בענין פתיחת שקיות
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב חיים לייב אוירבך / בונה / בונה - חבורות

בענין פתיחת שקיות במקום המסומן ,

א,עשיית פתח,

הנה בתחילה יש לברר האם יש כאן נידון של איסור תורה או לא דהנה קי"ל בשבת קמ"ו דמן התורה אינו אסור אלא בפתח העשוי להכניס ולהוציא אבל פתח העשוי להכניס או להוציא לבד אינו אסור אלא מדרבנן גזירה אטו לול של תרנגולים עי"ש וא"כ יש לנו לדון אם הך פתח חשוב כלהכניס ולהוציא או להוציא גרידא,

והנה יש לחקור אם דין להכניס ולהוציא תלוי בכוונתו שמתכוון להשתמש בו לכניסה ויציאה או דכל שהחור גדול ששייך ביה כניסה ויציאה מצד גודלו חשיב כבר להכניס ולהוציא אף דאין כוונתו להכי והנה מבואר בגמ' בסוגיין דסתם נקב בחבית דאיירי ביה מתני' הוא נקב העשוי רק להוציא וע"כ פליגי תנאי בזה אי שרי להרחיב וכמבואר בגמ' שם וכן לענין נקב במגופה דפליגי ביה תנאי במתני' מבואר בתו' לעיל מח: דלעולם חשיב רק נקב להוציא עי"ש ועי"ש בתו' רא"ש ובחי' הר"ן דמבואר דבאמת כל ההיתר בנקב במגופה הוא רק משום דהוי רק נקב להוציא [ועיין מג"א שי"ד ס"ק שמבואר כן] והנה אי נימא דתלוי הדבר בגודל החור א"כ צ"ע איך סתמו להתיר במתני' בכל נקב ולא חילקו בין נקב גדול לנקב קטן דלפי"ז הרי שרי רק בנקב שהוא רק כמוציא משקה אבל נקב ככונס משקה חייב [ואולי לא סגי בכונס משקה בלבד כיון דעכ"פ אינו נכנס בשופי ואין דרך כלל להכניס על ידו וכן נ' ממה דפליגי לענין הרחבת נקב ולכאורה נקב שהוא כמוציא משקה כל שירחיבוהו קשה לצמצם שלא יהא כבר ככונס משקה אבל עכ"פ עדיין צ"ע דהרי איכא נקבים שגם שייכא להכניס בשופי על ידם] ועוד צ"ע דגם לגבי דינא דמתיז אדם ראשה בסייף ומניחה לפני האורחים מבואר ברמב"ן בסוגיין דחשיב נקב רק להוציא אע"ג דפותח כל ראשה עי"ש מה שדן בד' רש"י משום כן ועוד צ"ע אם בנקב שיש בו כדי להכניס ולהוציא חשיב כבר פתח מן התורה א"כ למה הוצרכה הגמ' לק' לגזירה אטו לול של תרנגולים ומ"ט ליכא גזירה אטו שיהא בנקב כדי להכניס ולהוציא דלכאורה הוא גזירה קרובה מאוד דכל נקב אם אינו רק כמוציא משקה הרי יש בו כדי להכניס ולהוציא [ואכתי בזה י"ל דסו"ס לא גזרו אטו חור יותר גדול ולול של תרנגולים שאני שהוא אותו החור אלא שקרוי להכניס ולהוציא משום כניסת האוויר שהוא אף בנקב קטן] ולכאורה מבואר מכ"ז דאינו תלוי בגודל החור אלא בכוונתו וכיון שכוונתו בכל זה הוא להוציא היין או הגרוגרות ולא להכניס חשיב נקב רק להוציא וכן נ' בפירוש קדמון להר"מ פ"י מהל' שבת עי"ש, אמנם זה צ"ע דהנה בגמ' לק' דף ק"ז מבואר דמפיס מורסא אם לעשות לה פה חייב ואם להוציא ליחה פטור ומבואר בגמ' שם דפטור מחמת שהוא מלאכה שאי"צ לגופה והנה התו' לעיל דף ג' כתבו דמפיס מורסא חשיב כלהכניס ולהוציא משום שמכניס אוויר למכה ומוציא הליחה ובתו' דף צ"ד פירשו דהא דלהוציא ליחה פטור משום דהוי מלאכה שאי"צ לגופה הוא משום דבעי' כצורך שהיה במשכן ובמשכן היו נעשים הפתחים להכניס ולהוציא וכיון שהוא כיוון רק להוציא הליחה ולא לכניסת אוויר ע"כ חשיב מלאכה שאי"צ לגופה ועכ"פ מבואר בגמ' דף ק"ז דאף היכא דכוונתו רק להוציא אינו פטור רק משום מלאכה שאי"צ לגופה ולמ"ד מלשאצל"ג חייב גם בכה"ג חייב וצ"ע הא כיון דנתכוון רק להוציא הרי יש כאן רק פתח להוציא וע"כ מבואר מזה דכיון דמצד עצם החור יש בו כדי להכניס ולהוציא אף דהוא כוונתו רק להוציא חשיב פתח העשוי להכניס ולהוציא ואינו פטור אלא משום מלאכה שאי"צ לגופה ובאמת המעיין במשנ"ב ריש סי' שי"ד נ' כן להדיא דהכל תלוי בגודל החור עי"ש בס"ק ו' וכן מבואר בחזו"א שיובא לק' בזה וצ"ע ונראה דיש ליישב עיקר הדברים דבאמת אינו תלוי בכוונתו וגם אינו תלוי בגודל החור אלא כל' הגמ' למה הוא "עשוי" והיינו דדנים כל פתח מצד עצמו למה עיקר עשייתו מצ"ע והנה נקב בחבית עיקרו הוא כדי לשפוך היין ממנו וע"כ אף אם ראוי גם להכניס מ"מ אינו עשוי לכך וכמו"כ אם עיקר עשייתו מצ"ע הוא להכניס ולהוציא אף אם הוא נתכוון רק להוציא ליחה מ"מ חשיב להכניס ולהוציא כיון דענין עשיית פתח במכה מצ"ע הוא לצורך שניהם וע"כ חשיב בעצם פתח העשוי להכניס ולהוציא ואינו פטור אלא משום מלאכה שאי"צ לגופה [שו"ר באבנ"ז סי' רט"ז שנ' דנקט דהעיקר תלוי בכוונתו אמנם לענין מפיס מורסא כיון דהכנסת האוויר נעשית ממילא ועל כרחך מועילה הכנסת האויר למכה חשיב להכניס ולהוציא אבל בעלמא כל שכוונתו רק להוציא ולא להשתמש להכנסה חשיב רק להוציא וצ"ע],

ואמנם צ"ע דאם אמנם כנים הדברים וכפי הנ' בראשונים בסוגיין דנקב בחבית הוא חשיב לעולם כפתח להוציא גרידא א"כ צ"ע טובא הסוגיא דביצה לא: דמקשי' שם דלר"א דקוטם קיסם לחצות בו שיניו חייב וגוזר משום כן אף בקוטם להריח א"כ ה"ה בשובר חבית היה לנו לגזור אף באינו מתכוין לפתח אטו מתכוין לפתח ומבואר שם בסוגיא דלרבנן לא גזרי' בקוטם להריח כיון דלדידהו ליכא חיוב חטאת בקוטם קיסם לחצות בו שיניו ומבואר ע"כ דהא דגזרי' הוא רק היכא דהוא דבמתכוון חייב וא"כ צ"ע מה מקשי' דשובר חבית לר"א ניגזור אטו מתכוון לפתח הרי אפילו יתכוון אינו אלא איסור דרבנן כיון שהוא רק פתח להוציא והנה בקושיא זו כבר עמדו הפמ"ג במשב"ז שי"ד ס"ק א' ובחזו"א סי' נא' ס"ק והנה ד' הפמ"ג שם מחודשים מאוד עי"ש וצ"ע אמנם החזו"א שם כ' ליישב דכוונת הגמ' דחיישי' שמא יעשה נקב גדול יותר שיש בו כדי להכניס ולהוציא עי"ש והנה מלבד דד' החזו"א הם לכאורה דלא כמוש"נ לעיל דלעולם חשבי' הך נקב כפתח להוציא אף דהוא גדול עיין לעיל בזה גם צ"ע עיקר דבריו דלכאורה סותר למש"כ שם בס"ק דבסוגיא דביצה משמע דהחילוק בין שובר לעושה פתח הוא תלוי רק בכוונתו ולא שבמתכוון עושה באופן אחר עי"ש גם צ"ע דאם איתא דלעולם גזרי' אטו שיעשה נקב גדול יותר א"כ למה הוצרכו בסו' דשבת קמ"ו לומר דפתח להוציא הוא גזירה אטו לול של תרנגולים תיפו"ל דאיכא גזירה אטו נקב גדול יותר וגם למה התירו לחד מ"ד להרחיב כיון דבלול של תרנגולים ל"ש הוספה כמבואר בגמ' וצ"ע דאכתי ניגזור אטו נקב גדול וצ"ע ואולי י"ל דכ"ד הסוגיא והראשונים דחשיב נקב להוציא אינם אלא לענין נקב בחבית של יין דהתם דרך הנקב הוא להוציא יין על ידו אבל לא להכניס דע"י שמטה החבית על צידה נוח לשפוך היין דרך הנקב אבל להכניס היין אין דרך כלל להכניס דרך הנקב רק דרך הסרת המגופה [ואכתי קצ"ע בד' הרמב"ן הנ"ל] אבל לענין חבית מלאה גרוגרות שבזה איירי הסוגיא דביצה כמו שמוציא ע"י הך פתח כמו"כ יכול להכניס אח"כ גרוגרות דרך אותו פתח וע"כ חשיב שהפתח מצ"ע עשוי להכנסה והוצאה כל שעכ"פ כוונתו לפתח כזה [ויש לדייק דלענין חבית מצינו ל' נקב ובגרוגרות לא מצינו ל' זה [ובאמת לפי"ז יש קצת לומר דתלוי בגודל והא דס"ל לראשונים דמתני' בפתח הראוי להוצאה גרידא הוא משום ל' נקב דמשמע הכי אמנם זה דחוק וגם החזו"א נקט כן אף לענין גרוגרות] אמנם צ"ע בזה דהנה התו' בשבת קמ"ו כ' [וכ"ה בעירובין ל"ה אמנם עי"ש היטב דהתם עיקר כוונתם משום איסור סתירה עי"ש אבל בשבת עיקר דבריהם הוא משום הגזירה עי"ש היטב] דלכו"ע צריך להעמיד המשנה במוסתקי כיון דגם לרבנן דר"א דפליגי הוא רק לגבי קטימה אבל בפתח מודו דהוא דאורייתא א"כ שייכא הגזירה אף לרבנן וכ' שם דצ"ל דכולה שמעתתא איירי במוסתקי וכוונתם לחביתא בבורטיא ושאר הסוגיא והנה חביתא בבורטיא איירי לגבי יין ומ"מ ס"ל דע"כ איירי במוסתקי ולהנ"ל הרי בחבית יין לעולם הוי להוציא ואינו חייב חטאת אפילו לר"א וא"כ אי"צ להעמיד במוסתקי לכו"ע כיון דגם אם יתכוון אינו חייב חטאת [והמעיין היטב בתו' שבת שם יראה דלא העמידו כן רק משום איסור השבירה אלא גם מחמת הגזירה], ואולי י"ל עוד ביישוב הסוגיא דביצה דאף דהוא רק פתח להוציא מ"מ הוי כעין דאורייתא ושייך למיגזר משום כן לכו"ע ול"ד לקטימת קיסם שהוא כלאח"י אמנם זה צ"ע בסברא דבגמ' שבת נ' דאין זה אלא גזירה אטו לול תרנגולים ורק מה דשייכא בלול גזרו כמבואר שם בסוגיא לענין הוספה על הנקב ומשמע דהוא רק גזירה בעלמא אטו לול גם צ"ע מנ"ל לגמ' כן להקשות על ר"א דמתני' דלא כוותיה הא י"ל בפשיטות שר"א ס"ל דכיון דהוא דרבנן לא גזרו וצ"ע טובא בזה,

והנה לכאורה להנ"ל היה נ' דלפי פשוטו הפתח שפותח במקום המסומן אינו כלהכניס ולהוציא כיון דעכ"פ עיקר עשייתו הוא רק להוצאת האוכל א"כ אף דהוא פתח גדול ושייך גם להכניס מ"מ אינו עשוי לכך וחשיב כפתח להוציא [וכ"ה לפי ד' האבנ"ז שהובא לעיל בסוגריים ואמנם לפי מה שצידדנו בסוגריים לעיל לחלק דבגרוגרות הוי כלהכניס ולהוציא י"ל דה"נ הכא הוי כמו גרוגרות אמנם גם לפי"ז די"ל דבשובר אדם חיישי' שיעשה כן ע"מ להכניס ולהוציא אבל כל שגם אינו מכוין לזה אפילו בגוונא דגרוגרות ל"ח כלהכניס ולהוציא וגם די"ל דגרגרות באמת עשוי לכך שיכניסו ג"כ לחבית דרך שם אבל בענינינו דבאמת אינו עומד כ"כ וצ"ע בזה] אמנם צ"ע בדעת המשנ"ב והחזו"א בזה אם ס"ל לא כן [דיתכן די"ל דכוונתם ג"כ דהיכא דהוא נקב גדול ממילא רגילים ג"כ להכניס בו] ואכתי צ"ע בזה] אמנם יש אכתי קצת לדון דלפעמים מחזירים האוכל לתוכו ויתכן דמ"מ אין עיקרו עשוי לזה אמנם באמת במציאות הדברים יש אופנים דמצוי מאוד שיחזירו לתוכו כמו חבילת מצות וכדומה ובכה"ג מסתבר דהוא כלהכניס ולהוציא וצ"ע אמנם יש להוסיף דמסתבר דמה שמכניס ידו דרך הפתח כדי להוציא האוכל אינו נחשב מחמת כן כעשוי להכניס ולהוציא כיון דאין כאן ענין הכנסה להכלי אלא הכנסת היד ע"מ להוציא ל"ח כלהכניס ולהוציא וקצת ראיה לדבר ממה שנקטו הפמ"ג והחזו"א דבפתח בגרוגרות חשיב רק פתח להוציא אף דמבואר בגמ' דצריך להכניס סכין כדי לחתוך הגרוגרות עי"ש וע"כ שזה ל"ח להכניס ופשוט והנה כבר פליגי בכעין זה מרן החזו"א זלל"ה עם רבינו אא"ז זצ"ל לענין מש"כ החזו"א בספרו דהעושים שני פתחים בקופסת שימורים שלא יוצא אא"כ יש פתח לאויר ועושה פתח אחד כדי להכניס אויר והשני להוציא חשיב כלהכניס ולהוציא כיון דלפעמים מוציא מזה ומכניס מזה ולפעמים איפכא א"כ בכל נקב הוא עשוי גם להכניס וגם להוציא [ועי"ש שאם קבוע אחד להוצאה וא' להכנסה י"ל דהוי כלהוציא גרידא אמנם עי"ש שנ' קצת שנסתפק בזה ונ' ששורש ספיקו הוא אם גדר להכניס ולהוציא הוא כלפי הכלי וכיון דעכ"פ תיקן לכלי פתח הוצאה ופתח הכנסה יש בזה משום מכה בפטיש או דהנידון הוא כלפי הפתח גרידא וכל פתח אין בו כדי להכניס ולהוציא ותלוי זה בעיקר הסברא שבעי' פתח להוציא ולהכניס עיין בחזו"א ס"ק מה שכ' בזה] ורבינו אא"ז זלל"ה העיר ע"ד החזו"א אלו דמסתבר דכה"ג חשיב כלהוציא גרידא כיון שמטרת כניסת האוויר היא לצורך הוצאת האוכל חשיבה הכל רק כפתח להוציא אמנם נ' דאף לד' החזו"א ז"א אלא היכא דשייך לדון בזה הכנסה כלפי הכלי דמכניס לכלי אוויר כדי להוציא אוכל שבתוכו אבל ענין הכנסת היד אינו הכנסה כלל כלפי הכלי ול"ח כלל כלהכניס ולהוציא ופשוט [ועיין בס' מגי"ס מש"כ בזה], ולפי"ז יתכן דהרבה פעמים עיקר הנידון הוא לענין איסור דרבנן, [ויש בזה נ"מ להחוששים משום עשיית פתח לענין אם יש להקל ליתן לקטנים ולצרף את ד' הרשב"א דאיסור דרבנן שרי לספות לצורכם],

ויש נ"מ עוד בכל זה לענין נקב במגופה [כמו לענין לעשות נקב בכיסוי של גביע לבן] דקי"ל דמותר לעשות נקב למעלה במגופה אמנם מבואר במג"א שם וכ"ה מפורש בתו' רא"ש מח: ובחי' הר"ן שם וכ"פ המשנ"ב שם דלא התירו רק בנקב להוציא גרידא אבל נקב להכניס ולהוציא לא התירו ולפי"ז הדבר תלוי בכל מש"נ לעיל [ובאופן זה פשוט דדמי לחבית יין ולא לגרוגרות עיין לעיל בזה] ואמנם לעיקר הדין לענין כיסוי גביע הנ"ל יש לדון לאסור דעיי"ש בפמ"ג ובגר"ז דמבואר דבעי' תרתי סברות כדי להתיר ובעי' שיהא ג"כ הסברא דאין דרך לעשות נקב במגופה וכפשטות ד' השו"ע שם וכד' רש"י בסוגיין וא"כ יש לדון דבגביע הנ"ל הוא דרך לעשות נקב במגופה דכדי לשתות נוח יותר באופן זה מהסרת הכיסוי לגמרי [אמנם אפשר אכתי להסיר מקצתו אבל לפעמים יותר ניחא ע"י חור] וממילא יהא אסור וצ"ע בזה,

בענין אם שייך בזה היתר מגופה לענין עשיית פתח,

והנה מצינו בגמ' שבת מח: דכיון דמגופה אינה חיבור ע"כ מותר ואין בזה משום עשיית פתח וא"כ יש לדון אם מה שדיבקו השקית במקום המסומן הוי כמו מגופה המחוברת בטיט ויהא מותר לפותחו משום כן ,

ולכאורה יש לדון בזה מחמת שתי סברות א,יתכן לדון דכל ענין מגופה הוא כאשר יש שני חלקי כלי כמו כיסוי חבית המתחבר לחבית דבזה כיון דאינו מתחבר רק ע"י טיט וניכר עדיין שהם שני כלים ע"כ ל"ח חיבור וכל' רש"י שם דהמגופה אינה מן הכלי דלינטל עומדת אבל היכא דהכלי עצמו מודבק שפתו אל שפתו הוי חיבור , ב, עוד יש לדון דעיקר הסברא דאינה חיבור הוא משום דניכרת ההפרדה ע"י הטיט שהטיט ל"ש לכלי אבל בהדבקה גמורה כמו הכא הוי חיבור ובפרט יש לדון בדבר המצוי בהדבקות אלו שאינם נעשים ע"י דבק אלא ע"י חום שממיס קצוות השקית ונדבקים להדדי ובזה י"ל דהוי חיבור גמור דהוא מגוף צורת הכלי והנה עיין בסוגיא דדף מח: דד' רש"י שם דפותח בית הצוואר איירי בבגד שלא נפתח מעולם אמנם ד' ר"ת ועוד ראשונים שאיירי בגוונא שכבר עשו בית הצוואר אלא שתפרו החייט אח"כ בחוטים או ע"י שתפר שם חתיכה עי"ש והנה לד' רש"י פשוט חילוק הגמ' דזה חיבור וזה אינו חיבור דמה שלא נפתח מעולם וודאי הוי חיבור גמור אמנם לד' שאר ראשונים יותר צ"ב מ"ש תפירת החייט בחוטים מחיבור בטיט ועיין בראשונים דמ"מ תפירה הוי חיבור גמור עי"ש והנה רבינו פרחיה בסוגיין הביא ד' ר"א בן הרמב"ם בשמו של אביו הרמב"ם ז"ל דג"כ פירש ענין בית הצוואר כעין ד' הראשונים דהיינו שאיירי שהחייט תפרו אח"כ שיהא ניכר שלא לבשו זאת מעולם ועי"ש שביאר ענין החילוק בין תפירה לחיבור מגופה ותו"ד שם הוא דבגד כיון דעיקר כל הבגד הוא ע"י תפירה א"כ תפירה כלפי בגד הוא דבר המאחדו להיות אחד כיון דכשבאים לעשות עיקר הבגד עושים כן אבל במגופה וטיט הרי אין בונים עיקר הכלי ע"י טיט רק ע"י צירוף בכבשן שיהיה אחד לגמרי א"כ טיט הוי לעולם כמעשה חיבור של שני דברים ולא חיבור המאחדם להיות אחד עי"ש ולהנ"ל יש לדון הכא דכיון דעיקר הכלי הוא גם ע"י שמחממים ומקשים הניילון וחיבור זה של המסת הניילון הוא חיבור מיזגי דכן הוא עיקר חיבורי הכלי א"כ י"ל של"ש בזה היתר מגופה ,[אמנם אכתי י"ל דסו"ס כיון דנעשה באופן אחר משאר החיבורים דהוא יותר קל להפריד שם אף דבענין החיבור הוא אותו ענין חיבור של עיקר הכלי חשיב כמגופה אמנם זה חידוש וגם דמסתבר דיותר קל לקרוע במקום תפירת הבגד שנעשתה ע"י החייטים אחר תפירת הבגד דהוא ג"כ נעשה באופן קל שיוכל כל אדם לפתחו בניקל בשעת לבישתו ומ"מ הוי חיבור כיון דבעיקר החיבור הוא אותו סוג חיבור של עיקר הבגד], ועיין בחזו"א סי' ס"א במה שדן בענין מעטפה דנ' שם דס"ל דהוא ככלי אטום עי"ש ומבואר דלא דן דיבוק הנייר שבראש המעטפה כמגופה ולכאורה הוא כנ"ל או דחיבור כלי עצמו שפתו אל שפתו ל"ח מגופה או דדיבוק בנייר הוי כתפירה בבגד דהוא חיבור [אמנם ראיתי בשם תלמידי החזו"א [הגר"י שפירא זצ"ל והגרנ"ק שליט"א ] שנקטו דשקיות הנ"ל חשיב כמגופה וצ"ע מד' חזו"א הנ"ל וקצת י"ל דשאני מעטפה דל"ח כמגופה כיון שרגיל להקרע שם ולא להפרד גרידא],

אמנם דנו בזה להתיר די"ל דליכא איסור עשיית פתח בכלי חד פעמי וביאור הדברים הוא דהנה מבואר בגמ' דלמיברז חביתא בבורטיא אם לעין יפה קמיכוין מותר ועיין רש"י שם שביאר ענין לעין יפה שהוא מרחיב מוצא פיה כדי שיצא הרבה יין וצ"ב ד' הגמ' מה נ"מ בזה שהוא לעין יפה סו"ס עושה כאן פתח גדול להוצאת היין ומ"ט לא יתחייב משום עושה פתח ולכאורה הביאור הוא דענין עשיית פתח הוא תיקון הכלי שעושה בו פתח וע"כ היכא דמתכוין שמעתה ישתמש בו לעולם כפתח א"כ זהו מפתחי הכלי וע"כ יש בו משום מכה בפטיש דהוסיף גמר להכלי בזה שהוסיף לו פתח אבל היכא דלעין יפה קמיכוין עניינו דאינו צורך להכלי ואין לו עניין לתקנו ולקבוע לו פתח חדש אלא הוא צורך הוצאת האוכל שמחמת סיבה צדדית שלא סגי ליה עכשיו בפתח הכלי ע"כ שובר או עושה נקב גדול כדי להוציא האוכל אבל אין זה מעשה תיקון כלפי הכלי כיון דאינו קובעו כפתח הכלי וע"כ לא שייך בזה מכה בפטיש ומעתה מסתבר לדון דכיון דכל ענין פתח אינו אלא כלפי תיקון הכלי ובדווקא אם הוא צורך הכלי א"כ י"ל דכל דהכלי נזרק לאשפה אחר שימושו א"כ אין שם הפתח מתייחס כלפי תיקון וגמר הכלי אלא רק כלפי הוצאת האוכל דהרי אין לו ענין כלל בהכלי אלא בהוצאת האוכל וע"כ מותר אמנם קצת יש לדון בזה דעיין ברמב"ם שפירש ענין עין יפה שעניינו הוא כדי להראות נדיבות ליבו ועיין במשנ"ב דמסתבר דלשיטתו בעי' דווקא לפני האורחים [ובריטב"א כאן כ' באופ"א מה שנזכר כאן בדווקא אורחים דהוא היתר לצורך אורחים ועונג שבת] וכמש"כ הא"ר ולכאורה נ' קצת דיש כאן פלוגתא בין רש"י לרמב"ם דלרש"י ענין עין יפה הוא רק טעם למה שהוצרך לפתח גדול ולא עשה נקב קטן כדרך הנוקבים אבל עיקר גדר ההיתר הוא דאין זה אלא צורך עכשיו להרחיב פיה שיהא פתח גדול כדי להוציא הרבה ואף דעכשיו צריך פתח גדול יותר לכלי מ"מ שרי כיון שלא נתכוין לקבעו כפתח הכלי וכמוש"נ לעיל [ואין ענין העין יפה להראות האורחים עצם השבירה או כמות ההוצאה וע"כ אי"צ לעשותו לפני האורחים אלא ענין העין יפה הוא שמביא הרבה יין לשולחן וע"כ צריך פתח גדול כדי שיצא לו הרבה בב"א ויוכל להביא מיד כדי צורכם ] אבל לד' הר"מ נ' קצת דענין עין יפה הוא עצמו גדר ההיתר והיינו דאינו ג"כ צורך ההוצאה עצמה דמצד ענין ההוצאה היה יכול להוציא מעט מעט ואינו צריך לפתח גדול ואף כשמוציא לצורך האורחים אין צריך לפתח גדול אלא דכל הפתח גדול הוא להראות נדיבות לב בזה שפותח פתח גדול או בזה שיש כאן פתח גדול וגם יתכן דאפילו כששופך לפניהם אינו שופך הרבה רק עצם הדבר שפתח פתח גדול או שיש פתח גדול להחבית הוא מראה בזה נדיבות לב שאינו מקפיד על הכמות שישתו ולפי"ז יתכן דהגדר דאינו צריך ג"כ הפתח לגוף ההוצאה וע"כ ל"ח כעושה פתח לכלי אבל כל שעושה פתח גדול משום שרוצה להוציא הרבה א"כ חשיב כוונתו לפתח דמתכוין לעשות עכשיו פתח נוסף לכלי שיהא פתח טוב יותר לעכשיו שצריך פתח גדול ואף דאינו צריך פתח זה רק לעכשיו מ"מ י"ל דהוי פתח ולפי"ז יש קצת לדון לענין דידן די"ל דאסור כיון דסו"ס עכשיו נצרך לפתח זה כדי להוציא האוכל [ואף דבשובר את החבית שרי' אף דבזה רוצה להוציא דרכו הגרוגרות מאיזה טעם או בשובר מגדל מחמת שנאבד המפתח משמע דשרי משום עשיית פתח ול"ח כפתח התם י"ל דשבירה אינה צורת פתח כלל וכדמוכח כן גם מהסוגיא דלא הקשו על מאן דאסר בבורטיא מד' המשנה וכמבואר בראשונים כאן דשאני התם דהוא שבירה ואין לו צורת פתח כלל וביותר מוכח כן לפי הר"מ דהרי במשנה לא התנו שיהא מפני האורחין וע"כ הוא דין בפ"ע [ואמנם עיקר ד' הא"ר דבעי' שיהא בדווקא לפני האורחים זה ל"ש להכא דהכא מצ"ע הוי פתח רק להוצאת האוכל ורק לפמש"נ שי"ל לשיטתם דעיקר גדר ההיתר הוא משום שאי"צ לפתח כלל לצורך ההוצאה בזה יש לדון כמוש"נ ] עוד יש לדון קצת די"ל דכל נידון עין יפה בבורטיא הוא רק מחמת שהוא נעשה באופן של פתח שאינו טוב כ"כ לפתח והוא דרגא אמצעית בין שבירה לפתח נאה וכמש"כ החזו"א כאן וע"כ תלוי זה בסברות אלו דאם ע"כ נתכוין לפתח א"כ אף דאינו ראוי מ"מ מתפרש הוא לפתח [דהנה וודאי אין נידון הגמ' בבורטיא הוא מה כוונתו של העושה דא"כ ל"ש לדון בזה ויהא תלוי מה באמת מתכוין וע"כ כוונת הגמ' הוא איך מתפרש הפתח מצ"ע דאם ניכר לכו"ע דהוא ענין פתח א"כ חשיב פתח ואם מתפרש מצ"ע לענין עין יפה אין לו שם פתח]אבל היכא דאיכא למימר דמתפרש לעין יפה דנים זאת כשובר בעלמא כיון דאין לו ענין בצורת פתח בדווקא וניחא ליה בדווקא שיראה כך אף דאין זה דרך פתח[ונמצא לפי"ז דעיקר גדר ההיתר הוא מה שמבואר במשנה דשרי לשבור חבית דכל שהוא שבירה אינו חשוב פתח אלא דסברת עין יפה מחשיבה גם בורטיא שאינו דרך פתח כשבירה שאינו נראה כפתח כיון שלא עשה כדרך פתח ומסקנת הסוגיא דכיון דל"ש פה הסברא של עין יפה א"כ ע"כ מתפרש כפתח ויש לו איזה סיבה שעושה כן באופן זה שאינו צורת פתח כ"כ אבל עכ"פ פתח הוא וצ"ע בסברא זו [ועיין חזו"א שפירש סו' דביצה דכוונת פתח אינו תלוי רק בכוונתו ואפילו בשבירה שייך כוונת פתח ולכאורה אינו שייך כ"כ לפי הבנה זו דשבירה מצ"ע אין לו שם פתח אמנם עיין רש"י ור"ן במשנה שמבואר דלא תלוי בכוונה אלא שהחשש שיעשה נקב נאה עי"ש] אבל היכא דעושה פתח הראוי ממש שעושה נקב יפה א"כ לעולם הוי פתח וממילא יש לדון דהכא שעושה פתח גמור לעולם חשיב עושה מעשה פתח ואף דהוא רק לעכשיו מ"מ יש כאן עשיית פתח להשתא, אמנם לעיקר הענין היה נ' דדברים אלו אינם מוכרחים וגם דאפילו אם נפרש היתר דעין יפה באופנים אחרים כנ"ל מ"מ זה דבר המסתבר לכאורה דכל שזורקו לאשפה ל"ש חשיבות עשיית פתח להכלי להחשיבו כמכה בפטיש כיון שאין לו ענין בהכלי ותיקונו אלא במציאות הוצאת האוכל ,

והנה החזו"א בסי' נ"א כבר דן בזה די"ל דהיכא דזורקו לאשפה ל"ש בזה עניין עשיית פתח אלא דכ' שם ג' טעמים לאסור האחד דאכתי איכא בזה הגזירה דיתכוון לעשות פתח והיינו שישאירו ולא יזרקנו לאשפה וישתמש בכלי זה ככלי גמור ויהא חשוב כפתח [ויש שדנו דבזמנינו ל"ש כ"כ גזירה זו וי"ל בזה ותלוי אם זה חשש חדש או דהוא ממש בכלל הגזירה דיתכוון לעשות כלי אמנם גם י"ל דהוא דמי למוסתקי לענין זה שאין בו הגזירה דיתכוון לעשות כלי [אף אם לא נחשיבו כמוסתקי לענין היתר סתירה דהתם תלוי בבנין רעוע מ"מ לענין זה דלא ניגזור שישאירו להשתמשות תלוי במציאות של כלי גרוע שאין מחשיבים אותו להשתמש בו עוד פעם וגם הוא לא נוח לשימוש חוזר ] עוד כ' החזו"א דזימנין שמשאיר הכלי להשתמשות עד שיגמר האוכל והיינו דס"ל לחזו"א דכל שלא זורק מיד לאשפה א"כ חשיב שעושה פתח לכלי דהרי יש לו צורך בכלי כל שעדיין שומר בו האוכל וא"כ חשיב שיש לו ענין בפתח לכלי [ואמנם לכאורה צ"ע דלכאורה גם בשובר אדם את החבית כדי לאכול את הגרוגרות לא איירי דווקא שאוכל עכשיו הכל ומ"מ התירו משום עין יפה ולפמש"נ לעיל הרי בפשוטו היתר עין יפה הוא היכא דאינו קובעו כצורך הכלי אלא כצורך האכילה והתם חזי' דאע"פ שממשיך להשתמש בחבית מ"מ שרי כיון דאינו חשיב צורך הכלי כיון דאינו משתמש בהפתח רק עכשיו להוצאת האוכל עד שיגמר אמנם עיין לעיל דדין שובר את החבית הוא דין בפ"ע דשבירה לאו פתח הוא אמנם עיין ריטב"א דכ' היתר עין יפה על המשנה עי"ש אבל אכתי צע"ק מהא דמתיז ראשה של חבית בסייף לפני האורחים דהתם הוא וודאי היתר עין יפה אמנם שם הרי נזכר ענין לפני האורחים וא"כ לכאורה הוא באמת בסעודה אחת ובזה י"ל דגם להחזו"א אינו בדווקא כשמוציא הכל מיד אלא כל שמתעסק בהוצאה לצורך סעודה זו נמי אין דנים אותו כצורך הכלי אלא צורך האוכל ] עוד כ' החזו"א לחדש שם דכל היתר עין יפה או שבירה הוא רק היכא דאיכא פתח כבר לחבית אף בסתום במגופה דהרי חשיב כפתוח וע"כ בעי' דווקא תנאי וצורת פתח כדי להחשיבו כתיקון כלי אבל היכא דהוא גוף אטום אינו כלי וכיון שפתח בו פתח אפי' נקב שאינו יפה או שבירה מ"מ חשיב תיקון כלי גמור דהרי עכשיו נעשה כלי ולכאורה כוונתו דהיכא דבאים אנו לדון מצד עשיית פתח דחשיב מכה בפטיש מצד הוספת פתח בכלי בזה כל שאינו מתכוון לפתח אין כאן מעשה עשיית פתח בכלי דהרי הכלי מצ"ע כבר נעשה וכל ענין מכה בפטיש הוא משום חשיבות הפתח דמוסיף גמר לכלי וכל שאינו עושה לצורך כן אין זה גמר הכלי וה"ה כל שזורקו לאשפה ל"ש בזה חשיבות עשיית פתח אבל הכא אנו באים לדון מצד עשיית כלי ממש ובזה ל"ש היתר נקב שאינו יפה דסו"ס הרי עשאו לכלי עי"ז ועי"ש מה שהביא מאלפסין חורניות ונ' מזה שכוונתו מצד תיקון הכלי ממש [ובאמת גם מצד עשיית פתח י"ל דהיכא דיש כבר פתח בזה ל"ח הפתח רק ע"י שהוא מתוקן לפתח דבל"ז פתחא רבא עיקר ועיין כעי"ז בחזו"א שם לענין פתח העשוי להכניס ולהוציא] והנה מש"כ החזו"א דגוף אטום אינו כלי כבר כ' בזה [עיין מגי"ס ועוד]דאין כוונתו לחדש דל"ח כלי כלל [והביאו מד' החזו"א לענין טבילת כלים דל"ח נעשה ע"י ישראל] וגם דנו בזה מכלי לענין טומאה אלא כוונתו היא דמ"מ ע"י פתיחתו הוכשר להיות כלי הראוי להשתמש בו שיכולים להכניס ולהוציא בו וע"כ וודאי יש בזה משום תיקון כלי והנה ד' חזו"א אלו לכאורה כבר פליגי בזה הראשונים דהנה רש"י לעיל מח: ביאר קו' הגמ' שם ממגופה על דינא דפותח בית הצוואר דכוונת הגמ' להקשות מדינא דמתיז ראשה בסייף והתו' שם ושא"ר שם ובמכות דף ג' תמהו מה הקשו משם ומ"ש זה לדין מגופה אינה חיבור הא התם הוי התזת גוף הכלי ששוברו ול"ש בזה אינה חיבור והתם הוא היתר אחר משום עין יפה עי"ש בראשונים שתמהו הרבה בשי' רש"י והנה לכאורה ד' רש"י פשוטים להנ"ל דהן אמנם ההיתר הוא עין יפה אבל לפי"ד החזו"א כל הך היתר הוא רק משום דהיה כבר מגופה ואינה חיבור דאם היה חיבור היה חשוב כגוף אטום ולא היה שייך היתר עין יפה ועיין בריטב"א מכות דף ג: דלכאורה כ' תי' זה בד' רש"י עי"ש היטב [אמנם בהמשך דבריו שם כ' דקו' הגמ' היתה דאפילו יתכוין לפתח הוא רק דרבנן דאל"כ הוה גזרי' אטו יתכוון לפתח וצ"ב טובא כוונתו דא"כ מה תירצו דמגופה אינה חיבור הרי לכאורה וודאי אף היכא דאיכא כבר פתח יש חיוב דאורייתא לעשות נקב בחבית להכניס ולהוציא כמו שנ' להדיא בגמ' קמ"ו דאסור מדאורייתא לעשות נקב להכניס ולהוציא אף דיש כבר מגופה לחבית] ,

חבורה זו לא נגמר כתיבתה ויש עוד הרבה בכתב יד שלי והארכתי בזה עוד הרבה בחבורה בע"פ ובעזהשי"ת יש לגמור כתיבתה ,