שיעורי תערובת מה
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / תערובת / קמא

שיעורי תערובת – מה

**ממו"ר הגאון רבי צבי ובר שליט"א**

יו"ד סי' קה, ז - ט

**ביאור החילוק בין כלי לאוכל לעניין פליטת הבלוע**

[המשך סעיף ז] כתב הרמ"א **וכל זה בב' חתיכות אבל כלי שבלע איסור אוסר היתר שנוגע בו אפילו באיסור שאינו שמן.** וכתב הש"ך (ס"ק כב) בטעם הדבר, מאחר שהכלי אין לו פליטה מגופו, ומבואר בזה שהטעם שאין חתיכה פולטת טעם הבלוע בה, הוא משום שיש לה פליטה מגופה ועסוקה היא לפלוט את טעמה, ומשו"ה כל שאין לה פליטה מגופה נפלט אף הטעם הבלוע שבה. וברשב"א (חולין קח:) איתא עוד טעם בחילוק בין כלי לאוכל, שבאוכל נסרך הטעם ביותר, משא"כ בכלי אין הטעם שנבלע בה נסרך כ"כ, ומשו"ה יוצא ע"י חום. וכתב ראיה לזה דכלי שנאסר ניתן להתירו ע"י הגעלה, אבל אוכל שבלע איסור אינו ניתר ע"י הגעלה, והיינו משום שהטעם נסרח בה ביותר. מיהו ראיה זו היא דוקא להרשב"א, וכשיטתו שאין הגעלה באוכלים, אבל דעת כמה ראשונים [רש"י ותוס' חולין קח. יעוי"ש] שיש הגעלה באוכלים, ולשיטתם ליכא ראיה שבלוע באוכל נסרך יותר. וכתב היד יהודה (ס"ק לה) נפק"מ לעניין עצם שיש לו לחלוחית, דהעצם קשה הוא כמו כלי, וא"כ לדעת הרשב"א הוי העצם כמו כלי שאין הטעם נסרך בו, אבל לטעמו של הש"ך שכל שיש לו טעם של עצמו אינו פולט את הטעם שנבלע בו, א"כ עצם זה שיש לו לחלוחית לא יפליט טעם הבלוע בו. ועוד כתב נפק"מ למי שמבשל ביצה בקליפתה, שגם זה הקליפה קשה כמו כלי, ולטעמו של הרשב"א יצא הטעם הבלוע בקליפה, אבל לפי הטעם שכתב הש"ך שכיון שיש לו טעם של עצמו אינו פולט, א"כ הביצה לא תפלוט שהרי יש לביצה טעם של עצמה. ולפי"ז כתב שיש להוכיח דקיי"ל כהטעם שכתב הש"ך, דהא לקמן סי' קז מבואר שביצה שבלעה איסור אינה פולטת בלא רוטב, ונמצא דינה כאוכל ולא ככלי.

**כלי לכלי שאין בולע בלא רוטב**

**ובחידושו של החוו"ד שכלי אינו נאסר אף מבלוע שבאוכל ואפילו שמן**

**וכתב** הש"ך (שם) שדוקא כלי לאוכל אוסר, אבל כלי אין אוסר כלי בלא רוטב, וכמבואר ברמ"א לעיל סי' צב (ס"ח) וסי' צג (ס"א). ובחוו"ד כתב לבאר שהטעם שאין כלי בולע מכלי אחר בלא רוטב, הוא משום שהכלי קשה לבלוע, דהא מצינו שכלי אוסר אוכל בלא רוטב, ועל כרחך צ"ל דמה שאינו אוסר כלי אחר היינו משום שהכלי קשה לבלוע. ועפי"ז כתב החוו"ד לחדש שאפילו אם יש חתיכה שבלועה איסור שמן אין הכלי נאסר ממנה, שהרי כלי אין אוסר כלי אחר אפילו אם בלוע בו איסור שמן, והיינו משום שהכלי קשה לבלוע וכמו שנתבאר, א"כ ה"נ בחתיכה שבלועה איסור לא יאסר דמאי שנא.

**אכן** כבר הקשה עליו היד יהודה (ס"ק לו), שבט"ז (ס"ק טז) מבואר שכלי אינו נאסר מחתיכה שבלוע בה איסור כחוש, ומשמע שאם היה בלוע בחתיכה איסור שמן היה נאסר הכלי, וכן מבואר להדיא באו"ה (כלל לו דין ד). וכתב לבאר דהטעם שאין כלי אוסר כלי בלא רוטב, היינו משום שהכלי הוא דבר יבש לגמרי, והבלוע אינו עובר מזה לזה בלא רוטב כלל [וגרע ממאכל שהמאכל לעולם אינו יבש כמו כלים]. וראיה לזה, דהנה מבואר ברמ"א שהכלי פולט את את הבלוע בו, משא"כ אוכל, ומבואר שהכלי פולט יותר בקל מכלי, ואעפ"כ אם בלוע בכלי איסור שמן אינו אוסר יותר מכדי קליפה, מדלא חילק בזה הרמ"א, ועל כרחך צ"ל שהכלי גרע שהוא יבש גמור, על כן באוכל יבש מבליע הוא רק כדי קליפה, ובכלי אחר אינו מבליע כלל כיון ששניהם יבשים לגמרי.

**והנה** בשיעור לעיל הובאה שאלה בפשטיד"א של חלב שהניחה ע"ג קדרה של בשר ריקנית, והובאו הצדדים בזה, ולפי דברי החוו"ד שכלי קשה לבלוע ואינו בולע אפילו מבלוע שבאוכל, א"כ באותו מעשה לא תיאסר הקדרה כיון שהכלי אינו בולע [ואף לפי מה שנתבאר שכשהוא בצליה אחת נבלע גם מהבלוע, היינו דוקא משום שבמעשה אחד הוי כמו שבקיאים בין כחוש לשמן, אבל לפי דברי החוו"ד שכלי אינו בלוע אפילו משמן, בודאי אין לאסור את הקדרה].

**הקרומות כמה אוסרים**

[סעיף ח] **כוליא** **שצלאו בחלבו אינו אוסר אלא כדי קליפה שהקרום מפסיק.** והיינו כמו שמבואר בגמרא (חולין צז.) שהחלב אינו אוסר את הכוליא כיון שהקרום מפסיק, ומ"מ פסק השו"ע שהכוליא נאסרת כדי קליפה, משום שהקרום עצמו אוסר את הכוליא, וכמבואר בתוספות (שם ד"ה כוליא). אמנם בפמ"ג (מ"ז ס"ק יז) נתקשה אמאי אין הקרום אוסר כדי נטילה ככל צליה, וכתב שיש לומר שהקרום דבר כחוש הוא מאוד, ומעט החלב אשר בו אין אוסר רק כדי קליפה (וכ"כ הרא"ש שם סו"ס כד), ונראה כוונתו שהוא כמו שמבואר בפסחים שסיכה משהו עבדי לה, ואין אוסרת יותר מכדי קליפה. אמנם עדיין קשה דבסימן סד (ס"כ) סתם המחבר שהקרומים אינם אוסרים כלל, וכתב רק שיש מי שאוסר עד שיסיר ממנו כדי קליפה, ואמאי סתם כאן לאסור כדי קליפה. והיד יהודה (ס"ק לח) כתב לבאר, דנחלקו הראשונים אם הקרום אוסר או לא, וכמו שמבואר בסימן סד שני דעות, אמנם כאן החמיר המחבר כיון שצלאה גם עם החלב, ויש ראשונים שס"ל לאסור מחמת החלב ואין אומרים שהקרום מפסיק [וכמו שהביא הרמ"א], לכך פסק המחבר לאסור כ"ק, מיהו סגי בכדי קליפה כיון שכמה ראשונים סוברים שאין הצלי אוסר יותר מכדי קליפה [וכעי"ז איתא גם בפמ"ג ש"ד סוף ס"ק כז].

**והנה** לעניין מליחה קיי"ל שאין מליחה אוסרת אלא כדי קליפה, ומ"מ בקרומים כתב המחבר להחמיר בכדי נטילה, ונמצא שלעניין מליחה נהפך הדין, שהקרומים חמורים משאר דברים. וכתבו האחרונים ליישב, דהקרומות שמחמירים בהם כדי נטילה במליחה, היינו באותן קרומות שיש בהם ספק איסור תורה וכיון שהם קצת שמנים החמירו בהם שיאסרו כדי נטילה, אבל הקרום של הכוליא אינו אסור אלא מדרבנן ולכך הקלו בו.

**הדין בנאכל מחמת מלחו**

[סעיף ט] **מליח שאינו נאכל מחמת מלחו דינו כרותח ומפליט לאסור כדי קליפה.** וברמ"א סי' צא (ס"ה) כתב דשלא במקום הפסד יש להחמיר אף בנאכל מחמת מלחו, וכתב הפמ"ג שאף בכחוש יש לאסור דאין בקיאין בין כחוש לשמן, אמנם רע"א בסי' צא כתב ע"ז שאין דבריו מוכרחים [דיש כאן ב' פעמים אין בקיאים, האחד שאין בקיאים בשמן וכחוש, והב' לעניין אינו נאכל מחמת מלחו]. והיד יהודה (קצר סק"ס) כתב להקל יותר, שבנאכל מחמת מלחו סגי בקליפה אפילו בדבר שמן גמור, וטעמו שבלא"ה יש כמה ראשונים שבמליחה אף בדבר שמן אוסר רק כ"ק.

**ושיעור** מליחה קצת שיש להחמיר בה במקום שאין הפסד, אינו ברור, דהרי אם היה מעט מלח ודאי שאין זה נחשב מלוח, וכ"כ היד יהודה (סי' צא סק"כ) שצריך שיהיה נרגש טעם המלח [ושיעור זה הוא נפק"מ גם לעניין מליחת הכבדים שנוהגים לכתחילה למולחן בשיעור מליחת צלי, וצריך לידע מהו שיעור מליחה זו].

**ביאור דברי השו"ע מה צריך כ"ק ומה כדי נטילה**

**וכתב** השו"ע **ואם הוא שומן הגיד וקנוקנות שבו והקרומות יש להחמיר ולהצריכם נטילת מקום ואם הוא חלב ממש צריך ששים כגדי לבטלו ואם הבשר שנמלח עמו הוא שמן אפילו בשומן הגיד וקנוקנות שבו צריך ס' לבטלו וליטול ממקום שנגע כדי נטילת מקום ולפחות קליפה.** כן גרס הש"ך (ס"ק כז) וכן המנחת כהן (ח"ב פ"ו) 'ואם' וכו', והיינו שאם הוא שומן הגיד וקנוקנות וקרומות צריך נטילת מקום, ומשום ששומן הגיד שהוא שמן קצת, החמירו שאוסר כדי נטילה ולא סגי בקליפה, אמנם אינו שמן הרבה ולכך אינו אוסר בששים. וכתבו האחרונים (עי' פמ"ג ש"ד ס"ק כז) דלפי"ז מה שסיים המחבר וכתב 'ולפחות קליפה' היינו לעניין שומן הגיד שאין איסורו אלא מדרבנן, לכך יש להקל אף בקליפה, אבל בשאר דברים אין להקל בפחות מכדי נטילה כיון שאיסורם מה"ת.

**אמנם** הפר"ח (ס"ק לב) גרס 'אם', ולפי"ז דברי השו"ע נקראים כך 'מליח שאינו נאכל מחמת מלחו דינו כרותח ומפליט לאסור כדי קליפה אם הוא שומן הגיד וקנוקנות שבו', והיינו שבהם סגי בקליפה, דאע"פ ששומן הגיד שמן הוא קצת, מ"מ כיון שאיסורו רק מדרבנן לא החמירו שאוסר יותר מכ"ק. והמשך דברי השו"ע 'והקרוממות יש להחמיר ולהצריכם נטילת מקום', וטעם הדבר כיון שהקרומות הוי ספק תורה [עי' לעיל שכבר נתבאר שע"כ צ"ל דכאן מיירי באותן קרומות שיש ספק שאוסרות מה"ת]. ולביאור זה לא הזכיר המחבר דין בשר שנמלח אלא כתב רק דין שומן הגיד וכו', וצ"ל שסמך המחבר על מה שנכתב כבר בסי' ע' ובסי' צא.

**ולדעת** הפר"ח מה שסיים המחבר 'ולפחות קליפה', צריך לומר דמיירי בדבר שמן שאוסר עד ששים, ואם היה ששים אוסר כדי נטילה, ומ"מ בדיעבד אם כבר נתבשל עם עוד תבשיל, אינו אוסרו כל שיש ששים כנגד הכדי קליפה.

**אף במליחה שמן מפטם לכחוש שיאסור עד ששים**

**ובמה** שכתב השו"ע להחמיר כשהבשר שנמלח עמו הוא שמן, הקשה הש"ך (ס"ק כח) אמאי כתב כן השו"ע דוקא אם צלאו עם שומן הגיד, והא אפילו אם צלה בשר שמן עם בשר כחוש אוסר, דהא מפטם, וכדאיתא לעניין צלי (לעיל ס"ה). וכתב היד יהודה ליישב, שאף שזה נכון שאם צלה בשר שמן עם הכחוש נאסר בכולו, מ"מ בא השו"ע לחדש שצריך גם כדי נטילה, ולזה כתב בשומן הגיד, לומר שאף שאיסורו רק מדרבנן מ"מ צריך נטילה. מיהו בדיעבד סגי בקליפה כשיש ששים, וזהו שסיים השו"ע 'ולפחות קליפה'.

**● השיעור נמסר בביהכ"נ "בית תפילה" נוה יעקב ירושלים ● ניתן לשמוע בקול הלשון טל: [PHONE_REMOVED] קוד 1-3-2-2-1 ובשידור חי יום ו' בשעה 12:30 ●**

**● נכתב ע"י א. ה. והיה לעיני מו"ר שליט"א ●**