55 לימוד תשב_ר ושאר דבר מצוה באופן המזיק לחבירו
קטגוריות: ש_ס / לג בבא בתרא / ב_ב - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / לא יחפור / הרחקת נזיקין מהדו_ק

יום ד' י' אייר תשע"ב

א] ב"ב ד"כ:, חנות שבחצר יכול למחות בידו ולומר לו איני יכול לישן מקול הנכנסין ומקול היוצאין, אבל וכו' ואינו יכול למחות בידו ולומר לו איני יכול לישן וכו' ולא מקול התינוקות, ובגמ' שם מ"ש רישא ומ"ש סיפא וכו', אלא אמר רבא סיפא אתאן לתשב"ר ומתקנת יהושע בן גמלא ואילך.

ונחלקו הראשונים אם ה"נ ל"מ לעכב עליו משום שאר דבר מצוה, או דכל הא דל"מ לעכב עליו הוא רק משום לימוד תשב"ר דיש בזה לתקנת יהושע בן גמלא, ועי' בב"י סימן קנ"ו שביאר השיטות בזה, ובשו"ע שם ס"ג פסק דבכל מילי דמצוה א"א לעכב בידו.

ב] והנה לא מצינו להך מילתא דל"מ לעכב עליו משום דהוי מילי דמצוה, אלא בהיזק דריבוי דרך או בהיזק דקול, דלדעת הרמב"ן ודעימי' כל ההיזק בסוגיין הוא דריבוי דרך, ולדעת הרמב"ם יש בזה אף להיזק דקול, אך בשאר הזיקות לא מצינו דכל שבא ההיזק מכח דבר מצוה א"א לעכב עליו, וצ"ב הטעם בזה.

ובפשוטו הי' נראה, דלא התירו חכמים משום מצוה, אלא במיני נזק דאין בהן הפסד ממון, אלא צער בעלמא, אך ודאי לא הותר להפסיד את ממון חבירו משום מצוה.

והנה לפ"ז הי' לנו להתיר להזיקא דעשן וריח רע לדבר מצוה, וכגון למש"כ הב"י שם דכתיבת סת"מ הוי דבר מצוה וא"א לעכב עליו, דלכאו' ה"נ עיבוד העורות לכך חשיב כדבר מצוה, ואם ה"ז מזיק לחבירו בריח רע, לא יהא בידו לעכב עליו, ולא מצאנו לזה.

ואמנם יש לדון בע"א, דרק להזיקות דריבוי דרך ורעש, שהם הזיקות השכיחים ע"י דברי מצוה, קבעו חכמים דליכא בזה תביעת הרחקה, אך בשאר הזיקות שנזדמנו ע"י דבר מצוה, לא תיקנו חכמים.

ג] והי' מקום לדון עוד בזה, דעכ"פ לדעת הסוברים דנידון הסוגיא הוא משום ריבוי הדרך, הרי י"ל דבזה ליכא כלל תביעה מדין נזקי שכנים, אלא הוי זה דין בפנ"ע דמזכותי בני החצר לעכב עליו מלהרבות את הדרך, וכלפי זה הוא דאמרינן דלצורך לימוד תשב"ר יש בידו זכות להרבות הדרך ול"מ לעכב עליו, אך כל שהוא מזיק את חבירו ויש בזה לתביעת נזקי שכנים לא מצי לעכב עליו.

אך לפ"ז הי' בדין, דלמש"כ הריב"ש דחולה יכול לעכב מפני הקול, והיינו דבחולה הוי זה בכלל נזקי שכנים, הרי דה"ה יכול לעכב גם מפני רעש דדבר מצוה, והוא מתישב היטב במתניתין, דכייל להא דאינו יכול לעכב משום קול הפטיש וקול הריחים וקול התינוקות, וכ"ה דבקול הפטיש והריחים כל הא דאינו יכול לעכב הוא בבריא, ה"נ הוא בקול התינוקות, אך סתימת ד' הפוסקים לא משמע כן, וכן הביאו מס' שלמת חיים.

ובאמת צ"ע בזה מטעם אחר, שהרי לדעת הני קמאי, לא מצינו שהתירו לדבר מצוה, אלא להזיקא דריבוי הדרך, וא"כ בחולה דמצי לעכב משום היזק הקול, מהיכ"ת שהתירו חכמים לזה משום דבר מצוה, ומ"ש משאר הזיקות דלא התירו לזה, אך י"ל כנ"ל סק"ב, דהתירו לכל נזקים דאין בהן הפסד ממון, או לכל נזקין השכיחין מכח דבר מצוה.

ד] ואחר העיון נראה לפרש בזה, דלעולם לא התירו חכמים נזקים כלל במידי דמצוה, והא דאינו יכול לעכב עליו במידי דמצוה משום ריבוי הדרך או משום הקול, לאו היינו דהתירו להזיק בריבוי הדרך או ברעש במידי דמצוה, אלא היינו דהרי מי שנתרבו בני ביתו, א"א לעכב עליו מפני ריבוי הדרך ומשום הקול, וע"כ כל הא דמן הדין הי' שיהא בידם לעכב עליו שלא ללמד תינוקות, הוא משום דסתם בית אינו מיועד לכך, וע"כ אינו רשאי לשנות את ייעוד ביתו ולהרבות הדרך או להזיקם בקול, וע"ז הוא דאמרינן דבמידי דמצוה ה"ה רשאי לקבוע ביתו לכך, ותו אין בידם לעכב עליו משום ריבוי הדרך ומשום הקול, דהו"ל כמי שנתרבו בני ביתו דאין ביד בני החצר לעכב עליו, והרי אף אם יהיו לו ל' בנים ול' בנות כאבצן, אין בידם לעכב עליו.

ונמצא לפ"ז דכלל הדברים הוא, דבכל נזקין דגם אם עושה כן בביתו ולצורך דירתו ביד חבירו לעכב עליו, הרי דגם במידי דמצוה לעכב עליו, שלא התירו חכמים נזקי שכנים במידי דמצוה, ורק בדברים דהוא רשאי לעשות כן בדירתו, וכשבא לקבוע מידי דמצוה בביתו באים בני החצר לעכב עליו משום דלאו כל כמיני' לשנות יעוד ביתו, הרי דע"ז הוא דאמרינן דאין בידם לעכב ע"ז, ותו ממילא אין בידם לעכב גם על הזיקות אלו, ודו"ק.

ואשר ע"כ אף לדעת הראשונים דדינא דמתניתין הוא משום ריבוי הדרך, דלפ"ז לא מצינו שהתירו חכמים כלל להיזק דקול במידי דמצוה, וגם לא מצינו שהתירו חכמים לדבר דיש בזה לתביעת נזקי שכנים, מ"מ כיון דמי שיש לו בני בית מרובים, אין שכנו החולה יכול לעכב עליו לדור בביתו, מכח היזק הקול, ע"כ ה"נ הוא רשאי ללמד תשב"ר בתוך ביתו ואין שכנו החולה מעכב עליו, דזהו עיקר דינא דמידי דמצוה, דיש בידו לשנות את ייעוד ביתו, וממילא דא"א לתבעו על ריבוי הדרך, וממילא דה"נ דא"א לתבעו על היזק הקול.

ה] והנה יש להסתפק במקום דיש לחוש שיזיקנו התשב"ר את נכסי חבירו או את הנכסים המשותפין, אם הוא יכול לעכב עליו, די"ל דעד כאן לא מצינו דהתירו במידי דמצוה, אלא לריבוי הדרך והקול, דכיון דבמידי דמצוה ה"ה רשאי לרבות את הדרך ולהזיקו בקול, נמצא דאינו מזיקו כלל בהיזק שאין לו רשות עליו, אך בנזקין אחרים שמזיקין התשב"ר השוהים במקום, דעל הנזקין עצמן ליכא רשות כלל, י"ל דמצי מעכב עליו שלא ללמד תשב"ר שם.

ולמש"נ מסתברא מילתא דל"מ לעכב עליו, וכ"ה משמעות סתימת הפוסקים, דודאי הוי זה דבר המצוי דע"י כניסת ויציאת תשב"ר ה"ה מזיקין לשאר בני החצר, דכ"ה דפשיטא דאף אם בני ביתו הקטנים מזיקין לנכסי חבירו, אינו יכול לעכב עליו מלדור שם, וצ"ע אם מצי לתבעו "בדין" לשמור עליהן, אך עכ"פ אם אין בידו לשמור עליהן, ל"מ לעכבו מלדור שם, ה"נ כיון דיש בידו לשנות ייעוד ביתו למקום לימוד תשב"ר, אינו יכול לעכב עליו משום שהתשב"ר מזיקין לנכסיו, וכ"ה דאם מעיקרא כשנשתתפו הי' זה ע"ד מקום לימוד תשב"ר, ודאי דאף אם אח"כ מזיקין התשב"ר לנכסי חבירו, אינו יכול לעכב עליו, ה"נ הכא דכוותה, - אך אי"ז מוכרע, די"ל דמ"מ לא נתנו לו חכמים רשות לשנות ייעוד ביתו למקום לימוד תשב"ר, אלא בגוונא דעי"ז אין חבירו ניזוק כלל בנזק שלא כדין, אך כל דעי"ז יהא חבירו ניזוק בנזק שלא כדין, לא ניתן לו רשות לשנות ייעוד ביתו.

שו"ר בשו"ת דובב מישרים ח"א סימן ע"ה שהביא מס' זכור לאברהם שנסתפק במשכיר בית לחבירו אם הוא רשאי ללמד שם תשב"ר ואין המשכיר יכול לעכב עליו, דומיא דהא דאין בני החצר יכולין לעכב עליו, או דיכול המשכיר לעכב עליו, ול"ד להא דאין בני החצר יכולין לעכב עליו, דהכא איכא היזק להקרקע, ולכאו' לפמש"נ לכאו' בדין דל"מ לעכב משום היזק הקרקע, - ואך דבעיקר הדין י"ל דעד כאן לא מצינו שנתנו לו חכמים רשות לשנות ייעוד ביתו, רק כלפי בני החצר, ולא כלפי המשכיר, דכיון דמעיקרא לא קיבל זכות בדירה זו לדיורין אלו, מהיכ"ת נימא דנתנו לו חכמים רשות וזכות לכך, וצ"ע בזה.

ה] ומה"ט נראה, דל"מ לעכב עליו משום קול התינוקות בשעת ההפסקה, דהאמנם אם הי' גדר הדין דל"מ לעכב עליו משום נזק דמידי דמצוה, הי' מקום לדון דיהא בידו לעכב עליו משום הנזק שמזיקין אותו בשעת ההפסקה, דאי"ז מידי דמצוה, אך כיון דהא דל"מ לעכב עליו, הוא משום דהוא רשאי לקבוע בביתו מקום לימוד תשב"ר, ממילא דכל שזהו דרך תשב"ר הלומדים בבית רבם, ל"מ לעכב עליו, ודו"ק.

יש שכתבו דבזה"ז ביד אחד לעכב על עשיית רעש בשעות שינה המקובלות, דדמי לחולה דיכול לעכב עליו.

והדברים צ"ע, שהרי בד' הרמ"ה מבו' להדיא דבכלל מתניתין הוא גם בעושה קול הפטיש והריחים בלילה בזמן השינה, וכ"ה מבו' גם בתשו' חת"ס דפשיטא לי', והרב השואל נקט דמתניתין איירי רק בכה"ג, והחת"ס נחלק עליו דלא איירי רק בכה"ג, והרי גם בזמן ההוא, הי' זה הפרעה גדולה לאדם שאינו יכול לישן, ואסרו למלמד שלא לישן כראוי בלילה וכו', ומהיכ"ת נימא דבזה"ז נשתנה הדבר.