שומר שחילקו ושומר ע_ג שומר
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב וורצל / העור והרוטב / יד ושומר

חולין קיט: שומר שחילקו ושומר ע"ג שומר

**א. קדורה אינה מצטרפת-**

מבואר בסוגיין דקליפה העליונה של הבצל אין לה דין שומר ואינה מצטרפת משום דהוי שומר ע"ג שומר, ואמצעית חשיבא שומר אבל אם היא קדורה אין לה דין שומר כיון שאינה עוטפת את כל הפרי.

ואף דגבי עור חשיב שומר אף שאינו שומר על הבשר מכל צד, צ"ל דקליפת הבצל עיקרה לשמור ממזיקין וכל שהוא פרוץ ממקום אחד אינו שומר כלל, ומיהו בתפא"י עוקצין ב-ה כתב שעיקרה לשמור מריקבון וכנראה צ"ל לפי"ד דשאני טבע הבצל שאם הוא פרוץ במקום אחד כבר נרקב בכולו.

ובחזו"א עוקצין ב-י כתב בטעמא דטבע קליפת הבצל שכשנחתכה מתמעכת והולכת ולכך לא חשיב שומר כלל.

וע"ע במשנ"א שהק' מ"ש קליפת בצל משומר שחילקו שאינו מגן על כל הדבר ומ"מ חשיב שומר, וצ"ל דהתם לא איירי בבצל ואי"צ שיהיה מכל צד, להחזו"א בכל מידי או לכה"פ בבשר כש"כ.

**ב. שומר ע"ג שומר-**

יל"ע בדין שומר ע"ג שומר שאינו מצטרף אם אכתי יכול להכניס ולהוציא כדין יד.

[ויתכן לתלות זה בעיקר החסרון שאינו מצטרף, אם הטעם שאינו משום שאין לו שם שומר כלל שפעולת השמירה מתייחסת להשומר הסמוך יותר להפרי א"כ גם אינו מכניס ומוציא, או דדינא הוא בפנ"ע שאין שומר אלא אם הוא סמוך לבשר הפרי ממש, ולפי"ז י"ל שהוא דין מיוחד שא"י להצטרף עם האוכל שאינו חלק מהאוכל, אבל מ"מ יש לו שם שומר לענין להכניס ולהוציא.

[ועוד נפק"מ מחקירה זו באמצעית קדורה אם העליונה חשיבא שומר ע"ג שומר, ואף שהיא שומרת מ"מ אינה סמוכה לבשר].

ובפשוטו מבואר בגמ' דאף לענין להכניס ולהוציא לא חשיב שומר, דהא מייתי בגמ' מתני' דעור שיש עליו כזית בשר הנוגע בציב ובשערה שכנגדו טמא ודעת ר"י שהוא משום שומר, ומתמה ע"ז בגמ' דהא הוי שומר ע"ג שומר, והנה התם איירי בטומאת נבילה שהיא טו"ח ואין בו דין שומר אלא להכניס ולהוציא ולא לצרף ומ"מ אין שומר ע"ג שומר.

ומיהו עיין לשון רגמ"ה מי איכא שומר ע"ג שומר-להצטרף, משמע קצת שהוא מכניס ומוציא, ולכאו' צ"ל דלאו דוקא הוא.

ובסוגיא מייתי מתני' עוקצין ב-ד, ושנו התם ג' קליפות בבצל, אמצעית שלימה מצטרפת קדורה אינה מצטרפת, וכתב ביכין שם דמשמע דדוקא אינה מצטרפת אבל מ"מ יש לה דין מכניס ומוציא ואף שאינו מגן אלא על מקומו מ"מ הגנה על מקומו לא גרע מיד [וצ"ע].

אבל בקליפה העליונה קתני טהורה משמע לגמרי ואף דין מכניס ומוציא לית בה, וכ"כ במשנה אחרונה שם, וזה כש"כ דשומר ע"ג שומר אף אינו מכניס ומוציא טומאה.

אבל ביכין שם צידד די"ל דעליונה שפיר יש לה דין יד, ותלה דין זה בטעם מתני' דהתם, דבפיה"מ להר"מ פי' טעם דעליונה אינה מצטרפת משום שעתידה לישור, א"כ אף כיד לא חשיבא.

אבל לפי המבואר בסוגיא חולין דטעם מתני' משום שומר ע"ג שומר לפי"ז לכה"פ יהיה לה דין יד, וצ"ע דלכאו' הוא שלא כד' הסוגיא, ואולי אין כוונתו דשומר ע"ג שומר הוי יד אלא דקליפת הבצל מלבד שהיא שומר היא ג"כ יד מצ"ע ולכה"פ יש לה דין יד.

**ג. שומר שחילקו-**

בגמ' מספק"ל לר"א בשומר אוכל שחילקו, כיון דהאי לא מגין אהאי לא מצטרפת או דלמא כיון דהאי מגין אדידיה וכו' מצטרפין.

ביאור הספק עיין ברש"ש שהעמיד שני אופנים:

בלשון רש"י דקדק שכל הספק אינו אלא בשני שומרים אם מצטרפים, אבל שומר אחד על חלק מן האוכל וודאי מצטרף עם כל האוכל לכביצה, ואף שאינו שומר על כל האוכל.

ודעת רש"י צ"ב שאם השומר יכול להצטרף עם כל האוכל אלמא דסגי מה שהוא שומר למקצת האוכל להצטרף לכל האוכל, וא"כ למה לא יצטרפו גם שני שומרים שהרי כ"א יכול להצטרף להאוכל.

וכבר תמה ע"ז בחזו"א עוקצין א- ע"ד הרש"ש ודחה דבריו ומסיק דוודאי ספק הגמ' הוא גם בשומר אחד, וכשי"ת לקמן.

א. בפשוטו נראה ביאור דעת רש"י ע"ד הרש"ש, דלעולם אין השומר יכול להצטרף עם אותו אוכל שאינו שומר עליו, ורק מ"מ הרי יש כאן מחצית מן האוכל שהוא מצורף גם לשומר וגם לשאר האוכל, וא"כ חל הצירוף באותו אוכל והוי שפיר כביצה, אבל בשני שומרים אין כאן שום דבר מצטרף לשניהם יחד ואין כאן כביצה.

אבל דרך זו מחודשת קצת לומר דאי"צ צירוף של כל חלק מן הכביצה לכל חלק אחר, וסגי מה שמקצת מהאוכל יש לו צירוף לכביצה, וצריך מקור לזה.

ב. וחשבתי לבאר יותר בפשיטות, דבאמת ס"ל לרש"י דשומר למקצת מן האוכל חשיב שומר על כולו ויכול להצטרף לכולו וכש"כ במקו"א לענין יד דמשמע בחי' הר"ן קיח: דיד למקצת החפץ מכניסה טומאה לכולו.

אלא דה"מ לעיקר האוכל, אבל שומר השני אינו כ"כ חלק מן האוכל לענין שהשומר הראשון יוכל להתייחס אליו ולהצטרף אליו, שאינו מצטרף אלא לכל האוכל כיון שהוא שומר על מקצתו אבל ללא לשומר השני, ודו"ק.

וכ"ז בשיטת רש"י אבל בדעת התוס' קיט. דקדק שהספק הוא גם באוכל אחד שיש בו שומר על מקצת האוכל אם הוא מצטרף לכולו לכביצה, וכ"מ לשון הר"מ טו"א ה-ג [מיהו הביא שם ממהרש"א שלא פי' כן ואף בדעת התוס' נקט שהספק הוא דוקא בשני שומרים אם מצטרפים זל"ז], ומ"מ צ"ע מלשון הגמ' דמשמע שהספק הוא דוקא בשני שומרין.

וכנראה לפי"ז יסוד הספק הוא אם סגי מה שהוא שומר על מקצת הדבר כדי להצטרף או דבעי שומר דוקא לכל פרט ופרט שבו.

[ומ"מ משמע בתוס' קיט. דמהני להכניס ולהוציא שפיר לכל האוכל דלא גרע מיד, וכבר נתבאר בסוגיא קיח: דמד' הר"ן שם משמע דדין יד להכניס ולהוציא סגי מה שהוא יד למקצת מן האוכל ואי"צ שיהיה יד לכל האוכל וה"נ י"ל הכא גבי שומר לענין להכניס, וכל הדין הוא שא"י להצטרף לכל האוכל].

ושיטת התוס' צ"ע מגמ' קיח: שדנו אם יש שומר לפחות מכזית והנידון בע"כ הוא כשאינו שומר על כל האוכל?

ובפשוטו צ"ל דהתם איירי לענין להכניס ולהוציא, וכל נידון הגמ' הכא הוא לענין להצטרף לכביצה אבל מ"מ מכניס ומוציא לכל האוכל טומאה.

א"נ איירי שיש כ"כ הרבה בשומר שמשלים את הפול ששומר עליו לכביצה, וע"ז הנידון אם יש שומר לפחות מכביצה א"י להצטרף.

וכ"נ בלשון רש"י קיח: ד"ה וכן אין שומר לפחות מפול:"לא להצטרף לכביצה ולא להכניס ולהוציא כגון עצם ובו מוח פחות מכפול והוא עם אוכלין כביצה".

ויל"פ לשונו דתרתי נקט או שהוא עצמו מצטרף לכביצה אף בלא אוכלין נוספים או לענין להכניס להוציא בצירוף עם שאר אוכלין.

[וי"ל עוד דלענין להצטרף לא פי' שהוא עם שאר אוכלין דזה תלי בספםק דאוכל שחילקו, ודוקא אם השומר עצמו יש בו מספיק כדי להצטרף לכביצה עם האוכל שעליו שומר, אבל צ"ע לפי"ד הרש"ש שכל הספק הוא דוקא בשני אוכלין].

והנה בהמשך הגמ' אמרינן ת"ש דתנא דבי ר"ש חטה בקליפתה ועדשין בקליפתן, ומבואר ששני שומרין מצטרפין, ודחי דאיירי בשדרה והוי שומר, והיינו משום שאם יפול אחד יפלו כולם.

ודחי בשלמא עיליתא צריכי לתתיתא אלא תתיתא מי צריכי לעיליתא, והיינו שהעליונים צריכים להתחתונים והוו התחתונים שומרים גם על העליונים, אבל מ"מ העליונים אינם שומרים על התחתונים וא"י להצטרף לכביצה עם התחתון.

והנה אם נפרש כד' הרש"ש שכל הספק הוא דוקא בשני שומרין אבל בשומר אחד יכול להצטרף לכל האוכל, א"כ ה"נ הכא הרי השומר התחתון שפיר מצטרף לכל האוכל, ורק השומר העליון א"י להצטרף ולמה לא יצטרף, ומשמע מזה דלא כהרש"ש.