מראי מקומות ברכות רג א-ג_3
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות זימון וברכות הנהנין - הרב יהושע ננקסקי

**ברכות ר"ג א-ג**

**ס"א**

**★**"מברך בורא פרי האדמה".

הא דלא מברכים על פרי **הארץ** עיין בחיד"א ב"שיעורי ברכה" היות דארץ שהוזכר בעל המחיה ובבהמ"ז הכוונה לא"י, עי"ש שהוכיח, וכאן שתוקנה הברכה על ירקות לאו דוקא א"י, לכן הוזכר אדמה שזה כולל הכל.

ועי"ש עוד טעמים.

ויל"ע גבי בדיעבד אי ברך בורא פרי הארץ אי יצא יד"ח.

**ס"ב**

**★**מה מגדיר עץ?

בגמ' [מ.] "היכא מברכינן בורא פה"ע היכא דכי שקלת ליה לפרי איתיה לגווזא והדר מפיק".

ועי"ש רש"י ותוס'.

1. ועיין ברא"ש [כג] דהעיקר תלוי אם צריך **לזרוע** כל שנה או שלא חוזרים וזורעים.

ועי' בב"ח שנקט שזה כוונת תוס' "באותו **עץ עצמו"** הכוונה באותו שורש.

1. בגאונים [הובא בטור] דהיכא דכלה האילן ונשאר רק השורש חשיב ירק ולא פרי [דלא כרא"ש הנ"ל].

ועי' ב"ח שנקט שזה כוונת רש"י "**ענף** של עץ" צריך שישאר גם הענף ולא סגי בשורש.

וע"ע בנשמ"א [נא ז].

ולגאונים לא סגי להחשב עץ מה שנשאר שורש לחוד אלא צריך שישאר יותר, אבל לא מפורש כמה צריך להשאר.

ועי' בגר"ז [סדר בה"נ פ"ו ס"ו] **די"א** דצריך שישאר עיקר האילן [לכאורה כוונתו לגזע] וי"א דצריך שישאר גם ענפים.

וע"ע ברדב"ז [הובא בנשמ"א], ועי"ש מה שהקשה עליו.

ע"ע ברא"ש שהביא **עוד הגדרת עץ** "מוציא עליו מעיקר עשב הוא ומברך עליו בורא פה"א וכל שמוציא עליו מענפו אילן הוא".

ויל"ע אי תנאי זה **חולק** על מה שאמר קודם או שזה רק **מוסיף** עוד הגדרת עץ.

וע"ע ב"ח.

וע"ע בחזו"א [ערלה סי"ב ג].

וע"ע בנשמ"א הנ"ל.

וע"ע בחידושי הרא"ה "ואע"פ שלענין כלאים שנינו בהם כלל אחר וכו' התם הוא דלענין גופיה אי איכא לאחשובי ירק או לא אבל לענין פריו אי לאחשובי פה"ע או לא אין למדין וכו', א"נ אפשר דחדא מילתא הוא".

**★**בדברי תוס' "שהרי דרך העץ להתקיים ימים רבים".

בפשטות כוונתו שהשורש מחזיק משנה לשנה.

ובתשב"ץ [הובא בב"י] "ודרך האילן להתקיים **ימים רבים בשנה זו**.

וכן הוא בלבוש "שהענף מתקיים **ימים רבים אחר קציצת הפרי**".

וא"כ יש כאן תנאי נוסף.

**★**בתוס' דמברך על **אטד בורא פרי האדמה.**

1. מחמת חסרון העץ [דשפל] נשמ"א.
2. מחמת קוציו [חסרון הפרות] באר הגולה לענין ורדים.
3. שגזעו כלה בחורף [גאונים] רדב"ז.
4. דבלשון בנ"א חשיב פרי אדמה, רש"ש.

**★**גבי חצילים [גם לענין ערלה].

עיין רדב"ז [ח"ג תקלא] דמתחילה תלה במחלוקת הגאונים והרא"ש, אח"כ שראה שבא"י נהגו היתר תוך ג' שנים מחדש טעם חדש שנחשב ירק.

1. דעושה פרי תוך שנתו [ובאילן אין כזה דבר].

וע"ע בחזו"א שתלה סברא זו בדברי הירושלמי.

1. וע"ע בחזו"א "כל שאין מתקיים עד אחר ערלה ואחר רבעי ודאי לאו אילן הוא **דאין סברא שיהא אילן שפירותיו לעולם אסורין".** [יל"ע אם סברא זו נאמרה רק ביחס לערלה או גם לברכות].
2. וע"ע "ברכי יוסף" [יו"ד רצב] בשם מהר"ם אלשיך, "משום דמשנה ראשונה ואילך הולך ומתקלקל בכל שנה ושנה דבשנה ראשונה הוא טוב ומתוק ובשנה שניה גורע מעט והוא מר קצת, ובשנה השלישית הוא מר הרבה ואינו ראוי לאכילה אלא ע"י הדחק, **וזה מורה שהוא ירק דבאילן אין טיב הפירות פוחת משנה לשנה".**
3. הואיל והעץ שלו חלול מבפנים ואינו דומה לעץ האילנות, הלק"ט [ח"א פ"ג].

וע"ע שבט הלוי [ח"ו קסה] שהקשה דעל חיטה לא מברכים העץ גם לר"י "דחיטה מן אילן" הואיל ואין גווזא שלא מתקיימת, ולא קאמר הגמ' דהוא חלול.

ודנו עוד כלפי פרי **הפפאיה**, עיין "רב פעלים" [ח"ב ל].

ושבט הלוי הנ"ל.

**★**גבי ברך בדיעבד העץ על פרי שכלה עצו.

בגר"ז [סדר ברכת הנהנין ו-ו] כתב דיצא.

ובמשנ"ב [סק"ג] מביא את הח"א שבדיעבד כשברך העץ "יאכל רק **מעט** כדי שלא תתקלקל הברכה **ולא יותר**".

וע"ע לקמן [רו-א] "שברך על פה"א בורא פה"ע לא יצא".

מוסיף במשנ"ב [רו-ב] "ואפילו כשהפירות גדלים על העץ אך שאין העץ מתקיים בחורף לא יצא דהוי בכלל פרי האדמה וכדלעיל סימן רג בהג"ה". וצ"ע.