38 זריקה המשתברת
קטגוריות: ש_ס / לז עבודה זרה / ע_ז עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

אור ליום ה' ד' מרחשון תשס"ז

א] ע"ז ד"נ:, תוד"ה ??, ז"ל, כך פסק רבינו שמואל בשם רבינו שלמה, משמע מתוך פירושו שהתיר הככרות לפי שאין עושין אותן תקרובת, הא אם היו מביאין אותם לשם ע"ז היו אסורין, דכעין פנים הוא שהוא ראוי להקריב לפנים דדמיא למנחת מאפה תנור ואע"ג דליכא זריקה המשתברת, וכן משמע מתוך פרש"י, ומה שפירש כעין פנים זהו כעין זבחים שבמקדש דהוו תקרובת כדכתיב זובח לאלהים יחרם בלתי לה' לבדו, אלמא דאפילו זריקה שאינה משתברת כיון דהוי דומיא דלפנים קרי זבח ע"ז, ואבנים אין עובדין בהם בפנים, ואין נראה לר"י דהא בכולה שמעתין משמע דאפילו בכעין פנים בעינן זריקה המשתברת, וכן משמע בסמוך, ואפי' בע"ז שדרכה לעובדה במקל, לכן נראה לפרש כעין פנים כעין זביחה וזריקה דבר המשתבר, עכ"ל.

והנה מש"כ דכן משמע בסמוך דאפי' בכעין פנים בעי' זריקה המשתברת, מבו' בביאור הגר"א סי' ???, וע' בתוס' ר"י מפאריש בשם ר"י, דהוא ממש"א לקמן דנ"א., בשלמא יינות שמנים וסלתות איכא כעין פנים ואיכא כעין זריקה משתברת, והרי דאף דהוי כעין פנים בעי' נמי להא דאיכא כעין זריקה המשתברת, ובלא זה לא היו נאסרין, וזה שלא כדעת רש"י דכל דהוי כעין פנים ל"ב זריקה המשתברת, ועיי"ש בביאור הגר"א שכתב דלדעת רש"י צ"ל???.

והנה בד' התוס' מבו' דקשיא להו עוד ע"ד רש"י, מהא דאפי' בע"ז שדרכה לעבדה במקל, בעינן על זריקה המשתברת, וכ"ש בדבר שעובדין בו בפנים דניבעי זריקה המשתברת, אך דעת רש"י מבוארת, דהגם דדבר שדרך לעבוד בו לע"ז זו, אין חייבין בו אלא בזריקה המשתברת, מ"מ דבר שעובדין בו בפנים נאסר אף בלא זריקה המשתברת, וצ"ב פלוגתת רש"י ותוס' בזה, דהתוס' ס"ל דאם בדבר שדרך לעבוד בו לע"ז זו בעי' זריקה המשתברת, כ"ש דבדבר שעובדין בו בפנים ניבעי זריקה המשתברת, ורש"י פליג ע"ז.

ב] והנה בביאור פלוגתת רש"י ותוס' נ', דהנה מד' התוס' מבו' דמפרשי, דהא דס"ל לרש"י דדבר שעובדין בו בפנים ל"ב זריקה המשתברת, הוא משום דכל שעובדין בו בפנים ואיכא עלי' תורת קרבן, חשבי' לכל מעשה כעבודה.

ואשר זהו שנקטו התוס', דא"כ כ"ש דבע"ז שדרך לעבדה במקל, והוי המקל קרבן דע"ז זו, הי' בדין דלא ניבעי זריקה המשתברת, דאם מכח הא דאיכא ע"ז תורת קרבן בפנים חשיבא כל עבודה כהקרבה, הגם שאין עובדין בו בפנים בעבודה זו, כ"ש דהיכא דאיכא ע"ז תורת קרבן לע"ז דתהא חשובה כל עבודה כהקרבה, ומדחזינן דאף בשעובדין בו לע"ז זו, בעי' זריקה המשתברת ולא חשיבא כל עבודה כהקרבה, ה"נ אף היכא שעובדין בו בפנים בעי' זריקה המשתברת ולא חשיבא כל עבודה כהקרבה.

אך בדעת רש"י נ', כמש"כ רבינו יונה הביאו בחי' הרשב"א לקמן דנ"א:, ז"ל, יינות שמנים וסלתות וכל דבר שכיוצא בו קרב לגבי מזבח, פירש רבינו הרב נ"ר טעם דתלינן הכא בדבר שכיוצא בו קרב לגבי מזבח, משום דמתני' דהכא מיירי בשדרכה בכך, וכיון שכיוצ"ב קרב אע"פ שאינו משתבר אסור וכו', וש"מ שנאסר בהקרבתו אע"פ שלא נשתבר לכך, וטעמו של דבר דבדברים שדרכה בהכי להכי קפדינן שיהא משתבר אע"פ שהוא חייב בלא משתבר, משום דבעינן דומיא דזבחי מתים בצד השבירה, וה"ה בשדומה לזבחי מתים בצד גוף התקרובת שהוא דבר שכיוצ"ב קרב לגבי מזבח, עכ"ל.

ומבו' בד' רבינו יונה, דהא דדבר הקרב בפנים ל"ב זריקה המשתברת, הוא משום דה"ז דומה לזבחי מתים בצד גוף התקרובת, והיינו דדינא דתקרובת הוא שאין נאסרת אא"כ הוי דומיא דזבחי מתים, ואיכא תרי גווני דיהא חשוב דומיא דזבח, או דמעשה העבודה הוי דומיא דפנים, או דגוף התקרובת הוי דומיא דפנים.

אשר לפ"ז דהא דבדבר הקרב בפנים ל"ב זריקה המשתברת, אי"ז משום דכל דהוי קרבן חשיב כל מעשה כעבודה, אלא הוא משום שמתקיים בזה דינא דכעין פנים, כיון דהוי גוף התקרובת כעין פנים, הרי פשוט דל"ש כל הך דינא אלא בדבר הקרב בפנים, אך בדבר הקרב לע"ז זו שפיר בעי' זריקה המשתברת, וז"פ.

ויש להוסיף עוד, דהנה לא נתפרש לדעת רש"י דדבר הקרב בפנים ל"ב זריקה המשתברת, אם היינו רק לענין איסור התקרובת, או היינו אף לגבי חיוב העובד.

ומצינו דשייך ??? בסוגיא דסנהדרין ד?? וכבר הביא משם המנ"ח מ' ???.

והנה הב"ח ביו"ד סי' קל"ט כתב ע"ד הטור שם שפסק להך דינא, ז"ל, ודקדק רבינו שכתב נאסר מיד וכו' כלומר אבל אינו חייב, דאפי' זובח בהמה בע"מ לע"ז אינו חייב, דכתיב זובח לאלהים יחרם לא אסרה תורת אלא כעין פנים וכו', עכ"ל.

אמנם העירוני בזה, דמד' התוס' לכאו' יש ללמוד שפירשו דלדעת רש"י אף העובד חייב, שהרי מבו' בדבריהם דקשיא להו ע"ד רש"י מהא דאפי' בע"ז שדרכה לעבדה במקל, בעינן זריקה המשתברת, וכנ"ל, ואי נימא דכל דינא דרש"י הוא רק לגבי איסור התקרובת ולא לגבי חיוב העובד, א"כ הרי ל"ש הך דינא כלל לגבי ע"ז שדרכה לעבדה במקל, שהרי אפי' בעובד הע"ז בדבר שדרך לעבדה בו אי"ז נאסר אא"כ הוי כעין פנים, וכ"ש שלא יהא זה נאסר בעבודה אחרת, ובע"כ מד' התוס' דמפרשי בדעת רש"י, דדבר שעובדין בו בפנים ל"ב זריקה המשתברת אף לענין חיוב העובד, וזה שלא כד' הב"ח.

אמנם נ' דהתוס' לטעמייהו אזלי, דמפרשי דיסוד דינא דרש"י הוא משום דכל שעובדין אותו בפנים ואיכא עלי' תורת קרבן חשבי' לכל מעשה כעבודה, ואשר ע"כ ס"ל דמה"ט אף יש לחייב להעובד, אך לפמש"נ מד' רבינו יונה דטעמא דרש"י הוא משום דהא דבעי' כעין פנים בתקרובת, מתקיים בהא דהוי גוף התקרובת דבר הקרב לגבי מזבח, הרי ???

ג] אמנם הנה באמת לפי המבו' בד' רבינו יונה אין מקום כלל לדון אם חייב העובד, שהרי מפורש בד' רבינו יונה, דכל הך דינא דבדבר הקרב בפנים ל"ב זריקה המשתברת, הוא רק בשדרך עבודתו בכך, אך אם אין דרך עבודתו בעבודה זו, אינו נאסר.

והטעם בזה הוא, דהיכא שדרך עבודתו בכך, וחשיב עבודה לחייב, הרי דכל הא דאין התקרובת נאסרת, הוא משום דדינא הוא דאין תקרובת ע"ז נאסרת אלא בדהויא כעין פנים, ולזה מהני הא דגוף התקרובת הוי דבר הקרב בפנים דמשו"ז חשיב כעין פנים, אך משא"כ היכא שאין דרך עבודתו בכך, וליכא על עבודה זו תורת עבודה כלל, הרי דהא דאין התקרובת נאסרת, ל"ב בזה להך דינא דאין תקרובת נאסרת אלא בדהויא כעין פנים, אלא הוא משום דאי"ז תקרובת כלל, כיון שלא נעשה בה מעשה עבודה לע"ז, וע"כ בזה ל"מ מידי הא דהוי זה דבר הקרב בפנים, דל"מ הא דהוי זה דבר הקרב בפנים, אלא היכא דאתינן להתיר התקרובת משום הא דבעי' כעין פנים, ולא היכא דאתינן להתירה משום שאינה תקרובת כלל, וז"פ.

אשר לפ"ז הרי ל"ש כלל לדון אם חייב העובד, שהרי לפ"ד רבינו יונה כל הא דבדבר הקרב בפנים ל"ב זריקה המשתברת, הוא בדהוי דרך עבודתה בעבודה זו, ובכה"ג הרי אין לדון אלא על איסור התקרובת, דאין התקרובת נאסרת אף בשדרך עבודת הע"ז בכך, אא"כ הוי זה כעין פנים, דלגבי חיוב העובד הרי דינא הוא דהעובד ע"ז כדרכה חייב אף אם אי"ז כעין פנים כלל, ול"ב כלל להא דהוי זה דבר הקרב בפנים.

ד] ולפ"ד רבינו יונה מתישב היטב קו' התוס' על רש"י, דמשה"ק מלישנא דגמ' בדף נ"א. דמבו' דאף בדבר הקרב בפנים בעי' זריקה המשתברת, ניחא בפשיטות, שהרי כתבו הראשונים שם דהך מתניתין איירי במרקוליס שאין דרך עבודתה בהני מילי, ואשר ע"כ שפיר בעי' בהו לזריקה המשתברת, דאילו ל"ה זריקה המשתברת ל"ה התקרובת נאסרת, כיון שאין דרך עבודת הע"ז בכך.

ומשה"ק התוס' מהא דאף בע"ז שעובדין אותה במקל אין חייבין בדל"ה זריקה המשתברת, נמי ניחא, שהרי כל דינא דרש"י הוא רק בשעבדה בעבודה שדרכה בכך, אך בע"ז שעובדין אותה בקשקוש מקל וזרק מקל בפני', שאין דרכה בזריקת מקל, ל"ש כל עיקר דינא דרש"י.

ה] ובזה מתישב היטב משה"ק החזו"א יו"ד סי' נ"ו סקי"א ע"ד רש"י, ז"ל, ואמנם יל"ע, כיון שאין כאן זריקה המשתברת ולא הקטרה למה יהא חייב, הרי לא ילפי' סנהדרין ס' ב' אלא ד' עבודות, וכ"ת נהי שאינו חייב משום עובד ע"ז מ"מ תקרובות הוי, זה לא יתכן, שהרי בגמ' לעיל כ"ט ב' פריך יי"נ מנלן, ופי' תוס' דאין יי"נ בכלל זבחי מתים כיון שהן עבודות חלוקות, והנה הוקש יי"נ לזבחי מתים, אבל מניח בשר לדורון אם אין חייבין ע"ז בשלא כדרכה, מנ"ל שיאסר משום תקרובות, עכ"ל.

וילה"ק עוד עד"ז, דאם אכן דבר הקרב בפנים נאסר אף בלא זריקה המשתברת, א"כ מ"ט בעי' לעיל קרא לאסור יין שניסכוהו לע"ז, הרי יין הוי דבר הקרב ע"ג המזבח, וה"ה נאסר בכל הקרבה, וא"כ ודאי ה"ה נאסר בשניסכוהו לע"ז, ומאי בעי' קרא לאסרו.

אך לפ"ד רבינו יונה א"ש היטב, דכל הא דמחייבי' בדבר הקרב בפנים, הוא רק בשדרך עבודתה בעבודה זו, אך היכא שאין דרך עבודתה בכך אי"ז נאסר, וע"כ בעי' קרא לאסור יין שנתנסך לע"ז אף בשאין דרך הע"ז בכך.

ובזה ניחא קו' החזו"א, דהגם דבעי' קרא לחייב ביין שנתנסך, היינו רק משום שאין דרך הע"ז בכך, וע"כ הגם דלגבי חיוב העובד איתרבי דכל דכעין פנים חייב, מ"מ ס"ד דאי"ז עבודה חשובה לאסור התקרובת, דלא איתרבי אלא זביחה ולא ניסוך, אך משא"כ היכא שדרך עבודתה בכך דהוי זה עבודה גמורה, פשיטא דאם אך הוי זה דבר הקרב בפנים ומתקיים בזה דינא דכעין פנים, נאסרת התקרובת, וז"פ.

ו] והנה בחי' הרשב"א שם כתב ע"ד רבינו יונה ז"ל, וכבר כתבתי למעלה דמתניתין לכאורה אפי' בשאין דרכה בכך מיירי, דהא ממרקוליס סליק וסתם מרקוליס אין דרכו אלא בזריקת אבנים ולא בפרכילי ענבים וסלתות, עכ"ל.

ולכאו' מכוון ד' הרשב"א הוא לחלוק ע"ד רבינו יונה, אלא הך דינא דדבר הקרב בפנים נאסר, הוא אף בשאין דרך עבודת הע"ז בכך.

אך האמת נ' דודאי מודה הרשב"א לד' רבינו יונה דכל הא דדבר הקרב בפנים נאסר הוא רק בשדרך עבודת הע"ז בכך, וכוונת הרשב"א להשיג על מה שפירש רבינו יונה למתני' דהא דבעי' דבר הקרב ע"ג המזבח הוא משום דבזה ל"ב זריקה המשתברת, וע"ז הוא שהשיג הרשב"א שהרי מתני' איירי בשאין דרכה בכך, ובכה"ג הרי הוי דבר הקרב בפנים אינו נאסר אלא בזריקה המשתברת, וא"כ אאל"פ כד' רבינו יונה, וז"ב.

אך ילה"ע ע"ז ממש"כ הרשב"א בהמשך דבריו, ז"ל, עלה בידינו לענין תקרובת ע"ז ונויה לפי שטה זו שפירשנו, כל תקרובת ע"ז שהוא כעין פנים דוקא וכו' אם נכנס לפנים מן הקלקלים אסורין לעולם וכו' "בין דרכה בכך בין אין דרכה בכך", עכ"ל, ולכאו' כוונתו דאף שאין דרכה בכך מ"מ כיון דהוי זה דבר הקרב בפנים, ה"ה נאסר בהבאה בעלמא, והרי דפליג הרשב"א ע"ד רבינו יונה, וס"ל דהך דינא דדבר הקרב בפנים נאסר הוא אף בשאין דרך עבודת הע"ז בכך.

אך י"ל דהא דלפנים מן הקלקלין נאסר אף בשאין דרכה בכך, הוא משום דתלינן ???, וצ"ע בזה.

ז] ובזה ניחא מש"כ בחי' הרשב"א דנ"א., ז"ל, ומשו"ה פריק רבא בר עולא כגון שבצרן מתחלה לכך דהו"ל כעין פנים בבכורים, וניחא בין למ"ד בעינן כעין זביחה בין למ"ד בעינן כעין פנים ממש, דהשתא כעין זביחה איכא שבצירתן לשם ע"ז הויא לה כשבירת מפרקת של בהמת פנים, וכעין פנים נמי איכא דכיון שבצרן לשם כך הו"ל כעין בכורים, עכ"ל.

וד' הרשב"א צ"ב, דכיון דהוי זה כעין פנים בביכורים, א"כ מ"ט הוצרך להוסיף דאיכא נמי כעין זביחה, שבצירתן לשם ע"ז הויא לה כשבירת מפרקת של בהמת פנים, אשר זה הוא מחודש מאד, שהרי נ' בל' הרשב"א שאין הבצירה עבודה גמורה, אלא היינו שאין מביאין לע"ז אלא ממה שבצרו לשמה, ונתחדש דסגי בזה לחשוב הבצירה כעבודה, וזה חידוש רב, הרי כל דבר הקרב בפנים נאסר אף בלא זריקה המשתברת.

אך למש"נ א"ש היטב, שהרי התם אין דרך עבודתה בכך וכמש"כ הרשב"א, ובכה"ג הרי אף דבר הקרב בפנים אינו נאסר אא"כ איכא כעין עבודת פנים, וכמש"נ.

ויש להוסיף, דהנה בחי' הרשב"א להלן דנ"א:, ז"ל, והרב נ"ר כתב וכו', עלה בידינו לענין תקרובת ע"ז ונויה לפי שטה זו שפירשנו, כל תקרובת ע"ז שהוא כעין פנים דוקא וכו' אם נכנס לפנים מן הקלקלים אסורין לעולם וכו' בין דרכה בכך בין אין דרכה בכך וכו', והיינו מתניתין דקתני יינות ושמנים וסלתות וכל דבר אשר כיוצא בו קרב לגבי מזבח אסור, וכן פרכילי ענבים ועטרות של שבלים שבצרום מתחלה לכך דכעין פנים ממש הן שכן מביאין אותם בכורים, ואם לא נכנסו לפנים מן הקלקלים הרי אלו מותרין, לפי שבחוץ אינו נאסר משום תקרובת שאין מקריבין לה בחוץ וכו' עכ"ל.

וד' הרשב"א צ"ב רב, דמשמעות הל' היא, דאף בפרכילי ענבים ועטרות של שבלים שבצרום מתחילה לכך, אי"ז נאסר אא"כ נכנסו לפנים מן הקלקלין, וקשיא טובא, שהרי כל הא שאינו נאסר בחוץ, הוא רק ??

אך למש"נ י"ל, דד' הרשב"א אלו הם בשי' רבינו יונה, ולדעת רבינו יונה דמתני' איירי בשדרכה בכך, הרי ליכא מקור כלל מסוגית הגמ' דבצרן מתחילה לכך חשיבא הבצירה כשבירה, וי"ל דאין הבצירה עיקר העבודה, ול"ח כלל כעין זביחה, אלא יל"פ דהא דנאסרין הוא משום דהוו דבר הקרב בפנים, אשר הוא נאסר כל היכא שדרך עבודתו בכך, וכנ"ל, וא"ש היטב.

ח] ויש להוסיף, דהנה במש"א בגמ' דמאן דשרי באבני מרקוליס, הוא משום דבעי' כעין פנים, פירש"י, ז"ל, כעין פנים, זבחים שבמקדש הוא דהוי תקרובת, כדכתיב זובח לאלהים יחרם בלתי לה' לבדו, אלמא דומה כלפנים קרי זבח ע"ז, ואבנים אין עובדין להם בפנים, עכ"ל.

והנה מש"כ רש"י דמש"א בעי' כעין פנים, היינו דבעי' דבר הקרב בפנים, ומה"ט הוא דאבני מרקוליס אין נאסרין משום דאבנים אין עובדין בהן בפנים, פשוט וכ"ה מבו' בתו"ד התוס' דאזיל לטעמי' דס"ל דדבר הקרב בפנים נאסר אף אם אי"ז זריקה המשתברת, ואשר ע"כ אילו היו אבנים קריבין בפנים, היו אבני מרקוליס נאסרין, אף דליכא בהו זריקה המשתברת.

והנה בטעמא דהך מ"ד דאבני מרקוליס אסורין, פירש"י, ז"ל, והני תקרובת נינהו, דהזורק אבן למרקוליס זו היא עבודתו, עכ"ל, והיינו דודאי מודה הך מ"ד דאין תקרובת אסורה אלא בשעשו בה עבודה לע"ז, ואך דלא ס"ל להך מילתא דאין תקרובת נאסרת אלא בדהויא כעין פנים, אלא כל שנעבדה בעבודה שדרכה בכך, אשר הויא עבודה גמורה, וכדחזי' דחייבין ע"ז מיתה, ה"ה נאסרת.

והנה אי נימא דבדבר הקרב בפנים נאסרת התקרובת אף בשאין דרך עבודת הע"ז בכך, הרי נמצא דאף מאן דאסר באבני מרקוליס, מודה להך דינא דכעין פנים????

אך למש"נ דאף בדבר הקרב בפנים אין נאסרת התקרובת אלא בשדרך עבודת הע"ז בכך, מדוקדק היטב לישנא דגמ', שהרי מאן דאסר הוא משום דס"ל דכל שדרכה בכך הוי זה עבודה לאסור התקרובת, וע"ז הוא דאמרי' דמאן דפליג ס"ל דכל הך דינא דהיכא שדרכה בכך נאסרת התקרובת, הוא רק בדהוי כעין פנים, דהויא התקרובת דבר הקרב בפנים, אך היכא שאינה קריבה בפנים אין נאסרת הגם שדרך עבודתה בכך, ודו"ק.

ולפ"ז נ' די"ל

ויש להוסיף, דעיקר מש"נ בדעת רש"י עפי"ד רבינו יונה, יש להביא מקור גדול לזה ממה שפירש"י בגיטין דנ"ב: דהא דמנסך נאסר הוא משום שדרכה בכך, והחזו"א יו"ד סי' מ"ז סקט"ו כתב דע"כ אי"ז הטעם דהרי בעי' זריקה המשתברת, אך העירוני דרש"י לטעמי' דכל דבר הקרב בפנים ל"ב זריקה המשתברת, וע"כ ה"ז נאסר, ומה שהוצרך להא דדרכה בכך הוא כמש"כ רבינו יונה, דאין דבר הקרב בפנים נאסר אלא בשדרכה בכך, וכמש"נ הטעם בזה.

ולפ"ז יש להוכיח שגם דעת הרשב"א היא כן, וכמש"נ די"ל דהרשב"א לא פליג ע"ד רבינו יונה, וזה ממש"כ בשו"ת הרשב"א ח"ג סי' שע"ה, ז"ל, היין נאסר בשכשוך, שכן דרכן לנסך בשכשוך לע"ז, ולפיכך גזרו בשלנו כל שנוגע שמא שכשך לע"ז, וכן בסתם יינן, עכ"ל, והרי דהא דשכשוך אוסר הוא משום שדרכה בכך, וזה מתישב אי נימא דהרשב"א מודה לד' רבינו יונה, וכמש"נ.