מראי_מקומות_שא_מה-סוף
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב יהושע ננקינסקי

**שא מה-סוף**

**מ"ה**

★עיין משנ"ב [קסב] ושעה"צ [רג] ותוכן דבריו דמיירי בהולך בדרך ואין לו כעת בגדים אחרים, או שבגדיו נפלו ואין לו בגד אחר, ולהכי שרי.

יל"ע ביש לו בגד אחר אבל בגד של יום חול אי חשיב שיש לו בגד אחר או לא.

וכן יל"ע כשהולך בדרך ויכול ללכת לביתו להחליף בגדיו והולך למק"א לא לצורך, לטיול בעלמא, אי שרי, דאולי כל ההיתר שנצרך ללכת למק"א וכעת אין לו בגדים להחליף ולהכי שרי, משא"כ כשיכול בקלות ללכת לביתו להחליף מנלן דשרי.

★הא דשרי ולא חששו לסחיטה.

עיין לבוש [מה] "שאין אדם סוחט כ"כ כשהן עליו".

ובתו"ש הקשה עליו, ולכן פירש כתוי"ט [פכ"ב מ"ד] "שלא רצו חז"ל להצריכו להסיר בגדיו מעליו משום חשש דשמא יסחוט כי **גדול כבוד הבריות** וכו'.

ולכאו' לפ"ז בביתו יצטרך להסיר מיד, דלא שייך כבוד הבריות, משא"כ לטעם הלבוש הנ"ל.

★עיין לקמן [שכו-ז] "הרוחץ בנהר צריך שינגב גופו **יפה** כשעולה מהנהר מפני שלא ישארו המילם עליו ויטלטלם ארבע אמות בכרמלית לפי שעולה מן הרחצה יש ריבוי מים על גופו אבל ההולך ברה"ר ומטר סוחף על ראשו ועל לבושו **לא הקפידו בו**".

ועי"ש במ"ב [כג] לפי שהם מועטים .

ועין בט"ז דלא גזרו חכמים דא"א להמנע מכך, עי"ש.

ויל"ע בסוגין **בנפלו** למים למה אין **נידון של הוצאה.**

★יל"ע למה ממשיך להלך בבגדיו ה"ז **פס"ר שסוחט.**

★עיין בא"ח [שנה ב' פ' ויחי א'] דאפי' עבר ושטחן אין מחייבין להסיר דכל הגזירה היא רק בעת **השיטוח דאז הרואה יחשוב שכיבס**, אבל לא מה שמונח, כמו שמותר להניח בגדים מע"ש.

ולא מסתבר דיגזרו שמא אדם ראה את המקום בכניסת השבת ריק ואח"כ כשיראה בגד שטוח שם יחשוד שכיבסו, עי"ש.

★וע"ע בשו"ת "רב פעלים" [ח"ג טז] דנסתפק בעבר ושטח במזיד אם מותר ללובשם אחר שנתיבשו והחמיר בזה.

★"עורות הרכים" דמותר **לשרותם במים** ונאסר רק שיפשוף, יל"ע האם מותר לשוטחם בשבת, האם גזרו רק אטו שריה [וא"כ שרי] או אטו כיבוס [ונאסר].

**מו**

עיין מג"א [נז] וע"ע ברעק"א דשייך ליבון לחוד במים חמים שהיד סולדת דלא שייך בישול דאין בישול אחר בישול בלח, וכן בנצטננו המים לסוברים בלח שנצטנן דלא כבישול ומ"מ **מצד ליבון יאסר.**

וע"ע בפמ"ג [שב-בסופו] דנפק"מ ביו"ט דבישול ליכא ומלבן איכא.

וצריך לומר דחשיב בישול דאוריתא מפני שיש לו צורך בחימום המים בשביל הליבון, דאל"כ יהיה משאצל"ג.

ברע"א מוכח דהבין **דהבישול מצד המים,** ויל"ע דכעין זה מצינו "מאן דשדי סיכתא לאתונא חייב משום מבשל" [שבת עד:] וברש"י שם הבישול מצד **ריכוך העץ**.

ועיין ברש"י על הרי"ף וביראים שהבישול מצד המים.

ולהבנת רע"א מוכח דגם דבר המתכלה חשיב בישול, ואכמ"ל.

★עשרה בנ"א מותרים לטלטל בגד רטוב [מג"א נח] עיין תהל"ד [מד] ובתו"ש [כ] דעשרה דוקא עשרה, ובא"ר נקט דגם **שני** בנ"א שרי.

וי"ל מדברי תוס' שבת [קמז:] עיש"ה [הגרש"ז].

★עיין שעה"צ [ריב] וי"ל אי כששרי לפשוט מותר להמשיך עוד קצת או דצריך לזרוק במקומו.

★בדברי הרמ"א "ואסור לילך בשבת במקום שיוכל להחליק וליפול במים שמא ישרו כליו ויבוא לידי סחיטה".

י"ל דאולי רק כשהולך לטיול וסתם הילוך בזה אמרינן דאסור.

אבל כשהולך לצורכו והרחוב רטוב וכדו' כבימות הגשמים למרות שמצוי שיתרטבו גרביו וכדו', לא גזרו.

**מז**

★יל"ע בגד יבש האם מותר לשטוח דהרי הרואה אינו יודע שהוא יבש.

ועיין במג"א הובא במשנ"ב [קסג] דבמים מועטים מותר לשטוח, ולדבריו ודאי דבגד יבש מותר לשטוח.

ובבא"ח [ויחי א] **נקט לאסור.**

והגרב"צ פלמן זצ"ל הקשה מסוכה [י:] דמוכח דאנשים מבחינים בין בגד יבש לבגד רטוב.

**מח**

★עיין מג"א [נח].

וע"ע בגר"א דאלונטית היא בגד שאין מקפיד על מימיו ולכן לא גזרו.

ובא"ר רק במים מועטים לא גזרו ובהכי מיירי באלונטית.

**מט**

★"ובלבד שלא יוציאם עם המים שעליהם חוץ לנהר ארבע אמות".

לכאורה ה"ה בתוך הנהר דהנהר הוא כרמלית עיין משנ"ב [שכו-כב].

★לקמן [שכו-ז] הב"י מתיר טלטול בהולך ברה"ר ומטר סוחף על ראשו ועל לבושו מפני **שהם מועטים**, וצע"ג מ"ט הכא נאסר.

בשלמא לט"ז שם דהטעם דא"א ליזהר הכא שאני ושפיר אסור.

ואולי גם לדבריו דהב"י שהתירו במים מועטים לא כשעושה פעולה להדיא אלא כשהולך ומטר מועט יורד על ראשו שרי במועטים, משא"כ ליצור כזה מצב נאסר, וצ"ע.