יורה דעה פט - ציונים ומראי מקוומות
קטגוריות: שו_ע / יורה דעה / איסור והיתר - הרב אברהם שלייפר

בעזרת השם יתברך

**סיכום לחלק מדיני סימן פ"ט – ההרחקות בין אכילת בשר לאכילת חלב ולהיפך**

**א, חלב אחרי בשר**

**המתנת שש**

גמ': המתנה מסעודה לסעודה. רי"ף ורמב"ם – שיעור שיש בין סעודה לסעודה, **וכן פסק המחבר, וכן נקטו הט"ז והש"ך לכל מי שיש בו ריח תורה.**

תוס': מותר אף בסעודה אחרת מיד, דלא פלוג רבנן[[1]](#footnote-1), **וכן פסק הרמ"א מעיקר הדין[[2]](#footnote-2).**

אחר אכילת עוף – שיטת תוס' והרמב"ן שלא צריך המתנה. שיטת הרמב"ם הרשב"א והר"ן שצריך המתנה, **וכן פסק המחבר.**

נשארה חתיכת בשר בין שיניו ונטלה – אין צריך המתנה – ר"ן, **וכן פסק הרמ"א[[3]](#footnote-3).**

אחר תבשיל של בשר – נחלקו הראשונים: לתוס' לא צריך המתנה, **וכן פסק המחבר.** לרבינו שמואל צריך המתנה, **וכתב הרמ"א שכן נהגו להחמיר[[4]](#footnote-4).**

**המתנת שעה**

הרמ"א כתב שהמנהג שלא לאכול באותה שעה, וכתב הגר"א שמקורו בזוהר[[5]](#footnote-5).

**קינוח והדחה**

אחר שש שעות, ודאי לא צריך קינוח והדחה. ואם מצא בין שיניו, צריך קינוח והדחה[[6]](#footnote-6) – ר"ן, וכ"פ הרמ"א[[7]](#footnote-7). ובין סעודה לסעודה למקלים כתוס' – כתב הרמ"א שצריך קינוח והדחה[[8]](#footnote-8). ולאחר שעה – למנהג הרמ"א, לט"ז בעינן קינוח והדחה[[9]](#footnote-9), ולש"ך לא[[10]](#footnote-10).

**אותה סעודה**

באכילה באותה סעודה ישנן שתי בעיות:

א, לפי הזוהר אין לאכול חלב ובשר באותה סעודה.

ב, מצד המתנה – לתוס', שנקבע דין ההמתנה על אותה סעודה, לכאורה כן הוא אף לחומרא. והמהרש"ל כתב שאף לרי"ף ולרמב"ם כן הוא[[11]](#footnote-11).

(ויש לעי' אליבא דהזוהר מה הדין בתבשילים.)

**ב, בשר אחרי חלב**

**המתנת שש**

גמ': אין דין להמתין בשר אחרי חלב. **וכן פסק המחבר.** מהר"ם: החמיר גם בשר אחר גבינה. איסור והיתר: דווקא גבינה קשה, **וכן הביא הרמ"א שטוב להחמיר[[12]](#footnote-12).**

**המתנת שעה**

הש"ך כתב בשם מצרף לחכמה שאליבא דהזוהר סגי בהמתנת שעה.

**קינוח והדחה**

האוכל בשר **בהמה** מיד אחר חלב, צריך קינוח והדחה. אבל בבשר **עוף,** אינו צריך[[13]](#footnote-13). רמב"ם ושו"ע ע"פ הגמ'[[14]](#footnote-14). ובבשר **חיה** נחלקו הראשונים, והרמב"ם החמיר, וכן השו"ע[[15]](#footnote-15).

תבשיל של בשר – אם אוכלו לאחר אכילת גבינה, צריך קינוח והדחה. גמ'.

ואם אוכל תבשיל של בשר אחר תבשיל של חלב – מחלוקת הראשונים: לתוס', אין צריך קינוח והדחה, **וכן פסק המחבר.** לרבינו שמואל, צריך קינוח והדחה, **וכן פסק הרמ"א[[16]](#footnote-16).**

**אותה סעודה**

על פי הזוהר אין לאכול בשר אחר חלב באותה סעודה, והזכירו הפמ"ג ש"ד סק"ו.

**בעזרת השם יתברך**

**נידונים וציונים בסי' פ"ט**

**א, מהם "שש שעות"**

זמניות או שוות – מחלוקת האחרונים – פמ"ג משב"ז סוף סק"א. גליון מהרש"א על הרמ"א סעיף א'. פת"ש סק"ג. ועי' בספר הלכות בשר בחלב בשם ספר "מזמור לדוד" שיש לומר שבמשך כל השנה הולכים אחר הזמן הקצר ביותר בשנה, ואולי זהו שורש מנהג אשכנז להמתין רק שלוש שעות.

[ויש שנהגו רוב שעה שישית, או תחילת שעה שישית. וצ"ע מקורם של דברים אלו מהסוגיא, דכיון שנקטינן כפירוש הרי"ף ורמב"ם שכוונת הסוגיא לשיעור הרגיל של בין סעודה לסעודה – והיינו שש שעות, משום שסעודת ת"ח בשעה שישית, ממילא עולה ששיעור הזמן הוא שש שעות שלמות, ומהיכי"ת להסתפק בפחות. אמנם לסברת המזמור לדוד הנ"ל יש לומר שהלכו אחר הזמן הקצר ביותר בארץ ישראל – שהוא כמעט בדיוק חמש שעות.

ומטו בי מדרשא שישנא קולא של מארוחה לארוחה, דהיינו שאם זמן הסעודה בקביעות הוא פחות משש שעות לאחר הסעודה הקודמת, מותר שתהיה סעודה חלבית, אף שהקודמת היתה חלבית. וצ"ל שסברי שגם אליבא דהרי"ף והרמב"ם, עיקר הגדר היה בין סעודה לסעודה. אלא שלגבי שאר אכילות שלא נעשות בסעודות הקבועות, שיערו את השיעור הרגיל.]

**ב, ספק אם עברו שש שעות**

יש שכתבו להתיר מדין ספק דרבנן לקולא, ויש שכתבו להחמיר מדין דבר שיש לו מתירים (והמתירים סוברים אולי כסברת הנו"ב שעל פעולת אכילה לא שייך דבר שיש לו מתירים, כיון שיכול לאכול גם עכשיו וגם אח"כ).

**ג, קטנים**

אין בזה דבר ברור, והפשטות היתה צריכה להיות שמגיל חינוך ימתינו שש שעות. אמנם, הן משום שצרכם לעיתים לאכול מאכלי חלב, והן משום שמעיקר הדין (אליבא דהאשכנזים עכ"פ) סגי בשעה, נאמרו בזה שיעורים שונים. והשבט הלוי כתב שהעיקר לחנך בהדרגה.

**ד, בלע חתיכת בשר שהיתה בין השיניים**

הר"ן כתב שאם מצא חתיכה בין השיניים ונטלה אין צריך להמתין שש שעות. וכתב הכרו"פ שהמשמעות היא שאם בלעה, צריך להמתין שש שעות. ולדינא נחלקו בזה המורים, ונראה שמנהג העולם להקל בזה.

**ה, תבשיל של בשר, חתיכה בלועה בבשר, מלוכלכת בבשר**

נחלקו הראשונים לגבי תבשיל של בשר האם מצריך המתנה של שש שעות. ופסק המחבר (ס"ג) לקולא, והרמ"א לחומרא. אמנם גם בדעת הרמ"א נקט הש"ך (סקי"ט) שישנה קולא בתבשיל שהתבשל בקדרה של בשר שלא הודחה יפה. ונחלקו בדעתו האם היינו דווקא כשלא נותן אותו לכלוך טעם בתבשיל (מסקנת פת"ש סק"ז) או אף כשנותן טעם (יד יהודה), ולצד זה, הסיבה להקל בכה"ג יותר מבסתם תבשיל של בשר הוא משום שאין רצונו של האדם בטעם זה של בשר (אלא שהתעצל בהדחה), ועל כן לא גזרו.

ויש לדון כאן בכמה מקרים: תבשיל פרווה שספג אדים מתבשיל בשרי. תבשיל פרוה שנגעו בו בכלים מלוכלכים מבשר (כגון סלט שלקחו בכף מלוכלכת בבשר. דאולי קולת הש"ך היא רק כשאין הבשר טופח בעין על המאכל). מאכל פרווה חריף שנחתך בסכין בשרי, או שהתבשל בסיר בשרי.

ובעצם קולא זו שהקל המחבר בתבשיל של בשר, וכן בקולות שהקילו על פי הש"ך הנ"ל, יש לדון האם נאמרו רק לגבי שלא יצריך תבשיל זה המתנת שש שעות (כיון שאינו נתקע בין השיניים או מושך טעם), אבל אין לאכלו בתוך שש שעות לגבינה קשה, דסו"ס דינו כבשרי לגמרי, או שהקלו גם לגבי זה (וכמו שמצינו לגבי קינוח והדחה שלא הצריכו בין תבשיל לתבשיל). וביד יהודה נקט שאף שבצל שנחתך בסכין בשרי אינו מצריך המתנה, בצל שנחתך בסכין חלבי, אין לאכלו בתוך שש שעות לאכילת בשר, וכסברא הנ"ל.

**ו, מהי "אותה סעודה"**

הנה לשון התוס' והרמ"א שלאחר "סילוק וברכת המזון" אפשר לאכול חלב. ועי' בט"ז סק"ג שפשיטא ליה ש"סילוק" – היינו, הסח הדעת מהמשך האכילה. אמנם לדברי הרמ"א שמקילים אף בכה"ג שלא הסיח דעתו, לכאורה בהכרח שסילוק היינו סילוק השלחן, אף אם בדעתו לאכול.

וע' פמ"ג משב"ז סק"ג שעכ"פ לגבי החומרא שלא לאכול בשר אחר חלב באותה סעודה, יש להקל לברך ברכת המזון, אף אם דעתו לאכול מיד בשר.

**ז, עד מתי צריך קינוח והדחה**

דבר סתום וחתום ופליאה גדולה, שלא התפרש בשום מקום עד מתי צריך קינוח והדחה (הן בבשר אחר חלב, והן באופנים ששייך קינוח והדחה בחלב אחר בשר).

והנה בדברי הש"ך לגבי המנהג להמתין שעה בין בשר לחלב, עולה שלאחר שעה כבר אין צריך קינוח והדחה (ולביאור הפמ"ג בדעתו, זהו כל יסוד המנהג להמתין שעה). אמנם הט"ז שם פליג, וס"ל דלא סגי בשעה ולדידיה לא התפרש מהו כן השיעור.

ובלשון הר"ן משמע חומרא גדולה, שעד שש שעות צריך קינוח והדחה, ולכן אם מצא חצי שעה אחר אכילתו, חתיכת בשר בין שיניו ונטלה, כשיבוא לאחר חמש וחצי שעות לאכול חלב, יצטרך לעשות קינוח והדחה. אמנם לא הובא דבר זה להלכה, וצ"ע. (ושו"ר בשם הגר"צ וובר שליט"א שמחמיר כן להלכה.)

ויש שהקלו שכבר אחר חצי שעה אין צריך קינוח והדחה, וצ"ע מקורם.

**ח, מהו קינוח**

האם סגי בלעיסה או צריך דווקא לבלוע – פמ"ג ש"ד סקי"ב, ופת"ש סק"ה. מלשון הטור והשו"ע משמע שלא סגי באכילה רגילה אלא בצורה מסויימת המקנחת יפה – בדי השלחן בשם פוסקים.

**ט, קינוח והדחה בעוף**

הנה דינא דגמ' הוא ופסוק ברמב"ם ושו"ע שלא הצריכו בבשר עוף קינוח והדחה. אמנם ביד יהודה כתב שמלשון הרמ"א בסעיף ב' משמע שנהגו להצריך קינוח והדחה אף בבשר עוף. [ויש לדון טובא בלשון הרמ"א, דלכאורה להצריך לאחר גבינה רכה קינוח והדחה לבשר עוף אין שום מקור, ודוק.] ובבדי השלחן הביא כן מכנסת הגדולה בהגהות הטור, ונקט כן לדינא.

**י, נטילת ידיים בין חלב לבשר לאוכל במזלג**

עי' לשון רמ"א סוף סעיף ג', וראה פמ"ג ש"ד סק"כ.

**ז, חומרת הזוהר**

א, בבשר עוף – הב"י נקט בפשיטות שחומרת הזוהר נוהגת אף בבשר עוף. ותמה היש"ש, זאת מניין, הלא בשר עוף אסור הוא רק מדרבנן.

ב, זמנה – פשטות דברי הב"י נראה שמצד חומרת הזוהר יש להמתין שש שעות, וצ"ב. ובש"ך סקט"ז נראה לכאורה שצריך להמתין שעה – כפשטות לשון הזוהר. ומנהג רבים להמתין רק חצי שעה (וכן הנהיג הגרשז"א בביתו - הליכות שלמה).

ג, על מה נאמרה – היש"ש כתב שייתכן שהזוהר החמיר דווקא בחלב אחר בשר (וצ"ב). וכן נראה מהגר"א שציין את הזוהר כמקור למנהג הרמ"א.

1. והנה בתוס' משמע שגם הם מסכימים שעיקר התקנה היא להמתין זמן רב, אלא שהעמידוהו על המתנה בין סעודה לסעודה, משום לא פלוג לקולא. אמנם לשון הראבי"ה משמעה שבאמת כל עיקר דין ההמתנה היה דווקא באותה סעודה. [↑](#footnote-ref-1)
2. ועי' בדי השלחן שכתב שבמקום חולי קצת יש להקל כן על ידי קינוח והדחה. [↑](#footnote-ref-2)
3. ולא התפרש מה הדין אם בלעה. והמשמעות קצת היא שצריך להמתין שש שעות מהבליעה. וכן נקט הבדי השלחן. ויש חולקים, ומצוי מאוד, וחומרא גדולה היא. [↑](#footnote-ref-3)
4. ונחלקו הדעות האם היינו אף לתבשיל של גבינה אחר תבשיל של בשר, עי' יד אברהם. [↑](#footnote-ref-4)
5. והוא חידוש, דלכאורה לזוהר אין שום נפ"מ בין בשר אחר חלב לחלב אחר בשר, אמנם כבר כתב המהרש"ל שייתכן בדעת הזוהר שהקפידא דווקא על חלב אחר בשר, וצ"ע. (ולש"ך, טעם המתנת השעה הוא כדי להפטר מחובת הקינוח.) [↑](#footnote-ref-5)
6. הר"ן כתב קינוח והרמ"א כתב הדחה, והש"ך סק"ד כתב שכוונת הרמ"א לקינוח והדחה. [↑](#footnote-ref-6)
7. ולכאורה היינו דווקא בבשר בהמה, אף בבשר עוף לא, דהא לא הצריכו קינוח והדחה בין עוף לבשר. [↑](#footnote-ref-7)
8. ועי' פמ"ג ש"ד אות ג' שתמה מה מקורו של הרמ"א, דלכאורה יש לומר שכמו שלא הצריכו להמתין יותר מסעודה לסעודה, כך לא הצריכו קינוח והדחה, עיי"ש, ובמטה יהונתן. [↑](#footnote-ref-8)
9. ולא פירש עד כמה זמן. [↑](#footnote-ref-9)
10. וס"ל שזהו מקור המנהג לחכות שעה, כדי להפטר מקינוח והדחה. [↑](#footnote-ref-10)
11. וצ"ע מקורו. [↑](#footnote-ref-11)
12. והנה המהר"ם כתב להחמיר דווקא בבשר בהמה, והרמ"א כתב להחמיר אף בבשר עוף. וצויין המקור ע"פ

    הזוהר, אשר נקט הב"י שאוסר אף בשר עוף. אמנם צ"ע בתרתי: א, היאך שייך הזוהר לאיסור שש שעות. ב, לפי הזוהר, מה שייך לחלק בין גבינה קשה לרכה. [↑](#footnote-ref-12)
13. כיון שאיסורו רק מדרבנן. [↑](#footnote-ref-13)
14. וד"ז לא מפורש בגמ' להדיא, דייתכן שהגמ' דברה על חלב אחר עוף. ודעת ר"ת שהקולא בעוף היא משום שאינו נדבק בידיים ובשיניים (והביאו הב"י), ולפי"ז נקט רעק"א בדעתו שהקולא היא דווקא בחלב אחר עוף ולא בעוף אחר חלב. [↑](#footnote-ref-14)
15. והטעם, משום שדומה לבשר בהמה. [אבל לא שייך כאן חילוקו של ר"ת שחיה נדבקת יותר מעוף, דכאן מיירי כשאוכל את הבשר לאחר החלב. דרישה. וצ"ע על הב"ח שהביא גם על דעת הרמב"ם את סברת ר"ת.] [↑](#footnote-ref-15)
16. אמנם עי' רעק"א שאף לרמ"א אין צריך קינוח והדחה בין תבשיל לתבשיל, אלא רק נטילת ידיים, וצ"ב. [↑](#footnote-ref-16)