אאחע_א בח_ש
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב וורצל / גיד הנשה

חולין קא. אאחע"א בחצי שיעור

**א. סתירות בדין איסור על חצי שיעור-**

מבואר שבועות כג: דשבועה על אוכל חלה על חצי שיעור, ודייקו שם הראשונים דלא רק לר"ל דח"ש איסורו מדרבנן אלא אף לר"י דחצי שיעור אסור מה"ת מ"מ חלה שבועה על ח"ש, וכבר הוכיחו מזה התוס' קב: דאיסור חל על חצי שיעור.

והק' האחרונים ע"ז כמה קושיות וכולם על יסוד אחד:

א. עויו"ט-עו וצמח דוד ע"ד שו"ת רעק"א-קעז הק' על המבואר קא. טעמייהו דרבנן דאין גיד נוהג בטמאה משום אאחע"א [אמנם בגמ' לא מבואר כן להדיא אלא בטעמיה דר"ש דפטר באוכל גיד מטמאה והתם י"ל דאיירי בכזית מגיד שהוא מטמאה, אבל בתוס' ק: מבואר דהיינו טעמא דרבנן דמתני' דגיד אינו נוהג בטמאה כלל], וצ"ע דהא גיד חשיב בריה ונאסר אף פחות מכזית והוי כאיסור שחל על חצי שיעור?

ב. מבואר קב. גבי אבמה"ח על טמאה שיש לדון בו משום אאחע"א ולכך בעי קרא דאבמה"ח חייל בטמאה, וכן מבואר קג. לענין טריפה, ותמה קר"א מעילה טז. שהרי מבואר קב. איסור אבמה"ח אי"צ כזית בשר דוקא וסגי בכזית מבשר גידין ועצמות א"כ יחול איסור אבמה"ח על טמאה שהרי הוא אוסר גם בלא כזית בשר?

[ובאמת בעיקר ד' הגמ' לק"מ די"ל דאיירי בכה"ג שיש בו כזית בשר ורק בכה"ג בעי קרא (ותלי בנידון של רעק"א-עו באוכל כזית אם דיינינן למפרע שלא עבר איסור דכלפי זה אאחע"א), אבל מ"מ תמה רעק"א בחי' קב. על הר"ן (לד: מדפיו) שכתב הטעם לקושטא דמילתא דאין אבמה"ח בטמאה משום אאחע"א ותימה דאכתי יחול באופן שאין כזית בשר].

[בעיקר ענין זה ע"ע בר"מ פ"ה ה"ה התולש חלב, והק' הלח"מ כיון דע"כ לאו לאברים עומדת איך יחול אבמה"ח על טריפה, וכתב רד"ע בספר הליקוטים דאבמה"ח מוסיף גו"ע לכך חייל, ודבריו צ"ע מהסוגיא].

ג. מבשל חלב או נבילה בחלב מבואר קיג: דאינו לוקה על אכילת הבשר משום אאחע"א, והק' קר"א שם, חת"ס יו"ד-צב וכו"פ פז-יג דהא חצי כזית בשר מצטרף עם החלב לשיעור כזית ואינו מתחייב משום חלב ונבילה שאין בו אלא חצי שיעור ולמה לא יחול דין בב"ח על נבילה?

[ובאמת בחוו"ד צד-ד מבואר דעתו להדיא דאם אכל חצי זית חלב וחצי זית מהבשר טריפה לוקה, וכבר צידד כן בכו"פ וכתב שהוא דוחק, ובחזו"א כב-ב תמה עליו דהא וודאי אינו לוקה דאאחע"א, ודחק כוונתו, אבל בפשטות כוונת החוו"ד דכה"ג שאוכל גם מהחלב חייל איסור חל על חצי שיעור].

ד. מעילה טז. דעת רב דנבילה וטמאה אין מצטרפין דאין איסור נבילה חל בטמאה, וצ"ע שהרי מצד הטמאה אין כאן אלא חצי שיעור ובנבילה אוכל שיעור שלם בצירוף שתי הנבילות ולמה לא יחול איסור על חצי שיעור?

**ב. תי' האחרונים בזה-**

ג' תי' עיקריים מצאנו בזה:

א. בקר"א יסד בזה חידוש גדול, דאין כוונת הגמ' בכל הנך לדין אאחע"א ממש, רק כיון דבעלמא קי"ל אאחע"א א"כ בסתמא הרי לא ייאסר נבילה בחלב או אבר וגיד בטמאה כשיש כזית בשר, וא"כ הוא כעין גילוי דמסתמא לא איירי קרא באיסור בב"ח בנבילה וחלב, וכן לא איירי קרא דאבמה"ח וגיד בטמאה, ורק למ"ד איסור חע"א אין גילוי זה כלל אבל למ"ד אאחע"א אין סוף דינו מכח אאחע"א אלא דהוי גילוי דלא אסרה תורה כלל בזה.

ונפק"מ גדולה בזה, דבכל הנך לא יהיה הדין דקברינן ליה בין רשעים גמורים דהא הכא הוא גילוי שלא אסרה תורה כלל בכה"ג, וכעי"ז נראה בהגרי"ז זבחים סט:.

ב. בחת"ס תי' ביסוד מחודש [וכעי"ז בצל"ח קב:], דכל הדין דאיסור חל על חצי שיעור הוא בגוונא שהאיסור מצ"ע הוא איסור חמור שאוסר גם חצי שיעור, אבל נבילה בחלב הרי דינו של האיסור לחול רק בשיעור שלם אלא שלענין בב"ח מצטרף גם החלב לשיעור, וכל כה"ג אין איסור חייל בחצי שיעור.

ותי' זה וודאי מועיל ליישב הקו' גבי בב"ח, וכן הקו' ממעילה טז. [וכבר כתבו האחרונים ליישב הסוגיא מעילה עפי"ד החת"ס, עיין ברו"ט שער הכולל דין ב' ד"ה ודע, ובאר יצחק יו"ד-י, ובית אפרים יו"ד-לד].

אבל לענין גיד ואבמה"ח יל"ע אי מהני תי' ובהקדם מה שיש להבין תי' בשני אופנים:

פשטות לשונו משמע [וכ"כ בצל"ח] דמצ"ע אף בחצי שיעור אאחע"א, אלא שהאיסור השני חל משום שנתווסף כאן עוד חומרא דאף בלא צירוף של חצי זית אחר ילקה, וכל היכא שהאיסור השני אי"צ תוספת צירוף שפיר חייל על ח"ש.

ולפי"ז לא יהני תי' אלא גבי נבילה בחלב, אבל בגיד ואבמה"ח לא יהני, שהרי התם הגיד ואבמה"ח אי"צ צירוף כלל דשפיר הוסיף האיסור על ח"ש דהשתא אף בלא צירוף נוסף ילקה.

[ומיהו זה וודאי גבי גיד אבל גבי אבמה"ח יל"ד דאכתי הוא צריך לצירוף ואף דגו"ע מצטרפין מ"מ צריך הוא לצירוף והרי גם בב"ח מצטרף חלב ואינו מצטרף לאיסור נבילה].

אבל י"ל תי' החת"ס באופן יותר מסתבר, דעיקר הדין דאיסור חל על חצי שיעור הוא משום שיש חומרא באיסור השני שבכוחו לחול אף בלא שיעור, משא"כ האיסור הראשון והוי כחמור על קל [וכש"כ הראשונים דהיינו טעמא דאיסור חל על ח"ש].

ובזה נקט החת"ס דהיינו דוקא בשבועה דאי"צ שיעור אבל בב"ח שצריך שיעור אין שום חומרא באיסורו על האיסור הראשון, ומה יהני שהשיעור מתקיים ע"י החלב מ"מ אין שום חומרא באיסור ואינו חל על האיסור של ח"ש.

ולפי"ז יתכן דמהני תי' זה גם בגיד ואבמה"ח, דאף דהתם נמי אי"צ שיעור מ"מ הוא רק מכח דין בריה ולא משום שעיקר האיסור חמור רק משום חשיבות הבריה, אבל עיקרו עדיין בדין שיעור, ואין עיקר איסורו חמור לחול על חצי שיעור.

ומ"מ זה אינו אמת, שהרי גם בשבועה מבואר שבועות כא: הטעם דחייל על חצי שיעור משום דמפרש כבריה דמי ועיקרו משום בריה [ונחלקו רש"י ותוס' בביאור ענין זה ואינו נוגע לדידן], א"כ כשם דשבועה חל על ח"ש ה"נ בגיד ואבמה"ח שהם איסורי בריה ג"כ יחול על ח"ש, וע"כ ל"מ תי' החת"ס בגיד ואבמה"ח, ודו"ק.

ג. השואל בתשובת רעק"א ב-קיט רצה לומר דכל הגמ' שבועות דאיסור חל על חצי שיעור הוא רק לענין שבועה שאין בו חסרון של אאחע"א רק משום מושבע ועומד, אבל באיסורין דעלמא לא יחול איסור על חצי שיעור למ"ד ח"ש אסור מה"ת, ונתבאר כל ענין זה במקו"א.

אבל כל תי' אלו תמוהים מד' התוס' קב: שנקטו דאבמה"ח יחול על הטריפה אם אין בו אלא כזית בשר, דאבמה"ח מצטרפין בו גו"ע והוי כאיסור שחל על חצי שיעור, והוכיחו כן משבועות כג:, מבואר לכאו' דלא ככל הנך ג' אופנים, וכבר עמד בזה בקר"א שהוא פירכא על יסודו הנ"ל, וכן תמה בחזו"א כב-א ע"ד החת"ס [ובצל"ח שם באמת נקט דבריו דלא כהתוס'][[1]](#footnote-2), וכה"ק רעק"א בתשובה על מהלך השואל הנ"ל.

והשואל בתשובת רעק"א רצה ליישב שהרי ד' התוס' הכא אזלי לר"ל דח"ש מותר מה"ת לכך חייל איסור אחר עליו [וכצ"ל בדעת החת"ס וכ"כ בשו"ת באר יצחק יו"ד-י], אבל כבר תמה עליו רעק"א דמ"מ תיקשי שאם הוצרכו התוס' לראיה משבועות ע"ז א"כ ליכא ראיה מזה כלל דשאני התם דאיירי בשבועה.

ולפי"ד התוס' הדק"ל, והנה משה"ק האחרונים מאבמה"ח בטמאה כבר נתבאר דלק"מ מעצם הגמ' וכל הקו' הוא ע"ד הר"ן, וכבר כתב רעק"א שהר"ן יחלוק ע"ד התוס' ויסבור דאין איסור חל על חצי שיעור [ולדעת הר"ן צ"ל דשאני סוגיא שבועות כסברות אחרונים הנ"ל].

ומשה"ק חת"ס מחלב בחלב, נתבאר במקו"א בפ' כל הבשר לדון בזה מד' החזו"א כב-א ד"ה ולדעת, וכן נתבאר שם עוד בכל ענין זה דאיסור חל על חצי שיעור.

**ג. צירוף נבלת טהורה וטמאה מעילה טז.-**

מבואר בסוגיין קא. הטעם שאין איסור נבילה נוהג בטמאה משום שאין איסור חל על איסור, וכן הביאו התוס' זבחים סט: להוכיח, אבל בקר"א מעילה טז. דקדק מלשון הר"מ מאכ"א ד-ב דמשמע דמצ"ע לא ניתן דין נבילה בטמאה כיון שאין בו שחיטה לא שייך בו איסור נבילה, ומיהו עיי"ש במ"מ שפי' כוונת הר"מ משום אאחע"א.

ובאר בקר"א שם עפ"י יסודו הנ"ל דכיון דאאחע"א הרי אמרינן שסתמא דמילתא כשאמרה תורה דין נבילה לא דברה בבהמה טמאה שהרי אין האיסור חל בו משום אאחע"א, אבל סוף דבר הטעם לא משום אאחע"א רק שלא דברה תורה בכה"ג, וכעי"ז בחי' הגרי"ז זבחים סט: עיי"ש.

והנה פליגי אמוראי מעילה טז. אם נבילה של טמאה מצטרף עם נבילה של טהורה לאיסור אכילה, ופלוגתתן בדין אאחע"א כש"כ התוס' שם.

והנה דעת ר"א מעילה שם לחד לישנא דנבילה של טהורה ונבילה של טמאה אין מצטרפין אף לטומאה ולא רק לאכילה, וכתבו התוס' הטעם דכיון דלאכילה לא מצטרפי ה"נ לטומאה, וצ"ב.

ובאר הגרי"ז זבחים עפ"י הנ"ל דבאמת ע"י דאאחע"א בנבילת טמאה הרי אין בה דין נבילה של טהורה כלל אף לענין טומאה, וזה עפ"י הנ"ל דעיקר דין אאחע"א הוא כעין גילוי דלא נתנה תורה דין נבילה בטמאה כלל, והוסיף הגרי"ז דעיקר שם נבילה של טהורה תלי במה שיש לה חיוב שחיטה ואיסור אכילה של נבילה, אבל בטמאה נתגלה לנו מקרא דלאו בכלל נבילה א"כ אףך מה שמטמאת הוא דין טומאה נפרד בפנ"ע של נבילה טמאה וא"י להצטרף לטהורה.

**ד. הערה בדין אבמה"ח חייל אטריפה-**

מבואר קג. שאין איסור טריפה חייל על אמה"ח, ותמה בחזו"א ז-ב לדעת התוס' צו: שאין באבר חיוב על מקצת אבר א"כ הוי כאיסור על חצי שיעור ולמה לא יחול?

ובזה ל"מ תי' הקר"א דהכא וודאי לאו גילוי הוא שרק במקרה מסויים איירי דקדם איסור אבר לטריפה, וגם תי' החת"ס ל"ש כאן שהרי וודאי טריפה חמור שאי"צ צירוף לאבר שלם וסגי בכזית, ודמי לשבועה.

ועיין כתבי קה"י החד' דאבר חייל גם במקצתו אלא שאין עליו שם אבר בכה"ג, אבל כל שאכל אבר שלם תו מתחייב על כל מקצת ממנו ואינו כדין חצי שיעור.

וזה טעות גמורה ששתי עניינים איכא והפטור דלא אכלו כולו הוא גם לו יצוייר שיש לו שם אבר, עיין משנת ר"א-ו שהאריך בראיות בזה, ונתבאר במקו"א.

1. 1 אח"כ ראיתי בתשובת בי"א יו"ד-לד שכתב כיסוד החת"ס ונקט שגם ד' התוס' מתיישבים בזה דאבמה"ח חייב אף ע"י גו"ע ושפיר חייל על ח"ש של טריפה, אבל לא נתברר מאי שנא מחצי זית בשר עם חצי זית חלב, עיי"ש בדבריו. [↑](#footnote-ref-2)