מראי_מקומות_שג_א-ז
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב יהושע ננקינסקי

**שג א-ז**

פתיחה לסי' ש"ג יש ללמוד שבת נז.

**נז.**

★"לא בחוטי צמר" וברש"י "שקולעת בהם שערה" ובתוס' דעת ר"י דכה"ג לא גזרו "דבהנו ליכא למיגזר דילמא שרי להו כדתנן בהמצניע דאיכא לכל הפחות איסור שבות בגודלת וסברא הוא דכי היכי דיש איסור בעשיית קליעה ה"נ יש איסור בסתירת קליעה".

ועיין ברשב"א ובריטב"א דלסוברים דקליעת שיער נאסר מדאוריתא ה"נ **"סותרת קליעה נאסר מדאוריתא".**

ובריטב"א ביאר דחשיב סותר ע"מ לבנות במקומו.

ובאו"ז [הל' שבת פד-א] נקט דאפי' אי הוי בונה דאוריתא, הסתירה ודאי דרבנן דהוי סותר **לא** ע"מ לבנות במקומו.

וביאר בזה דעת רש"י דנקט כסוברים דאיסור בונה בשיער הוא רק מדרבנן ועל סותר לא גזרו כלל, דרק בנין גמור נאסר שלא ע"מ לבנות במקומו, משא"כ בונה דרבנן אולי שרי בלא ע"מ לבנות במקומו, עיש"ה.

וצ"ב פלוגתיהו אי הוי חשיב ע"מ לבנות במקומו או שלא ע"מ לבנות.

★וביאור דעת רש"י:

**א.** או"ז הנ"ל.

**ב.** עיין ב"ח [הובא במג"א].

**ג.** עי' ט"ז [א].

**ד.** עי' ביאור הגר"א ומבואר בדברי הגר"א שכשם שאסור להתיר את הקליעה ה"ה **דאסור להרפותה** ודלא כב"ח הנ"ל.

★וע"ע במשב"ז [א] דביאר כונת רש"י "שקולעת בהן שערה" י"ל **כורכת סביב השער** עי"ש.

למדנו מדבריו דהסרת הכריכה אינה מוגדרת סתירת הדבר [ונפק"מ שגם שנאסר לסתור צמה קלועה הסרת הגומיה שרי].

★בביאור שיטת רבותיו דרש"י עיין ב"י [יור"ד קצח] שביאר ב' הסברים.

★ברש"י ד"ה "ושריא להו" "שעל הטבילה לא גזרו כדאמרינן במסכת ביצה דאדם נראה כמיקר ואינו נראה כמתקן עצמו".

יל"ע לדעת ב"ש [ביצה יז:] דאדם אסור בטבילה האם אין את הגזירה אטו טבילה.

★יל"ע האם גזרו באיש בדברים החוצצים שמא יסירם לטבילה.

ועיין "ראש יוסף" דלא גזרו דלא שכיח שיטבול לטהרות בשבת ורק טבילת אשה שכיחא גזרו.

וע"ע משב"ז [ב-ה].

וע"ע בחת"ס דגזרו אטו טבילת טהרות.

וע"ע "משך חכמה" ויקרא [יט-ל] "ונראה דזה הטעם דגזרו חכמים שלא תצא אשה בשבת בתכשיטים לשוק באשה ולא גזרו באיש והיינו שלא יכשלו בעריות בשבתות בזמן שהם נחים במלאכה וכו'".

★והא דלא גזרו אטו רחיצה [גם באשה] שתסירם בשעה שתרחץ, מפני דנאסר רחיצה בשבת.

ויל"ע אם יש לו דבר שמפריע לרחיצת מיעוט הגוף, [דרחיצה זו שרי], האם גזרו על כזה דבר שמא יסירם בשעת רחצה ויטלטלם ד"א.

ונפק"מ דאם נסבור דגזרו רק אטו טבילת מצוה [אשה לבעלה] ולא אטו טבילת איש מפני דאינו מצוי כ"כ, א"כ י"ל אטו רחיצה מותרת דהיא מצויה טפי שפיר גזרינן.

★וכן יל"ע דברים שמדינא אינם חוצצים כגון **מיעוט שאינו מקפיד** רק מבואר ברמ"א יו"ד [קצח א] "ולכתחילה לא תטבול אפי' בדברים שאינם חוצצים גזירה אטו בדברים החוצצים" האם גזרו על כאלו דברים, וכעי"ז ברש"י גבי דברים המטנפים אפי' שמדינא אינם חציצה דעילי בהו מיא, בכ"ז גזרו היות והדרך להסירם בשעת טבילה, א"כ י"ל אולי גם בהני.

וע"ע בתו"ש [ג].

★עי' ברכ"י בשם ה"אורחות חיים" דכל הגזירה רק כשטבלו בנהר **אבל במקוואות שבתוך הבתים לא חיישינן**" [דהיינו שבנהר יש חשש שתצא מהר ולא תלבשם ותטלטל, משא"כ טובלת בבית אינה ממהרת כ"כ ותלבש ואח"כ תצא, או מפני שזה מקום מוגדר שמה לבה ולא תצא בהם משא"כ בנהר לא מבחינה.

וע"ע בגר"ז [כג] "אבל תכשיטים שאסרו מחשש שמא יפלו או **מחשש טבילה** וכו' אלא שסומכות על דברי המקילין [והיינו בזה"ז דלית לן רה"ר], מבואר דסברא זו מהני גם לחשש טבילה.

**ס"א**

משנ"ב [סק"ב] "דלא פלוג רבנן בתקנתא ואפי' זקנה ובתולה לא תצא".

עיין ברש"י [סה, ד"ה "ואפילו"] שהביא יש מפרשים "אבל קטנות דלא שכיחא בהו טבילה שרי" וכל מה שנחלק עליהם דגם בקטנה שייך טבילה אטו טהרות, עכ"פ למדנו מדבריו דאם הגזירה אטו טבילת נדה מחלקים בין גדולה לקטנה, ויל"ע.

★משנ"ב [ג] דרק בדברים הקטנים גזרו [וכעי"ז לשון הרמב"ן "שלא חששו אלא בתכשיטין קטנים וכיו"ב שאין אדם מרגיש בהם כל שעה" וברשב"א "וחיישינן דלמא תשתלי"].

"אבל בדברים שהם עיקר מלבושים לא חיישינן להכי דאין דרכה לילך בלעדיהם ובודאי תלבשם אחר הטבילה".

יל"ע מלבוש שאין ודאות שתלבש כגון צעיף וסודר ששייך טעם הגזירה האם גזרו, או שחז"ל הגדירו שבלבוש לא חששו [שבד"כ בלבוש אין סיבה לגזור].

ו"ע בגר"ז [א] "אבל **חגורה** וסרבל שהם מעיקר המלבוש אינה הולכת ממקומה עד שתחזור ותלבש ולכן לא חיישינן".

וכן יל"ע האם שייך גזירה זו בעדשות שגבי טבילה חוצצות, האם גזרו שמא תביאם בידה ואולי היות שדברים אלו אין דרך להוליכם בידם אלא ללובשם לא גזרו.

**ס"ב**

ברמ"א "וי"א דבתולה שאינה חוששת לגילוי ראשה אפי' תפורה בשבכה אסור".

עיין תו"ש [ח] דהקשה אמאי לא נימא **לא פלוג** ונגזור בכל הנשים.

**ס"ג**

"ולא באצטמא" עיין משנ"ב [יג] "וזה אינו לא תכשיט ולא מלבוש והוי כמשא", ועי' שעה"צ [י] "ומכל מקום נראה לי דלאו משא גמור הוא" וכו', וצ"ב בהגדרת דבר זה.

**ס"ו**

"ואם אין לו רצועה אסור" ובמשנ"ב [יז] "דחיישינן שמא יפול ואתי לאתויי".

וכעי"ז לעיל [שא-לד] גבי סודר מקופל באם אינו חופה על ראשו ורובו דאסור לצאת בו, עי"ש.