מנחה ו
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן רלב - רלט מנחה וערבית

**שיעורי הלכה**

![](data:image/gif;base64...)![](data:image/gif;base64...)

**שיעורים מפי מו"ר**

**הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**..**

**תפילת המנחה**

**שיעור ו**

**~ סימן רלד סעיף ב - רלה סעי' א ~**

# אמירת תחנון בין השמשות

כתב המשנ"ב (ס"ק ז) 'כתבו הפוסקים דאם התפללו מנחה סמוך לחשיכה ונמשכו באמירת אבינו מלכנו או שארי תחנונים אחר התפלה עד שחשיכה אין לומר קדיש תתקבל שהתפלה הייתה ביום אחר, אבל אם אירע שהתפלה עצמה נמשכה בלילה [וכמו תפלת נעילה] אומרים קדיש תתקבל'.

ומדוקדק מדברי המשנ"ב שהתפללו מנחה סמוך לחשיכה ולאחמ"כ אמרו תחנון בבין השמשות [וע"ז כתב דבכה"ג לא יוכל לומר קדיש תתקבל], והיינו דדעת המשנ"ב שיכול ליפול אפים בבין השמשות. וכן מבואר במשנ"ב לעיל (סימן קלא ס"ק יז) שאמנם אם נמשכה תפלת המנחה עד הלילה אין נופלין על פניהם, אך בבין השמשות של לילה נוהגין ליפול. אכן המנהג בירושלים שאין נופלים על פניהם לאחר השקיעה, מפני שהוא ספק לילה, ואין נופלין אפים בלילה [ובפרט שהאריך הבית יוסף שם ע"פ הקבלה שהנופל אפים בלילה הרי זה מקצץ בנטיעות ע"ש].

# קדיש תתקבל לאחר תפילת נעילה

ובעיקר מה שנתבאר במשנ"ב הנ"ל שאם האריכו באמירת אבינו מלכנו או שארי תחנונים עד החשיכה אינו יכול לומר קדיש תתקבל, כיון שהוא יום אחר. ומשמעות המשנ"ב דאם סיימו לומר את התחנונים בבין השמשות יכול לומר קדיש תתקבל. וכן מבואר להדיא בחיי אדם (כלל לג סעיף ג) שבבין השמשות אפשר לומר קדיש תתקבל. ואף שהוא ספק לילה צ"ל שכל שהוא אינו יום אחר בוודאי הקילו לומר תתקבל אף במקום ספק.

והנה מבואר במשנ"ב שאם נמשכה התפילה בלילה שפיר יכול לומר קדיש תתקבל שהרי הוא אומר תתקבל על החלק של התפילה שהוא מתפלל בלילה. והוסיף בשעה"צ (ס"ק ה) דאפילו אם התפלה נמשכה רק עד צאת הכוכבים נמי מותר, כל שלא כלתה ביום והיה הפסק בינה ללילה, ונראה כוונתו שאם נמשכה התפילה לבין השמשות שפיר יכול לומר קדיש גם בלילה, ומשנ"ת שאינו יכול לומר קדיש תתקבל היינו שגמרו מבעו"י והפסיקו בתחנונים דבכה"ג אינו יכול לומר קדיש בלילה. וטעם הדבר נראה דכיון שהוא מתפלל חלק מהתפילה בבין השמשות הרי הוא ספק לילה, ומספק יכול לומר קדיש תתקבל גם בלילה וכנ"ל.

ודבר זה מצוי בתפילת נעילה שיש מקומות שמזדרזין לגמור את חזרת הש"ץ מבעוד יום כדי שיספיקו 'ברכת כהנים' קודם השקיעה, ולאחר חזרת הש"ץ חוזרים על חלק מהסליחות שדילגו, או שאומרים 'אבינו מלכנו' במתינות עד החשיכה, ולפי המבואר במשנ"ב כאן לא יוכלו לומר 'קדיש תתקבל', שהרי סיימו תפילת מנחה ביום ואינם יכולים לומר קדיש תתקבל בלילה.

ונראה דנכון להנהיג שיסיימו ברכת כהנים סמוך ממש לשקיעת החמה, ואז ימשיך הש"ץ ויאמר 'שים שלום' במתינות עד שתשקע חמה, דבכה"ג כיון שמסיים את התפילה בבין השמשות שפיר יכול לומר קדיש תתקבל אף בלילה כמו שנתבאר לעיל. וכן נהגו בכמה בתי כנסיות בעיה"ק ירושלים.

[ולכאורה היה אפשר לומר שאפשר לומר קדיש תתקבל אחר הסליחות משום דהסליחות עצמן הם נחשבים כתפילה ותחנונים דאפשר לומר עלייהו תתקבל, וכמו שמצינו שאחר הסליחות אומרים קדיש תתקבל שיתקבלו התפילות והתחנונים שבסליחות. אכן מדברי המשנ"ב כאן מבואר להדיא דאינו כן שהרי כתב המשנ"ב שאם האריכו באמירת אבינו מלכנו או שארי תחנונים עד החשיכה אינו יכול לומר קדיש תתקבל, ועל כרחך שעל אבינו מלכינו ושאר תחנונים אי אפשר לומר קדיש תתקבל, ורק לאחר הסליחות תיקנו בתקנה מיוחדת לומר 'תתקבל' על בקשת הסליחות[.

# לומר תתקבל קודם הסליחות ו'אבינו מלכינו'

ויש שהציעו דאפשר להנהיג שיאמרו קדיש תתקבל מיד לאחר סיום חזרת הש"ץ, וכך ייצא שיאמרו קדיש כשעדיין בין השמשות, ורק אחר כך יאמרו 'אבינו מלכנו'. אכן נראה שאין זה מנהג נכון שהרי מבואר שיש דין לומר 'אבינו מלכנו' בחתימת הדין ביוה"כ [ובשו"ע (סימן תרכב סעיף ג) מבואר דאפילו שבשבת אין אומרים אבינו מלכנו, מכל מקום בנעילה אומרים כיון שהוא שעת גמר דין ואם לא עכשיו אימתי ע"ש במשנ"ב (ס"ק יא)], ומשום כך נראה דצריך לאמרו דווקא לפני קדיש תתקבל, שהרי מיד שאומר קדיש תתקבל נגמרת התפילה ומסתיימים תפילות יוה"כ.

[ואגב יש להעיר דמטעם זה נראה דאין לומר 'יהיו לרצון' קודם הוידוי ביום הכיפורים, משום דבאמירת 'יהיו לרצון' הוא מסתלק מהתפילה ויש דין שהוידוי יהיה בתוך התפילה כדי שייחשב כ'לפני השם' (ועי' משנ"ב סימן תרז ס"ק טז שכתב שאפשר לומר יהיו לרצון לפני הוידוי, אך דעת הגר"א במעשה רב אות ריג שלא יאמר 'יהיו לרצון' קודם הוידוי מהטעם הנ"ל). וכן מבואר במשנ"ב (סימן תרכ ס"ק ב) לעניין חשבון העשרה וידויים שאדם צריך להתוודות ביום הכיפורים שהם ד' בארבע תפלות וד' בחזרת הש"ץ ושתי פעמים אחד במנחה ואחד במעריב, וביאר השעה"צ (ס"ק ג) שאת הוידוי שחוזרים ואומרים עם הש"ץ אחר הסליחות במעריב לא החשיב כ'וידוי', משום שוידוי זה אינו בתוך התפילה ואין עליו שם של וידוי 'לפני השם'].

**[סימן רלה סעיף א] זמן קריאת שמע בלילה משעת יציאת שלשה כוכבים קטנים, ואם הוא יום מעונן ימתין עד שיצא הספק מלבו,** **ואם קראה קודם לכן, חוזר וקורא אותה בלא ברכות, ואם הצבור מקדימים לקרות ק"ש מבעוד יום, יקרא עמהם קריאת שמע וברכותיה ויתפלל עמהם, וכשיגיע זמן קורא קריאת שמע בלא ברכות. הגה: ומיהו לא יחזור ויתפלל בלילה אף על פי שהצבור מקדימים הרבה לפני הלילה, אלא א"כ הוא רגיל בשאר פרישות וחסידות דאז לא מתחזי כיוהרא מה שיחזור ויתפלל.**

# זמן צאת הכוכבים לעניין ק"ש ויציאת השבת

מבואר בשו"ע דמשעת יציאת כוכבים קטנים חשיב כלילה, וביאר המשנ"ב דמדינא כבר ביציאת ג' כוכבים בינונים חשיב כלילה, אך מפני שאין הכל בקיאין ויבואו לטעות ולהתיר בג' גדולים החמירו לעניין קריאת שמע שלא יקרא עד שיראה ג' כוכבים קטנים. עוד מבואר במשנ"ב (ס"ק ב) דג' כוכבים הללו היינו אפילו מפוזרים.

ולעניין צאת הכוכבים במוצאי שבת מבואר בשו"ע (סימן רצג סעיף ב) דצריך ליזהר מלעשות מלאכה עד שיראו ג' כוכבים קטנים, ולא יהיו מפוזרים אלא רצופים, ואם הוא יום מעונן ימתין עד שיצא הספק מלבו. וביאר המשנ"ב (ס"ק ה) דאף שמדינא נחשב לילה בראיית ג' כוכבים אפילו שהם מפוזרים, מכל מקום לעניין עשיית מלאכה במוצאי שבת בעינן שיהיו ג' כוכבים רצופים משום תוספת שבת.

[ויש להעיר על דברי המשנ"ב שם וז"ל 'וה"ה כשרואה ג' כוכבים קטנים שאינם רצופים וממתין מעט אחרי כן מותר לעשות מלאכה דעיקר טעם הרצופין משום תוספת וכיון שהמתין מעט הרי הוסיף' ע"כ, ומבואר במשנ"ב שאם 'ממתין מעט' שפיר חשיב כתוספת שבת. ויל"ע דכיון שיש פרק זמן מסויים בין ראיית ג' כוכבים מפוזרין למכונסין מדוע סגי בכך שימתין מעט, ולכאורה עליו להמתין בכדי שיעור הזמן שבים מפוזרין למכונסין וצ"ב. ובאמת הביאו (עי' אורחות רבינו חלק ב עמוד רמ במהדוה"ח) שאף שלעניין קריאת שמע נקט החזו"א שאפשר לקרוא כ-40 דקות אחר השקיעה (עי' בסמוך), מכל מקום לעניין עשיית מלאכה במוצאי שבת החמיר להמתין 45 דקות, משום תוספת שבת, ויתכן שטעמו משום שידע בגרמי השמים שאותם 5 דקות הם פרק הזמן בין יציאת כוכבים מפוזרין לכוכבים מכונסין].

# חישוב זמן תפילת מעריב

ובעניין זמן תפילת מעריב הנה לדידן דפסקינן כדעת הגאונים דשקיעת החמה היינו כששוקעת החמה ומסתלקת מעינינו, ושיעור זמן בין השמשות הוא זמן הילוך ג' רבעי מיל לאחר מכן (עי' שו"ע סימן רסא סעיף ב), ובסיום זמן זה זהו הלילה.

ושיעור זמן הליכת ג' רבעי מיל, תלי במחלוקת הפוסקים מהו זמן הילוך מיל (כמבואר בשו"ע סימן תנט סעיף ב וע"ש במשנ"ב ובביאור הלכה) די"א שהילוך מיל הוא 18 דקות וי"א שהוא 22.5 דקות וי"א 24 דקות. [ולעיל בשיעורים (סו"ס רלג) נתבאר דדעת המשנ"ב (סימן צג ס"ק ג, וכ"כ בסימן תנט ס"ק טו) דהילוך מיל הוא 18 דקות, אך מצינו במקום אחד בביאור הלכה (סימן תנט סעיף ב ד"ה הוי) שנקט דשיעור הילוך מיל הוא 22.5 דקות (וע"ש שהיקל אפילו לעניין איסור חמץ דאורייתא)].

ומעתה זמן תפילת ערבית לפי השיטות שהילוך מיל הוא י"ח דקות הרי זמן ערבית הוא 13.5 דקות אחר השקיעה שהוא כדי הילוך שלשת רבעי מיל אחר השקיעה, ולשיטות שהוא כ"ב וחצי דקות הוא כ-17 דקות, ולשיטות שהילוך מיל הוא 24 דקות יש להמתין 18 דקות אחר השקיעה. אמנם נהגו להוסיף עוד כ-2 דקות לחוש לדעת רבי יוסי דבין השמשות שלו הוא אחר בין השמשות דרבי יהודה, ולכן אחר שעברו 20 דקות לכאורה יכול לקרוא ק"ש ולהתפלל ערבית לכו"ע.

אכן שמענו מהגרי"ש אלישיב שיש להמתין מלקרוא קריאת שמע עד שיעבור 30 דקות מהשקיעה. וטעמו דיש לחוש לזמן שהכסיף התחתון ושווה לעליון, דמבואר בגמרא שרק אחר זמן זה נראים הכוכבים שאפשר לסמוך עליהם [וכעי"ז מבואר בביאור הלכה (סימן רצג סעיף ב ד"ה עד)].

ובשם החזו"א ידוע שחשש שלא לקרוא ק"ש עד שיעברו 40 דק' מהשקיעה, אכן באורחות רבינו (ח"א עמוד קו) מובא בשם הגרי"י שהחזו"א סבר חשש לזמן זה רק בתורת חומרא. ועוד שמענו מאחד מתלמידי החזו"א שהיה מעשה שנולד תינוק בכניסת השבת כ-35 דק' אחרי שקיעה והורה החזו"א שאפשר לעשות לו ברית בשבת. ונראה דס"ל לחזו"א דלאחר כ-35 דקות זה הזמן שמכסיף והושווה עליון לתחתון.

[ויש להעיר דלפי זה בעיה"ק ירושלים מכסיף ונעשה עליון שווה לתחתון כ-30 דקות אחר השקיעה, שהוא כ-5 דקות פחות מהזמן שבבני ברק, משום שזמן ה'נשף' בהר הוא קצר יותר. וטעם הדבר הוא משום שבהר השקיעה היא לפי הזמן שהשמש נעלמת באותו מקום הגבוה [ובמקום שאין רואים את השקיעה מחשבים לפי מקום הגבוה בהר[[1]](#footnote-1), כיון שרואים את ההרים המסתירים כאילו הם אינם קיימים, וכיון שהנשף תלוי בבהירות השמיים והוא נקבע מרחק השמש מאמצע השמיים, והיינו לפי חשבון השקיעה אם הכל היה מישור. ולפי זה נראה דלפי דברי החזו"א כל שנולד בירושלים כ-30 דקות אחר השקיעה אפשר לעשות ברית בשבת.

# קרא ק"ש קודם הזמן אם חוזר

מבואר בשו"ע שאם קראה קודם לכן חוזר וקורא אותה בלא ברכות. וביאר המשנ"ב (ס"ק ז) דאף על גב שלא יצא בקריאת שמע שקרא קודם הזמן, אעפ"כ לא הוי הברכות לבטלה משום שהברכות לא נתקנו דווקא לק"ש, ולפיכך בדיעבד כשקראן קודם זמן ק"ש יצא. ובשעה"צ (ס"ק ו) הביא דמשמע מדברי הרבינו יונה דאם אמר את הברכות קודם השקיעה לא מועיל אפילו בדיעבד שהרי הוא אומר בברכתו 'גולל אור מפני חושך', וזה לא שייך קודם השקיעה, אך לדינא מסיק דבדיעבד יוצא אפילו אם הוא בירך קודם שקיעה, אך אם בירך קודם פלג המנחה אינו יוצא אפילו בדיעבד.

# כשהציבור מתפללין קודם הזמן

מבואר בשו"ע שאם הצבור מקדימים לקרות ק"ש מבעוד יום, יקרא עמהם קריאת שמע וברכותיה ויתפלל עמהם, וכשיגיע הזמן יחזור ויקרא קריאת שמע בלא ברכות. אמנם ידוע שהחפץ חיים בעצמו נהג להחמיר בזה ולכן כשהיה במקום שהתפללו מבעוד יום לא היה מתפלל ק"ש וברכותיה עם הציבור [ויתכן שהיה קורא ק"ש עמהם כמבואר בסימן סה דאם שמע ציבור קורין ק"ש יקרא עמהם, אמנם מדינא א"צ לקרות רק פסוק ראשון (ע"ש בשו"ע סעיף ג)], אלא רק היה מתפלל עמהם ואומר ק"ש וברכותיה אחר התפילה. וכן משמע בביאור הגר"א דכתב שיחיד יתפלל עמהם דווקא למאן דעביד כרבי יהודה, ומשמע שלמאן דעביד כרבנן עדיף שיתפלל ביחידות ולא יתפלל עם הציבור קודם הזמן. אמנם לפי הגר"א גם את תפילת שמו"ע מתפלל בלילה ביחידות, אבל החפץ חיים היה מתפלל תפילת י"ח בציבור.

[ואמנם אם מתפלל אחרי השקיעה מרוויח לכה"פ את שיטת הרבינו יונה דס"ל שאפשר להתפלל מעריב כבר מהשקיעה כמו שנתבאר בשיעורים לעיל (ריש סימן רלג)].

1. וי"א שבכה"ג מנכים את ההר ומחשבים את השקיעה כאילו הייתה מישור ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-1)