "מנהג ירושלים לאכול פירות גם במוצאי שבת של חמשה עשר בשבט".
      3. מראי מקומות – מועדים לשמחה (ח"ג עמ' כ"ג).
         1. ***הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח גליון קנ"ו עמ' ב') – "ט"ו בשבט שחל בשבת אכל המינין רק בסעודה א', ומיד לאחר המוציא. ואמר שכך נהגו אצלם".***
   7. **כשחל ט"ו בשבת: אכילת הפירות שבין הקידוש לסעודה**.
      1. יחוה דעת (ח"א סי' פ"ב, חזון עובדיה ט"ו בשבט עמ' ד' אות ד') – "לפי המנהג שנוהגים להרבות במיני פירות בליל ט"ו בשבט, להורות כי ט"ו בשבט הוא ראש השנה לאילנות, ובפרט מרבים העם בפירות שנשתבחה בהם ארץ ישראל, והנה השנה חל ט"ו בשבט בשבת קודש, האם אכילת הפירות שבין הקידוש לסעודה טעונה ברכה אחרונה לפני הסעודה, או שמא ברכת המזון שמברכים לאחר הסעודה פוטרת גם את הפירות שלפני הסעודה ... ולכן יש לנהוג לאכול הפירות בליל ט"ו בשבט בסוף הסעודה, שאז ברכת המזון פוטרתם ... ראוי להזהר לאכול הפירות בליל ט"ו בשבט בסוף הסעודה".
      2. נטעי גבריאל (פרק ט' סעי' ג') – "יש ליזהר שלא יאכלו מיני פירות אחר קידוש, מפני שיש ספק אם צריך לברך אחריהם, או שברכת המזון פוטרתם".
      3. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע או"ח סי' תרפ"ד מנהגי ט"ו בשבט סעי' ו') – "בשנה שחל ט"ו בשבט בשבת, יש נוהגים להביא הפירות לברך עליהם מיד לאחר הקידוש, קודם נטילת ידים של הסעודה. ויש לפקפק על מנהג זה, כי ישנה מחלוקת בפוסקים אם צריך לברך אחריהם ברכה אחרונה, או נפטרים בברכת המזון שלאחר הסעודה. ועל כל פנים אם הביאום קודם סעודה ואכלו מהם כשיעור, לא יברכו ברכה אחרונה. [ילקוט יוסף מועדים עמוד רמט]".
2. מנהגים.
   1. **תפילות**.
      1. ט"ו שיר המעלות.
      2. תיקון פרי עץ הדר (מבעל חמדת ימים) – כה"ח (סי' קל"א ס"ק צ"ז).
      3. כל תהילים – כרם שלמה (טנק, עמ' קס"ב אות ב'), פרדס אליעזר (עמ' קי"ג), מועדים לשמחה (ח"ג עמ' כ"ט).
   2. **לומד כל הלילה** – עי' ניעור כל הלילה (פרק א' סעי' כ"ג).
   3. **בגדי יו"ט**.
      1. ליקוטי מהרי"ח (סדר דיני ומנהגי ר"ח שבט ד"ה ט"ו), הו"ד בפסקי תשובות (סי' תרפ"ה הע' נ"ד) – "ועי' בספר צמח צדיק מהרב הקדוש מוויזניצא בשם חותנו הקדוש מריזין זצללה"ה שהי' צדיקים שלובשי' בגדי יו"ט בט"ו בשבט כי הוא ר"ה לאילנות ואדם עץ השדה ע"ש".
      2. נטעי גבריאל (פורים פרק ב' סעי' ג') – "אין נוהגין בו ללבוש בגדי שבת, ויש שנהגו ללבוש".
3. שהחיינו.
   1. **מצוה לאכול מעט מכל מין חדש בשנה: והטעם**.
      1. ירושלמי (סוף קידושין, דף מח:) – "ר' חזקיה ר' כהן בשם רב **עתיד אדם ליתן דין וחשבון** על כל מה שראת עינו ולא אכל. רבי לעזר חשש להדא שמועתא ומצמית ליה פריטין ואכיל בהון מכל מילה חדא בשתא".
         1. ט"ז (סוף סי' רכ"ז) – "איתא בירוש' פ"י יוחסין ישמעו ענוים וישמחו א"ר בון עתיד אדם ליתן דין וחשבון על שראה מיני מגדים ולא אכל ר"א הוה מצמצם פריטי למיכל בהון מכל מילי חדש ע"כ. וכ' בתשב"ץ הטעם **כדי** **להרבות בברכות**".
         2. מג"א (סי' רכ"ה סוף ס"ק י"ד) – "עתיד אדם ליתן דין וחשבון על שראתה עינו מיני מגדים ולא אכל ר"א חש לה והיה אוכל מכל מין חדש בשנה (ירוש' פ' י' יוחסין מט"מ)".
         3. א"ר (סי' רכ"ה ס"ק ו') – "איתא בירושלמי דפרק עשרה יוחסין ישמעו ענווים וישמחו אמר ר' בון עתיד אדם ליתן דין וחשבון על שלא אכל מיני מגדים, ור' אליעזר חש להאי שמעתא הוי מצמצם פריטי למיכל בהון מכל מיני חדש בשתא, וסיים בתשב"ץ סימן ש"כ הטעם כדי להרבות בברכות, עד כאן, **ומשמע ברכות שהחיינו קאמר**".
         4. באה"ט (סי' רכ"ה ס"ק י"ג).
         5. שלחן שלמה (סי' רכ"ה סעי' ו') – "עתיד אדם ליתן את הדין על שראה מיני מגדים חדשים ולא אכל".
         6. קיצור שו"ע (סי' נ"ט סעי' י"ט) – "עתיד אדם ליתן דין וחשבון על כל מה שראתה עינו ולא אכל. רבי אלעזר הוי מצמצם ליה פריטי וקנה לו מכל דבר פעם אחת בשנה ואכל".
         7. מ"ב (סי' רכ"ה ס"ק י"ט) – "כתבו האחרונים בשם הירושלמי דמצוה לאכול מעט מכל מין חדש בשנה והטעם **כדי להראות שחביב עליו בריאתו של הקב"ה**".
         8. ערה"ש (סי' רכ"ה סעי' א', סעי' ה') – "מצוה לטעום מכל פירא חדשה וכדאיתא בירושלמי שהבאנו בסעיף א' והטעם פשוט כדי לתת שבח והודיה להשי"ת שמחדש הפירות משנה לשנה כדי ליהנות בהם בני אדם ומברכין על כל פירא חדשה המתחדש משנה לשנה שהחיינו".
      2. **קיים הירושלמי בט"ו בשבט** – פסקי תשובות (סי' רכ"ה הע' קכ"א, סי' תרפ"ה הע' ס'), פרדס אליעזר (עמ' ס"ז הע' ט'), בשבילי ההלכה (עמ' קמ"ז).
      3. מראי מקומות – דרכי חיים ושלום (אות תתל"א).
         1. מסילת ישרים (פרק י"ג) – "וחכמינו ז"ל אמרו (ירושלמי קדושין פד): שעתיד אדם ליתן דין לפני המקום על כל מה שראו עיניו ולא רצה לאכול ממנו אף - על - פי שהיה מותר לו והיה יכול, ואסמכוה אקרא (קהלת ב): וכל אשר שאלו עיני לא אצלתי מהם. התשובה היא, כי הפרישות ודאי צריך ומוכרח והזהירו עליו חכמינו ז"ל, הוא מה שנאמר (תורת כהנים): 'קדושים תהיו', פרושים תהיו ...".
   2. **הלכות וכללים של "שהחיינו"**.
      1. עי' סי' רכ"ה, לשיטות ומראי מקומות.
4. אתרוג.
   1. **ברכה על אכילת קליפת אתרוג**.
      1. עי' סי' ר"ב סעי' ו', לשיטות ומראי מקומות.
      2. האם יש שהחיינו על אכילת אתרוג - עי' סי' רכ"ה סעי' ו', לשיטות ומראי מקומות.
      3. לענין קדימה - עי' רי"א סעי' ד', לשיטות ומראי מקומות.
      4. לענין ברכה על הריח של האתרוג - עי' סי' רט"ז סעי' י"ד, לשיטות ומראי מקומות.
   2. **סגולות לאכילת אתרוג**.
      1. הוו לה בני ריחני.
         1. כתובות (דף סא.), מנורת המאור (פרק כ' דרך ארץ עמ' תל"ח) – "דאכלה אתרוגא, **הוו לה בני ריחני**. ברתיה דשבור מלכא אכלה בה אמה אתרוגא, והוו מסקי לה לקמיה אבוה בריש ריחני".
      2. **סגולה היא למעוברת** שתלד בנקלו למקשה לילד שתלד בריווח ולד של קיימא אם תאכל מאתרוג באותה שעה.
         1. כה"ח (סי' תרס"ד ס"ק ס') – "והאתרוג עושין אותו מרקחת בסוק"ר אחר החג להעלותו על השלחן בליל ט"ו בשבט ר"ה לאילנות בכלל הפירות שיברכו עליו מאנשי הבית איש או אשה ומ"ג אם היא הרה ללדת וגם ליתן ממנו למקשה לילד שאומרים שהיא סגולה שתלד בריוח ולא בצער ויצא הולד בר קיימא לחטו"ל כשאוכלת ממנו באותה שעה".
         2. פסקי תשובות (סי' תרפ"ה הע' ס"ד, עי' סי' תרס"ד סוף אות ז' [לשונו מובא לקמן]) – "ובאורחות חיים ספינקא סי' תרפ"ד סעי' ט' אות ח' דסגולה היא למעוברת שתלד בנקל ולמקשה לילד שתלד בריווח ולד של קיימא אם תאכל מאתרוג באותה שעה".
         3. מועדים לשמחה (ח"ג עמ' כ"ח).
         4. פרדס אליעזר (עמ' ק"י).
      3. סגולה לרפואה.
         1. מועדים לשמחה (ח"ג עמ' ל"א).
      4. מראי מקומות.
         1. פסקי תשובות (סי' תרס"ד סוף אות ז', הע' כ"ח) – "ובליקוטי מהרי"ח, ובגמ' כתובות ס"א ע"א 'דאכלה (אשה מעוברת) אתרוגא הוי ליה בני ריחני', וע"ע מד"ר ויקרא ל"ז ב' מעשה נפלא מסגולתן של האתרוגים שהשתמשו בו למצוה, ובמשמרת שלום מוסיף לאכול ממנו בחג מתן תורה דאתרוג בגי' תורה, ובעצרת דנים על פירות האילן".
   3. **האתרוג של הד' מינים**.
      1. שאכל בט"ו בשבט.
         1. עי' בן איש חי (שנה א' פר' ראה אות י"א) – "וגם אותם הקונים אתרוג לנענוע מצניעין אותו עד ט"ו בשבט ואוכלים אותו ...".
         2. ליקוטי מהרי"ח (סדר דיני ומנהגי ר"ח שבט ד"ה ט"ו) – "והמנהג שהאתרוג אשר יצאנו בו ידי מצוה בסוכת מטגנין אותו אחר הסוכה ואוכלין אותו בט"ו בשבט".
         3. כה"ח (סי' תרס"ד ס"ק ס') - לשונו מובא לעיל.
         4. פרדס אליעזר (ריש פרק ג').
         5. מועדים לשמחה (ח"ג עמ' כ"ז, עי' הע' ס"ד).
         6. פסקי תשובות (סי' תרס"ד סוף אות ז', הע' כ"ח) – "והאתרוג נוהגים לעשות ממנו מרקחת להעלותו על השלחן בט"ו בשבט שיתברכו בו אנשי הבית וסגולה היא למעוברת שתלד בנקל. [יפה ללב שם הו"ד באורחות חיים ובאלף המגן שם]".
      2. מראי מקומות – גנזי הקודש (פרק י"ח סעיף י"ט).
         1. הגרח"ק זצ"ל (אסיפת יצחק ז' אב תשס"ו) – "שאלה: מה צריכים לעשות אם האתרוג אחר סוכות. תשובה: *לאכלו*".
         2. הגר"א נבנצל שליט"א (אסיפת יצחק כ"ח תמוז תשס"ו) – "שאלה: מה צריך לעשות אם האתרוג אחרי סוכות. תשובה: אפשר לאכלו, או להשתמש בו לבשמים".
         3. ספר חסידים (בן אחותו של רבינו הרא"ש), הו"ד במועדים לשמחה (ח"ג סי' א' הע' ס"ד, בקצת שינוי) – "בימים ההם בא לעולם ביום חג פסח וביום שבועות קור גדול ושלג ומשחית כל פרי אתרוגים ולא יכול למצא לחג הסוכות בכל מדינות אשכנז שום אתרוג ... מפני העבירות שעושין הבעלי הבתים ההולכים בשרירות לבם ... אחר הסוכות המה נתנו על ידי דורון כמנחת חטין האתרוגים שברכו וקדשו עליו כל ימי החג האסיף. ושלחו לעכו"ם. ועל זה נאמר נתנו הטהורים לטמאים ומזלזלים במצוה. וכן לא יעשה כי אפילו דערבה וההושענות מניחים בבתי כנסיות ולהניח עד זמן לאפות מצות פסח להאיר בהסקת התנור לקיים מצוה גוררת מצוה. וזה הולך והביא מצותו וקדושתו לעכו"ם ונמצא מצוה גוררת עבירה כי יש לחוש שהעכו"ם מטבל בו ואתא חילול השם מזה כי כל דבר שעושין ממנה מצוה חל קדושה עליו כגון רצועות וגידין מתפילין או ציצית אפי' לאחר שפסלו ועוברים צריכים לגניזה ואותה עבירה שעושים עם האתרוגים גורמת המכשול היאך דלא יכולנו לקיים המצוה בזמנה כי כל ישראל ערבים זה בזה ואיש אחד יחטא ועל כל העם יקצוף. לכן אשרי האיש אשר לא הלך וכו' רק תוכל **לעשות מן האתרוגים מעשה מרקחת** ולכבד עמו הלומדים תורה ולתת ממנה לאנשי אמת אנשי חיל לסעודת מצוה ולברך עליו כהלכתן".
   4. **להתפלל על אתרוג כשר יפה ומהודר שיזמין הש"י בעת המצטרך למצוה**.
      1. בני יששכר (מאמר חדש שבט מאמר ב' אות ב') – "ר"ה לאילן, לא אמר לאילנות כמו באינך, יש לרמז מה **שקבלנו מרבותינו** להתפלל בט"ו בשבט על אתרוג כשר יפה ומהודר שיזמין הש"י בעת המצטרך למצוה, כי הנה זה היום אשר עולה השרף באילנות [רש"י ר"ה יד ב ד"ה הואיל], והוא כפי הזכות של כל אחד מישראל, הנה מה טוב ומה נעים שיתפלל האדם ביום ההוא ראשית יסוד הצמיחה, שיזדמן לו הש"י לעת המצטרך את הפרי עץ הדר, והנה תפלתו תעשה פירות, וזהו שרמז התנא באומרו לשון יחיד לאילן, להורות על האילן המיוחד המבואר בתורה למצוה".
      2. בן איש חי (לשון חכמים ח"א סי' ל"ח) – "בט"ו בשבט ראש השנה לאילנות על כן טוב ונכון לומר ביום ט"ו בשבט בשחרית פסוקים אלו ובקשה זו וידוע הוא שיש **קבלה אצל חכמי אשכנז** ז"ל שצריך לבקש ביום ט"ו שבט בפרטות על האתרוג שיזדמן לישראל אחרוג טוב ... ויהר"מ ה' או"א שתברך כל האילנות האתרוג להוציא פירותיהם בעיתם ויוציאו אתרוגים טובים יפים ומהודרים ונקיים מכל מום. ולא יעלה בהם כל חזזית ויהיו שלמים ולא יהיה בהם שום חסרון ואפילו עקיצת קוץ ויהיו מצויים לנו ולכל ישראל אחינו בכל מקום שהם לקיים בהם מצות נטילה עם מצות נטילה עם הלולב בחג הסוכות שיבא עלינו לחיים טובים ולשלום כאשר צויתנו בתורתך על ידי משה עבדך ולקחתם לכם ביום הראשון פרי עץ הדר כפות תמרים וענף עץ עבות וערבי נחל. ויהר"מ ה' או"א שתעזרנו ותסייענו לקיים מצוה זו של נטילת לולב והדס וערבה ואתרוג כתקנה בזמנה בחג הסוכות שיבא עלינו לחיים טובים ולשלום בשמחה ובטוב לבב ותזמין לנו אתרוג יפה ומהודר ונקי ושלם וכשר כהלכתו. ויהר"מ ...".
      3. ליקוטי מהרי"ח (סדר דיני ומנהגי ר"ח שבט ד"ה ט"ו) – "ועיין בספר בני יששכר שמקובל מרבותינו להתפלל בט"ו בשבט על אתרוג כשר ומהודר וכו' ע"ש".
      4. ***הגר"ש דבליצקי זצ"ל (מה טובו גליון י"ב עמ' ע"ב אות ט"ו) – "ביום זה שהוא ראש השנה לאילנות נהג להתפלל שיזכה בחג סוכות הבעל"ט לאתרוג מהודר. ואמר את נוסח ה'יהי רצון' וכו' שסידר הבן איש חי בספרו לשון חכמים [ח"ב סימן ל"ח]".***
      5. מראי מקומות – אשי ישראל (סוף פרק מ"ח), פרדס אליעזר (עמ' קי"א).
         1. כאיל תערוג (מועדים עמ' תרי"ב) – "אמר רבנו מה שי"א [ראה בני יששכר] להתפלל על אתרוג בט"ו בשבט, יש לעיין דהא בעצרת נידונין על פירות האילן ולא בט"ו בשבט. ולהתפלל בעצרת ג"כ לא שייך דהא אין מתפללים בקשות ביו"ט [בפרט לדעת הגר"א], ואף אם זה צורך מצוה, מ"מ לא מסתבר שיהא מותר לבקש ביו"ט על צורך מצוה של זמן מרובה אח"כ. וגם יל"ע דמצינו תפילה על צרכי האדם הגשמיים שזה קיום האדם, אבל להתפלל שיזכה לאתרוג מהודר מנלן, וי"ל".
         2. ***הגרח"ק זצ"ל (דברי שי"ח גליון קנ"ו עמ' ב'. וכן עי' לקמן) – "בט"ו בשבט לא אומר שום בקשות או תפילות וגם לא על אתרוג. [ואף שיש לזה מקור באיזה מהספרים, ואמר לי שטעמו שהרי מה שכתוב ט"ו בשבט ר"ה לאילנות, הכוונה למעשר ולא לדין.]".***
5. ***האם מותר להתפלל לאתרוג כשחל ט"ו בשבט בשבת.***
   1. *מותר להתפלל****.***
      1. ***הגראמ"מ שך זצ"ל (תל תלפיות חוברת נ"ז עמ' י' אות ז') – "הרה"צ ר' דוד פרנקל זצ"ל מידי שנה בשנה בט"ו בשבט דיבר עם מרן זיע"א בענין הענין התפלה על אתרוג מהודר בסוכות שמסוגל לקבלת התפלה יום ט"ו בשבט, ומרן היה משיבו על עני"ז בהסכמה, [ויש נוסח לתפלה זו בספר לשון חכמים ח"א או' ל"ו], ובנידון להתפלל לזכות לאתרוג מהודר בט"ו בשבט שחל בשבת, השיב מרן ראש הישיבה זצוקללה"ה שאפשר להתפלל ע"ז בשבת ויוסיפו בתפילת אלוקי נצור, ונראה טעמיה משום דהוי בקשה רוחנית, ועי' שו"ת אבקת רוכל סי' י"א-י"ד, פתח הדביר ח"ג סי' ד', שו"ת רב פעלים ח"ב סי מ"ו. וגם דאינו בגדר צרה דייחשב לתחנונים ועוד דעתה זמנו, עי' שו"ת בצל החכמה ח"ה סי' מ"א. ונראה דהוא הדין בתי כנסיות שנוהגין לומר בקשה זו אחר התפילה, יכולים לאומרה בשבת".***
      2. הגריש"א זצ"ל (ישא יוסף ח"ג [או"ח ח"ב] סי' ע"ט) – "ושמע את נוסח התפילה והתחינה שכתב הבן איש חי (לשון חכמים ח"א סי' לח), אמר שאפשר לאומרה בשבת הואיל והנוסח הוא בקשה רוחנית שיהא לו אתרוג כשר, ואף מה שמוזכר שם יין - הריהו מבקשו בעיקר לצורך קידוש והבדלה".
      3. ***קובץ הלכות (שבת ח"א פרק ט"ו הע' כ"ו) – "וכן תפילה על אתרוג נאה כשחל ט"ו בשבט בשבת מותר שזהו לצורך קיום מצות עשה בהידור".***
      4. ***חוט שני (וישמע משה גליון קמ"ו [פר' בשלח תשע"ז] עמ' ג') – "שמותר להתפלל על זה בשבת מכיון שהוא צורך מצוה וצורך גבוה".***
      5. ***משנת יוסף (ח"ו סי' פ"ג) - לשונו מובא לקמן.***
      6. ***הגר"י זילברשטיין שליט"א (וישמע משה גליון קמ"ו [פר' בשלח תשע"ז] עמ' ג') - לשונו מובא לקמן.***
      7. ***שבט הקהתי (וישמע משה גליון קמ"ו [פר' בשלח תשע"ז] עמ' ג') - לשונו מובא לקמן.***
      8. מעדני יו"ט (ח"א סי' כ"ה [עמ' קל"ב], ח"ה סי' ל"ו) – "ולכן מכמה סיבות יש להתיר להתפלל בט"ו בשבט שחל בשבת שיזכה לאתרוג מהודר בסוכות, אב"א דלשיטת הלבוש מותר להתפלל להקב"ה לקבל מתנות, ואב"א דהזמן המסוגל לתפלה זו הוא ט"ו בשבט ואינו יכול להתפלל למחרת, ואב"א דכיון דאין לו צער לפניו, אין סיבה שימנע מלהתפלל בשבת".
      9. ***משאת שבת (עמ' תקס"ז סעי' מ"א) – "בט"ו בשבת המנהג להתפלל על אתרוג טוב ומתפללים גם על שאר פירות שיתברכו האילנות ומותר להתפלל כן גם בשבת".***
      10. תפילה כהלכתה (פרק כ"ג הע' שע"ה\*) – "ונראה שאף בט"ו בשבט שחל בשבת ניתן לבקש הבקשה הנ"ל הערה הקודמת, שהרי אין זו בקשה חומרית".
      11. פסקי תשובות (דפו"ח, סי' רפ"ח אות ז') ***– "תפילה על אתרוג נאה כשחל ט"ו בשבט בשבת".***
   2. *מחמיר: אסור להתפלל****.***
      1. ***קנה בשם (היכל הוראה סוף סי' נ"ו) - לשונו מובא לקמן.***
      2. ***הגר"ש דבליצקי זצ"ל (מה טובו גליון י"ב עמ' ע"ב אות י"ז, מבקשי תורה כרך א' ריש עמ' ק"ז) – "ובמנין ותיקין של הגר"ש דבלצקי שליט"א [זצ"ל] בישיבת תפארת ציון בבני-ברק, נוהגין לאומרו אחרי שחרית בט"ו בשבט. וכשחל ט"ו בשבט בשבת מקדימין לאומרו ביום שישי אחרי תפלת שחרית משום שא"א בשבת תחנונים".***
      3. היכל הוראה (סי' נ"ו) – "שאין לאמרו כי גם זה נחשב לתחנונים, וכמו שמצינו שמדלגים על היהי רצון שלאחר קריאת התורה כמובא בלבוש וכ"פ במשנ"ב סי' תכט ס"ק ח, ואין להקשות ע"ז מהיה"ר שאנו אומרים בסוף השמו"ע דהתם שאני שהוא מסדר התפילה הקבוע ולהכי אינו נחשב כתחינה, והנה עצה טובה שיקדים התפלה מער"ש, וכן נראה דאפשר שיהרהר בתפלה זו אבל לא יאמרנה בפה. ושוב מצאתי בפנקסי שכבר בא דבר זה לידי בט"ו בשבט תשס"ז שגם אז חל ט"ו בשבט בשבת כמו השנה ואז דברתי עם אאמו"ר מרן הקנה בשם זצוק"ל אודות ענין זה ואמר לי שאין להתפלל תפלה זו בשבת".
   3. מראי מקומות – ***הגרשז"א זצ"ל (חכו ממתקים ח"ב ),*** בקשות בשבת (פרק ד' סעי' י"א).
      1. כאיל תערוג (מועדים עמ' תרי"ב) ***– "***אמר רבנו מה שי"א [ראה בני יששכר] להתפלל על אתרוג בט"ו בשבט, יש לעיין דהא בעצרת נידונין על פירות האילן ולא בט"ו בשבט. ולהתפלל בעצרת ג"כ לא שייך דהא אין מתפללים בקשות ביו"ט [בפרט לדעת הגר"א], ואף אם זה צורך מצוה, מ"מ לא מסתבר שיהא מותר לבקש ביו"ט על צורך מצוה של זמן מרובה אח"כ. וגם יל"ע דמצינו תפילה על צרכי האדם הגשמיים שזה קיום האדם, אבל להתפלל שיזכה לאתרוג מהודר מנלן, וי"ל".
      2. *הגרח"ק זצ"ל (אסיפת יצחק י"ט שבט תש"ע) – "שאלה:* ***האם מותר לומר התפלה מבעל הבן איש חי על האתרוג, בט"ו בשבט שחל בשבת. תשובה: בעצרות נדונין על האילן".***

הגרח"ק זצ"ל (עלי שי"ח עמ' קל"ד אות נ"ב, דברי שי"ח ***גליון*** קנ"ו סוף עמ' ב', עי' שונה הלכות תורת המועדים סוף סי' תרפ"ד) – "שאלה: האם מותר להתפלל על האתרוג בט"ו בשבט שחל להיות בשבת. תשובה: בעצרת נדונין על פירות האילן".

הגרח"ק זצ"ל (תשובות הגר"ח או"ח אות קס"ח ***[דפו"ח אות תתתתקע"ב]***) – "האם מותר להתפלל על האתרוג בט"ו בשבט שחל בשבת, ואם אסור בפה האם מותר במחשבה. תשובה: במחשבה מותר".

הגרח"ק זצ"ל (וישמע משה ***גליון*** קמ"ו [פר' בשלח תשע"ז] עמ' ג') – "שמותר להתפלל על זה בשבת מכיון שהוא צורך מצוה וצורך גבוה".

הגרח"ק זצ"ל (***דברי שי"ח גליון שס"ח עמ' א', פר' ויגש תש"פ) – "שאלו למנהג החסידים המתפללים על אתרוג בט"ו בשבט גם שחל בשבת, האם לסוחר אתרוגים יהיה אסור להתפלל שאצלו זה מסחר... והגיב רבינו - הכל טעות. אין נידונים על האתרוגים בט"ו בשבט אלא בעצרת נידונים על הפירות. שאלה: א"כ בעצרת, השאלה הנ"ל, האם זה נכון. והסכים רבינו".***

* 1. *האם סוחר אתרוגים מותר לומר תפילה זו בשבת: כשחל ט"ו בשבט בשבת****.***
     1. מחמיר - אבל ***מותר לו להתפלל על האתרוג הפרטי***.
        1. הגרח"ק זצ"ל (***דברי שי"ח גליון שס"ח עמ' א', פר' ויגש תש"פ) - לשונו מובא לעיל.***
        2. ***משנת יוסף (ח"ו סי' פ"ג) – "גם להירושלמי אין התפלה על אתרוג נאה בכלל שאלת צרכיו, דלעולם אצלו בדעתו כאילו כל מלאכתו עשויה, ואתרוג אינה מלאכתו, כי אם לצורך מצוה, וגם אין תפלה זו גורמת דאגה בלבו, להסר ממנו עונג שבת. - ולפ"ז לסוחר אתרוגים יהא אסור (לפי הירושלמי) להתפלל בשבת שיגדלו השנה אתרוגים נאים, שבזה מראה בדעתו שאין מלאכתו עשויה, וחושב על מלאכתו ופרנסתו בשבת".***
        3. ***הגר"י זילברשטיין שליט"א (וישמע משה גליון קמ"ו [פר' בשלח תשע"ז] עמ' ג') – "שדוקא לאדם פרטי מותר להתפלל מכיון שתפילתו היא באמת לצורך מצוה ולצורך גבוה, אבל סוחר אתרוגים אסור לו להתפלל על הצלחת האתרוגים באופן כללי, מכיון שהוא מתפלל בזה על הצלחת פרנסתו, ואין מתפללים על צרכיו בשבת קודש. ומכל מקום מותר לו להתפלל על האתרוג הפרטי שיברך עליו שיהיה נאה ומהודר"***.
        4. ***פסקי תשובות (סי' רפ"ח הע' נ"ו) – "ובשו"ת משנת יוסף ח"ו סי' פ"ג אם הוא סוחר אתרוגים לא יאמר התפילה, דכוונתו לשם מסחרו, וצריך שיהיה כאילו כל מלאכתו עשויה".***
     2. מיקל - מותר להתפלל.
        1. שבט הקהתי (***וישמע משה גליון קמ"ו [פר' בשלח תשע"ז] עמ' ג') – "***מש"כ האליה רבה סימן א ס"ו וז"ל: כתב לבוש האורה פרשת ואתחנן [דברים ג, כג] הא דאין אומרים תחנון בשבת ויו"ט, היינו בתחינה השוברת לבו של אדם, אבל בקשה שיתן לו הקדוש ברוך הוא מתנות רבות מותר, וזה טעם שסדרו בקשות במעמדות דשבת, ע"כ. ולפ"ז פשוט שמותר לבקש על אתרוג נאה ומהודר בשבת, ואף לסוחר אתרוגים מותר, שאין זו בקשה השוברת לבו של אדם, ובפרט שאין אומרים תפילה זו בציבור אלא ביחיד, ובודאי יש להקל בדבר שאין בזה פגיעה בכבוד השבת".
        2. הגר"מ שפרן ***(וישמע משה גליון קמ"ו [פר' בשלח תשע"ז] עמ' ג') – "***שגם סוחר אתרוגים מותר לו לומר את הנוסח הקבוע המתוקן לאומרו ביום ט"ו בשבט, דמכיון שזהו היום המיועד לתפילה זו והוא אומר נוסח תפילה קבוע ושוה לכל נפש מותר לו לאומרו אע"פ שיש לו כוונה מיוחדת לצורך פרנסה. והראיה ממנהג רוב העולם לומר 'ריבון העולמים' בליל שבת אע"פ שיש שם כמה בקשות פרטיות, והטעם מכיון שהוא נוסח קבוע ושוה לכל אדם לא חשיב בקשת צרכיו, והוא הדין בנידון דידן".
     3. מראי מקומות.
        1. הגרי"מ שטרן ***(וישמע משה גליון קמ"ו [פר' בשלח תשע"ז] עמ' ג') – "***שיתפלל שיהיה לכל אחד מישראל אתרוג מהודר, וע"ז מותר להתפלל בשבת, ואף אם הוא סוחר אתרוגים וכוונתו גם על הצלחת פרנסתו מותר לעשות זאת מכיון שאין מתפלל על זה להדיא".

1. שאר ענינים.
   1. **זמן הלימוד**.
      1. יון מצולה (עמ' ל"א) – "וכך היה סדר הלימוד במדינת פולין הזמן היה מה שהבחורים והנערים היו מחויבים ללמוד אצל הראש ישיבה בקיץ מר"ח אייר עד ט"ו באב **ובחורף מר"ח חשון עד ט"ו בשבט** ואחר ט"ו בשבט או ט"ו באב הי' רשות ביד הבחורים או הנערים שילכו ללמוד בכל מקומות שירצו ... כך היה המנהג עד ט"ו באב או ט"ו בשבט. ואחר כך נסעו הראש ישיבה עם כל בני ישיבה שלו הבחורים והנערים **על היריד** שהוא יומא דשוקא ... ושם היה רשות ביד הבחורים ונערים שילכו ללמוד באיזה ישיבה שירצו ללמוד שם והיו בכל יריד ויריד כמה מאות ראשי ישיבות וכמה אלפים בחורים וכמה רבבות נערים וסוחרים יהודים ועמים להבדיל היו כחול הים כי מסוף העולם ועד סופו היו באים על היריד. **ומי שהיה לו בן או בת להתחתן נסע על היריד** ושם עשה חיתון כי כל אחד מצא שם דמיונו וזוגו. ונעשה כמה מאות חיתונים בכל יריד ויריד ולפעמים אלפים חיתונים ...".
      2. ס' מקורות (תרפ"ה ח"א עמ' ק"ו), הו"ד במועדים לשמחה (ח"ג עמ' נ') – "לאחר **שראו חכמי הזמן שה'סיום' והשמחה ביום ט"ו בשבט יש בזה משום ביטול תורה נמנו וגמרו לבטל את 'סיום הזמן' ביום ט"ו בשבט ולהאריכו עד ר"ח ניסן**. ובהחלטת 'ועד המדינות ליטא' בשנות שפ"ג-תק"כ הותקן והוכרז ...".
      3. מראי מקומות – פרדס אליעזר (עמ' ל"ו הע' י"ג), מועדים לשמחה (ח"ג עמ' מ"ט, ע"ש הע' ק"ג), תהלה לדוד (ס' זכרון, עמ' קכ"ב).
   2. **היסוד של ט"ו בשבט**.
      1. דרש משה (סוף פר' בשלח, עמ' נ"ב) – "בפ' בשלח ט"ו בשבט אמרתי **טעם על השמחה** בעצם ושגם עתה אנו שמחים בר"ה לאילנות, אשר הוא שייך רק לדיני מעשר שאין מעשרין משנה על חברתה. שהנה ידוע ששבט לוי לא נטל נחלה וכל ישראל לקחו נחלתם, וא"כ בעצם המעשרות שנותנים להם אינו טובה מהישראל בעצם אלא חובה כשכירות, אבל מאחר שהוא שכירות כזה שתלוי בו ליתן למי שירצה ואין לזה תובעין ואין לוקחין ממנו השדה כשלא יתן, טועה האדם לומר שהוא מתנה מאתו, ולכן יש שמתעצלין מליתן המעשרות, ואף שיתן הי' מקום לחוש שיאחר מליתן עד שיראה אולי בשנה האחרת לא יצמיח ועוד יפסיד מהקרן שעלה לו בחרישה וזריעה, ואף אם גם בשנה האחרת יצמיח בטוב יחשוש אולי בשנה השלישית לא יצמיח וכן עד סוף ימיו, עד שפתאם יבא אידו ולא יוכל שוב לקיים ולשלם חובו, לכן צותה תורה שאין מעשרין משנה על חברתה, וא"כ מוכרח בכל שנה לשלם המעשרות ורואה שהוא חוב. זהו הטעם דיש ר"ה לדין מעשרות, ובאילנות הוא יום ט"ו בשבט, שהוא שמחה גדולה שבזה נעשה הט' חלקים שלו ממש.

והנה גם בזה"ז צריך האדם לידע כי בעצם נברא העולם לכל בנ"א ויש לכל אחד חלק שוה בעצם, אך כאשר זכה אחד מאיזה טעם ואחד נתחייב מאיזה מעם נתן הקב"ה להזוכה גם חלק המתחייב, וא"כ הוא **בעצם אינו שלו, אך אם יקיים התנאים שהתנה עמו הקב"ה שיתן צדקה להעניים שלקח חלקם יזכה בחלקו ויעשה שלו ממש**, אך מחמת שאין לזה תובעים אפשר שידחה מליתן חלק הצדקה מהריוח, שיאמר אולי למחר יפסיד או לשנה אחרת יפסיד או אחרי זמן רב, עד שפתאום יבא אידו וימצא שלא שלם שכירותו ואכל כל ימיו גזל, לכן צריך ללמוד ממעשר שלכל הפחות לא יאחר משנה לחברתה, ובכל שנה יעשה חשבון ויתן חלק הצדקה, ואם יעשה בכל חדש או בכל שבוע יהי' יותר משובח, וכ"ש אם יעשה החשבון בכל יום שודאי משובח. וזה הלמוד יודעיו אנו מדין ט"ו בשבט שבזה נעשה הנשאר שלנו, ויכולין אנו לבקש מה' שיתן לנו ולכ"י כהנה וכהנה".

* + 1. הגרשז"א (הליכות שלמה תפלה פרק י"א הע' ט"ז) – "ולענין ט"ו בשבט, כתב רבנו בחי' כת"י למס' ר"ה ב' ע"א וז"ל: 'צ"ב מהו החשיבות של ט"ו בשבט שאסור בתענית ואין אומרים בו תחנון, הלא זהו רק תאריך לדעת דינים, כמו ר"ה למעשר בהמה וכדומה. ואולי מפני שהוא גמר של תקופה, כיון שאז כלים רוב גשמי שנה כמש בגמ' שם יד ע"א'".

הגרשז"א (ישורון חכ"ב עמ' תשט"ו) – "ויש להתבונן מדוע אנו חוגגים רק את ר"ה של האילנות ולא את ר"ה למעשר בהמה ור"ה למלכי ישראל. וגם עיקר הדבר תמוה, הלא כל עיקר ר"ה שלהם הוא רק דבר הנוגע לדין הפרשת מעשר אבל אין זה שייך כלל להיות יום חג. ונראה דהנה מבואר (ר"ה י"ד ע"א) שלכך אמרינן דראש השנה שלהם הוא בט"ו בשבט מפני שאז יצאו רוב גשמי שנה, כלומר דרוב גשמי השנה משפיעים על האילן שיחנוט, ונמצא שכל הפירות שנחנטים עד ט"ו בשבט הן מחמת המים של השנה שעברה ורק מכאן ואילך שייך לשנה זו. ונמצא לפ"ז דתאריך זה שייך לראש השנה דאחד בתשרי שבו נגמרת תקופה של שנה, ואז צריך האדם להודות לד' על כל הטובות והחסדים של אותה תקופה, אלא שלענין זה כיון שלא ניכר הדבר עד ט"ו בשבט לכן ממתינים עד שעה שהאדם רואה ממש את התועלת של מי הגשמים של השנה שעברה, וכיון שהוא שייך לראש השנה לכך הוא יום חג. והנה עיקר החביבות בר"ה הוא מפני שלתקופת השנה אנו מכריזים וממליכים עלינו את ד', ולכן נהגו גם ביום זה להעיד על מלכותו יתברך, ע"י אכילת פירות".

**נפילת אפים**

**דור המלקטים** - עבודת אפרים (ב' חלקים, שטיין), halachically speaking (שנה ב' מספר י"ח, מספר י"ט).

1. נפילת אפים מיושב - סעיף ב'.
   1. **הלכה**.
      1. רק מיושב – מחבר (סעי' ב').
         1. מצד קבלה
         2. מצד הכנעה – לבוש (סעי' ב', "אין נפילת אפים אלא במיושב ולא מעומד, שכן הוא ההכנעה יותר וגם יש בו סוד").
         3. אולי מי שצריך לעמוד [עי' מ"ב ס"ק י'], יש לעשות סמיכה קצת [שמותר במקום הדחק, כמ,ב סי' ק"ב ס"ק א']. עי' ד' אמות של תפילה (סי' ב' הע' י"ב, "כשנופל על פניו לומר תחנון בעמידה אולי יש ליזהר לסמוך רק סמיכה קצת"), ואליבא דהלכתא (ח"כ עמ' ג' טור א'). [ע"ע כה"ח (ס"ק ל"ט), "נפ"א מיושב וכו' ואם הצבור אומרים תחנונים קודם נפ"א ובצנעה נוהג כהאר"י ז"ל ואינו יכול לישב כי הקהל עומדים אומר נפ"א ע"י סמיכה, קש"ג סי' י"ט אות ט"ו בי"ע אות ה'"]. וצ"ע.
   2. **נוסח ספרד, ביום ב' וה' - לענין ישיבה**.
      1. צריך לישב.
         1. הגר"י בלסקי זצ"ל (halachically speaking שנה ב' מספר י"ט הע' ל"ו) -

when one reaches shomer yisroel he should sit, and then stand by ma nasseh

* + - 1. הגרח"ק זצ"ל (דולה ומשקה עמ' צ"א, דפו"ח עמ' ק"ד, הע' ר"ס) – "שאלה: למנהג ספרד שאומרים ה'נפילת אפים' בהתחלה. האם בסוף 'והוא רחום', צריך לישב כדי שב'ואנחנו לא נדע' יעמוד או לא. תשובה: ישב. [וצ"ב ששאלתי חסידים, ואמרו לי שאין נוהגים כן, וצ"ע]".
  1. **חתן: לענין תחנון**.
     1. עי' אה"ע סי' ס"ד סעי' א', לשיטות ומראי מקומות.

1. ש"ץ טעה ואמר קדיש בסוף שמ"ע: אם אמר תחנון.
   1. **לא אמר תחנון**.
      1. חזו"א (ארחות רבנו ח"ג עמ' רכ"ה אות כ"ט) – "הוי עובדא אצל מרן החזו"א זצוק"ל במנחה של חול והתחיל הש"ץ קדיש אחר חזרת הש"ץ וצוה מרן לגמור ולא אמר תחנון".

חזו"א (דינים והנהגות פרק ט' סעי' ד') – "הוי עובדא שהש"ץ טעה והתחל הקדיש במנחה של חול לפני תחנון וצוה לגמור, ולא אמרו אח"כ תחנון".

* + - 1. ואין חילוק בין שחרית למנחה – הגרח"ק זצ"ל (לשונו מובא לקמן).
    1. הגר' יחזקאל משינאווא זצ"ל (דבר יחזקאל [האלברשטאם] עמ' שכ"א) – "כשהש"ץ לא אמר תחנון מאיזה סיבה, והתחיל כבר 'יתגדל', פסק רבה"ק משינאווא זצ"ל שימשיך ולא יאמרו תחנון, כי גנאי הוא אם יפסיק באמצע קדיש. (סידור באר יעקב חיים עמוד קצ"ג)".
    2. חוט שני (תפילה ס"ק כ"ט אות א', עמ' ר"ז) – "שליח ציבור שטעה והתחיל באמירת קדיש אחר חזרת הש"ץ ולא אמר תחנון, אם נזכר אחר שאמרו יהא שמיה רבא שהוא עיקר הקדיש שוב אין אומרים תחנון. וכן הוי עובדא אצל מרן החזו"א, אבל אם רק התחיל קדיש יפסיק ויאמרו תחנון".
  1. **צריך לומר תחנון**.
     1. הגה"ק מסאטמר זצ"ל (שבחו של אהרן [כץ], עמ' מ"ד) – "בענין אמירת תחנון בז' אדר הילולא דמשה רבינו, זכורני כשהייתי אבל ל"ע על אבא מארי ז"ל בשנת תש"ד, והתפליתי לפני העמוד אצל מו"ר אדמ"ו הגה"ק הנ"ל, וביום ז' אדר אמרתי קדיש אחר השמ"ע, ואחר הקדיש שאלנו בלה"ק (כי כך היה מנהגו כשהוצרך ידבר בתפליו היה מדבר בלה"ק) מה היום, ואמרתי לו ז' אדר, ענה ואמר לי 'א"כ שהוא הילולא דמשה רבינו אז טוב לומר תחנון', ואמר תחנון אף שכבר אמרתי קדיש".

הגה"ק מסאטמר זצ"ל (פסקי תשובות סי' קל"א הע' קמ"ד, ויברך דוד ח"א סי' כ"ד ד"ה ונראה [לשונו מובא לקמן]) – "מובא בשם הגה"ק מסאטמר זצ"ל שאם היו עושין סעודה באותו יומא דהילולא לא אמר תחנון, אבל בלא"ה הקפיד אם לא אמרו, ופ"א דילג הש"ץ על תחנון ואמר קדיש מטעם שהיה איזה יא"צ והקפיד ע"ז ואמר תחנון אחר הקדיש של הש"ץ".

* + 1. הגר"מ ניישלאס ז"ל (אב"ד סקווירא, חיי הלוי ח"ד סי' י"ב) - לשונו מובא לקמן.
    2. להורות נתן (ח"ו סי' ז') – "יש לומר תחנון כיון דהיתה עקירה בטעות, א"כ ודאי דהכי נקטינן שיש לומר תחנון ואף כשאמר קדיש בטעות".
    3. רבבות אפרים (ח"ו סי' קט"ז אות א') – "ואירע דהתפללתי במנין נוסח אשכנז דכן אומרים תחנת ואירע דהש"ץ מיד אחר חזרת הש"ץ שכח והתחיל מיד קדיש, ונשאלתי מה לעשות היות דהיה עשרה רגעים אחרי השקיעה דלא צריך לומר תחנון, אבל אם היה לפני השקיעה אז הייתי אומר דיאמרו תחנון ואח"כ עלינו ואח"כ הקדיש, או דיתכן דאחרי תחנון אפשר לומר קדיש הרגיל כי סו"ס זה פרק בתהלים, ואח"כ עלינו וקדיש, ויותר טוב למעט בקדישים ולומר תחנון ועלינו ואח"כ קדיש [ה' כסליו תשנ"א]".
    4. ויברך דוד (ח"א סי' כ"ד ד"ה ונראה, עמ' קכ"ח) – "ונראה דהיכי שהש"ץ אמר קדיש אחר חזרת הש"ץ אשר לא כדת, אין שום היתר להציבור בשבי"כ לדלג שלא לומר התחנון, דכיון שכבר נהגו כל ישראל לומר תחנון אסור לבטל מנהגן של ישראל אף פעם אחד שלא לאומרו, ועוד דיש בזה חשש העברה על נדר וכיון שכבר נהגו לאומרו הו"ל כאילו קיבלו עלייהו בנדר, (אמנם אולי י"ל דאדעתא דהכי לא נדר שאם הש"ץ ידלגנו שהוא יאמרנו וצ"ע), ויש לכל אחד לומר תומ"י תחנון אחר אמירת הקדיש, וכן יוענו מעשה רב מכ"ק אומרר מסאטמאר זי"ע שהורה לומר תחנון אחר הקדיש".
    5. חיי הלוי (ח"ד סי' י"ב) – "תשובה נראה פשוט דאפילו גמרו את הקדיש, עדיין לא נפסק הזמן מלומר תחנון כיון שלא הסיח דעתו מהתפלה, וכן הורה מורי מחותני ש"ב הרה"ג ר' משה ניישלאס ז"ל אב"ד סקווירא, וכן שמעתי מעשה רב מהגה"צ מצעהלים ז"ל".
    6. עי' עבודת אפרים (ח"א פרק א' עלה ח' [עמ' פ"ט], פרק ב' עלה ג' [עמ' ק"ו]) – "אם טעו בשחרית ואמרו קדיש אחרי השמו"ע צריכים לומר תחנון אחר הקדיש (להורות נתן. ויברך דוד. שבחו של אהרן. מנחת נתן. רבבות אפרים. חיי הלוי), ואחר התחנון יאמר הש"ץ שוב חצי קדיש (להורות נתן), ובמנחה יאמר קדיש שלם בלא תתקבל (חיי הלוי). ויש מי שכתב שיכול לסמוך על הקדיש שאח"כ (רבבות אפרים). ויש שכתבו שכיון שהתחילו לומר קדיש אין צריך לומר תחנון (סדור תפילה חסידי)".
    7. פסקי תשובות (סי' קל"א אות ד') – "ש"ץ שטעה והתחיל חצי קדיש מיד אחר החזרה, והוא יום שיש בו תחנון, יאמרו תחנון אחר הקדיש, ואחר התחנון יאמר הש"ץ שוב חצי קדיש, ויש הסוברים שלא יאמר הש"ץ שוב חצי קדיש אחר התחנון".
    8. שגיאות מי יבין (סי' י"ז סעי' ג', עי' הע' ט').
    9. שפתי נבונים (או"ח סי' צ"א) – "ש"ץ שטעה ואמר קדיש תיכף אחר שמו"ע יאמרו תחנון אחר קדיש".
    10. אוצר הלכות (ח"ב סי' קל"א אות מ"ד).
  1. **דעת** הגרח"ק זצ"ל.
     1. צריך לומר.
        1. הגרח"ק זצ"ל (הליכות חיים ח"א עמ' נ"ד הע' ע"ז) – "ש"ץ שטעה ואמר חצי קדיש מיד אחר חזרת הש"ץ, יש להסתפק אם שוב יאמרו תחתון, ואת"ל דאומרים, יש להסתפק אם אמר תחנון יאמר הש"ץ שוב חצי קדיש, מה דעתו בזה. והשיב הגר"ח שליט"א [זצ"ל], צריך לומר".
     2. יכול לומר.
        1. הגרח"ק זצ"ל (הליכות חיים ח"א עמ' נ"ד אות קמ"א) – "ביום שאומרים תחנון אירע שהש"ץ טעה ואמר קדיש מיד אחר חזרת הש"ץ, ונסתפקו אם יכולים לנמר תחנון אחר הקדיש או לא. איך צריכים לנהוג בזה. תשובה: יכולים לומר".
     3. לא לומר.
        1. הגרח"ק זצ"ל (אשי ישראל עמ' תש"ע אות רל"א) – "באורחות רבנו ח"ג שם עמ' רכה (כט) דהוי עובדא אצל מרן החזו"א במנחה של חול והתחיל הש"ץ אחר חזרת הש"ץ קדיש, וצוה מרן לגמור ולא אמר תחנון. ויל"ע האם ה"ה בשחרית שהתחיל הש"ץ חצי קדיש. ועוד יל"ע מה נקרא התחיל קדיש דהאם אפי' אמר רק תיבה אחת או שאמר כמה תיבות, וכמה. תשובה: ה"ה בשחרית, ויתכן שאפי' אמר רק תיבה אחת".
        2. הגרח"ק זצ"ל (אשי ישראל פרק כ"ו הע' א') – "ועיין פרק כז הערה קיז בשם החזו"א דאם טעה הש"ץ בתפילת מנחה והתחיל קדיש בימים שצריך לומר תחנון יותר לא יחזרו לומר תחנון, וכתב לי הגר"ח קניבסקי שליט"א [זצ"ל] דה"ה בשחרית, ויתכן דאפי' אמר רק תיבה אחת מקדיש, לא יחזרו לומר תחנון".
        3. הגרח"ק זצ"ל (אשי ישראל פרק כ"ז הע' קי"ז) – "ועיין אורחות רבנו ח"ג עמ' רכה (כט) בשם החזו"א דאם טעה הש"ץ והתחיל לאחר חזרת הש"ץ קדיש, לא יחזרו לומר תחנון. וכתב לי הגר"ח קניבסקי שליט"א [זצ"ל] דיתכן שדין זה אפי' אם אמר רק תיבה אחת מקדיש. ועוד כתב לי הגר"ח קניבסקי שליט"א [זצ"ל] דאינם צריכים לחזור ולומר תחנון לא לאחר קדיש ולא לאחר התפילה".
     4. והוא רחום צריך לומר ובתחנון יש מקילין.
        1. הגרח"ק זצ"ל (הליכות חיים ח"א עמ' נ"ה אות קמ"ד) – "עובדא אירע בש"ץ שגמר חזרת התפלה ביום ב' ובטעות אמר קדיש (מפני שחשבו שהיה שם חתן ונמצא שאיננו), אם צריכים לומר והוא רחום עכשיו אחר הקדיש או אחר קריה"ת או במקום אחר. ואם צריכים לומר עוד קדיש אחר תחנון או לא. תשובה: והוא רחום צריך לומר ובתחנון יש מקילין".
     5. הגרח"ק זצ"ל (שיח תפילה עמ' תקצ"ז אות קכ"ח) – "ש"ץ שהגיע לתחנון וחשב שיש במנין בעל שמחה ולא אמר תחנון ואמר קדיש, ואח"כ נתברר שלא הי' שם בעל שמחה, מה יעשה, דבנו"כ בסי' קל"א משמע דרק לכתחילה לא יפסיק. תשובה: יאמר אח"כ (וי"א שלא יאמר)".
        1. הגרח"ק זצ"ל (שיח תפילה עמ' תקצ"ז אות קכ"ט) – "שאלתי הנ"ל, והרב השיב לי 'יאמר אח"כ וי"א שלא יאמר'. האם אפשר להסביר לי טעם הי"א. תשובה: כיון שעבר זמנה ותחנון רשות".
        2. הגרח"ק זצ"ל (שיח תפילה עמ' תקצ"ז אות ק"ל) – "שאלתי לכת"ר ש"ץ שטעה ואמר קדיש אחרי חזרת הש"ץ (בגלל שחשב שיש שם חתן וכדומה), האם יאמרו תחנון אח"כ. והרב השיב לי 'יאמר אח"כ וי"א שלא יאמר'. וברצוני לברר דעת הרב בזה, משום שראיתי מובא בספר אחד שהרב כתב 'שלא יאמר'. תשובה: אומרים כך בשם החזו"א
  2. **מה נקרא התחיל קדיש: דהאם אפי' אמר רק תיבה אחת או שאמר כמה תיבות**.
     1. אפי' אמר רק תיבה אחת.
        1. הגר' יחזקאל משינאווא זצ"ל (דבר יחזקאל [האלברשטאם] עמ' שכ"א) - לשונו מובא לעיל.
        2. עי' הגרח"ק זצ"ל (אשי ישראל עמ' תש"ע אות רל"א, פרק כ"ו הע' א', פרק כ"ז הע' קי"ז) - לשונם מובא לעיל.
     2. רק אחר שאמרו יהא שמיה רבא.
        1. חוט שני (תפילה ס"ק כ"ט אות א', עמ' ר"ז) - לשונו מובא לעיל.
  3. **את"ל שיאמרו תחנון, אם הש"ץ צריך לומר עוד חצי קדיש אחר תחנון**.
     1. לא לומר.
        1. רבבות אפרים (ח"א סי' צ"ז, עי' ח"ז סי' מ"ה) – "אירע בש"ץ דטעה ומיד לפני תחנון בשחרית אמר חצי קדיש ואמרו תחנון. והשאלה אם לומר שוב חצי קדיש או איזה קדיש אחרי תחנון. ונראה לי ובאופן זה י"ל תחנת ואח"כ אשרי ובא לציון ואח"כ קדיש ולא לומר קדיש אחרי תחנון. כי כבר אמרו קדיש על השמו"ע ואין להרבות בקדשים ...".
        2. הגרח"ק זצ"ל (הליכות חיים ח"א עמ' נ"ד אות קמ"ב) – "ואת"ל שיאמרו תחנון, אם הש"ץ צריך לומר עוד חצי קדיש אחר תחנון או לא. תשובה: יסמוך על הקדיש שאחריו".
     2. לומר קדיש.
        1. להורות נתן (ח"ו סי' ז' אות ו') – "ועל דבר הספק אם יש לומר קדיש אחר התחנון היכי שאמר קדיש לפני התחנון, נראה לענ"ד שיש לומר קדיש".
        2. חיי הלוי (ח"ד סי' י"ב אות ח') – "ונראה דלכתתילה יש לומר שנית קדיש תיכף אחר התחנון בין בשתרית בין במנחה, כיון שנתקן כן מתתילה לומר קדיש לאחר התתנון, וגם הלא אין איסור בדבר דהלא מותר לומר קדיש לאחר אמירת תפלות ותתינות. אכן לענין תתקבל בתפלת מנחה, נראה דא"צ לתזור ולאומרו".
        3. עי' עבודת אפרים (ח"א פרק א' עלה ח', עמ' פ"ט) - לשונו מובא לעיל.
     3. מראי מקומות – פסקי תשובות (סי' קל"א אות ד', לשונו מובא לעיל), שגיאות מי יבין (סי' י"ז סעי' ג'), אוצר הלכות (ח"ב סי' קל"א אות מ"ד).
     4. **לגבי מנחה**.
        1. לומר תחנון ועלינו ואח"כ קדיש – רבבות אפרים (ח"ו סי' קט"ז אות א', לשונו מובא לעיל).
        2. יאמר קדיש שלם בלא תתקבל – חיי הלוי (ח"ד סי' י"ב אות ח', לשונו מובא לעיל).
        3. מראי מקומות.
           1. עבודת אפרים (ח"א פרק א' עלה ח' [עמ' פ"ט], פרק ב' עלה ג' [עמ' ק"ו]) - לשונו מובא לעיל.
  4. **טעו ולא אמרו תחנון אחר שמו"ע, וזכר אחר שהוציאו הס"ת**.
     1. יקראו בתורה ויחזירו הספר למקומו ויאמרו תחנון ואח"כ יתחילו אשרי.
        1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה תפילה פרק י"א סעי' ב') – "טעו ולא אמרו תחנון אחר שמו"ע ביום הקריאה, ונוכחו בטעותם לאחר שהוציאו הס"ת, אי אפשר לומר אז תחנון, ואין מועיל כזה לכסות הספר, אלא יקראו בתורה ויחזירו הספר למקומו ויאמרו תחנון ואחר כך יתחילו אשרי וכו'".

1. אמירת תחנון אחר השקיעה.
   1. עי' סי' רל"ג, לשיטות ומראי מקומות.

**י"ג מידות**

**Question**: Twenty six people are davening mincha in a place that says Tachnun like minhag ספרד, meaning they say v'duy and the 13 attributes.

At תחנון – 6 say it, as 20 shemus. Is this, ok?

Seems to be three parts to this question:

1. When you are saying tachnun, do you need to say it like the minhag of the tzibbur, because of לא תתגודדו or מנהג המקום.
2. When the tzibbur is saying 13 attributes, do you need to say it with them - even if you are not part of the tzibbur [e.g. you are learning there].
3. Do you need 10 people saying 13 attributes or is it enough that there are 10 people there.

**Answer**:

* + - * 1. Most poskim say you need to follow the ציבור – because of אסור לשנות ממנהג המקום.
        2. Most poskim [see below] say you do not need to answer the י"ג מידות with the tzibbur.

However, Rav Moshe still says it is the correct is to say it with the ציבור.

* + - * 1. Reb Moshe (או"ח ח"ד סי' ל"ד) writes "אינו יכול לומר הי"ג מדות שלזה צריך דוקא עשרה שיאמרו עמו" - saying that even if there are ten people, you need ten people to say the 13 attributes. [brought down by the אשי ישראל perek 24 footnote 8].

**Conclusion**: The tzibbur (10 people) needs to say the י"ג מידות (or at least appear to say the י"ג מידות). Someone who is not part of the minyan should also say the י"ג מידות.

1. אמירת וידוי, וסדר לוידוי.
   1. **לומר כמנהג המקום, או כדרך שלא יהיה ניכר להציבור שהוא עשה כמנהגו**.
      1. אג"מ (או"ח ח"ג סוף סי' פ"ט) – "ואם הוא ממקום שאין אומרים וידוי וי"ג מדות קודם נפ"א ונזדמן לו להתפלל במקום שאומרים וידוי וי"ג מדות, ודאי צריך ג"כ לומר וידוי וי"ג מדות כמנהגם **שאוסר לשנות** מנהג ביהכ"נ שמתפלל בו כדתנן בפסחים דף נ' ואל ישנה אדם מפני המחלוקת, **וגם בכל מקום** מהנוסח שאפשר להכיר שאינו עושה כמנהג המקום מוכרח לנהוג כמנהגם, וגם אולי איכא גם משום לא תתגודדו".

אג"מ (או"ח ח"ד סי' ל"ד) – "וכן הוא שינוי הנוסחאות שאיכא טעמים לכל נוסח ונוסח אסור אף שאולי איסור לא תתגודדו ליכא משום שליכא חלוקים בעיקרי נוסח הברכות והתפלות איסור השני שאל תשנה מפני המחלוקת ודאי איכא. ואם רוצה לומר וידוי קודם נפילת אפים הוא דוקא בלא שום היכרא לאחריני שהוא **בלא הכאה על הלב**, וגם אינו יכול לומר הי"ג מדות שלזה צריך דוקא עשרה שיאמרו עמו אף אם ימצא עשרה הרי זה השינוי בפרסום גדול".

* + 1. באר משה (ח"ז עמ' ר"ח) – "מי שנוהג לומר וידוי והי"ג מדות אחר תפלת י"ח, וכעת מתפלל עם ציבור שאינם אומרים, יתפלל הוא את כל זה בלחש שלא ירגישו בו אנשי בני הציבור ... ומי שאין דרכו לומר הוידוי וי"ג מידות אחר התפלה כלל ... ומתפלל עם ציבור שאומרים וידוי וי"ג מידות ... אז יעשה בכל זה כמנהג הציבור ואל ישנה, כן יש לעשות כאשר יבין כל הבא לשער הלכות אלו".
    2. הגרשז"א זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון כ' עמ' ו' טור א') – "דהנוהג שלא לומר וידוי וי"ג מידות קודם נפילת אפים ונזדמן לו להתפלל במקום שאומרים, שיאמר וידוי וי"ג מידות כמנהג המקום".
    3. בית אבי (ח"ג סי' ו').
    4. אהלך באמיתך (פרק כ"ו סעי' כ"א).
    5. אור לציון (ח"ב פרק ט' סעי' א') – "שאלה. מי שהזדמן לציבור מבני אשכנז שאינם אומרים וידוי ושלוש עשרה מידות אלא בימי שני וחמישי בלבד, כיצד ינהג בענין אמירת וידוי ושלוש עשרה מידות. תשובה. יש לו לומר וידוי ושלוש עשרה מידות אף שאין הציבור אומר אותם, אלא שיאמרם בצינעה, וכיון שהציבור יושבים מיד לנפילת אפים, ישב עמהם ויאמר וידוי בישיבה ובלא הכאה על הלב, ושלוש עשרה מידות, כיון שאין הציבור אומר אותם, יאמר הוא אותם בטעמים, ויסיים את כל הפסוק שבסוף שלוש עשרה מידות, ונקה לא ינקה, עד ועל רבעים, ושלוש עשרה מידות שמוסיפים בימי שני וחמישי לא יאמרם כלל ביחיד, אלא יאמר אל מלך וכו', ויסיים עד כמו שהודעת לעניו מקדם וכן כתוב כתורתך".
    6. הגריש"א זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון כ' עמ' ו' טור א', אשרי האיש ח"א פרק י"א אות י"ג) – "דהנוהג שלא לומר וידוי וי"ג מידות קודם נפילת אפים ונזדמן לו להתפלל במקום שאומרים, שיאמר וידוי וי"ג מידות כמנהג המקום".
    7. הגרח"ק זצ"ל (***דעת נוטה, הל' תפלה תשובה*** שפ"א) – "דבר שבפרהסיא צריך לנהוג כהצבור".
    8. יו"ט שני כהלכתו (פרק אחרון סעי' ט').
    9. פסקי תשובות (סי' קל"א סוף אות ח') – "אבל לענין אמירת וידוי וי"ג מדות לפני נפילת אפים, אם מתפלל במנין שנוהגים לאומרו יאמר עמהם גם הוידוי וגם י"ג מדות, והנוהג לאומרו המתפלל במנין שאין נוהגין לאומרו יאמר הוידוי בצינעא, דהיינו בלחש ובלי הכאה על החזה, וי"ג מדות יאמרנו בניגון ובטעמים כקורא בתורה".
  1. **כמנהגו**.
     1. משנה הלכות (ח"ח סי' ר"י) – "שבישיבתו מתפללים אשכנז וכ"ת מתפלל נוסח ספרד **שיש משום ואל תטוש תורת אמך** ונפשו בשאלתו בענין וידוי ושלש עשרה מדות לאחר השמ"ע שנוסח אשכנז שלא לאמרו ונוסח ספרד הנוהגים ע"פ האר"י הקדוש ז"ל לאמרו ולענין וידוי הגם דצריך כוונה יתירה הורה לו כ"ק אדמו"ר מסקווירא שליט"א לאמרו כיון דע"פ האר"י צריך לאמרו ואי משום דצריך כוונה ישתדל לכוון כפי האפשר ויפה הורה וכן אנחנו מורים מכבר".

משנה הלכות (חי"א סי' צ"ט, עי' אליבא דהלכתא גליון כ' עמ' ו' ריש טור ג') – "ובדבר שאלתו עוד אדם שהוא מתפלל נוסח ספרד והוא בביהכ"נ שמתפללים נוסח אשכנז כיצד יעשה עם תחנון ונפ"א אי יתפלל עם הציבור או עדיף שיאמר הוידוי קודם. לפענ"ד שיכול להתפלל כדרכו ע"פ נוסח ספרד ויתוודה קודם אשמנו וכו' ואח"כ נפ"א הגם כי המתפללים נוסח אשכנז אין אומרים ודוי ונפ"א אלא לבתר הכי מ"מ כבר ידוע כי עכשיו אין מקפידין כ"כ ואין נראה כלא תתגודדו בדרך כלל ועכ"פ ברוב מקומות כי הדבר ידוע כבר עכשיו שיש שני נוסחאות. אמנם אם רואה שמקפידין אז יתפלל עמהם כסדר ואל ישנה אדם מפני המחלוקת לעולם עדיף. ואפילו לא יאמר תחנון כלל עדיף מלבא למחלוקת".

עי' משנה הלכות (אליבא דהלכתא גליון כ' עמ' ו' טור ב') – "דאם אינו נוהג לומר וידוי וי"ג מידות ומתפלל במקום שאומרים דיש לו לומר כמנהגם".

* + - 1. י"ל, עי' תשובות והנהגות לקמן.
    1. יביע אומר (מעין אומר ח"א פרק ה' סי' ל"א) – "שאלה: בן ישיבה ספרדי הלומד בישיבה אשכנזית, שאל שבישיבה הם לא נוהגים לומר וידוי כמנהג אשכנז, האם הוא יאמר וידוי ויכה על החזה, או לא (שאל רב ספרדי ואמר לו, שיגיד וידוי, ולא יכה על ליבו). תשובה: יאמר, ויכה על ליבו".
    2. הגרי"מ הלל שליט"א (אליבא דהלכתא גליון י"ג עמ' ה' ריש טור ב') – "בענין אמירת וידוי וי"ג מידות לספרדי המתפלל אצל האשכנזים שאין אומרים וידוי, הנה נתבאר בשעה"כ (דף מ"ב ריש ע"ג וכן בעמוד נ"א סוף ע"ג), דצריך בדווקא לומר כסדר הזה. ולכן יאמר הוידוי כולו, וי"ג מידות בטעמים, ואחר כך ישב ויאמר לדוד וגו'. ואין לחוש בזה ליושב בין העומדים, כיון שידוע שאומר וידוי כמנהגו. ובזמננו ובמקומנו, אין משום לא תתגודדו, דכיון שבכל עיר ישנם בני אדם מכמה עדות ומנהגים שונים, ורגילים להתפלל אלו עם אלו, ויודעים השאר שאדם זה עושה כמנהגו, ואחרים כמנהגם, ועל הרוב כן הוא בכל בית כנסת, ואין עוד תימה בזה, והו"ל כשני בתי דינים בעיר, דרשאי לעשות כמנהגו, ובלבד שלא יבליט השינויים, כגון בהגבהת קולו. (שו"ר שכמה מגדולי פוסקי דורנו כבר הורו כן, עיין פסקי תשובות סימן קל"א אות ח' ובהערה מ"ג שם)".
  1. מראי מקומות – הגר"י קמנצקי זצ"ל (במחיצת רבינו עמ' נ"ב).
     1. חוט שני (אליבא דהלכתא גליון כ' עמ' ו' טור ב') – "דאם אינו נוהג לומר וידוי וי"ג מידות ומתפלל במקום שאומרים דיש לו לומר כמנהגם".
     2. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון כ' עמ' ו' טור ב') – "דאם אינו נוהג לומר וידוי וי"ג מידות ומתפלל במקום שאומרים דיש לו לומר כמנהגם".

1. כבר התפללו, והציבור אומרים הי"ג מידות.
   1. **מחמיר**.
      1. תשובות והנהגות (ח"א סי' קי"ד) – "מנין שמתפללין נוסח ספרד ואומרים י"ג מידות ווידוי קודם תחנון אם מותר לפרוש. נראה פשוט **דכיון שי"ג מידות דבר שבקדושה** שנאמר רק בעשרה וכמבואר בפוסקים, עיין בשו"ע תקס"ה סעיף ה', וא"כ דינו כמו בכל דבר שבקדושה כשאומרים שאסור לפרוש **דנראה כמזלזל במעלת אמירתם**. ודומה לקדושה וברכו שחייב לאומרם עם הציבור כשאומרים, ובפרט כאן כשמבקשים רחמים ... הן אמת שלענין אמירת הוידוי דאשמנו עם הציבור יש לדון דאף שעיקר אמירת אשמנו מדברי הקדוש האריז"ל בשער הכוונות, מ"מ בזה יש להסתפק אם ציוה לכל אחד אף כשמתודה ואין לבו עמו בעזיבת החטא כראוי ... אך מ"מ נראה כיון שנהגו כן, ופורש מהם כשמעוררים רחמים מזלזל במה שהציבור מעוררים רחמים ותשובה על חטאיהם, ובפרט בתפילת י"ג מידות זאת שהקב"ה בעצמו אמר כל זמן שאומרים לפני אני עונה, וחייב לומר עמהם, וברמ"א סימן ס"ח דעתו שנכון למנוע מלומר פיוטים בברכות ק"ש משום דהוי הפסק, ומ"מ כתב 'שאין לאדם לפרוש עצמו מהציבור במקום שנהגו לאומרו ויאמר עמהם' ולא מיבעיא באמירת י"ג מידות דהוא דבר שבקדושה ואסור לפרוש מהם אלא למבואר ברמ"א נכון לומר גם הוידוי עמהם, ומצוה לפרסם כל זה, שראיתי כמה פעמים מתפללין נוסח אשכנז שותקים אף כשאומרים י"ג מידות, וחייבין לומר עמהם, שלא יהיו הציבור מקדשין שם שמים להזכיר ית"ש במדותיו והם נמנעים".
   2. **אין חיוב לומר הי"ג מידות**.
      1. האלף לך שלמה (או"ח סי' מ"ד) – "אך בי"ג מדות אין שום חיוב עלי' מדינא דש"ס לאמרן וגם אינו מחויב לענות אם שומע".
      2. אג"מ (או"ח ח"ג סי' פ"ט, שמעתתא דמשה ס"ק ג') – "לא מסתבר שיהיה זה גם לענין חיוב לומר הי"ג מדות, דהא אין אומרים הי"ג מדות לכוונה לקדש בזה שם שמים ולספר שבחיו כמו קדושה וקדיש וברכו, אלא שאומרים לתפלה שירחם עלינו במדות הרחמים שלו, וא"כ שייך זה רק לאלו המתפללים ומבקשים רחמים, וכיון שהוא אינו מתפלל עתה עמהם הרי לא שייך לו להזכירם. אבל מנהג העולם הוא להזכירם ומסתמא יש להם מקור ע"ז. וטעם יש לזה דהוא להטיב להצבור המתפללים שאף שיש להם עשרה האומרין, מ"מ **כשיש יותר עם האומרים הי"ג מדות מתעוררין הרחמים מהשי"ת על הצבור המתפללין ביותר**, ולפי המנהג יש גם להפסיק מלמודו ולענות עמהם הי"ג מדות. ולהפסיק כשלומדים תורה ברבים מסתבר שאין להפסיק".
      3. ציץ אליעזר (חי"א סי' ג' אות ו').
      4. עי' הגרח"ק זצ"ל (ויכתוב מרדכי עמ' של"ד אות ה') – "העומד מחוץ לביהכ"נ ושמע י"ג מידות או קדושה האם חייב לענות. תשובה: קדושה חייב לענות".
      5. נטעי גבריאל (ר"ה פרק י"א סעי' ח', סעי' ט') – "יחיד השומע את הציבור אומרים י"ג מדות יאמר עמהם, אבל העומד בפסוקי דזמרה וכ"ש באמצע ברכות ק"ש אין לו להפסיק כי מצד הדין אין שום חיוב לענות ולהצטרף לציבור שאומרים י"ג מדות. אנשים שכבר התפללו וישבו ללמוד ושומעים את הקהל אומרים י"ג מדות ע"פ הדין א"צ להפסיק מלימודם אך המנהג להפסיק, אולם אין להפסיק כשלומדים תורה ברבים".