כלים פ_ח מ_י
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_ק

**כלים פ"ח מ"י**

א] **מגע ט"מ שהיו אוכלין ומשקין לתוך פיו וכו',** בד' הרמב"ם בפיהמ"ש מבואר, דהא דנקט מגע טמא מת, הוא משום דאם הי' טמא מת הי' מטמא הוא עצמו את התנור, עיי"ש.

ובמקד"ד סימן מ"ח סק"א הק' בזה לדעת הרמב"ם פ"ח ממטמאי מו"מ ה"ד דזב שהכניס ידו או רגלו לאויר כ"ח וכו' ה"ז טהור שאין הנדה וכיו"ב מטמאין לאברים, דא"כ אף הי' טמא מת ל"ה מטמא את התנור, ועיי"ש שכתב דאפשר דהכניס ראשו שאני מהכניס אבר א' דהוי כמו נכנס כולו דגופו בתר ראשו גרירא, וזה מחודש מאד.

והנה כ"ז קשיא אי נימא דהך דינא דאין מטמא לאברים, אי"ז במסוים בזב וחבריו, אלא הוא אף בשאר טמאים, וכן נקטו באו"ש פי"ד משאה"ט ה"ח (ודקדק כן מל' הרמב"ם שם), זכר יצחק סימן נ"א סק"ה (ודקדק כן מל' הרמב"ם פ"ב מטו"א הכ"ה), ומקור ברוך ח"א סימן ט', אך הנה בחי' הגר"ח בהל' מטמאי מו"מ שם ובחזו"א טהרות סימן ה' סקכ"א נקטו דהך דינא הוא רק בזב וחבריו, אך שאר טמאים, ובמק"א נת' ללמוד כן מד' הכס"מ רפ"י משאה"ט, ולפ"ז ניחא, ועמש"נ עוד בזה בטהרות פ"ד מ"ט אות ?.

ב] **הכניס ראשו לאויר התנור טהור טמאוהו וכו' והכניס ראשו לאויר התנור טמא נטמאו,** הרמב"ם בפיהמ"ש פירש דמתניתין קמ"ל דאין היותם בפיו עולה להם במקום צ"פ, וע"כ פירש דברישא פשיטא דקפיצת פיו אינה מצלת שלא יטמא התנור, שהרי אין צ"פ לטומאה, ובסיפא קמ"ל דנטמאין האוכלין והמשקין שבתוכו ואין פיו מצילם, אך בד' הרמב"ם פי"ד מכלים ה"ה מבו' דמתניתין קמ"ל דדברים שבתוך הפה אינם כבלועין, והוי הרבותא גם בהא דמשקין טמאים שבפיו מטמאין את התנור, עיי"ש, ובחי' הגר"א כתב דמתני' תרתי קמ"ל, דברישא קמ"ל דאינו כבלוע, ובסיפא קמ"ל דאפי' כצ"פ אינו.

ג] באלי' רבה הביא דתניא בתוספתא כל בע"ח מצילין בפיהם חוץ מן האדם וכו' כ"ה גירסת הגר"א בתוספתא פ"ו ה"ב ופירשה דכל בע"ח מצילין בפיהן משום בלוע חוץ מן האדם דלא חשיב בלוע אלא במעיו, עכ"ד, ובמי"ט לעיל מ"ה תמה ע"ז מכ"ד דמבו' להדיא דלא חשיב בלוע בבע"ח רק בשאכל ובלע את הטומאה, ועוד תמה ע"ז דהרי כל הא דבע"ח מצילין בבלוע, ילפי' לה בחולין דע"א: בק"ו מאדם, וא"כ נימא דיו כאדם שאינו מציל בבלוע כשהטומאה בפיו, ועיי"ש שכתב דלא נתכוין הגר"א דבע"ח מצילין בפיהן משום בלוע, אלא הן מצילין משום הצלת צ"פ, כיון שאינם מקבלין טומאה, עיי"ש, ואמנם דג"ז צ"ע, שהרי אין מצילין בצ"פ אלא כלים.

ד] **הי' אוכל דבילה בידים מסואבות הכניס ידו לתוך פיו וכו',** פירש"י עירובין דצ"ט. פירש למתניתין בדבילה של תרומה, וסתם ידים דהוו שניות פוסלות את התרומה, ואך דדבילה זו לא הוכשרה, וע"כ למ"ד דהרוק הוי משקה הוכשרה הדבילה ברוק שבפיו ונטמאת מן הידים, ולמ"ד דל"ה משקה, לא הוכשרה הדבילה ואינה נטמאת, והתוס' שם כתבו, דאומר ר"י דאפי' בשל חולין ניחא, דידים הפוסלות תרומה מטמאין את הרוק שהוא משקה להיות תחילה וחוזר ומטמא את הדבילה וגם מכשירה, וכ"ה בפי' הר"ש מכת"י דיל"פ למתניתין בין בדבילת תרומה ובין בדבילת חולין.

ובדעת רש"י שפירשה בדבילה של תרומה, נ' מד' התוס' שם דיל"פ בתרי גווני, חדא דאזיל לטעמי' דס"ל דאין משקה מטמא אחרים אלא ברביעית, ואמנם התוס' בחולין דפ"ז: והר"ש בשלהי מכשירין כתבו דאף אם אין משקה מטמא חולין בפחות מרביעית, אך תרומה וקדשים ה"ה מטמא בכ"ש, ולפ"ז נמצא, דלפ"מ דמוקמי' לה בדבילה של תרומה, תו אף אם לא נגע בדבילה בידו, ה"ה נטמאת מן הרוק, ובד' רש"י שם מ' קצת שאין הדבילה נטמאת אלא מן הידים עצמן, ועוד, דס"ל דרוק לא חשיב משקה לקבל טומאה, אלא להכשיר, ובמקד"ד סימן מ"ה סק"א כתב די"ל עוד, דס"ל לרש"י כדעת הרמב"ם בהקדמה לידים, דסתם ידים אין מטמאין משקה חולין, וכיון שפירשה רש"י שם למשנתינו בסתם ידים, ע"כ אינם מטמאין את הרוק, ובע"כ דאיירי בדבילה של תרומה אשר היא נטמאת מן הידים עצמן, ובמי נפתוח פרפר ס"ב הביא מש"כ בס' עצי אלמוגים בדומה לזה, דלדעת רש"י שבת די"ד. דמפרש הא דידים עסקניות,דהיינו דנוגעין בבשרו ובמקום טנופת וגנאי לתרומה בכך ונמאס לאוכלין כשנוגע בה בידים מסואבות, עכ"ד, ע"כ לחולין אין על הידים שום טומאה, וע"כ פירש"י דאיירי בדבילה של תרומה.

ה] והרמב"ם בפיהמ"ש כתב דאיירי דוקא בדבילה של תרומה לפי העיקרים שביארנו, וכ"כ הרמב"ם בהלכות כלים פט"ו ה"ז, והנה מש"כ הרמב"ם כן בפיהמ"ש, פשוט דאזיל לטעמי' שכתב בהקדמה דאין מטמאין משקין שנטמאו מחמת ידים אלא אוכלין של תרומה בלבד, וזהו מש"כ דהוא לפי העיקרים שביארנו, אך במש"כ כן בהלכות טו"א צ"ע, דסתימת ד' הרמב"ם פ"ח משאה"ט נ' דחזר בו וס"ל דמשקין שנטמאו מחמת ידים מטמאין אף אוכלי חולין, וא"כ מ"ט העמידה בדבילה של תרומה, ועמדו ע"ז במי נפתוח פרפר ס"ב ובחזו"א סימן י' סקי"ח, ובמ"נ שם הביא מש"כ במשנ"ח (הובא בתוא"ש) דהרמב"ם דקדק לפרש כן, משום דקי"ל דמותר לאכול חולין טמאים, וא"כ הכא אחר שהכניס הדבילה לתוך פיו ואכלו לא נפ"מ מידי אם נטמאה הדבילה באם היא של חולין דהא מותר לאוכלה, עכ"ד, ועיי"ש שדחה לזה, שהרי נפ"מ לגבי טומאת גוי', וכמש"כ התוס' בעירובין שם, וצ"ע בזה, וע' עוד בפיהמ"ש לקמן מי"א ובהל' טומ"א פט"ו ה"ח דפירש הרמב"ם למתניתין דהתם בתרומה, וגם בזה צ"ע כנ"ל, ועמש"נ שם אות ט'.

ו] **ר"מ מטמא ור' יהודה מטהר ר' יוסי אומר היפך בה טמא וכו',** הר"ש כתב דכמו ששנוי' כאן כך היא המסקנא בפ' המוצא תפילין, וביאור דבריו, דבעירובין דצ"ח: תנן, ר' יהודה אומר אף משנתלש רוקו בפיו לא יהלך ד' אמות עד שירוק, ובגמ' שם דצ"ט., פריך אע"ג דלא הפיך בה, והתנן היה אוכל וכו' ר"מ מטמא ור' יוסי מטהר ר' יהודה אומר היפך בה טמא לא היפך בה טהור, ומשני אמר ר' יוחנן מוחלפת השיטה, והנה בפירש"י שם פירש, דהיינו דהחליף ר' יהודה שיטתו ויצא הימנה, ולדעתו יש לגרוס במתניתין דר' יהודה אומר היפך בה טמא וכו', וכ"ה גירסת הגר"א, אך בד' הר"ש מבו' דמפרש דמחליפין ד' ר' יהודה בד' ר' יוסי, דר' יהודה מטהר ור' יוסי אומר היפך בה טמא וכו', וזהו מש"כ דכמו ששנוי' כאן כך היא המסקנא בפ' המוצא תפילין, וכן מוכח גם בדעת הרמב"ם דגריס במתניתין כגיר' זו דר' יהודה מטהר ור' יוסי אומר אם היפך טמא וכו', ומה"ט פסק הכא ובפט"ו מטו"א ה"ז שאם היפך טמא, ומתישב מה שתמה התוי"ט דמוכח בעירובין דגרסי' ר' יהודה אומר אם היפך וא"כ לא קי"ל כוותי' דהלכה כר' יוסי לגבי ר' יהודה, ועי' גם בבית מאיר או"ח סימן תקס"ז מש"כ בזה, והרי דמפרש כן לשנויא דגמ', וכמש"כ הר"ש.

והנה המהרש"א בעירובין שם הביא דכ"ה גיר' כל פי' המשניות שלפנינו, וכתב דגיר' זו א"א להולמה, דלד' המתרץ מוחלפת השיטה, ע"כ לאו ר' יהודה מטהר, דא"כ מכ"ש תקשי ר' יהודה אדר' יהודה ממתניתין דעירובין דאפי' בלא היפך בה חשיב לי' משקה, ובע"כ דהא דמשני דמוחלפת השיטה היינו דר' יהודה מטמא, וכאשר כ"ה בפי' ר"ח בעירובין שם, וכ"ה מבו' בד' תוס' שם ד"ה הוא סבר ובתוס' הרא"ש שם, ועי' גם בגאו"י שם שעמד כן ע"ד הרמב"ם והר"ש, ועיי"ש שכתב דגיר' אחרת היתה להם בסוגיא דעירובין, ואכמ"ל.

ובמי"ט כתב לישב היטב, דע"כ לא מטהר ר' יהודה אלא משם דכ"ז שלא יצא הרוק מפיו לא חשיב משקה, וכמש"כ הר"ש, אבל לענין משא אסור להוציאו אחר שנעקר גם אם לא חשיב משקה, והא דפרכינן התם דר' יהודה אדר' יהדוה, היינו משום דאם מטמא ר' יהודה בשהיפך, הרי בע"כ דחשיב משקה אף בתוך הפה, והא דאם לא היפך טהור, הוא משום שהוא כמחובר, וא"כ בדין דאף לא חשיב כמשא בשבת, עכ"ד, וכעי"ז כתבו במרכה"מ פי"ג משבת ה"ג ובחזו"א סימן י' סקי"ט, ועי' להלן אות י"ג מש"נ לדון עוד בזה בדעת הרמב"ם.

ז] בטושו"ע סימן ש"נ כתבו דרוקו שנתלש מפיו ומוכן לזורקו לא יהלך בו ד' אמות ברה"ר עד שירוק, ובאלי' רבה שם כתב דדוקא בשהיפך בו, מ"ב שם הביא מאלי' רבה דהיינו רק בשהיפך בו, ובביאוה"ל שם דן לפרש דזהו מש"כ דמוכן לזרקו, אך הנה הרמב"ם בהל' שבת לא הביא לדינא דר' יהודה דמשנתלש רוקו בפיו לא יהלך ד' אמות, וכתב המ"מ פי"ג משבת ה"ג שנראה מדבריו דאין ד' ר' יהודה הלכה, וכ"ה בפיהמ"ש בעירובין שם דאין הלכה כר' יהודה, והובא בב"י סימן ש"נ, אך המהרש"א בעירובין שם פירש ד' הרמב"ם, דאין הלכה כר' יהודה דאסר להלך אף בדלא היפך, אלא אינו אסור אלא בשלא היפך, וצ"ע דכיון שפסק בפט"ו מטו"א ה"ז כר' יוסי דאם היפך טמא, א"כ מ"ט לא אסר להלך ד' אמות אם היפך הרוק, ועמדו ע"ז במרכה"מ ובגל' הגרע"א בהל' שבת שם, ובנשמ"א כלל נ"ג, ובגאו"י וקר"א עירובין שם, ובמי"ט חרד"נ ב' ג', עיי"ש בדבריהם.

ובקר"א שם כתב דצ"ל דטעמא דת"ק דפליג על ר' יהודה הוא, דאף דחשיב הרוק משקה לענין טומאה, מ"מ לי"ב איסור הוצאה, שאין דרך הוצאה בכך, וצ"ע שהרי ודאי דרך הוצאת הרוק בפיו, ובפי' ריו"נ בעירובין שם כתב, דמה"ט אם הלך ד' אמות ברוק שבפיו חייב חטאת, וי"ל עוד, דאף דחשיב משקה לקבל טומאה, מ"מ ה"ה בטל לגופו ולי"ב איסור הוצאה.

ח] והנה התוס' בעירובין שם הקשו, דלגיר' רוב ספרים דגרסי במתניתין דר"מ מטמא, א"כ מ"ט לא פריך הגמ' שם דר"מ אדר"מ, דסתם משנה דלא אסרה להלך קודם שירוק ר"מ, וכתבו דלמאי דמסיק מוחלפת השיטה ניחא, והיינו כמו שפירש בתוס' הרא"ש שם, דהופכין דברי כולם, דר"מ מטהר ור' יהודה מטמא ור' יוסי אומר היפך בה טמא, וכ"ה בתורת חיים שם, (ובזה פירש לישנא דמוחלפת השיטה), ולד' הרמב"ם ניחא, דאף דר"מ מטמא, מ"מ ס"ל דמותר להלך ד' אמות אף שנתלש הרוק שבפיו, ולי"ב משום איסור הוצאה.

ט] בפיהמ"ש להרמב"ם עירובין שם פירש, ז"ל, ומה שאמר ר' יהודה מי שנתלש רוקו בפיו אסור לו להלך בו ארבע אמות, בתנאי שיהפכנו בפיו שנעשה כמי שנשא חפץ בפיו, ואין הלכה כר' יהודה, עכ"ל, וכ"ה במאירי וברע"ב שם, וצ"ב שהרי בגמ' שם מבו' דר' יהודה איירי אף בשלא היפך, והמהרש"א בעירובין שם פירש דמכוון ד' הרמב"ם דמש"א ר' יהודה מי שנתלש רוקו שאסור כו' אינו להלכה אלא בתנאי שיהפכנו בפיו ואין הלכה כר"י דס"ל דל"ב היפך, עכ"ד, אך אי"ז מתישב עם ד' הרמב"ם בהלכותיו שמבו' דעתו דליכא איסור כלל להלך ברוק שבפיו וכמש"נ לעיל אות ז', וע"כ דמש"כ בפיהמ"ש דאין הלכה כר"י, היינו דשרי להלך ברוק שבפיו אף בשהיפך, וכמו שפירש הב"י סימן ש"נ, ועי' מרכה"מ פי"ג משבת ה"ג שעמד ע"ד המהרש"א.

ובתוי"ט שם פירש מכוון ד' הרמב"ם והרע"ב דמפרשי מש"א בגמ' שם מוחלפת השיטה, כפירש"י דהחליף ר' יהודה שיטתו ויצא הימנה, ומפרשי דחזר בו מהא דס"ל מתחילה דאף בדלא היפך בו אינו בטל לגופו, וס"ל דרק אם היפך בו אינו בטל לגופו, וכ"ה בחי' המאירי שם דמהא הוא דהדר בי', וע"כ פירשו למתניתין דהתם כפי שיטתו אחר חזרה, עכ"ד, אך צ"ע שאי"ז מתישב עם ד' הרמב"ם בפיהמ"ש כאן, דגריס ר' יהודה מטהר, ובע"כ דמפרש מש"א מוחלפת השיטה דמפכינן ד' ר' יהודה עם ד' ר' יוסי, ובמי"ט חרד"נ א' כתב דהרמב"ם בפיהמ"ש הכא חזר בו ממה שפירש בעירובין, עיי"ש, ועי' עוד בגאו"י עירובין שם ובמרכה"מ פי"ג משבת ה"ג מש"כ בביאור ד' הרמב"ם.

י] האגודה בפ' בתרא דיומא כתב דמותר לבלוע הרוק ביוהכ"פ דאינו ראוי, ונ' דהוא משום דאחר שהוציאו מפיו אינו ראוי לשתי' ול"מ מה שבעודו בפיו בולעו, והא דהוא מקב"ט ומכשיר, כבר עמד ע"ז התורי"ד ב"ב ד"כ. וכתב דהוא משום דמשקה סרוח מתחילתו מקב"ט, וכ"ה בכל תולדות המים שמקבלין טומאה אף שאין ראויין לשתי', (עי' חזו"א מכשירין סימן ד' סק"ט שעמד ע"ז), ועי' ירושלמי תרומות פי"א ה"ב ומקד"ד סימן מ"ג סק"ב, והובא בב"ח סימן תרי"ב, ובמג"א סימן תקס"ו סק"ז כתב ע"ז, ז"ל, ובב"ח סי' תרי"ב משמע קצת דלדידן דקי"ל דאפי' אוכלין שאין ראוים לאכילה אסור לכתחילה גם הרוק אסור לבלוע, ול"נ דמותר ברוק כיון שאין כונתו כלל לאכילה, עכ"ל, אך עיי"ש בב"ח שהתיר עפי"ד רש"י בשבת דע"ג. דרוק לאו בר אכילה הוא אלא בליעה דכתיב עד בלעי רוקי, ובבית מאיר שם כתב דדין זה תליא בפלוגתת תנאי הכא, דלמאן דמטהר הכא משום דהרוק הוי כגופו של אדם, פשיטא דשרי לבלעו ביוהכ"פ, ולמ"ד דהיפך בה טמא, אפשר דה"נ אם היפך אסור לבלעו, עיי"ש.

יא] **היפך בה טמא,** בפירש"י עירובין שם פירש, ז"ל, היפך ברוק להוציאו לחוץ טמא דלמשדיי' קאי ומכשיר, עכ"ל, והיינו דכל שעומד הרוק להוציאו לחוץ, אינו בטל לגוף והו"ל משקה, אך בל' הר"ש שפירש דר' יוסי מטמא כשהיפך את הדבילה מצד זה לצד זה שנעקר הרוק, הרי מבו' דל"ב כלל שיהפך את הרוק עצמו כדי להוציאו, אלא כל שהיפך את הדבילה דעי"ז נעקר הרוק ממקומו, אינו בטל לגוף והו"ל משקה, ועי' עוד בביאור הלכה סימן ש"נ, שדן לפרש מש"כ הטושו"ע שם מוכן לזרקו, דהיינו שהיפך בו, ועי' מי"ט חרד"נ ד' מש"כ בזה, ועמש"נ להלן אות י"ז.

יב] בפירש"י עירובין דצ"ח: פירש לד' ר' יהודה דאף משנתלש רוקו לא יהלך ד' אמות, ז"ל, משנתלש רוקו בפיו, משנתעגל ונאסף לצאת, לא יהלך וכו' דכיון דלמשדייא קאי משאוי הוא, עכ"ל, ומבו' דאף לדעת ר' יהודה התם דהרוק אינו בטל לגופו גם קודם שהיפך, כ"ז הוא בשנתעגל ונאסף לצאת דלמשדיי' קאי, אך בלא שנאסף לצאת ל"ה משאוי, ובטוש"ע סימן ש"נ כתבו דרוקו שנתלש מפיו ומוכן לזורקו לא יהלך בו וכו', ואי נימא דהיינו אף בשלא היפך (עי' מ"ב וביאוה"ל שם), הרי מבו' דאף למאן דאסר בשלא היפך, כ"ז הוא בשהוא מוכן לזרקו, וצ"ע דבמתניתין הכא מ' דלמאן דמטמא אף בשלא היפך, היינו אף בשלא נאסף הרוק לצאת, ואולי כל הא דבעי' שיתאסף הרוק לצאת הוא רק לגבי איסור משאוי בשבת, דאם לא נתאסף לצאת, אי"ז משאוי, אך לענין שם משקה אין לחלק בזה, וצ"ע בזה.

יג] הרמב"ם בפיהמ"ש פירש, ז"ל, ור' יהודה אומר הואיל ואין כונתו לנגוע בריר אלא הוצאת האבן בלבד אין הדבילה מתטמאת לפי שזה כעין הכשר שלא לרצונו, ור' יוסי אומר שאם היפך אצבעו בפיו כבר טימא את הריר ונטמאת הדבילה ואם לא עשה חוץ מהוצאת האבן בלבד הרי הדבילה טהורה, עכ"ל, ומבו' בד' הרמב"ם דהא דמטהר ר' יהודה, אי"ז משום דלא חשיב הרוק כמשקה כלל, אלא הוא משום דאין כונתו לנגוע בריר והוי כעין הכשר שלא לרצונו, ומשמעות דבריו דזהו טעמא דר' יוסי דרק אם היפך טמא, דאם היפך חשיב כמגע בריר לרצונו, וע"כ הוא מטמא את הריר, ובגאו"י וקר"א עירובין דצ"ט. עמדו ע"ז, דא"כ מאי פריך הגמ' התם דר' יהודה אדר' יהודה, דהתם אסר ר' יהודה להלך משנתלש רוקו אף בשלא היפך, הרי כל הא דמטהרינן הכא בשלא היפך הוא משום שאין כונתו לנגוע בריר.

ואולי י"ל, דהאמנם לדעת ר' יהודה דמטהר אף בשלא היפך הוא משום שאין כונתו לנגוע בריר, אך מ"ד דאם היפך טמא, בע"כ דל"ב דנטמא הריר אף בשאין כונתו לנגוע בו, והא דאם לא היפך טהור, הוא משום דכ"ז שלא היפך ה"ה בטל לגופו ואינו משקה, וזהו דפרכינן דר' יהודה אדר' יהודה, ולפ"ז יתישב גם הא דלפי' הרמב"ם מפכינן למתניתין דר' יהודה מטהר אף בשהיפך, אשר קשיא דא"כ כ"ש דקשיא דר' יהודה אדר' יהודה, עמש"נ לעיל אות ו', ולהנ"ל ניחא, דהא דמטהר ר' יהודה הוא משום שלא נגע בריר לרצונו, אך לגבי שבת שפיר הוי משא.

יד] והרמב"ם בהל' טו"א פט"ו ה"ז כתב, ז"ל, אם הפך נטמאת הדבילה ברירו שהרי נטמא ביד מפני שעקרו, ואם לא הפך טהורה שהמשקה שבפיו קודם שיהפכנו או ימוצצנו להוציאו דומה למים שלא נתלשו אלא הן עדיין בקרקע שאין מתטמאין ואין מטמאין אלא ברצון כמו שביארנו, וזה אין רצונו אלא ליטול הצרור, עכ"ל, ומבו' בדבריו דהא דמטהרינן משום שאין כונתו לנגוע ברוק, הוא משום דהרוק שבפיו דמי למים שלא נתלשו, שאין מתטמאין ומטמאין אלא ברצון, לדעת הרמב"ם שם ה"א, והא דאם היפך טמא, היינו משום דכשהיפך הוי הרוק כעקור וה"ה מתטמא ומטמא אף שלא לרצון, ולפ"ז ניחא הא דפרכי' בעירובין דר' יהודה אדר' יהודה, דאם חשיב הרוק כמים שלא נתלשו דמה"ט אינו מתטמא ומטמא שלא לרצון, גם לא חשיב כמשא.

אך בד' הרמב"ם בפיהמ"ש אין נ' שכונתו לזה, שהרי הביא לעיל מינה להא דההכשר הוא בתנאי שיהא ברצון בעל הפירות, והרי להדיא דטעמא דמאן דמטהר הכא הוא משום שאין הרוק מכשיר את הדבילה משום דהוי שלא לרצון, אך צ"ב, דאם אכן כל הגריעותא היא בההכשר, אבל הרוק עצמו נטמא בידו, א"כ מ"ט אינו מכשיר, הרי משקין טמאים מכשירין שלא לרצון, והרמב"ם הביא הכא להדין דמשקין טמאים מכשירין ומטמאין כאחת, אשר מכח זה הן מכשירין שלא לרצון, וכמו שפירש הרמב"ם בריש מכשירין, ?וצ"ע בפיהמ"ש מי"א שכתב שדינא שמשקין טמאים מטמאין שלא לרצון, היינו דבמגע הטומאה ל"ב רצון, ולכאו' דין זה פשוט וא"צ לחדשו, (והרי התם אין נידון על ההכשר, דאיירי לטמאות את התנור)? גם בדין הי' פונדיון לתוך פיו מ' בל' הרמב"ם בפיהמ"ש דהא דאם לצמאו טמא, לאו היינו משום דחשיב כעקור, אלא הוא משום דהוי זה לרצונו, ודלא כמש"כ בהל' טו"א דהטעם הוא משום דהרוק חשוב כעקור, וכבר עמד ע"ז מהר"י קורקוס שם, וצ"ע בזה, ועי' חזו"א סימן י' סק"כ.

טו] בחזו"א מכשירין סימן א' סק"ד עמד בהא דמטמא ר"מ אף בשלא היפך, שהרי אין משקין מקבלין טומאה אלא לרצון, וכתב דר"מ לטעמי' דאית לי' בתוספתא מכשירין פ"ב ה"ב דמשקין מקב"ט ומטמאין שלא לרצון, והא דמטמא ר' יוסי בשהיפך, הוא משום דהיפך חשיב רצון, שהרי ר' יוסי ס"ל בתוספתא שם דבעי רצון, אך צ"ע, שהרי לפי' התוס' ודעימייהו מפכינן למתניתין דר' יהודה מטמא, ותיקשי שהרי אין משקין מקב"ט ומטמאין אלא לרצון, גם צ"ע, דלפירש"י בעירובין נידון מתניתין הוא לגבי הכשר דהרוק מכשיר את הדבילה, וכן דן הר"ש בכת"י לפרש כן, ולגבי הכשר הרי לכו"ע בעי' רצון, עוד צ"ע, דאם אכן י"ל דהיפך חשיב רצון, א"כ מאי פריך הגמ' בעירובין דר' יהודה אדר' יהודה, הרי לעולם י"ל דס"ל לר' יהודה דאף בשלא היפך אין הרוק בטל לגופו, והא דמטהר ר' יהודה בשלא היפך הוא משום דליכא רצון, ודין רצון הרי הוא דין מסוים לגבי טומאה.

ומצינו בירושלמי חגיגה פ"ג ה"ג דמייתי' למתניתין, ואמרו עלה, חזקי' אמר לא שנו אלא דבילה שהוא רוצה במשקין שעל אצבעו הא שאר כל הדברים לא, ר' יוחנן אמר ל"ש היא דבילה היא שאר כל הדברים, והרי דבאמת דעת חזקי' דכל הא דהרוק מקב"ט ומכשיר הוא רק בשהיתה דבילה בתוך פיו, דכה"ג הוא רוצה ברוקו, אך בשהי' אוכל אחר בתוך פיו אין הרוק מקב"ט ומכשיר, משום שאינו לרצון, ור' יוחנן פליג ע"ז וס"ל דאף בשהיו אוכלים אחרים בתוך פיו מקבל הרוק טומאה ומכשיר, וכנראה דס"ל דאף בשיש אוכל אחר בתוך פיו הוי הרוק לרצון, וצ"ע.

ועי' עוד בד' הרמב"ם פ"י מטו"א ה"ב, ז"ל, תולדות המים הם היוצא וכו' ומן הפה וכו' כל אלו היוצאין מן האדם משקין הן בין שיצאו לדעתו של אדם בין שיצאו שלא לדעתו, עכ"ל, ובפשוטו מבו' דברוק ל"ב כלל תלישה לרצון, ופירש הרמב"ם כן במתניתין מכשירין פ"ו מ"ה, ועי' חזו"א מכשירין סימן ו' סקי"ב, וצ"ע עוד בכ"ז.

טז] תנן בטבו"י פ"ג מ"ו, טהור שנגס מן האוכל ונפל על בגדיו ועל ככר של תרומה טהור, ופירש הר"ש דלא אמרינן שנטמא לחלוח הרוק שעל האוכל בידיו מסואבות ויטמאו את הבגדים והתרומה, שהמשקה ההוא לא חישבו וכיון שלא חישבו לא מכשיר ולא מטמא וכר' יהודה דספ"ח דכלים, עכ"ל, ובפי' הר"ש מכת"י שם הובא נוס"א בד' הר"ש, ז"ל, וצריך לדקדק שלא תקשה מתני' דמס' כלים וכו' הי' אוכל דבילה בידים מסואבות והכניס ידו לתוך פיו דפליגי התם ר"מ ור' יהודה ור' יוסי, עכ"ל, וד' הר"ש צ"ב, שהרי הא דמטהר הכא ר' יהודה, הוא משום דכ"ז שלא יצא הרוק מפיו לא חשיב משקה, וכמו שפירש הר"ש, וא"כ התם שיצא הרוק מפיו על האוכל, מ"ט מטהר ר' יהודה, ויל"פ דזה מכוון הר"ש בכת"י להקשות, ואולי י"ל דכיון שבעודו בפיו לא חשיב משקה, ע"כ אף אחר שיצא מפיו לא חשיב משקה שלא נתלש מפיו לרצון, ומשא"כ למ"ד דאף בעודו בפיו הוי משקה, י"ל דחשיב שנתלש לרצון, וכנ"ל, וצ"ע בזה, ועי' חזו"א מכשירין סימן א' סק"ד מש"כ בזה.

יז] **הי' פונדיון לתוך פיו ר' יוסי אומר אם לצמאו טמא,** באלי' רבה כתב, דמהא דמטמא הכא ר' יוסי אף בשלא היפך, מוכח דגרסינן לעיל ר' יוסי מטמא, ?כאשר כ"ה לדעת התוס' ודעימייהו וכמש"נ לעיל?, ולגיר' הרמב"ם והר"ש דר' יוסי אומר היפך טמא, צ"ל דהא דמטמא ר' יוסי הכא, הוא משום דכ"ה שאם היפך חשיב הרוק משקה, ה"נ רוק הבא מחמת הפונדיון חשיב משקה, וכ"ה בפי' הר"ש מקואות פ"ח מ"ה, עיי"ש, וכמדומה דכ"ז הוא להר"ש לטעמי' דהיפוך היינו דעי"ז נעקר הרוק, אך לפירש"י בעירובין דהיפוך היינו שהיפך להוציאו בחוץ, לכאו' ל"ד רוק הבא מפונדיון לרוק שהיפך בו, והאמנם דלרש"י לטעמי' ניחא דגריס ר' יוסי מטמא, ועי' חזו"א סימן י' סקי"ט, ועי' מרכה"מ פי"ג משבת, שכתב דלהגיר' שהביאו התוס' בעירובין דר"מ מטמא ור' יוסי מטהר, בע"כ צריך להפך ד' ר' יוסי, דאם מטהר ר' יוסי אף בשהיפך, תיקשי דמ"ט מטמא ברוק הבא מחמת פונדיון.