א - יסוד דינא דפרוז בן יומו
קטגוריות: ש_ס / כא מגילה / קונ_ בדין פרוז ומוקף בן יומו - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

יום ד' פורים תשפ"ג

**א**

א] מגילה י"ט א' בן עיר שהלך לכרך ובן כרך שהלך לעיר אם עתיד לחזור למקומו קורא כמקומו ואם לאו קורא עמהן וכו', אמר רבא לא שנו אלא שעתיד לחזור בלילי י"ד אבל אין עתיד לחזור בלילי י"ד קורא עמהן, אמר רבא מנא אמינא לה דכתיב על כן היהודים הפרזים הישבים בערי הפרזות, מכדי כתיב היהודים הפרזים למה לי למיכתב הישבים בערי הפרזות, הא קמ"ל דפרוז בן יומו נקרא פרוז וכו'.

והריטב"א שם כתב בתו"ד, ז"ל, ויש מרבותי שכתבו דבן כרך שהולך במדבר או בים או במקומות שאין שם ישראל ואין דעתו לחזור למקומו אינו נפטר לגמרי אלא שקורא יום י"ד כזמן הרוב, ואינו נראה כן מן הירושלמי שכתבנו, ועמש"נ בזה בסימן ?.

ובסימן ג' נתבאר ללמוד מדבריו דדינא דפרוז בן יומו הוא רק כשהוא נמצא בעיר פרוזה, אך כל שהוא בדרך ואינו בעיר פרוזה לי"ב לדינא דפרוז בן יומו, וע"כ כל שדעתו לחזור לכרך קורא בט"ו, וגם כשאין דעתו לחזור לכרך לדעת הריטב"א גופי' אינו קורא בי"ד, וגם לדעת החולקים דקורא בי"ד אי"ז מדינא דפרוז בן יומו, אלא משום דכל שאינו לא בכרך ולא בעיר קורא כרוב העולם.[[1]](#footnote-1)

ב] ובפשוטו הי' נראה דהטעם בזה הוא משום דבקרא כתיב היושבים בערי הפרזות, וי"ל דמזה נלמד דלתורת פרוז לא סגי שהוא במקום שאינו מוקף חומה, אלא בעינן שיהא בעיר פרוזה, וע"כ כל שהוא בדרך ואינו במקום ישוב, לא חשיב כפרוז.

אך הנה לא נתפרש בזה מש"כ הריטב"א דאף מי שהולך במקומות שאין שם ישראל לי"ב לדינא דפרוז בן יומו, וזה צ"ב, דהרי הוא בעיר פרוזה, ומה לי שאין דרים שם ישראל, ומ"ט לא חשבינן לה כפרוז בן יומו.

**ב**

ג] ונראה לפרש בזה, לפמש"כ הרמב"ן במלחמות בסוגיין, ז"ל, דאבן כרך שהלך לעיר קאי שאם עתיד לחזור למקומו בליל י"ד אע"פ שנתעכב קורא כמקומו בלילה וביום, שאין זה נקרא פרוז מאחר שלא נתעכב לדעת וכו', וכן מצינו בכל מקום שאין נותנין עליו חומרי מקום שהוא שם אלא כשאין דעתו לחזור ואפי' עמד שם כמה שלא לדעת לא עלה לו, עכ"ל.

וממש"כ הרמב"ן לדמות דין פרוז בן יומו שלא לדעת לדינא דחומרי מקום שהוא שם דכל שעמד שם שלא לדעת לא עלה לו, משמע דדינא דפרוז בן יומו לאו היינו דחשבינן לי' כפרוז, אלא היינו שהוא מתחייב בחיוב בני העיר, וע"ד דינא דחומרי מקום שהלך לשם.

ד] ויסוד הדברים הוא, דהרי דינא דפרזים ומוקפין לא תליא במקום הפרוז ובמקום המוקף, אלא תליא בבני הפרזים ובבני המוקפין, שהרי כל דחשיב כבן הפרזים קורא בי"ד אף כשהוא בכרך, וכל דחשיב כבן המוקפין קורא בט"ו אף כשהוא בעיר,[[2]](#footnote-2) וע"כ שפיר י"ל דדינא דפרוז בן יומו לא היינו דחשיב איהו גופי' כמו שדר בעיר הפרוזה, אלא היינו דכיון שהוא שם ביום י"ד ה"ה מתחייב בחיובא דבני העיר.

ה] וכ"נ בד' הרא"ש בסימן ג', ז"ל, ולא רצה לפרש מילתיה דרבא גם אבן עיר שהלך לכרך דלא מסתבר למימר שאם ישנו בכרך ביום י"ד "שחלה עליו חובת קריאת מוקפין" וכו', כיון דעדיין לא הגיע זמן קריאת מוקפין "למה תחול עליו חובת קריאתן" וכו', מיהו לישנא דהש"ס וכו' וכמו שמועיל לבן כרך להיות כבן עיר כשעמד שם ליל ארבעה עשר ומקצת היום "שהוא זמן קריאתה של בני העיר וחלה עליו חובת קריאתן", כמו"כ מועיל לבן עיר שהלך לכרך ועמד שם עד מקצת יום י"ד כיון שבזמן חיוב קריאת בני מקומו אינו עמהם נסתלק מעליו חובת קריאת אנשי מקומו "ונכלל עם בני הכרך להתחייב בזמן קריאתן" וכו', עכ"ל.

ומשמעות דבריו דעיקר דינא דפרוז בן יומו ודמוקף בן יומו, לאו היינו דחשיב הוא עצמו כמו שדר בעיר או בכרך, אלא היינו דאף דאינו דר בעיר או בכרך מ"מ הוא נכלל עם בני העיר או עם בני הכרך להתחייב בחיוב קריאתן,[[3]](#footnote-3) ועמש"נ לפ"ז בסימן ? סק"ו ואילך.

ו] ולפ"ז נראה דזהו שכתב הריטב"א דההולך בעיר שאין בה ישראל אינו קורא כלל, ולא חשבינן לי' כפרוז בן יומו, ואף לדעת רבותיו דקורא בי"ד הוא משום דכל שאינו בעיר ולא בכרך קורא בי"ד כרוב העולם, והיינו משום דיסוד דינא דפרוז בן יומו הוא דהוא מתחייב בחיובא דבני העיר והוא נכלל עם בני העיר להתחייב בחיוב קריאתן, וע"כ כ"ז הוא בעיר שיש בה ישראל, אך בעיר שאין בה ישראל המחוייבין בקריאת המגילה, ליכא להך דינא.[[4]](#footnote-4)

1. והוא מוכרח כן, שהרי כל הא דס"ל דקורא בי"ד הוא כשאין דעתו לחזו למקומו אך כל שדעתו לחזור למקומו קורא כמקומו, והרי דלי"ב לדינא דפרוז בן יומו. [↑](#footnote-ref-1)
2. וזהו שדנו ביבמות י"ג ב' בהא דפרזים קוראין בי"ד ומוקפין קוראין בט"ו דאיקרי כאן לא תתגודדו, ואם הי' המקום גורם, ל"ה מקום לדון כלל משום לא תתגודדו, דאטו במצוות הנוהגות בארץ ולא בחו"ל וכיו"ב נימא דאיכא משום לא תתגודדו, ורק משום דאין המקום גורם אלא תליא אם הוא בן הפרזים או בן המוקפין, הוא דיש לדון בזה משום לא תתגודדו, ואמנם הנה הרא"ש שם סימן ט' כתב דהא דלקושטא דמילתא לי"ב משום לא תתגודדו, הוא משום דהמקום גורם, אך מבו' בדבריו דהיינו משום דאף בן מקום זה שהי' הולך למקום אחר הי' עושה כמותן, וכ"כ עוד מקמאי, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-2)
3. וכ"נ ממש"כ הריטב"א בסוגיין לפרש לאיבעיא דירושלמי דכל שדעתו לעקור מן העיר לי"ב לדינא דפרוז בן יומו, דכיון שנעקר משם אין עיכובו שם יום י"ד עושה אותו פרוז, "וכאילו פירש מהם ומחברתם דמי", עכ"ל, והרי דדינא דפרוז בן יומו הוא משום דהוא נגרר אחר בני העיר, וע"כ הוא די"ל דכל שפירש מהם ומחברתם לי"ב לדינא דפרוז בן יומו. [↑](#footnote-ref-3)
4. ואמנם נראה דכ"ז הוא משום שלא קבע עצמו לדור בעיר זו, אך כל שקבע עצמו לדור בעיר זו קורא בי"ד, והיינו משום דבכה"ג הוי הוא עצמו בן עיר פרוזה, - ורק כשלא קבע עצמו לדור שם, ואינו בן עיר פרוזה, אלא שבאנו לדון דכיון שהוא שם בי"ד הו"ל כפרוז בן יומו, הרי דבזה הוא דאמרינן דכיון שאין שם ישראל המחוייבין בקריאת הפרזים, ליכא בזה לדין פרוז בן יומו. [↑](#footnote-ref-4)