שביעית א-ו - הרב מיכאל שילוני
קטגוריות: ש_ס / ה שביעית

**מראה מקומות שביעית**

**תוספת שביעית**

**עיקר דין תוספת שביעית**

עי' משנה שביעית פ"א מ"א.

עי' משנה שביעית פ"ב מ"א.

עי' משנה שביעית פ"א מ"ד.

עי' ר"ש פ"א מ"א (בתחילת דבריו שהביא הירושלמי).

**סוגית הגמ' דמו"ק**

עי' סוגיא דמו"ק ג: כי אתא רב דימי וכו' עד סוף הסוגיא בדף ד.

עיי"ש היטב ברש"י בכל מהלך הסוגיא.

יש לעיין היטב בהא הקשו והני הלכתא נינהו וכו'.

יש לעיין היטב בהא דתירץ רנב"י.

עי' רש"י מכת"י שם.

עי' תוס' ד. ד"ה אלא.

**מסקנא דרב אשי**

בתירוץ רב אשי יש לעיין במאי פליג.

יש לעיין אם שני פרקים מהלכתא או מדרבנן.

עי' תוס' רא"ש שם.

עי' רש"ש שביעית פ"א מ"א.

עי' רמב"ם פ"ג משמיטה ויובל ה"א.

**בדברי מפרשי המשנה**

עי' פירוש הרע"ב פ"א מ"א.

עי' פירוש הרע"ב פ"א דר"ה מ"א, לשמיטין.

עי' שושנים לדוד.

עי' תוספות אנשי שם שביעית פ"א מ"א.

**באיסור שני פרקים אי הוי מדאורייתא או מדרבנן**

עי' תוספות רע"א על המשניות פ"ב מ"ב.

עי' רש"ש פ"א מ"א.

עי' שושנים לדוד שם.

עי' רש"י סוכה לד. ד"ה עשר נטיעות.

עי' ריטב"א מו"ק ד. ד"ה ר' יוחנן.

עי' ריטב"א ר"ה ט. ד"ה אלא חריש.

עי' ריטב"א ר"ה ט: ד"ה והקשה.

עי' משנה ראשונה פ"א מ"א.

**בטעם איסור דשני פרקים**

עי' פי' הרע"ב ד"ה כל זמן וד"ה עד העצרת.

עי' ר"ש מה שהביא מירושלמי.

עי' תוס' ר"ה ט: ד"ה ומותר, ועוד יש ליתן טעם וכו' ובירושלמי וכו'.

עי' ריטב"א ר"ה ט: הנז"ל.

**תוספת שביעית אליבא דר' ישמעאל**

**אי איכא קרא אליבא דר' ישמעאל**

עי' סוגיא דר"ה ט. ודמוסיפין מחול על הקדש וכו'.

עי' מו"ק ד. הלכתא לר' ישמעאל.

עי' תוס' ר"ה ט. ד"ה כל מקום.

**שיטת ר"ת**

עי' תוס' ר"ה ט. ד"ה ורבי ישמעאל.

עי' רשב"א ר"ה ט. ד"ה הא דאיבעיא להו.

**שיטת תוס'**

עי' תוס' ד"ה ורבי ישמעאל, ובחנם דחק וכו'.

עי' ריטב"א ד"ה ורבי ישמעאל.

**דעת הרמב"ם**

עי' רמב"ם פ"א משמיטה ויובל ה"א.

עי' רמב"ם שם הלכה ג' והלכה ד'.

עי' תוספות רע"א על המשניות פ"ב מ"ב.

עי' בספר מים חיים להפר"ח על הרמב"ם שם.

עי' מנחת חינוך מצוה שכ"ו.

עי' מהר"י קורקוס פ"א ה"א.

**נטיעה בתוספת שביעית**

**איסור שני פרקים בנטיעה**

עי' משנה שביעית פ"ב מ"ו.

עי' בר"ש פ"א דשביעית מ"א, עוד ירושלמי וכו'.

עי' גמ' ר"ה ט: ת"ר אחד הנוטע וכו'.

עי' רש"י שם.

עי' תוס' שם ד"ה ומותר.

**שיטת ר"ת בנטיעה בתוספת**

עי' בר"ש שם בשם ר"ת.

עי' בתוס' שם בשם ר"ת.

עי' רמב"ן ר"ה ט: ד"ה ור"ת.

עי' ריטב"א ר"ה ט: ד"ה והקשה.

**קושיות הר"ש על ר"ת**

עי' בר"ש שם מה שהקשה על ר"ת.

עי' תוס' רא"ש ר"ה ט: ד"ה ומותר.

**בדברי תוס' והר"ש בשם ר"ת**

עי' סוגיא דר"ה ט: עד י:.

עי' תוס' ר"ה דף י: ד"ה שלשים ושלשים.

עי' ר"ש שביעית פ"ב מ"ו.

עי' חזו"א שביעית סי' י"ז סקכ"ד.

עי' חזו"א סי' י"ז סקכ"ב.

**שיטת הרמב"ם באיסור נטיעה שלשים יום לפני ר"ה**

**בהא דבעינן מ"ד יום לפני ר"ה**

עי' רמב"ם פ"ג משמיטה ויובל הי"א.

עי' בסוגיא דר"ה י: וברש"י ותוס' שם.

עי' כס"מ שם.

עי' רדב"ז שם.

**טעמא דמראית העין**

עי' מהר"י קורקוס שם.

עי' פיהמ"ש להרמב"ם שביעית פ"ב מ"ו.

עי' רמב"ן ר"ה ט: ד"ה

עי' גיטין נג: א"ר מאיר וכו' עד נד. ולא נחשדו על השבתות.

עי' ריטב"א ר"ה ט: ד"ה והנכון.

עי' חזו"א סי' י"ז סקכ"ג ד"ה אבל הריטב"א.

**תרי לישני בירושלמי משום מונין ומשום חשד**

עי' ירושלמי תרומות פ"ב ה"א, א"ר מנא וכו'.

עי' רמב"ם פ"א משמיטה ויובל הי"ב.

עי' רמב"ן ר"ה ט: ד"ה ומצאתי.

עי' הגהות הגרא"ז על הרמב"ן ר"ה ט:

עי' פאת השלחן סי' כ' סקל"ג.

**בשיטת הר"ש והתוס'**

עי' תוס' י: ד"ה שלשים.

עי' ר"ש פ"ב מ"ו.

עי' שנות אליהו פ"ב מ"ו.

עי' תוס' ר"ה ט: ד"ה ומותר.

עי' פני יהושע על התוס' שם.

עי' פאת השלחן סי' כ"א סקכ"ה.

**אילן סרק**

דין אילן סרק תלוי בהטעמים הנ"ל.

עי' חזו"א שביעית סי' כ"ב סק"ה.

עי' מנחת שלמה ח"א סי' מ"ח.

**גדר תוספת שביעית**

**בדעת הר"ש ששביעית מתחלת מערב שביעית**

עי' ר"ש פ"א מ"א בקושיתו על ר"ת.

עי' תורת זרעים פ"א מ"א עד ד"ה במ"ק.

עי' תוס' מו"ק ג: ד"ה יכול.

עי' קרן אורה שם.

**בדעת ר"ת**

עי' ריטב"א מו"ק שם.

עי' תוס' רא"ש שם.

עי' תורת זרעים פ"א מ"א ד"ה במ"ק עד ד"ה הנה בר"ה.

בהא דליכא איסור נטיעה בתוספת לשיטת ר"ת.

עי' תוס' ט: ד"ה ומותר לקיימן ותוס' י: ד"ה שלשים.

עי' רמב"ן וריטב"א ר"ה ט: בטעם ר"ת.

**תוספת כהכנה לשביעית**

עי' מתני' שביעית פ"ב מ"ב.

עי' בר"ש שם.

עי' מתני' שביעית פ"א מ"ו.

עי' בר"ש שם.

עי' שערי יהודה סי' ל"ז אות ג' ואות ד'.

**בילפותא דתוספת שבת מתוספת שביעית**

עי' גליון הש"ס לרע"א ר"ה ט. גמ' כ"מ.

עי' תורת זרעים פ"א מ"א ד"ה הנה בר"ה.

עי' תוספות רע"א על המשניות שביעית פ"א מ"ד.

עי' משנה ראשונה שם.

עי' פני יהושע ר"ה ט. ד"ה בגמרא.

עי' טורי אבן ר"ה ט. ד"ה חריש, ועק"ל וכו'.

**איסור קליטה**

**פלוגתא דהראשונים בקליטה בתוספת**

עי' רש"י ר"ה י: צריך שלשים ושלשים.

עי' תוס' שם ד"ה שלשים.

בקושית תוס' מאורז ודוחן.

עי' תוס' רא"ש יבמות פג.

עי' חזו"א שביעית סי' י"ז סקכ"ה.

**איסור קליטה בשביעית**

עי' תוס' ר"ה י: ד"ה שלשים.

עי' ר"ש פ"ב מ"ו.

עי' מנחת חינוך מצוה שכ"ו, ויש לחקור וכו'.

עי' בדברי הראשונים לפשוט ספקו.

עי' חזו"א סי' י"ז סקכ"ה.

עי' חזו"א סי' כ"ב סק"ה.

עי' חזו"א סי' כ"ה סקי"ג.

**בדברי הרי"ד**

עי' תוס' רי"ד ר"ה י:

עי' פסקי הרי"ד שם.

עי' מנחת שלמה ח"א סי' נ"א אות ד'.

עי' חזו"א סי' כ"ו סק"ג.

**בדין שביתת הארץ**

**אי אסור קליטה משום שביתת הארץ**

עי' חזו"א סי' י"ז סקכ"ה ד"ה ובזמן הזה

נקט שאין איסור בקליטה משום שביתת הארץ.

ענין זה דאיסור קליטה בעצמו יבואר בהמשך בעזהי"ת

וקודם כל יש ללמוד כל ענין שביתת הארץ.

**סוגיא דע"ז דאדם מצווה על שביתת שדהו**

עי' ע"ז טו. רב הונא זבין פרה וכו' עד סוף הסוגיא בע"ב אלא אמר רב אשי.

עי' היטב בפירש"י בסוגיא.

עי' תוס' ד"ה מי דמי, בקושיתם על רש"י.

עי' בספר בנין שלמה על ע"ז שם.

**בהא דס"ל לתוס' דלא שייך שאלה ונסיוני בקרקע**

עי' חזו"א שם.

עי' מהרש"א שם.

עי' תוס' ר' אלחנן שם ד"ה מי דמי.

עי' בספר תורת הארץ פרק ו' מאות א' עד אות ד', (עד ד"ה והא)

מה שפירש בדעת רש"י ובקושית תוס' על רש"י.

**בפירוש התוס'**

עי' בתוס' שם ונראה לפרש וכו'.

עי' חזו"א שם.

עי' תורת הארץ שם אות ד' ד"ה והא, ואות ה' עד ד"ה והא.

עי' בספר שבת הארץ בקונטרס אחרון סי' א' ד"ה וכן משמע.

**דעת שאר ראשונים בדין שביתת הארץ**

עי' תוס' ר' אלחנן בע"ז שם ד"ה ומפרש ר'.

עי' חזו"א שם שמדברי הר"א מבואר דאפי' עובד עכו"ם עובר משום שביתת שדהו.

עי' מעדני ארץ סי' י"ג אות ה' ד"ה וכמו כן צ"ע, בשם האדר"ת.

עי' ריטב"א ע"ז שם ד"ה אמר ליה אביי.

עי' פי' הראב"ד שם.

עי' ספר ציץ הקודש סי' ט"ז אות י"ב בדעת הריטב"א.

עי' תוס' רי"ד בע"ז שם ד"ה א"ל אביי.

עי' פסקי ריא"ז ע"ז שם.

**בגדר דין שביתת הארץ**

עי' מנחת חינוך מצוה קי"ב.

עי' אבי עזרי פ"ג משמיטה ויובל ה"ח אות ב'.

**דעת הרמב"ם**

עי' רמב"ם פ"א משמיטה ויובל ה"א.

עי' ברמב"ם שם במנין המצוות של הלכות שמיטה.

עי' ספר המצוות להרמב"ם מ"ע קל"ה.

עי' שבת הארץ בקונטרס אחרון סי' א'.

**השכרת שדה לעכו"ם בהבלעה**

עי' שו"ת המבי"ט ח"ב סי' ס"ד, וישראל שמשכיר וכו'.

עי' שו"ת מהרי"ט ח"ב סי' נ"ב, והא דאמרינן וכו'.

עי' פאת השלחן סי' כ"ג סקל"א.

עי' שו"ת נחפה בכסף יו"ד סי' ד' מה שהקשה על המבי"ט.

עי' מנחת חינוך מצוה שכ"ח, ובהיותי בזה וכו'.

עי' באבי עזרי שם.

עי' תורת הארץ פ"ו אות מ"ו בישוב דברי המבי"ט.

עי' מעדני ארץ סי' י"ג באריכות בישוב דעת המבי"ט ובביאור כל הסוגיא.

**דעת מהרש"ל בדין שביתת הארץ**

עי' בגמ' ב"מ צ. איבעיא להו וכו'.

עי' תוס' שם ד"ה אבל.

עי' מהרש"ל על התוס'.

עי' מהר"ם שם.

עי' תורת הארץ פרק ו' אות ח' ואות ט'.

עי' מעדני ארץ סי' י"ג אות י"ג (ד"ה והנה כל זה).

**אי איכא בקליטה משום שביתת קרקע**

**אי תליא דינא דקליטה בפלוגתא דשביתת שדהו**

עי' חזו"א סי' י"ז סקכ"ה.

עי' מנחת חינוך מצוה שכ"ו.

**קליטה אי חשיבא כזריעה**

עי' חזו"א שם.

עי' מנחת חינוך מצוה רצ"ח.

עי' תורת הארץ פ"ו אות י"ג.

**אי איכא משום שביתת הארץ אמאי אינו חייב לעקור האילנות והספיחין**

עי' חזו"א סי' י"ז סקכ"ה.

עי' חזו"א סי' כ"ו סק"ג.

עי' תורת הארץ אות י'.

עי' מעדני ארץ י"ג אות י"ז.

**שביתת הארץ בקרקע של עכו"ם**

**מחזיקין ידי עכו"ם בשביעית**

עי' משנה פ"ד מ"ג, ומחזיקין ידי עובדי כוכבים.

עי' בר"ש שם ומחזיקין ידי נכרים פליגי ר' חייא וכו'.

עי' תורת הארץ פרק ו' אות ז'.

**אי חיוב שביתת הארץ דוקא על בעל הקרקע**

עי' שבת הארץ בקונטרס אחרון סי' א' הביא ראיה ממחזיקין וכו'.

עי' ציץ הקדש סי' ט"ז אות י"ב.

עי' תורת הארץ פרק ו' אות כ"ו כ"ז.

**אי תליא מילתא ביש קנין או אין קנין**

עי' מעדני ארץ סי' י"ג אות י"ד.

עי' תורת הארץ פרק ו' אות ז'.

עי' תורת הארץ שם אות ל"ב ל"ג.

**אמירה לעכו"ם בשביעית**

**ענף א**

**סוגיא דחוכרין נירין מן העכו"ם בשביעית**

**אי מיירי בשדה חרושה**

עי' מתני' דשביעית פ"ד מ"ג, חוכרין נירין וכו'.

עי' פירוש הר"ש שם.

עי' בפירוש הרמב"ם שם.

עי' פי' הרע"ב שם.

עי' רמב"ם פ"ח משמיטה ויובל ה"ח.

**אי מיירי שמתנה בפירוש שיחרוש בשביעית**

עי' משנה ראשונה.

עי' פירוש הר"ש.

עי' פירוש מהר"י בן מלכי צדק שם.

עי' פי' הרא"ש שם גבי אבל לא מישראל.

**מהו חידושא דחוכרין נירין**

יש לברר אם הס"ד לאסור הוא משום שביתת שדהו.

יש להוכיח מדברי הרא"ש שאין זה הס"ד לאסור.

**טעם ההיתר דחוכרין נירין**

עי' בפירוש הרא"ש, שבשביל עצמו חרשה וכו'.

עי' מהר"י קורקוס פ"א משמיטה ויובל הי"ג שהביא דברי הרא"ש.

צ"ע מאי שנא משבת שאסור אפי' אם העכו"ם עושה בשביל להרויח.

עי' שו"ע סי' תקט"ו סעי' א' ובמ"ב שם סק"א.

עי' ביאור הלכה שם ד"ה דורון.

עי' שו"ע סי' ש"ז סעי' ד' ובמ"ב שם סקי"ד וסקט"ו.

טעם הר"ש דאינו אלא גורם

צ"ע מאי שנא מרמיזה דאסור.

עי' סי' ש"ז סעי' כ"ב.

**ענף ב**

**מחזיקין ידי עכו"ם בשביעית**

**פלוגתא בביאור מתני' דמחזיקין**

עי' מתני' פ"ד דשביעית מ"ג.

עי' בר"ש.

עי' בירושלמי על הך מתני'.

צ"ב מה בין רישא דחוכרין נירין לסיפא דמחזיקין.

**בדעת הרמב"ם**

עי' רמב"ם פ"ח משמיטה ויובל ה"ח.

עי' מהר"י קורקוס שם.

עי' בגמ' גיטין סב. מחזיקין ידי עכו"ם בשביעית וכו'.

עי' ר"ש דסוגיא דגיטין כמ"ד איישר.

עי' סמ"ג עשין קמ"ח.

**אי פליגי הנך תרי מ"ד בירושלמי**

עי' דרך אמונה שם בבאור ההלכה ד"ה מחזיקין.

**מהו שואלין בשלומן**

עי' בירושלמי, מ"ד חרוש וכו' מהו שואלין בשלומן איישר וכו'.

עי' במפרשים שם, (פני משה, רידב"ז, ר"ש סיליאו).

עי' בר"ש אמתני' דידן.

עי' בשנות אליהו שם.

עי' בתוס' גיטין סב. ד"ה אשרתא.

עי' פאת השלחן סי' כ"ח סקכ"ג.

**צ"ב אמאי ליכא משום אמירה לעכו"ם בחרוש בה טבאות**

**צ"ב במאי פליגי הנך תרי לישני בירושלמי**

**ענף ג**

**בדין אמירה לעכו"ם עשה מלאכתך**

**אמירה לעכו"ם בשאר איסורין**

עי' ב"מ צ. איבעיא להו מהו שיאמר אדם לנכרי חסום פרתי ודוש בה.

**חסום פרתי ודוש דישה שלך**

עי' רש"י שם ד"ה חסום.

עי' רמב"ן שם ד"ה הא דבעינן.

עי' רשב"א שם ד"ה חסום.

עי' בתוס' שם ד"ה חסום פרתי.

**חסום פרתך ודוש תבואה שלך**

עי' בנמוק"י דף נג. בדפי הרי"ף, ושמעינן מינה לענין סוגיא וכו'.

עי' חידושי הר"ן שם ד"ה מהו שיאמר.

עי' בתוס' שם כתבו שאין ראיה ממ"ד חרוש בה טבאות מותר.

עי' שער המלך פי"ג משכירות מש"כ בדעת תוס'.

**עכו"ם שזורע כלאים בשביל ישראל**

עי' רמב"ם פ"א מכלאים ה"ג.

עי' כס"מ שם.

עי' רדב"ז שם.

עי' מהר"י קורקוס שם.

עי' שער המלך פי"ג משכירות.

עי' שו"ע יו"ד סי' רצ"ז סעי' ב'.

עי' ט"ז שם סק"א.

עי' ביאור הגר"א שם סק"ז.

**איסור הרבעה ע"י עכו"ם**

עי' שו"ע יו"ד סי' רצ"ז (השני) סעי' ד'.

עי' ש"ך שם סק"ד.

עי' ביאור הגר"א שם סק"ט.

**אמירה לעכו"ם בשבת לעשות מלאכתו**

עי' הגהות מרדכי פרק במה טומנין סי' תנ"ט.

עי' ב"י סי' ש"ז בשם הגהמ"ר ובשם הרא"ש.

עי' דרישה שם.

עי' שו"ע או"ח סי' ש"ז סעי' כ"א וברמ"א.

עי' ביאור הגר"א שם.

עי' בלבוש סי' ש"ז סעי' כ"א.

עי' שער המלך פי"ג משכירות.

**ענף ד**

**עשיית הסכמים עם העכו"ם לספק פירות בשביעית**

**יש לברר לפי כל המבואר אם יש איסור בדבר**

ויש לדון בזה מדין חוכרין נירין, אם תליא בפלוגתא דהרא"ש והר"ש.

ואם תלוי בפלוגתא דהראשונים באומר לגוי עשה מלאכתך.

וכן יש לברר אם תליא בדין חרוש בה טבאות.

**אי איתא להיתירא דחוכרין נירין גם בזריעה**

אי תליא מילתא בדברי הר"י קורקוס בכלאים.

עי' שו"ת מהריט"ץ סי' מ"ז.

עי' שו"ת מהריט"ץ החדשות סי' קכ"ט.

עי' שו"ת המבי"ט ח"ב סי' ס"ד, נראה דה"ה בזרעים וכו'.

עי' שו"ת נחפה בכסף יו"ד סי' ד'.

עי' שו"ת פרי הארץ יו"ד סי' ד'.

**ענף ה**

**אם יש לחוש משום שליחות לעכו"ם**

**איכא דוכתי דיש שליחות לגוי**

עי' רמב"ם פי"ג משכירות ה"ג.

עי' בה"ה ובלח"מ שם.

עי' שער המלך פי"ג משכירות (בתחילת דבריו).

עי' תוס' שבועות ג. ד"ה ועל הזקן.

עי' נה"מ סי' שמ"ח סק"ד.

**אי באומר לעכו"ם לחרוש ולזרוע בשדה שלו יש חשש שליחות**

עי' שו"ת חת"ס חו"מ סי' קפ"ה.

עי' שו"ת פרי הארץ יו"ד סי' ד'.

**ענף ו**

**אמירה לעכו"ם בשביעית בזה"ז דרבנן**

יש לדון להפוסקים דשביעית בזמן הזה דרבנן אי שרי אמירה לעכו"ם

**אמירה לעכו"ם בדרבנן**

עי' פמ"ג סי' ש"ז במ"ז סק"ד.

עי' ב"י או"ח סי' רמ"ד, כתב המרדכי בפ"ק דשבת וכו'.

עי' משנה למלך פ"ו משבת ה"ט.

עי' ב"י או"ח סי' תס"ח בשם המרדכי.

עי' בשו"ע סי' תס"ח סעי' א'.

עי' פר"ח שם, ולי נראה וכו'.

עי' ביאור הגר"א שם.

עי' תוס' ר"ה כד: ד"ה שאני ר"ג.

עי' שו"ת בית אפרים יו"ד סי' ס"ב, אמנם נלענ"ד וכו'.

**אי שאני שביעית לענין אמירה לעכו"ם בדרבנן**

עי' שו"ת נחפה בכסף יו"ד סי' ד'.

עי' שו"ת פרי הארץ ח"ג יו"ד סי' ד'.

יש ללמוד מדברי הראשונים בחוכרין נירין לנדון זה.

עי' שו"ת מהר"ם שיק או"ח סי' ק"ל.

עי' שו"ת דברי יואל ח"א סי' צ"ז אות י'.

**ענף ז**

**אם נאסרים הפירות בהנאה**

**איסור הנאה ממעשה עכו"ם בשאר איסורים**

עי' סוגית הגמ' ב"מ צ. באמירה לעכו"ם בשאר איסורין.

תא שמע דשלחו ליה לאבוה דשמואל וכו'.

עי' היטב רש"י שם.

עי' תוס' שם בע"ב ד"ה מחלפי אהדדי.

עי' ריטב"א שם ד"ה מיחלפי אהדדי.

עי' תלמיד הרשב"א בב"מ צ.

עי' פסקי הרי"ד שם.

עי' רא"ש שם סי' ו'.

עי' בהג"א שם.

עי' אור זרוע פסקי ב"מ סי' רפ"ו.

**פלוגתא דהפוסקים בעכו"ם שעשה מעצמו**

עי' טור אהע"ז סי' ה'.

עי' בב"י שם בשם הגהמ"י.

עי' שו"ע אהע"ז סי' ה' סעי' י"ד.

עי' בביאור הגר"א שם.

עי' שו"ע יו"ד סי' שי"ג סעי' ב'.

**מאי שנא משבת**

עי' מחנה אפרים בחידושים על הטור אהע"ז סי' ה'.

עי' שו"ת בית שלמה אהע"ז סי' ח'.

עי' שו"ת רדב"ז ח"ה סי' ר'.

**אי שרי ליקח ממנו בשביעית עצמה**

בחרוש בה טבאות אמרו ואנא נסיב לה מינך בתר שמיטתא.

ויש לעיין באומר לו לזרוע אם מותר ליקח ממנו בשביעית עצמה.

עי' סמ"ג עשין קמ"ח.

עי' שו"ע או"ח סי' ש"ז סעי' ג'.

עי' שו"ע הגר"ז סי' רנ"ב סעי' י'.

עי' שו"ע סי' ש"ה סעי' כ"א.

עי' מ"ב שם סקע"ד, ובשעה"צ אות ס"ח.

עי' ברמ"א סי' ש"ז סעי' כ"ב.

עי' שו"ע הגר"ז שם סעי' ל"ח.

עי' מ"ב שם סקע"ט.

**אבות ותולדות בשביעית**

עי' גמ' מו"ק ב: רבא אמר אבות אסר רחמנא וכו'

עד סוף הסוגיא.

(ללמוד עד סוף הסוגיא רק לצורך הגדרת אבות ותולדות

גוף הסוגיא נלמד בעזהי"ת בפני עצמו).

**שיטת רש"י בהגדרת אבות ותולדות**

עי' רש"י ג. ד"ה תולדות וד"ה זמירה.

עי' שבת עג: (אבות ותולדות דקצירה ובצירה).

עי' רש"י שם.

עי' מהרש"א כאן ברש"י ד"ה תולדות.

עי' ריטב"א ד"ה למה לי.

עי' רש"י מכת"י לקמן גבי חרישה.

עי' מאירי ד"ה אע"ג דכל עבודת קרקע.

עי' אגלי טל מלאכת זורע סק"ב.

עי' רש"י שבת סח. ד"ה אית ביה.

**פירוש מהרש"א**

עי' מהרש"א ברש"י ד"ה תולדות.

עי' בפי' תלמיד הר"י מפאריס, אבות אסר רחמנא וכו'.

**דעת הרמב"ם**

עי' רמב"ם פ"א משמיטה ויובל ה"א עד ה"ד.

עי' רמב"ם שם ה"י.

עי' רמב"ם פ"ז משבת ה"ב עד ה"ד.

עי' אגלי טל מלאכת זורע סק"ב.

עי' שו"ת רבי בצלאל אשכנזי סי' ל"ח.

**נוטע בשביעית**

עי' רמב"ם פ"ז משבת ה"ג.

עי' רמב"ם פ"א משביעית ה"ד.

עי' מנחת חינוך מצוה שכ"ח, והנה הבאתי לעיל לשון הר"מ וכו'.

**בשיטת ר"ת והרמב"ם בנוטע בשביעית**

עי' ר"ש שביעית פ"ב מ"ו בקושיתו על ר"ת.

עי' מהר"י קורקוס פ"א ה"ד.

עי' חזו"א סי' י"ז סק"כ.

עי' חזו"א שם סקכ"ד.

עי' דרך אמונה פ"א ה"ד בבאור ההלכה.

עי' מנחת חינוך מצוה שכ"ז.

**חרישה בשביעית**

**פלוגתא דאמוראי אי לקי על חרישה**

עי' גמ' מו"ק ג. איתמר החורש בשביעית וכו'.

עי' תוס' ד"ה אין דנין.

עי' ריטב"א ד"ה איתמר.

עי' ירושלמי כלאים פ"ח ה"א.

עי' רש"י פסחים מז: ד"ה ושביעית.

עי' רש"ש שם.

עי' שער המלך פ"י מרוצח ה"ט.

**אי אימעיטו תולדות מעשה**

יש לברר אם נתמעטו התולדות גם מעשה דושבתה הארץ.

עי' גמ' לעיל ב: תולדות לא אסר רחמנא.

עי' רמב"ם פ"א משמיטה ה"י.

ע' ערוך השלחן סי' י"ט סעי' ג' וסעי' י"א י"ב י"ג.

**אי איכא איסור דאורייתא בחרישה**

עי' מאירי ד"ה אע"פ.

עי' תוס' ר"ה ט. ד"ה שהרי.

עי' רש"י מו"ק ב: ד"ה חרישה בשביעית.

עי' קרן אורה ג ד"ה אבל מ"מ.

עי' מתני' פ"ב מ"ב מזבלין ומעדרין במקשאות ובמדלעות.

עי' בר"ש שם.

עי' פי' הרע"ב שם.

עי' תוי"ט שם.

**בדעת הרמב"ם**

עי' רמב"ם פ"א משיטה ה"א.

עי' רמב"ם פ"ג משמיטה ה"א.

עי' תוספות רע"א על המשנה פ"ב ה"ב.

עי' מהר"י קורקוס כאן.

עי' שער המלך פ"א משמיטה ה"א.

עי' אבן האזל מש"כ בדעת הרמב"ם (באוצר השביעית).

עי' מראה הפנים שביעית פ"א ה"א.

**החורש בשביעית מכין אותו מכת מרדות**

עי' רמב"ם פ"א משמיטה ה"ד.

עי' פאת השלחן סי' כ' סק"א.

עי' מים חיים להפר"ח על הרמב"ם.

**שני מיני חרישות**

עי' מהר"י קורקוס פ"א משמיטה ה"ד.

עי' מהר"י קורקוס פ"ג ה"ט.

**דרכו של הרדב"ז**

עי' שו"ת הרדב"ז ח"ה סי' קצ"ו.

עי' חזו"א סי' י"ח סק"ג.

עי' אבן האזל (באוצר השביעית).

עי' רש"ש ר"ה ט. בתוד"ה שהרי.

**חרישה בשדה הלבן**

עי' רדב"ז שם ומה שהקשה עליו החזו"א.

עי' ר"ש פ"ב מ"א שהביא מירושלמי.

עי' פיהמ"ש להרמב"ם שם.

עי' שנות אליהו שם.

עי' תפארת ישראל שם בבועז אות א'.

**דעת הרמב"ן**

עי' רמב"ן מכות כא: ד"ה ואי קשיא לך.

עי' שער המלך פ"א משמיטה ה"א.

**עידור ותולדות דחורש**

עי' סוגיא דמו"ק ג. והתניא שדך לא תזרע וכו' עד איתמר.

**פירוש עידור**

עי' רש"י ד"ה עידור.

עי' פי' רבנו גרשום.

עי' מאירי.

עי' תלמיד הר"י מפאריס.

עי' פי' הר"ש בן היתום.

עי' ר"ש שביעית פ"ב מ"ב.

**עידור אי הוי אב או תולדה**

עי' רמב"ם פ"ז משבת ה"ב.

עי' בכס"מ שם.

עי' רמב"ם פ"ח משבת ה"א.

עי' פיהמ"ש להרמב"ם שבת פ"ז מ"ב.

עי' בית הלוי ח"ג סי' א' ענף ו' אות א' ד"ה ונפק"מ.

**מעדרין במקשאות ומדלעות עד ר"ה**

עי' משנה שביעית פ"ב מ"ב.

עי' פי' הרמב"ם שם.

עי' פי' הר"ש שם.

עי' פי' הרע"ב שם.

עי' תוס' יו"ט שם.

**מזבלין עד ר"ה**

עי' משנה שביעית פ"ב מ"ב.

עי' פי' הרמב"ם שם.

עי' בתוי"ט שם.

עי' בתוי"ט גבי מעדרין.

עי' בר"ש שם.

עי' פי' מהר"י בן מלכי צדק, ובפי' הרא"ש שם.

עי' רמב"ם פ"ג משמיטה ה"ט.

עי' תוספתא פ"א ה"ד, ובמפרשים שם.

עי' ירושלמי פ"ב ה"ב מזבלין ומעדרין וכו'.

עי' חזו"א סי' י"ז סקי"ח.

**אי שאני תולדה דחורש משאר תולדות**

עי' נודע ביהודה מ"ת או"ח סי' ל"א.

עי' שו"ת הר צבי זרעים ח"ב סי' ל"ז.

**עבודה שבשדה ושבכרם**

עי' ברייתא דמו"ק ג. יכול לא יקשקש וכו' וקשקוש בשביעית מי שרי וכו'.

עי' היטב ברש"י בכל הסוגיא.

**פירוש רש"י בעבודה שבשדה ושבכרם**

עי' רש"י ד"ה אף כל.

עי' תוס' ד"ה אף כל.

עי' פי' ר"ח ופי' רבנו גרשום, ור"ש בן היתום.

עי' רש"י ד"ה אברויי.

צ"ב אמאי אברויי אסור הא אינה בשדה ובכרם.

**שיטת רש"י בעידור וקשקוש**

עי' רש"י ד"ה לא יקשקש.

עי' מים חיים להפר"ח פ"א משמיטה ה"ז (באוצרות השביעית).

עי' רש"ש.

עי' פאת השלחן סי' כ' סק"ב.

עי' חזו"א סי' י"ז סקי"ט.

עי' ריטב"א ד"ה יכול לא יקשקש.

עי' תלמיד הר"י מפאריס.

עי' תוס' רא"ש.

עי' כס"מ פ"א משמיטה ה"ז.

עי' חזו"א סי' י"ז סק"כ.

**בדעת הרמב"ם**

עי' רמב"ם פ"א משמיטה ה"ז.

עי' כס"מ שם.

עי' תוי"ט פ"ב מ"ב בסוף הדבור.

עי' פאת השלחן סי' כ' סקכ"א.

עי' פאת השלחן סי' כ' סק"ב.

עי' חזו"א סי' י"ז סקי"ח.

עי' מהר"י קורקוס שם.

**פירושי הראשונים בעבודה שבשדה ושבכרם**

עי' תלמיד הר"י מפאריס.

עי' פירוש הראב"ד על תורת כהנים (באוצרות השביעית על הספרא).

עי' פי' רבנו הלל שם (באוצרות השביעית שם).

עי' ריטב"א ד"ה מה זריעה.

עי' חזו"א סי' י"ז סקי"ט.

עי' מאירי ד"ה אע"פ וד"ה ואין מקשקשין.

עי' חידושי הר"ן ד"ה מה זריעה.

**פירוש רש"י במקומות אחרים**

עי' רש"י מכת"י כאן.

עי' רש"י סוכה מד: ד"ה סתומי פילי, וד"ה וחד אברויי.

עי' רש"י ע"ז נ: ד"ה ומזהמין וד"ה אוקומי וד"ה סתומי פילי.

**עי' דרך אמונה פ"א ה"ט בבאור ההלכה**

**ביאר כל שיטות הראשונים והנפק"מ ביניהם.**

**לאוקמי אילנא**

**סוגיות הגמ'**

עי' סוגיא דע"ז נ: אמר רב יוסף בר אבא וכו' עד סוף הסוגיא.

עי' סוגיא דמו"ק ג. גבי קשקוש.

עי' סוכה מד: גבי קשקוש.

**סתירת דברי רש"י בטעם דאוקמי אילנא**

עי' רש"י ע"ז נ: בכל הסוגיא.

עי' רש"י מו"ק ג. ד"ה שרי וד"ה אברויי.

עי' רש"י סוכה מד: ד"ה סתומי פילי.

עי' מקדש דוד סי' נ"ט אות ו' (במהדורה חדשה סי' מ"ח)

ד"ה מלאכות, והנה יש לחקור, והנה במו"ק.

**אי היתר דאוקמי והיתר דמשום פסידא חדא הוא**

עי' מקדש דוד שם.

עי' דרך אמונה פ"א ה"ה בבאור ההלכה, ולכאו' יל"ע.

עי' קרן אורה מו"ק ד: וכללו של דבר וכו'.

**בדבר שהוא מלאכה אי שרי אוקמי אילנא**

עי' מקדש דוד שם ד"ה והנה במו"ק.

עי' חזו"א סי' י"ז סק"כ ד"ה ונראה.

עי' חזו"א סי' י"ז סקכ"ז ד"ה ויש לעי'.

**לאוקמי אילנא במלאכות דאורייתא**

בפשוטו יש להוכיח מהא דהתירו קשקוש גם אליבא דאביי דס"ל דתולדות דאורייתא.

עי' שבת הארץ בקונטרס אחרון סי' ב' אות ב'.

עי' שו"ת מהרי"ל דיסקין סי' כ"ז אות י"ב.

עי' דרך אמונה פ"א ה"ה בבאור ההלכה, במוסגר ונראה מרש"י וכו'.

עי' בקונטרס סדר השביעית לרז"ש (בשם החזו"א) אות י"ג (נדפס בסוף דרך אמונה).

עי' בדרך אמונה פ"א ה"ה, ולפ"ז יש לעיין וכו'.

עי' מעדני ארץ סי' ט' אות ח'.

עי' מעדני ארץ בסוף הספר קובץ הערות סי' ח' אות ח'

והוא במנחת שלמה סי' נ"א אות ח'.

**אוקמי ואברויי כאחד**

עי' מנחת שלמה שביעית פ"ב מ"ד.

עי' בירושלמי פ"ב ה"ג ר' יוסה אמר ר' אבונא בעי מה בין המזהם לעושה לה בית.

עי' בפני משה שם.

עי' בר"ש סירליאו שם.

עי' דרך אמונה פ"א ה"ה בבאור ההלכה.

**היכא דליכא לא לאוקמי ולא לאברויי**

עי' גמ' ב"ב פ: תנו רבנן הלוקח אילן מחבירו לקוץ וכו'.

עי' רשב"ם שם.

עי' תוס' שם ד"ה לא מקשי קשי לה.

עי' רמב"ן שם ד"ה למטה.

עי' רשב"א שם ד"ה מכאן ואילך.

עי' תוס' רא"ש בסוגיין מו"ק ג. ד"ה וחד סתומי פילי.

עי' מקדש דוד סי' נ"ט אות ו' ד"ה הנה בב"ב.

**ספק לאוקמי ספק לאברויי**

עי' רשב"ם ב"ב שם.

עי' דרך אמונה פ"א הכ"א.

**אין מעשנין**

**מעשנין**

ברייתא מו"ק ג. ואין משענין באילן.

עי' רש"י ד"ה מעשנין.

עי' מאירי.

עפי' פי' תלמיד הר"י מפאריס.

עי' ע"ז נ: מזהמין ומתליעין בשביעית.

עי' פי' רב נתן אב הישיבה.

**עישון להמית הוי אוקמי אילנא**

עי' תוס' רא"ש ד"ה מעשנין.

עי' פי' הראב"ד על תורת כהנים פר' בהר.

**ישוב דהוי עבודה בגוף האילן**

עי' ערוך השלחן סי' י"ט סעי' ו'.

עי' מנחת שלמה שביעית פ"ב מ"ב.

**לא כל לאוקמי התירו**

עי' חזו"א סי' י"ז סקי"ט ד"ה מדרבנן וקרא אסמכתא בעלמא.

עי' דרך אמונה פ"א ה"ה בבאור ההלכה.

עי' חזו"א סי' כ' סק"ה ד"ה בסי' י"ח.

עי' חזו"א סי' י"ז סקכ"ו ד"ה שניא הוא.

**ישוב דלא מתירים לאוקמי לפירות**

עי' תורת השביעית (עמ' מ"ג).

עי' ספר השמיטה להגרימ"ט פרק ד' הערה 5

עי' זיו הים פ"ב ה"ב אות ה' מעשנין.

**להעמידו על מתכונתו הטבעי חשיב אברויי**

עי' זיו הים שם, שני מיני תולעים.

עי' חזו"א סי' כ' סק"ה ד"ה מ"ק ג' א'.

עי' שבת הארץ קונטרס אחרון סי' י'.

עי' מנחת שלמה שביעית פ"ב מ"ב.

עי' ספר השמיטה פרק ד' הערה 3

עי' שו"ת מהרי"ל דיסקין סי' כ"ז אות כ"ה.

**דבר שהוא מעבודות התמידיות**

עי' זיו הים שם בשם מרן החזו"א.

**שיטת הרמב"ם באוקמי אילנא**

**פי' הרמב"ם במזהמין**

מתני' פ"ב דשביעית מ"ד מזהמין את הנטיעות עד ר"ה

עי' פי' הרמב"ם שם.

עי' רע"ב שם.

עי' תוי"ט שם.

עי' רש"ש שם.

**שיטת הרמב"ם בזיהום**

עי' רמב"ם פ"א משמיטה ה"ה.

עי' סוגיא דע"ז נ: זיהום אזיהום.

עי' במים חיים להפר"ח הקשה מסוגיא דע"ז.

עי' לח"מ פ"ח מיו"ט ה"י.

**שיטת הרמב"ם עפ"י הירושלמי**

עי' ירושלמי פ"ב ה"ג מזהמין את הנטיעות וכו'.

עי' פאת השלחן סי' כ' סקי"א.

**כמה מלאכות שבגוף האילן שיש בהם אוקמי אילנא**

**נוטל את העלה מן האשכול**

מתני' פ"ב ה"ב מפרקין עד ר"ה, ר"ש אומר אף נוטל את העלה מן האשכול בשביעית.

עי' פי' הרמב"ם שם, במפרקין ובנוטל את העלה.

עי' ר"ש שם.

עי' בירושלמי שם, מחלפא שיטתיה דר"ש.

עי' ר"ש שם שביאר הירושלמי.

עי' משנה ראשונה שם.

עי' חזו"א סי' י"ז סקכ"ו.

עי' שנות אליהו.

עי' תפארת ישראל.

עי' תוס' רא"ש מו"ק ג. מפרקין.

עי' מאירי במאירי מו"ק ג. מפרקין.

**סוקרין בסיקרא**

עי' רמב"ם פ"א ה"ז, סוקרים את האילן בסיקרא.

עי' ירושלמי פ"ד ה"ד אין תולין תוכין וכו'.

עי' דרך אמונה פ"א סקס"ב.

עי' גמ' שבת סז.

עי' חזו"א סי' י"ט סק"כ, וכותב שטר וכו'.

**טוענין באבנים**

עי' רמב"ם פ"א ה"ז וטוענין אותו באבנים.

עי' בירושלמי שם.

עי' דרך אמונה פ"א סקס"ג.

**המבקע בזית**

מתני' פ"ד מ"ה המבקיע בזית.

עי' ירושלמי פ"ב ה"ג תנן תנינן וכו'.

עי' רמב"ם פ"א הי"ט.

**אילן שנפשח**

עי' רמב"ם פ"א הכ"ב.

עי' דרך אמונה הכ"ב בביאור ההלכה.

**דרכים אחרות בדעת הרמב"ם**

**פלוגתא דרבי ורבנן באוקמי ואברויי**

עי' דרך אמונה פ"א ה"ה בביאור ההלכה,

בביאור פלוגת דרבי ורבנן, ועפי"ז מיישב הרמב"ם.

עי' מרכבת המשנה פ"ח מיו"ט ה"י.

עי' פאת השלחן סי' כ' סקי"א מה שתמה על דבריו.

עי' שבת הארץ קונטרס אחרון סי' י'.

**דרכו של המקדש דוד**

עי' מקדש דוד סי' נ"ט אות ו' ד"ה הנה הרמב"ם.

**דרכו של הרידב"ז**

עי' בית רידב"ז פ"א סעי' ה'.

עי' מאירי סוכה מד: כבר ידעת וכו'.

עי' מאירי ע"ז נ: כבר ידעת.

**כמה מלאכות השנויות במחלוקת**

הנה נתבאר עד עתה שיש שתי שיטות עיקריות בדין אוקמי אילנא,

והפאת השלחן העמיד בכמה מלאכות מחלוקת הרמב"ם ושאר ראשונים,

ובעקבותיו הלך השבת הארץ והעמיד הפלוגתא בכמה מלאכות,

ויש מן המלאכות שכבר נתבררו אצלינו, ויש להוסיף בזה עוד כמה מלאכות,

ונעמיד בכאן המלאכות הנוספות.

ויש לעיין בפאת השלחן פרק כ' סעי' ד'

ובשבת הארץ פרק א' ה"ה וה"ז,

ויתבררו כל המלאכות ובכללם גם המלאכות שכבר נתבררו.

**אין מפסגין באילן**

ברייתא מו"ק ג. ואין מפסגין באילן.

עי' פירוש רש"י ופי' רבנו גרשום.

עי' כס"מ פ"א משמיטה ה"ה.

עי' בחידושי הר"ן.

עי' מהר"י קורקוס פ"א ה"ה בשם הר"ן.

עי' תלמיד הר"י מפאריס.

וצ"ב לכל הפירושים אמאי לא הוי לאוקמי אילנא.

עי' שבת הארץ שם.

עי' חזו"א סי' י"ז סקי"ט ד"ה מדרבנן.

**אין כורכין את הנטיעות**

מתני' פ"ב מ"ד מזהמין את הנטיעות וכורכין אותן עד ר"ה.

עי' פיהמ"ש להרמב"ם שם.

עי' בשנות אליהו שם.

עי' פי' מהר"י בן מלכי צדק.

עי' ר"ש ורא"ש.

עי' תפארת ישראל שם.

עי' שבת הארץ שם.

**אין עושין להם בתים**

מתני' שם ועשין להם בתים עד ר"ה.

עי' רש"י ע"ז נ: ועושין להם בתים.

עי' פי' ר"ח ע"ז שם.

עי' רא"ש במתני' דשביעית שם.

עי' שנות אליהו שם.

עי' פיהמ"ש להרמב"ם שם.

עי' ר"ש בשם הירושלמי.

עי' שבת הארץ שם.

עי' פירוש הרש"ס על הירושלמי.

עי' דבר השמיטה פ"ב מ"ד.

**אין מכוונין**

תוספתא פ"א ה"ו, ומכוונין את הנטיעות עד ר"ה.

עי' בירושלמי פ"ב ה"ב, תני מכוונין וכו'.

עי' פי' הרש"ס שם.

עי' פאת השלחן שם סקט"ז.

עי' שו"ת מהרי"ל דיסקין סי' כ"ז אות כ"ח.

עי' שבת הארץ שם.

עי' ספר השמיטה פ"ד ושם בהערה 3.

**היתר השקאה בשביעית**

**פלוגתא דהראשונים בבית הבעל בשביעית**

מו"ק ב. במתני' משקין בית השלחין במועד ובשביעית.

עי' בסוגיית הגמ' שם מבואר דטעמא דמשקין בית השלחין משום פסידא ולא בית הבעל.

עי' ריטב"א שם ד"ה ובשביעית.

עי' מאירי שם ד"ה ובשביעית, ויש מי שסובר וכו'.

עי' שיטת ריב"ב ריש מו"ק (דף א. בדפי הרי"ף).

עי' תוס' מו"ק ו: ד"ה ומרביצין.

עי' פי' הרע"ב ריש מו"ק, ובתוי"ט שם.

**קושיא מסוגיית הגמ' מו"ק ב:**

יש להקשות טובא להראשונים הנ"ל מסוגיא דף ב: דמשום פסידא שרו רבנן.

עי' שיטת ריב"ב הנז'.

עי' תלמיד הר"י מפאריס דף ב. ד"ה ובשביעית.

עי' בריטב"א הנז' בשם יש מפרשים.

**טעם אחר בהשקאה**

עי' נמוק"י ריש מו"ק.

עי' פי' הר"י מלוניל ריש מו"ק.

עי' מאירי שם.

עי' ר"ן מו"ק ג. ד"ה מה זריעה.

עי' חזו"א סי' י"ז סק"כ ד"ה כ' הנ"י.

עי' רש"י מכת"י דף ו: השקאה אינה עבודה וכו'.

**הסוברים שרק בבית השלחין מותר להשקות בשביעית**

עי' ריטב"א מו"ק ב. הנז"ל.

עי' שיטת ריב"ב הנז"ל.

עי' רמב"ם פ"א משמיטה ה"י.

עי' פאת השלחן סי' כ' סעי' ט'.

**השקאה והרבצה במועד ובשביעית**

מתני' מו"ק ב. משקין בית השלחין וכו'.

ובגמ' מאן תנא דפסידא אין הרווחה לא וכו'.

**מושכין מים מאילן לאילן**

עי' רש"י מו"ק ו: ד"ה מושכין המים.

עי' תוס' מו"ק ב. ד"ה מושכין אמת המים.

עי' תוס' רא"ש שם.

עי' רש"י מכת"י דף ב. מושכין את המים וכו'.

עי' ריטב"א מו"ק ו: ר"א בן יעקב אומר וכו'.

עי' מאירי ד"ה ראב"י.

עי' ר"ן מו"ק ו:

**זרעים שלא שתו לפני המועד**

עי' גמ' מו"ק ו: ראב"י אומר וכו', ובגמ' שם.

עי' רש"י שם.

עי' פיהמ"ש להרמב"ם.

עי' חידושי הר"ן שם.

עי' מאירי שם.

עי' רמב"ם פ"ח מיו"ט ה"ג ד'.

עי' בה"ה שם בה"ג.

עי' חזו"א סי' ט"ז סק"ה.

עי' רמב"ם פ"א משמיטה ה"ח.

**האי תרביצא שרי**

עי' בגמ' מו"ק ו: אמר רבינא ש"מ האי תרביצא שרי.

עי' רש"י שם.

עי' תוס' שם ד"ה שרי.

עי' ריטב"א שם.

עי' מאירי שם ד"ה כל השקאה.

עי' בפי' הר"י מלוניל שם.

**מרביצין שדה הלבן בשביעית**

מו"ק ו: ת"ר מרביצין שדה לבן בשביעית וכו'.

עי' פירש"י שם.

עי' ר"ן שם.

עי' תוס' ד"ה מרביצין.

עי' מהרש"א על התוס'.

עי' רש"ש על התוס'.

**במתני' דשביעית מרביצין בשדה לבן**

עי' משנה שביעית פ"ב מ"י.

עי' בר"ש שם.

עי' חזו"א סי' ט"ז סק"ג, והר"ש פי'.

עי' רא"ש שם.

בישוב גי' רש"י עי' חזו"א סי' ט"ז סק"ב.

עי' שנות אליהו שם.

עי' היטב סוגית הירושלמי שם.

**שיטת הרמב"ם**

עי' רמב"ם פ"א משמיטה ה"ח.

עי' כס"מ שם.

עי' מהר"י קורקוס שם.

עי' רמב"ם בפיהמ"ש פ"ב מ"י.

עי' ברע"ב שם.

עי' בתוי"ט שם.

עי' חזו"א סי' ט"ז סק"ג ד"ה ולענין שביעית.

עי' חזו"א סי' ט"ז סקי"ג ד"ה ונראה.

**משקה את הנוף בשביעית**

מתני' פ"ב מ"ד ראב"צ אף משקה את הנוף.

עי' בר"ש שם.

עי' רע"ב שם.

עי' רא"ש שם.

עי' פיהמ"ש להרמב"ם שם.

עי' משנה ראשונה שם.

עי' מלאכת שלמה שם.

עי' חזו"א סי' י"ז סקכ"א.

**משקין בסלא**

עי' ירושלמי פ"ב ה"ג, תני רבי יוסי בן כיפר וכו'.

עי' ר"ש סרליאו שם.

עי' חזו"א סי' י"ז סק"ל.

עי' חזו"א סי' י"ז סקכ"א.

עי' שערי יהודה שביעית סי' ל"ה.

**השקאה ע"י ממטרות**

יש לברר לאור כל האמור אם מותר להשקות ע"י ממטרות בשביעית.

מחברי זמננו נקטו שהרבצה הוא ריסוס מים כמ"ש הרמב"ם.

עי' כרם ציון בהלכות פסוקות פרק ח', ושם בהערה 4.

עי' ספר הלכות שביעית סי' א' בכסא דוד אות ה' ו' ע"א.

**אם צריך לצמצם בהשקאה**

עי' כרם ציון בהלכות פסוקות פ"ח בשם הגרש"פ פרנק

עי' שערי יהודה שביעית סי' ל"ה מש"כ בענין זה.

**לאיזה הפסד התירו השקאה**

**פסידא דפירות**

עי' רמב"ם פ"א משמיטה ה"י, וימות כל עץ שבה.

עי' גמ' מו"ק ו: מרביצין שדה לבן בשביעית כדי שיצאו ירקות למוצאי שביעית.

עי' רש"י שם.

עי' בתורת האדם להרמב"ן ענין אבלות.

**דעת האחרונים**

עי' שבת הארץ קונטרס אחרון סי' י"ב.

עי' חזו"א סי' ט"ז סק"ד.

עי' חזו"א סי' כ"א סקי"ד.

עי' ספר השמיטה פרק ד' הערה 5 והערה 6.

עי' שו"ת מהרי"ל דיסקין קונטרס אחרון סי' ה' אות רנ"ט.

עי' הערות על מסכת מו"ק למרן הגרי"ש זצ"ל.

**דעת הראשונים**

עי' נמוק"י ריש מו"ק.

עי' פי' ר' יהונתן מלוניל ריש מו"ק.

עי' מאירי ריש מו"ק.

עי' רש"י מכת"י מו"ק ו: כדי שיצאו ירקות וכו'.

עי' פי' תלמיד הר"י מפאריס שם.

**הפסד שאינו הפסד גמור**

עי' תורת הארץ ח"ב סי' ב' אות י"ט.

עי' דרך אמונה פ"א ה"ט בבאור ההלכה.

עי' דרך אמונה פ"א ה"י בבאור ההלכה.

**השקאת עשבי בשם**

עי' שו"ת המבי"ט ח"ב סי' ס"ד בסוף התשובה.

עי' חזו"א סי' י"ד סק"ט.

**הפסד שניתן לתיקון**

עי' דבר השמיטה פ"ב מ"ב, ועדיין צריך למידע.

עי' חזו"א סי' ט"ז סק"ד.

עי' שערי יהודה סי' ל"ה, בדינים למעשה א' אות ה'.

**היתירא דמשום פסידא בשאר מלאכות**

**במלאכה דאורייתא**

עי' מו"ק ב: בסוגיא דהשקאה בשביעית אליבא דאביי ואליבא דרבא.

עי' בית הלוי ח"ג סי' א' ענף ח' דרבא פליג על אביי.

**חרישה משום פסידא**

עי' גמ' מו"ק ד: אין עושין אמת המים בתחלה.

עי' חזו"א סי' י"ח סק"ד.

עי' במו"ק שם תרי לישני אליבא דראב"ע.

עי' רמב"ם פ"א משמיטה ה"ט וה"י.

עי' תוי"ט פ"א דמו"ק מ"ב.

עי' קרן אורה מו"ק שם.

עי' שבת הארץ קונטרס אחרון סי' ב'.

עי' שו"ת מהרי"ל דיסקין סי' כ"ז אות י"ב.

**פלוגתא דהראשונים בהיתר הפסד בשאר מלאכות**

עי' ריטב"א מו"ק ג. ד"ה ופרקינן.

עי' ריטב"א מו"ק ב. ד"ה ובשביעית.

עי' חזו"א סי' כ"א סקי"ז.

**פסידא דארנונא (א)**

**בסוגיא דארנונא**

עי' סנהדרין כו. א"ר שמעון בתחילה היו קוראים אותם אוספי שביעית וכו'.

עי' פירש"י.

עי' יד רמה שם.

**הסוברים דהיתר דארנונא בזמן ששביעית דרבנן**

עי' רש"י שם ד"ה פוקו זרעו.

עי' השגת הראב"ד פ"א משמיטה הי"א.

עי' מהר"י קורקוס שם.

עי' מאירי סנהדרין כד:.

עי' תוס' שם ד"ה משרבו בתירוץ ראשון.

עי' ספר התרומה הלכות ארץ ישראל.

**היתירא משום פקוח נפש**

עי' תוס' שם בתירוץ שני.

עי' פסקי הרי"ד שם.

עי' חידושי הר"ן שם.

עי' שו"ת מהרי"ט ח"ב סי' נ"ב, וא"ת להך לישנא וכו'.

**אגיסטון אני בתוכה**

עי' סנהדרין שם רבי חייא בר זרנוקי וכו'.

עי' רש"י ד"ה אגיסטון.

עי' מהרש"א שם.

עי' תוס' ד"ה אגיסטון.

עי' תוס' גיטין סב. ד"ה אין עודרין.

עי' תוס' רא"ש סנהדרין שם.

**אמאי מותר משום פסידת ממון**

עי' מנחת חינוך מצוה שכ"ח.

עי' ציץ הקדש סי' ט"ז אות ד'.

**אי יסוד ההיתר ממשקין בית השלחין**

עי' מהרי"ט ח"ב סי' נ"ב, שיסוד ההיתר הוא משקין בית השלחין.

עי' חזו"א סי' י"ח סק"ד.

עי' ציץ הקדש סי' ט"ז אות ג'.

עי' בית הלוי ח"ג סי' א' ענף ח' אות א' ב'.

עי' שו"ת נחפה בכסף יו"ד סי' ד', גם הרב מהרי"ט וכו'.

**פסידא דארנונא (ב)**

**היכא דיכול לפרוע המס במעות**

עי' שו"ת מהרי"ט ח"ב סי' נ"ב בסוף התשובה.

עי' שו"ת שערי רחמים יו"ד סי' ד'.

**אי שרי לזרוע כל השדה**

עי' לשון רש"י ולשון הראב"ד.

עי' מבי"ט ח"ג סי' מ"ו.

עי' בית רידב"ז פ"א סעי' י"א.

עי' שערי רחמים יו"ד סי' ד', ד"ה אשר מכ"ז, וד"ה מיהו לנהוג

וד"ה עכ"פ זאת למדנו.

**שיטת הרמב"ם**

עי' רמב"ם פ"א משמיטה הי"א.

עי' בכס"מ שם.

עי' רדב"ז שם.

עי' מהר"י קורקוס שם.

עי' מרכבת המשנה שם.

עי' שערי רחמים שם.

עי' חזו"א סי' כ' סק"ד.

**פולמוס השמיטה דשנת תרמ"ט**

עי' בית הלוי ח"ג סי' א' ענף ח'.

עי' שו"ת משיב דבר ח"ב סי' נ"ו.

עי' בית רידב"ז סי' ד' (דף נח. בדפי הספר).

**אינו מכוין בשביעית**

**בפלוגתא דעשיית אמה לכתחלה**

עי' מו"ק ד: בפלוגתא דראב"ע וחכמים.

עייי"ש בגמ' תרי לישני בביאור הפלוגתא.

**פירושי הראשונים במכשיר אגפיה לזריעה**

עי' פי' רש" במכשיר אגפיה לזריעה.

עי' חידושי הר"ן שם.

עי' תוס' רא"ש שם.

עי' ריטב"א שם.

**בשני פירושי התוס'**

עי' תוס' שם ד"ה מפני שמכשיר

יש לבאר במאי פליגי שני התירוצים.

בביאור הא דס"ל לפי' ראשון דאינו מכוין מותר בשביעית

עי' בשערי יהודה סי' ל"ו.

עי' ספר דבר השמיטה פ"ד מ"ד.

**בדעת רבנן שהתירו עשיית אמה לכתחילה**

עי' בתוס' שם בפי' שני.

עי' מקדש דוד סי' נ"ט אות ו' (במהדורה החדשה סי' נ"א)

עי' חזו"א סי' י"ח סק"כ.

עי' אגלי טל חורש סק"א בהג"ה בסתירת דברי התוס'.

**שיטת תוס' באינו מכוין בשביעית**

עי' גמ' מו"ק יג. שדה שנתקווצה בשביעית.

עי' פירש"י שם.

עי' רש"י גיטין מד: ד"ה שנתקווצה.

עי' תוס' מו"ק שם ד"ה נטייבה.

עי' תוס' גיטין מד: ד"ה שנתקווצה.

עי' תוס' בכורות לד: ד"ה שנתקווצה.

עי' תוס' סנהדרין כו. ד"ה לעקל בית הבד.

עי' מהרש"א ומהרש"ל שם בביאור תירוץ התוס'.

עי' חזו"א סי' י"ט סקי"ד ד"ה ויש לתמוה.

**שיטת המאירי באינו מכוין בשביעית**

עי' מאירי סנהדרין כו.

עי' מאירי מו"ק ד: ד"ה כבר ביארנו.

**קוצץ בתולת השקמה**

עי' ב"ב פ: בקוצץ בתולת השקמה.

עי' רשב"ם שם.

עי' חזו"א סי' י"ט סקי"ד בד"ה ויש לתמוה.

עי' תוס' ב"ב שם.

עי' רשב"א שם.

**דעת מהרי"ט**

עי' שו"ת מהרי"ט ח"א סי' פ"ג.

**אינו מכוין בזיבול שדהו**

**הוצאת זבלים לאשפתות**

מתני' שביעית פ"ג מ"א – מ"ג.

עי' רמב"ם פ"ב משמיטה ה"א.

עי' ירושלמי פ"ג ה"ב, מ"ט דראב"ע.

עי' חזו"א סי' י"ח סק"ו ד"ה ויש לעי'.

עי' מאירי מו"ק ד: ד"ה כבר ביארנו.

**המדייר את שדהו**

מתני' פ"ג מ"ד.

עי' פיהמ"ש להרמב"ם שם.

עי' רמב"ם פ"ב משמיטה ה"ד.

עי' פי' הרא"ש במתני' שם.

עי' פי' הרע"ב שם.

**אי מדייר חשיב מעשה או גרמא**

עי' מו"ק יב. אין מדיירין לא בשבתות ולא בימים טובים.

עי' שבת פא: אסור לפנות בשדה ניר בשבת.

עי' רש"י שם.

עי' שביתת השבת מלאכת זורע סק"א.

עי' שביתת השבת בפתיחה מעשה חשב פרק ד'.

**ישוב הירושלמי לסתירת המשניות**

עי' בירושלמי פ"ג ה"ג, תמן תנינן וכו'.

עי' ר"ש במתני' פ"ג מ"ד.

עי' ר"ש במתני' פ"ד מ"ב.

עי' רא"ש במתני' פ"ד מ"ב.

עי' חזו"א סי' י"ט סקי"ג.

**פלוגתא דרמב"ם וראב"ד**

עי' רמב"ם פ"ב משמיטה ה"ד.

עי' השגת הראב"ד שם.

עי' כס"מ שם.

עי' מהר"י קורקוס שם.

עי' פאת השלחן סי' כ"א סעי' ה'.

עי' בפאת השלחן שם בבית ישראל סק"ז.

עי' בית רידב"ז סי' ב' סעי' ה'.

**אינו מכוין בהוצאת אבנים משדה**

**לא יפתח מחצב בתחלה**

מתני' פ"ג מ"ה.

עי' פיהמ"ש להרמב"ם שם.

עי' פי' הר"ש שהנדון על גילוי המחצב.

צ"ב בטעמי הר"ש.

יש לעיין להר"ש אי איכא איסורא בחציבת האבנים.

**פלוגתא דתנאי בתוספתא במתכוין**

עי' בר"ש, ואיכא דשרי בתוספתא וכו'.

צ"ב היכי שרי במתכוין לעשות שדה לצורך מוצאי שביעית.

עי' חזו"א סי' י"ט סק"ג.

**במימרא דר' יהודה בתוספתא**

עי' בר"ש תניא בתוספתא וכו'.

עי' ברא"ש.

עי' מהר"י קורקוס פ"ב ה"ו.

**בשיטת הרמב"ם**

עי' רמב"ם בפיהמ"ש, (פירש כרשב"ג).

עי' רמב"ם פ"ב משמיטה ה"ו ז' ח'.

עי' רדב"ז שם בה"ח.

עי' מהר"י קורקוס בה"ח.

עי' חזו"א סי' י"ט סק"ד.

**המסקל את שדהו**

**מתני' פ"ג מ"ז, המסקל את שדהו.**

עי' פי' הר"ש שם.

עי' פי' הרע"ב שם.

בגרגר של צרורות, עי' פי' הר"ש ופי' הרא"ש.

עי' מהר"י קורקוס פ"ב ה"י.

**דעת הרמב"ם**

עי' פיהמ"ש להרמב"ם שם.

עי' רמב"ם פ"ב משמיטה ה"י.

עי' רדב"ז שם.

עי' מהר"י קורקוס שם.

עי' חזו"א סי' י"ט סק"ד.

עי' חזו"א בחילוקי הדינים, החילוקים שבין מחצב למסקל.

החילוקים שבין גדר למסקל.

עי' חזו"א סי' י"ט סקי"ד ד"ה והא דשרינן.

**המלקט עצים משדהו**

**בהיתר דמלקט עצים**

מתני' פ"ד מ"א בראשונה היו אומרים וכו'.

עי' ירושלמי שם אמר רבי יונה וכו'.

עי' פי' הר"ש שם.

עי' פי' הרא"ש שם.

עי' פי' הרע"ב שם.

עי' משנה ראשונה שם.

עי' חזו"א סי' י"ט סקי"ד, פ"ד מ"א וכו'.

**אי בעינן הוכחה שכוונתו לעצים**

עי' ב"ב נד. האי מאן דזכי זיכיא וכו'

עי' רשב"ם שם.

עי' מקדש דוד סי' נ"ט אות ו' (במהדורה חדשה סי' מ"ט), וז"ש הר"ש וכו'.

עי' בב"ב שם האי מאן דפשח דיקלא וכו'.

עי' רמב"ם פ"א משמיטה הי"ז.

**בדברי הרמב"ם במלקט עצים**

עי' רמב"ם פ"א משמיטה הט"ז.

עי' רדב"ז שם.

**בחילוק בין שלו לשל חבירו**

במתני' דלעיל ואם בשל חבירו מותר.

עי' תוס' מו"ק יג. ד"ה נטייבה.

עי' קרן אורה שם.

עי' אגלי טל מלאכת חורש סק"א בהג"ה.

עי' חזו"א סי' י"ט סק"ב [במוסגר] וצ"ע דברי התוס' וכו'.

**בחילוק התוס' בין מחוברים לתלושים**

עי' נה"מ סי' קצ"ב בסוף הסימן תשובה בענין חזקה,

ונקיון העפר שנפל שם ג"כ לא הוי חזקה וכו'.

עי' שו"ת אבני מלואים סי' כ"ה, אמנם בפינוי העפר וכו'.

עי' בנה"מ שם בתשובה השנית.

**המדל בזיתים**

מתני' פ"ד מ"ד המדל בזיתים וכו'.

**פירוש הרמב"ם**

עי' פיהמ"ש להרמב"ם שם.

יש לבאר פלוגתא דב"ש וב"ה אי באינו מכוין פליגי או בדין עבודת קרקע.

עי' רמב"ם פ"א משמיטה הי"ח.

עי' מהר"ם שיק בפירוש המשנה.

**פירוש הר"ש והרא"ש**

עי' ר"ש שם.

עי' רא"ש שם.

נראה שפירשו משום מראית העין.

**אמאי לא חיישינן הכא משום זומר**

עי' תוס' יו"ט שם.

עי' קול הרמ"ז.

עי' בית דוד.

עי' שושנים לדוד.

עי' אבן האזל (נדפס על הרמב"ם באוצרות השביעית).

עי' ערוך השלחן סי' י"ט סעי' כ'.

עי' שבת הארץ פ"א הלכה י"ח.

עי' פאת השלחן סי' כ' סקמ"ו.

עי' בית רידב"ז שם.

**הכא חשיב לאוקמי אילנא**

עי' לחם שמים.

עי' יד דוד.

עי' חסד לאברהם.

עי' שבת הארץ קונטרס אחרון סי' י"א, מד"ה ויש לדון בזה, עמ' רס"ח).

**בהא דניחא ליה להתוי"ט אליבא דהרמב"ם**

עי' תוספות חדשים.

עי' לחם שמים.

עי' באבן האזל (נדפס על הרמב"ם באוצרות השביעית).

עי' יד דוד.

**דעת החזו"א**

עי' חזו"א סי' י"ט סקי"ד, ד"ה וכן יש להסתפק.

עיי"ש ד"ה ומ"מ, ויש לעי' וכו'.

**המזנב בגפנים**

**פירוש מזנב בגפנים**

מתני' פ"ד מ"ו המזנב בגפנים.

עי' פי' הר"ש.

עי' פי' הרא"ש.

עי' פי' הרע"ב.

עי' מלאכת שלמה.

עי' משנה ראשונה.

עי' תפארת ישראל.

**מזנב הוי לאוקמי**

עי' קול הרמ"ז במשנה ד'.

עי' לחם שמים במשנה ד'.

עי' משנה ראשונה.

**בהא דבעי ריה"ג הרחקת טפח**

עי' ר"ש.

עי' רמב"ם.

עי' פי' הרא"ש.

עי' פי' הריבמ"ץ.

עי' תפארת ישראל.

עי' חזו"א סי' י"ט סקט"ו (ד"ה פ"ד מ"ו).

**בהא דכתב הר"ש משום עבודה**

עי' קול הרמ"ז.

עי' בית דוד.

עי' שושנים לדוד.

**מאי שנא מזנב ממדל**

עי' תוס' יו"ט.

עי' תפארת ישראל.

**בדברי הירושלמי**

עי' בירושלמי פ"ד ה"ה, ריה"ג כב"ש.

עי' פאת השלחן סי' כ' סקמ"ט.

עי' פי' הר"ש סירליאו שם.

עי' תוספות אנשי שם.

עי' פי' הרידב"ז על הירושלמי שם.

**בפירוש הרמב"ם**

עי' פיהמ"ש להרמב"ם כאן.

עי' תוס' יו"ט.

עי' בית דוד על התוי"ט.

עי' שושנים לדוד.

עי' קול הרמ"ז.

**אינו מכוין**

עי' פיהמ"ש להרמב"ם הנז'.

עי' משנה ראשונה.

עי' תפארת ישראל במתני' המזנב.

עי' מעדני ארץ סי' ג' אות ה'.

עי' שו"ת מהרי"ט ח"א סי' פ"ג, אבל במילתא דמוכח וכו'.

**אי בעינן ודאי קשה לה**

עי' שבת הארץ פ"א הלכה כ'.

עיי"ש בקונטרס אחרון סוסי' י"א.

עיי"ש בקונטרס אחרון סי' ט'.

**דרכו של החזו"א**

עי' חזו"א סי' י"ט סקי"ד ד"ה וכן יש להסתפק.

עיי"ש ד"ה ויש לעי'.

עיי"ש ד"ה ובתוס' סנהדרין.

עיי"ש בסק"כ ד"ה ויש לעי'.

עיי"ש בסקט"ו, והנה למדנו.

**חרישה וזריעה להתלמד**

**אין מלמדין את הפרה בשביעית**

עי' תוספתא שביעית פ"ג הי"ב.

עי' במפרשי התוספתא שם.

עי' ירושלמי פ"ד ה"ד ואין מלמדין את הפרה וכו'.

עי' בפני משה שם.

עי' בפי' הר"ש סירליאו שם.

עי' רמב"ם פ"א משמיטה ה"ו.

עי' מהר"י קורקוס שם.

**בפלוגתא דרשב"ג ורבנן**

בתוספתא שם רשב"ג אומר וכו'.

עי' בר"ש סירליאו שם.

עי' בתוספתא ובירושלמי שתי גירסאות במילתיה דרשב"ג.

עי' חזו"א סי' י"ט סק"כ ד"ה והא דפליגי.

**אין בודקין את הזרעים באדמה**

עי' ירושלמי פ"ד ה"ד, אין בודקין את הזרעים וכו'.

עי' במפרשים על התוספתא פ"א הי"ב.

עי' פני משה שם.

עי' בפי' הר"ש סירליאו שם.

**זריעה בכלאים ע"מ לבדוק**

עי' מתני' כלאים פ"ב מ"ז.

עי' ר"ש שם.

עי' פי' הרא"ש שם.

עי' רמב"ם פ"ג מכלאים הי"ז.

עי' חזו"א כלאים סי' ב' סק"ד.

עי' חזו"א כלאים סי' ה' סקט"ו.

עי' חזו"א שביעית סי' כ' סק"ה ד"ה ואפשר, במוסגר.

עי' דרך אמונה כלאים פ"א סק"א, ובציון ההלכה אות ה'.

עי' דרך אמונה פ"ג מכלאים סקצ"ד.

**דעת החזו"א בזורע בשביעית ע"מ להתלמד וע"מ לבדוק**

עי' חזו"א שביעית סי' כ' סק"ה.

עי' חזו"א סי' כ"ו סק"ד.

**כמה ענינים הנוגעים למעשה בדין אינו מכוין בשביעית**

**גריפת מי שטיפת רצפה לגינה**

**אינו מכוין ופסיק רישיה**

יש לדון בזה משום אינו מכוין ופסיק רישיה, לפי כל מה שנתבאר אצלינו.

יש לדון בזה כיון דהוי מלאכה דרבנן א"כ הדבר תלוי בפסיק רישיה בדרבנן.

ויש נדון באחרונים בפסיק רישיה בדרבנן בשאר איסורין.

עי' מ"א סי' שי"ד סק"ה.

עי' מחצית השקל שם.

**מראית העין**

יש לדון אם יש לחוש בזה למראית העין,

אם יש בזה התנאים שמסירים מראית העין בסוגיות הנלמדות.

אי בעינן שיהיה הוכחה, הדבר תלוי בדברי החזו"א,

ועי' מאירי מו"ק במתני' ב. ד"ה ראב"ע.

עי' דרך אמונה פ"א בציון ההלכה אות י"ח.

ועיי"ש עוד שם בעובדא דהחזו"א.

**מזגן המנטף מים לגינה**

עי' בתודעת השמיטה שהובא בדרך אמונה שם.

ויש לדון בזה דהוי גרמא, ותלוי בדין גרמא בשביעית שהתברר אצלינו בענין מדייר.

יש לדון בזה משום כירתו מוכחת עליו דליכא מראית העין.

ויש לדון אם יש ללמוד את זה מהא דדנו להשכיר לעכו"ם שדה בשביעית משום שביתת שדהו.

**נקיון הגינה**

**מסקל בלכלוכים**

איסור סיקול בין בתלושים בין במחוברים, עי' תוס' מו"ק יג.

איסור סיקול גם בשאר לכלוכים, עי' תוספתא שביעית פ"ג, צרורות וחרסין.

**נקיון גינה הסמוכה לבית לשם יופי**

יש לדון בניקוי הגינה מלכלוכים שלא על דעת לזרוע.

עי' מנחת שלמה ח"א סי' נ"א אות י'.

עי' ספר השמיטה פרק ה'.

עי' בספר הלכות שביעית סי' א' בכסא דוד אות ק"י.

עי' דרך אמונה פ"א הט"ז בבאור ההלכה.

דעתו של הגרי"ש, עי' משפטי ארץ פרק ה' הערה 6

**ניכוש בשביל נחשים**

עי' מכתב מהחזו"א בסוף דרך אמונה, מכתב י"ד.

עי' בקובץ הליכות שדה (קובץ 124) דעת הגרי"ש.

**מילוי חפירות**

עי' קובץ תשובות להגרי"ש סי' ר"ל.

**במלאכת זומר**

**זימור בשאר אילנות**

**שיטת הרמב"ם**

עי' רמב"ם פ"א משמיטה ה"ב.

עי' רדב"ז שם.

עי' תוי"ט פ"ד דשביעית מ"ד.

ע' אגלי טל מלאכת זורע סק"ד.

**שיטת החזו"א בדעת הרמב"ם**

עי' חזו"א סי' כ"ו סק"א.

עי' דרך אמונה פ"א ה"ב בבאור ההלכה.

עי' חזו"א סי' כ"א סקט"ו.

**דעת הסוברים שזימור בשאר אילנות דאורייתא**

עי' רשב"ם ב"ב פ:

עי' מאירי שם.

עי' בשאילתות פרשת בהר שאילתא קי"ב.

עי' בהעמק שאלה שם.

עי' בתוי"ט הנז"ל.

עי' רש"ש פ"ב דשביעית מ"ג.

עי' ספר הלכות שביעית סי' א' סעי' כ"א בביאור הלכה.

**אינו מכוין במלאכת זומר**

**גיזום גדר חיה**

יש לברר לפי כל הנ"ל אי הוי דאורייתא בשאר אילנות או לא

אם מותר לגזום גדר חיה מפני שאינו מכוין לזימור.

יש לדון גם משום שאינו בדקדוק הזימור

עי' ספר השמיטה פרק ג' אות ב'.

עי' בספר הלכות שביעית סי' א' בכסא דוד סקל"ו.

עי' בספר שמיטה כהלכתה פרק ראשון סעי' י"א

עי' בספר ברית עולם בהערות שבסוף הספר.

**חיתוך ענפים המפריעים למעבר**

יש לברר אם יש את הטעמים הנ"ל לאיסור.

עי' ירושלמי שביעית פ"ב ה"ג אבל נוטל הוא את הרואה.

עי' פני משה שם.

עי' ר"ש סירליאו שם.

עי' אמונת יוסף שם.

עי' ארחות רבינו ח"ג בהוראות החזו"א בעניני שביעית.

עי' קונטרס מנהגי שביעית להר"י דינקלס אות כ"ז כ"ח.

**קציצת ענפים לסכך**

עי' קונטרס מנהגי שביעית להר"י דינקלס אות כ"ט.

עי' ספר השמיטה פרק ג' אות ב' סעי' ג'.

עי' כרם ציון קונטרס ישועת הארץ פ"ג הערה ד' והערה ה'.

**זמירת אילן סרק**

עי' בירושלמי פ"ד ה"ד, וכן היה רשב"ג אומר נוטעין אילן סרק בשביעית.

עי' חזו"א סי' י"ט סק"כ.

עי' רמב"ם פ"א משמיטה ה"ה.

עי' ערוך השלחן סי' י"ט סעי' ה' וסעי' ח'.

**כיסוח דשא**

עי' ספר השמיטה פרק ג' אות ב' סעי' ד' ובהערה שם.

עי' ספר שמיטה כהלכתה פרק א' סעי' י"א בביאור.

**במלאכת קוצר ובוצר**

**אי קצירה חשיבא עבודת הארץ**

עי' רמב"ם פ"א משמיטה ה"א וה"ג.

עי' סוגית הגמ' מו"ק ג. מכדי זמירה בכלל זריעה ובצירה בכלל קצירה.

עי' חזו"א סי' י"ז סק"ג.

מה שציין החזו"א לתורת כהנים, עי' תורת כהנים על הפסוק את ספיח קצירך לא תקצור.

**אי איכא עשה דושבתה הארץ בקצירה**

עי' ר"ה ט. רע"א אינו צריך לומר חריש וקציר של שביעית.

עי' בתוס' שם ד"ה שהרי.

עי' טורי אבן שם.

עי' תוס' ר"ה יב: ד"ה מנהג.

עי' חזו"א סי' י"ז סק"ג, ודברי תוס' וכו'.

**קצירה ובצירה לעבודת הארץ**

עי' רמב"ם פ"ד משמיטה ה"א.

עי' רמב"ם פ"ד משמיטה הכ"ב.

עי' חזו"א סי' י"ז סק"ג, אבל בדברי הרמב"ם וכו'.

עי' חזו"א סי' י"ב סק"ו.

עי' ערוך השלחן סי' כ"א סעי' ב'.

עי' דרך אמונה פ"א משמיטה ה"ב בבאור ההלכה.

**שלא כדרך הקוצרים**

עי' מתני' דשביעית פ"ח מ"ו.

עי' בפי' הר"ש שם.

עי' חזו"א סי' י"ב סק"ח.

עי' תורת זרעים שם.

**באינו מכוין לעבודת הארץ**

עי' מקדש דוד סי' נ"ט אות ו', (במהדורה החדשה סי' מ"ט),

ד"ה כתב הרמב"ם וד"ה הנה אמרינן.

עי' הלכות שביעית סי' ד' בכסא דוד סקל"ו.

עי' מנחת שלמה תניינא סי' קכ"ג ענף ח' אות ב'.

עי' מעדני ארץ שביעית סי' ג'.

**פירושים חדשים בדעת הרמב"ם**

עי' מעדני ארץ סי' ג' אות ה' ו' ז' י"א.

עי' קובץ תשובות להגרי"ש ח"ג סי' ר"מ וסי' רמ"א.

**נפק"מ מאיסור קצירה לעבודת הארץ**

בפירות נכרים אם יש איסור קצירה.

בפירות ששית אם יש איסור קצירה.

בפירות שביעית שיצאו לשמינית אם יש איסור קצירה.

דילול פירות באילן שיש בו יותר מדי פירות.

**מלאכת זורע**

**זריעה בתוך בית**

**ספק הירושלמי**

עי' ירושלמי פ"ק דערלה ה"ב, רבי יוחנן בשם רבי ינאי וכו'.

עי' פני משה שם.

עי' מראה הפנים שם.

עי' שבת הארץ קונטרס אחרון סי' ג', ומה שכתב במראה הפנים וכו'.

עי' תורת הארץ פ"ו אות י"ח.

**אי ספק הירושלמי על העשה או על הלאו**

בפשוטו הספק אם העשה והלאו תלויים זה בזה.

עי' סוגית הירושלמי בכלאים פ"ח ה"א אם לוקים על חרישה.

עי' שבת הארץ קונטרס אחרון סי' ג'.

עי' תורת הארץ פרק ו' אות י"ח י"ט כ'.

עי' סוגית הגמ' במו"ק ג. אם לוקים על חרישה, וברש"י ותוס' שם.

עי' תורת הארץ פ"ו אות כ"ב ואות כ"ד.

**זריעת כלאים בתוך בית**

עי שבת הארץ בקונטרס אחרון סי' ג' , ולכאו' היה ראוי לומר וכו'.

עי' מנחת שלמה שביעית פ"ב מ"ד בשם הגרא"ד רוזנטל.

עי' חזו"א סי' כ"ו סק"ד ד"ה ומש"כ להוכיח.

**ספקא דהירושלמי לדינא**

עי' פאת השלחן סי' כ"ג.

עי' בבית ישראל שם סקנ"ב.

עי' חזו"א סי' כ"ב סק"א.

עי' ערוך השלחן סי' ט"ז סעי' א'.

עי' תורת הארץ ח"ב פ"ה.

עי' בביאור שם סקכ"ג וסקכ"ד.

**אי איכא איסור מדרבנן**

עי' רמב"ם פ"א ממעשר ה"י, ובהשגת הראב"ד.

עי' שבת הארץ קונטרס אחרון שם.

עי' תורת הארץ פ"ו אות כ"ה בהגה"ה.

עי' מנחת שלמה שביעית פ"ב מ"ד.

עי' חזו"א שביעית סי' כ"ב סק"א.

עי' תורת הארץ שם.

**זריעה בעציץ נקוב בתוך בית**

עי' חזו"א סי' כ"ב סק"א.

עי' חזו"א סי' כ"ו סק"ד.

עי' ספר השמיטה פרק ג' סעי' ה'

ושם בהערה 3.

**גדר בית וגדר שדה**

**בקושיא מעושין להם בתים**

עי' משנה שביעית פ"ב מ"ד, ועושין להם בתים, ובמפרשים שם.

עי' שבת הארץ קונטרס אחרון סי' ג'.

עי' תורת השביעית.

**בישוב הקושיא בגדר בית**

עי' מנחת שלמה שביעית שם.

עי' חזו"א סי' כ' סק"ו. ד"ה והזורע בבית.

**אי בעינן ד' אמות**

עי' שבת הארץ שם.

עי' תורת הארץ ח"ב פרק ה' אות ז'.

**אי בעינן מחיצות עשרה**

עי' חזו"א סי' כ"ב סק"א ד"ה וגדר בית.

עי' תורת הארץ ח"ב פרק ה' אות ו', (ד"ה ואע"פ).

עי' שו"ת הר צבי זרעים ח"ב סי' ל"ד.

**אהל עראי**

עי' חזו"א סי' כ"ב סק"א סוד"ה ואף.

עי' שו"ת הר צבי זרעים ח"ב סי' ל"ד.

עי' ספר הלכות שביעית במלואים שבסוף הספר.

עי' ספר השמיטה ח"ב פ"ט אות ג'.

**בדין חצר**

עי' רמב"ם פ"א ממעשר ה"י.

עי' השגת הראב"ד שם.

עי' תורת הארץ שם ביאר פלוגתא דהרמב"ם והראב"ד.

עי' ספר הלכות שביעית במלואים שבסוף הספר אות ד'.

עי' חזו"א מעשרות סי' ז' סק"ה.

**הסרת התקרה**

עי' חזו"א סי' כ"ב סק"א ד"ה ואף.

עי' מנחת שלמה ח"א סי' מ"א אות ג'.

עי' שו"ת הר צבי זרעים ח"ב סי' ל"ד.

**גידול בחממות בשביעית**

הנה ענין גידול בחממות בשביעית תלוי בספק הירושלמי בנוטע בתוך בית בשביעית,

והקשו האחרונים ממתני' דעושין להם בתים עד ר"ה הא אחר ר"ה לא.

ונאמרו כמה דרכים בישוב קושיא זו, ובזה תלוי ענין החממות.

ויש לבדוק ענין החממות לפי דרכו של החזו"א,

ולפי מה שנתבאר דהדבר תלוי אם הוא מקום זריעה,

ואם הדבר תלוי בפלוגתא דהרמב"ם והראב"ד בחצר.

וידוע שהחזו"א התיר להם בח"ח גידולי מים,

ואמרו שההיתר הוא משום דהוי עציץ שאינו נקוב בתוך בית.

ונעתיק בזה כמה תשובות של פוסקי זמננו בענין החממות.

ויש לברר ולבחון דבריהם לפי כל מה שנתברר אצלינו בס"ד.

עי' במנחת שלמה שביעית פ"ב מ"ד בדבר החממות (נדפס במ"מ הקודם).

עי' בספר הלכות שביעית במלואים שבסו הספר עמ' קפ"א

מה שכתב לפקפק בהיתר של עציץ שאינו נקוב בתוך בית.

עי' שו"ת קנה בשם ח"ג סי' צ' וסי' צ"א.

עי' שו"ת משנת יוסף ח"ד סי' ח'.

עי' שו"ת ישא יוסף מסי' כ"ד ואילך, דעת מרן הגרי"ש זצ"ל בענין החממות

ועוד תשובות מפוסקים זמננו זצ"ל בענין החממות.

**עציץ נקוב**

**עציץ נקוב הרי הוא כקרקע**

עי' משנה עוקצין פ"ב מ"י ובפיהמ"ש להרמב"ם שם.

עי' גמ' גיטין כב. עציץ של אחד וזרעים של אחר.

עי' גמ' גיטין לז. אין כותבין פרוזבול אלא על עציץ נקוב.

עי' גמ' שבת צה. התולש מעציץ נקוב חייב.

עי' מתני' דמאי פ"ה מ"י עציץ נקוב הרי זה כארץ.

**אי חשיב גם העפר שבעציץ כמחובר**

עי' כתבי הגר"ח גיטין ז: (אות ק"מ).

עי' אפיקי ים ח"ב סי' מ"ג שעמד בחקירה זו.

עיי"ש ד"ה עוד שמעתי מידידי.

עי' מנחת שלמה סי' מ' בשם הישועות מלכו ומה שהקשה עליו.

עי' בעוקצין שם בפי' הרמב"ם ופי' הר"ש.

עי' ירושלמי חלה פ"ב ה"א רבי הילא בשם ר' לעזר וכו'.

עי' חזו"א ערלה סי' א' סקט"ז אות ו'.

**בטעם הדבר דהעפר חשיב כמחובר**

עי' מרכבת המשנה פ"ב מטומאת אוכלין ה"ט.

עי' מנחת שלמה ח"א סי' מ' ד"ה ואין לומר, ובהגה"ה שם.

עי' אפיקי ים ח"ב סי' מ"ג ד"ה ועוד יותר וכו' וכו'.

**ראיות דחשיב מחובר לא מחמת ביטול כלי**

עי' מתני' דעוקצין פ"ב מ"ט, קישות שנטעה וכו'.

עי' רש" שבת צה. מה שפירש בזה.

עי' ר"ש שם.

עי' מל"מ פ"ב מבכורים ה"ט בפי' קישות שנטעה.

עי' מתני' דעוקצין שם כלי גללים וכו'.

עי' אפיקי ים שם לחלק בין הכשר זרעים לחיוב תרו"מ.

עי' מל"מ פ"ב מבכורים ה"ט ויש להסתפק אם נלמד מכאן.

עי' אגלי טל מלאכת קוצר סעי' ג' ובביאור שם סק"ח.

ראיה משיטת רש"י בגיטין ז: דכלי חרס אין צריך נקיבה, ולשיטת ר"ת כלי עץ אין צריך נקיבה.

עי' באפיקי ים שם שעמד בזה.

**אילן הנטוע בעציץ שאינו נקוב ונטע בו דלעת**

עי' ירושלמי ערלה פ"א ה"ב, ר' יצחק בן חקולה וכו'.

עי' מנחת שלמה ח"א סי' מ' ד"ה ואין לומר, דא"כ קשה וכו'.

עי' מל"מ שם, ודע דבירושלמי.

**עציץ נקוב בשביעית**

יש לברר לפי כל המבואר דהעפר חשיב מחובר

אם יש איסור חרישה וזריעה בעפר שבעציץ נקוב.

**זריעה בעציץ נקוב בכלאים ובשביעית**

עי' רמב"ם פ"א מכלאים ה"ב.

עי' אפיקי ים ח"ב סי' מ"ג, ד"ה והיה ניחא לי.

עיי"ש ד"ה אכן.

עי' מנחת שלמה ח"א סי' מ' ד"ה אמנם דבר זה.

**חילוק בין כלאים לשביעית**

עי' מנחת שלמה שם ד"ה ברם, וד"ה ואפשר.

**אי איכא איסורא ביניקה לבד**

עי' רמב"ם פ"א משמיטה ה"ו, אבל בודקין וכו'.

עי' רדב"ז שם.

עי' שו"ת נחפה בכסף יו"ד סי' ה' ד"ה ומצאתי הון לי.

עי' מעשה רוקח על הרמב"ם שם.

עי' רמב"ן גיטין ז: ד"ה מה שהקשה על רש"י.

עי' תוס' גיטין ז: ד"ה עציץ נקוב, ורבינו שמואל וכו.

עי' רשב"א שם ד"ה אמר ר' זירא, ובתוס' וכו'.

עי' מהר"ם שיף שם על התוס'.

**אי עציץ נקוב חשיב כשדה**

לפי ספק הירושלמי דבעינן שדה בשביעית יש לברר אמאי עציץ נקוב חשיב כשדה.

עי' מנחת שלמה שביעית פ"ב מ"ד, ברם בעיקר הדבר וכו'.

עי' שבת צה. במתני' ובגמ' שם דמקשו דברי ר"ש אהדדי.

עי' בתוס' שם ד"ה ורמינהו, עיי"ש מה שכתבו בע"ב ועוד פירש ר"י.

עי' רמב"ן שם ד"ה אלמא נקוב, ורבותינו הצרפתים וכו'.

עי' רשב"א שם ד"ה והפירוש המחוור.

עי' מנחת שלמה ח"א סי' מ' בריש הסימן ד"ה תנן וד"ה ואין להקשות.

**עציץ נקוב ע"ג יתידות**

**עציץ נקוב שהגביהו והניחו ע"ג יתידות**

עי' גמ' שבת פא: אמר ריש לקיש צרור שעלו בו עשבים וכו'.

עיי"ש אמר אביי פרפיסא וכו'.

עי' רש"י שם.

עי' הג"א שם (ברא"ש סי' ח').

עי' תוס' שם ד"ה והניחו.

עי' גמ' גיטין ז: א"ר זירא עציץ נקוב המונח ע"ג יתידות.

עי' תוס' שם ד"ה דילמא לא היא.

**דעת הרמב"ם**

עי' רמב"ם פ"ח משבת ה"ד.

עי' במגיד משנה שם.

עי' במים חיים להפר"ח.

עי' מהר"י קורקוס פכ"ו משבת ה"ה.

עי' אגלי טל מלאכת קוצר סק"ו.

עי' כתבי הגר"ח שבת פא:

עי' רמב"ן שבת כא: ד"ה.

**חיוב תולש בשבת משום מיעוט היניקה**

**או משום תלישה מן המחובר**

עי' דבר אברהם סי' כ"ה אות א'.

עי' לבוש או"ח סי' של"ו סעי' ח'.

עי' מרכבת המשנה פ"ח משבת ה"ד.

עי' דבר אברהם סי' כ"ה אות ב' ג'.

עי' דברי יחזקאל סי' ב' אות א' ב'.

**בהא דפירש הרמב"ם דינא דקישות באופן אחר**

עי' רמב"ם פ"ב מטומאת אוכלין ה"ט.

עי' השגת הראב"ד שם.

עי' כס"מ שם.

עי' כתבי הגר"ח שבת פא: הנז"ל.

עי' דברי יחזקאל סי' ג' אות א'.

**בהא דהשמיט הרמב"ם דינא דהתוספתא**

עי' כתבי הגר"ח שם.

עי' דברי יחזקאל סי' ג' אות א'.

**בהא דהשמיט הרמב"ם דינא דפרוזבול**

עי' כתבי הגר"ח שם.

עי' דברי יחזקאל סי' ג' אות ח'.

**שביעית בעציץ נקוב המונח ע"ג יתידות**

**עציץ נקוב ע"י יתידות אם יש בו שביעית.**

יש לברר אם דינו שוה לעציץ נקוב ע"ג קרקע לפי כל מה שנתבאר.

עי' ספר השמיטה ח"ב פרק ח' ענף א' אות ה'

**בסתירת דברי הרמב"ם בספינה גוששת**

עי' מל"מ פ"ב מבכורים ה"ט.

עי' אגלי טל מלאכת קוצר סק"ו אות כ"ב.

עי' דברי יחזקאל סי' ב' אות י'.

עי' סוגיא דגיטין ז: ובתוס' שם.

עי' שיעורי ר' שמואל גיטין ז: אות צ"ח צ"ט.

**הורדת עציץ נקוב בשביעית והנחתו ע"ג הארץ**

עי' מנחת שלמה ח"א סי' מ"א אות א'.

עי' ספר שהמיטה ח"ב פרק ח' ענף א' אות ו' ז'.

**הוצאת עציץ לחוץ**

עי' מנחת שלמה שם בהגה"ה.

עי' ספר השמיטה פ"ג אות ו'.

**עציץ שאינו נקוב שנופו נוטה לחוץ**

**דמיון המל"מ לשאר דיני התורה**

עי' מל"מ פ"ב מבכורים ה"ט, ודע שמה שכתבנו וכו', ואין לומר וכו'.

עי' דברי יחזקאל סי' ב' אות י"ג.

עי' שו"ת נחפה בכסף יו"ד סי' ה'.

עי' טל אורות מלאכת קוצר (עמ' ק"ה).

**התורה ריבתה טהרה אצל זרעים**

עי' אגלי טל מלאכת קוצר סק"ח.

עי' שו"ת בית דוד (לבעל הנחל"ד) סי' א'.

עי' טל אורות שם.

עי' דברי יחזקאל שם.

**עציץ שאינו נקוב וחזר ונקבו**

עי' טל אורות שם הביא מגמ' מנחות ע. בחזר ונקבו.

עי' רמב"ם פ"ה מתרומות הט"ו.

עי' מהר"י קורקוס שם.

עי' תורת הארץ ח"ב פרק חמשי סק"ע.

**סיכוך באילן שנטוע בעציץ שאינו נקוב**

עי' ירושלמי פ"ז דכלאים ה"ו, ר' יונה בעי דלעת כתלוש לסכך בה.

עי' טל אורות שם (עמ' ק"ז).

עי' ברידב"ז על הירושלמי שם.

**נקבו בא"י ונופו בחו"ל**

עי' סוגיא דגיטין כב. נקבו בארץ ישראל וכו'.

עי' תוס' שם ד"ה בתר נקבו.

עי' אגלי טל מלאכת קוצר סק"ח.

עי' מל"מ פ"ב מבכורים ה"ט, ויש להסתפק וכו'.

עי' מל"מ שם, ודע דבפ"ב דגיטין וכו'.

עי' שו"ת בית דוד סי' א', גם אין להביא ראיה.

**לענין דינא**

יש להסתפק אם יש לפשוט לדינא ענין נוף הנוטה לחוץ מעציץ נקוב שמונח ע"ג יתדות.

ומקור הספק אם יניקת הנוף אלימא או יניקת הנקב אלימא.

עי' תוס' גיטין כב. ד"ה בתר נקבו.

עי' דברי יחזקאל סי' ב' אות ג', ואין לחלק.

עי' חזו"א ערלה סי' א' סקט"ז אות ט'.

עי' תורת הארץ ח"ב פרק ה' סעי' ע"ב ובביאור שם.

**דעת הפוסקים לדינא**

דעת המל"מ שלכל דיני התורה יניקת הנוף חשיב מחובר.

דעת הבית דוד שאין ללמוד שום דבר מטומאת אוכלין.

עי' ספר השמיטה להגרימ"ט פרק ג' סעי' א' אות ו'.

עי' שו"ת נחפה בכסף יו"ד סי' ה'.

עי' חיי אדם הלכות שבת כלל י"ב סעי' ב'.

עי' חזו"א שביעית סי' כ"א סק"ט ד"ה ובין, ויש ליזהר.

**זריעה על גג**

**עי' היטב תשובת הרא"ש כלל ב' סי' ד'.**

**בראיית הרא"ש מסוגיא דמנחות**

עי' סוגיא דמנחות פד:

עי' היטב רש"י ותוס' שם.

עי' חזו"א ערלה סי' א' סקט"ז אות ד'.

**בראיית הרא"ש מבצלים שהשרישו בעליה**

עי' מתני' מעשרות פ"ה מ"ב.

עיי"ש בפי' הרמב"ם והר"ש והרא"ש.

עי' בתוי"ט שם.

עי' משנה ראשונה שם.

**בדברי הגר"א**

עי' ביאור הגר"א יו"ד סי' רצ"ד סקס"ג.

עי' שנות אליהו במתני' דמעשרות שם.

עי' חזו"א שביעית סי' כ' סק"ו.

עי' שו"ת בית דוד סי' א'.

עי' הר צבי זרעים ח"ב סי' ל"ו.

**ביאור המ"א והמ"ב**

עי' מ"א סי' של"ו סקי"ד.

עי' מ"ב שם סקנ"ז.

עי' חיי אדם כלל י"ב סעי' ד'.

עי' שביתת השבת מלאכת קוצר סקל"ט.

**ביאור הדברי יחזקאל**

עי' דברי יחזקאל סי' ב' אות י"ד.

**בדברי התוס' בגיטין**

עי' תוס' גיטין ז: ד"ה הא.

עי' אגלי טל מלאכת קוצר סק"ט.

עי' דרך אמונה פ"א ממעשר הי"א בבאור ההלכה.

**לענין שביעית**

יש לברר לפי כל השיטות הנ"ל מה הדין לענין שביעית

בזורע על גג ועל מרפסת שאינה מקורה.

עי' רמב"ם פ"א משמיטה ה"ו, ומקיימין את האלויי בראש הגג.

עי' כס"מ שם.

עי' חזו"א שביעית סי' י"ד סק"ט.

עי' רדב"ז שם.

**עציץ ע"ג רצפה בקומת קרקע ובקומה עליונה**

עי' מנחת שלמה ח"א סי' מ"א אות ב'.

עי' מנחת שלמה תניינא סי' קט"ו, בהתכבות הגרש"ז והגרי"ז בענין עפר.

עי' רא"ש גיטין פ"ב סי' כ"ב.

עי' חזו"א סי' כ"ב סק"א (ד"ה ובין של עץ).

עי' קובץ תשובות להגרי"ש סי' רל"ב.

עי' שו"ת שבט הלוי ח"ו סי' קס"ז.

עי' שו"ת שבט הלוי ח"ז סי' קפ"ד.

**כלי שאינו נקוב שבטל ממנו שם כלי**

עי' אגלי טל מלאכת קוצר סעי' ג'.

עי' בביאורים שם סק"י.

עי' מתני' דעוקצין פ"ב מ"י, מלאהו עפר עד שפתו וכו'.

עי' פיהמ"ש להרמב"ם שם.

עי' ר"ש שם.

עי' כתבי הגר"ח שבת פא: והנה הרמב"ם וכו'.

**עציץ שאינו נקוב בשביעית**

**אי ילפינן שביעית ממעשר**

עי' חזו"א שביעית סי' כ"ב סק"א, ונראה דעציץ שאינו נקוב וכו'.

עי' רדב"ז פ"א משמיטה ה"ו.

עי' שו"ת נחפה בכסף יו"ד סי' ה'.

עי' שו"ת שדה הארץ ח"ג יו"ד סי' כ"ח.

**ראיות דאיכא איסור דרבנן באינו נקוב**

עי' ירושלמי דמאי פ"ה ה"ח, רבי בון בר חייא וכו'.

עי' פני משה שם.

עי' בפי' הרידב"ז שם.

עי' בחזו"א שם מש"כ על פי' הרידב"ז.

ועיי"ש מה שפירש הירושלמי.

עי' מנחת שלמה ח"א סי' מ"א אות ד'.

עי' חזו"א שביעית סי' כ"ו סק"ד.

**דעת הפוסקים האחרונים**

עי' חזו"א שם.

עי' שו"ת מהרי"ל דיסקין סי' כ"ז אות א'.

עי' ספר השמיטה פרק ג' סעי' ב', ובהערה שם בסופה.

עי' ספר השמיטה ח"ב פרק ח'.

**גידולי מים**

**השורה זרעים במים בשבת**

עי' רמב"ם פ"ח משבת ה"ב.

עי' זבחים צד: דאמר רבא זרק סודר וכו'.

עי' מהר"י קורקוס שם.

עי' שו"ע סי' של"ו סעי' י"א.

עי' מ"א שם סקי"ב.

עי' מ"ב שם סקנ"א ובשעה"צ אות מ"ו.

עי' נשמת אדם כלל י"א.

עי' שו"ת הרדב"ז ח"ה סי' רמ"ח.

**השורה זרעים במים בשביעית**

עי' רמב"ם פ"א משמיטה ה"ו, ובהשגת הראב"ד שם.

עי' רדב"ז וכס"מ שם.

עי' מהר"י קורקוס שם.

**זריעה בעציץ של מים בשביעית**

עי' שו"ת נחפה בכסף יו"ד סי' ה'.

עי' מהר"י קורקוס בתשו' הנז"ל.

עי' שו"ת שדה הארץ יו"ד סי' כ"ח.

עי' שו"ת מהרי"ל דיסקין סי' כ"ז.

עי' מנחת שלמה תניינא סי' קכ"ג ענף ה' אות א'.

עי' ספר השמיטה פרק ג' סעי' א' אות ד' ובהערה שם.

עי' ספר השמיטה ח"ב פרק ח' אות ב'.

עי' הר צבי זרעים ח"ב סי' ל"א.

**זריעה בברכות של מים**

עי' ספר השמיטה ח"ב פרק ח', ואם כנים אנחנו וכו'.

עי' מנחת שלמה תניינא סי' קכ"ג ענף ה' אות ב' ג'.

**יש קנין או אין קנין לעכו"ם בא"י להפקיע**

**סוגיא דגיטין מז. אמר רבה אע"פ שאין קנין וכו' עד סוף הסוגיא.**

עי' היטב כל הסוגיא גמ' רש"י ותוס'.

**בביאור פלוגתא דרבה ור"א**

עי' רש"י בריש הסוגיא.

עי' רשב"א ד"ה אבל.

עי' חזו"א שביעית סי' א' סק"א.

**בדעת מ"ד יש קנין אי פקעה קדושת הארץ**

עי' חזו"א שביעית סי' א' סק"ב וסק"ג.

עי' שערי יהודה שביעית סי' ט.

**ראיות החזו"א**

1. מסוגיא דגיטין מז. ישראל שלקח שדה מנכרי וכו'.
2. למה אין קונה לחפור בה בורות לר"א.
3. כיון שקונה רק קנין פירות למה תפקע קדושתה.
4. מהא דיש כלאים וערלה בשל נכרי.
5. אי פקעה לא משכחת לה קדושה שניה.
6. הילפותא מדגנך כמו בהקדש.

**נדון בראיות החזו"א**

1. בהראיה מהא דהוי רק קנין פירות

עי' מש"כ החזו"א בסק"ב דכאן עדיף וכו'.

ועי' שערי יהודה סי' ט'.

1. בהראיה דלא משכחת קדושה שניה, עי' חזו"א סי' כ"א סק"ה בשם הרש"ס.
2. בהראיה מסוגיא דגיטין, בפשוטו היא ראיה אלימתא.

וגם הגר"ח שם הביא ראיה זו.

עי' שערי יהודה שם מש"כ על ראיית החזו"א.

יש לברר אי איכא למימר דהחיוב מדרבנן. עי' רמב"ן כאן.

יש לברר אי איכא למימר דמיירי במירוח עכו"ם.

1. בהראיה מערלה וכלאים, עי' תוס' קידושין לו: ד"ה כל מצוה.

עי' תשו' הרא"ש כלל ב' סי' א'.

עי' כתבי הגר"ח גיטין מז. והנה בתשובות הרא"ש וכו'.

**בשיטת הרמב"ם**

עי' רמב"ם פ"א מתרומות ה"י.

עי' בכס"מ שם, ואע"ג דבכמה משניות וכו'.

עי' חידושי רבינו חיים הלוי שם.

עי' חזו"א שביעית סי' א' סק"ג ד"ה וזו.

עי' ביאור הגר"א יו"ד סי' של"א סק"ח, אבל טועה בלשון הרמב"ם וכו'.

**דעת ראשונים כהכס"מ**

עי' כפתור ופרח פרק ד', בפתיחה.

עי' מאירי גיטין מז. ד"ה זה שאמרו.

**לענין שביעית אי פקעה קדושת הארץ למ"ד יש קנין**

עי' תוס' גיטין סב. ד"ה אין עודרין.

עי' חזו"א שביעית סי' א' סק"ג במוסגר [ולענין שביעית וכו'].

עי' תורת הארץ ח"ב פרק שלישי בביאור אות נ"ד.

**שיטת הכס"מ בדעת מ"ד אין קנין**

**אין קנין לענין חזר ולקחה**

עי' רמב"ם פ"א מתרומות ה"י.

עי' רמב"ם שם הי"א.

עי' בכס"מ שם בה"י.

עי' כס"מ פ"א מתרומות הי"ג.

**בהא דמבואר בכס"מ דמירוח ישראל מחייב**

עי' רמב"ם פ"א מתרומות הכ"ב.

עי' בכס"מ שם.

**לאיזה ענין אמרינן דיש קנין בהיותה ביד עכו"ם**

יש לברר אם הפריש בשבלים כשהיא ביד עכו"ם אם חלה ההפרשה.

עי' בזה בהערות הגרי"ש לבכורות יא:

עי' מעדני ארץ סי' ט' אות ח'.

**דעת הסוברים כהכס"מ**

עי' כפתור ופרח פרק ד'.

עי' מאירי ע"ז כא. ומה שאמרו וכו'.

עי' שו"ת ר' בצלאל אשכנזי סי' א', ודע דלשיטת הרמב"ם וכו'.

עי' מהר"י קורקוס פ"ו ממעשר הי"ב.

**דעת הראשונים דלא כהכס"מ**

עי' תוס' בכורות יא: ד"ה טבלים, אפשר שהקדימו בשבלים.

עי' רמב"ן ורשב"א קידושין מא: הנכרי והכותי שתרמו.

**באין קנין לענין בכורים**

עי' במתני' גיטין מז. המוכר את שדהו לעכו"ם.

עי' רש"י שם במתני'.

עי' בגמ' שם בע"ב ת"ש המוכר שדהו וברש"י שם.

עי' תוס' שם בע"א ד"ה לוקח ומביא בכורים.

עי' רמב"ן ורשב"א שם.

עי' רמב"ם פ"ב מבכורים הט"ו, ובהשגת הראב"ד שם.

עי' ברדב"ז שם.

עי' מהר"י קורקוס שם בכס"מ שם.

עי' חזו"א שביעית סי' א' סק"ג ד"ה וזו כוונת הרמב"ם.

**קושיות על שיטת הכס"מ**

צ"ב דאי יש קנין בעודה אצל עכו"ם אמאי לא הוי כיבוש יחיד.

צ"ב אי יש קנין בעודה אצל עכו"ם אמאי בחזר ולקחה נתחייב.

עי' שו"ת מהרי"ט ח"א סי' מ"ג הרבה להקשות מכמה סוגיות.

עי' סוגיא דבכורות יא: בלוקח טבלים מן העכו"ם.

עי' גיטין מז: ת"ש ישראל ועכו"ם שלקחו שדה בשותפות.

עי' כס"מ פ"א מתרומות ה"כ.

עי' ביאור הגר"א יו"ד סי' של"א סק"ח, ועבה"ג וכו'.

עי' חידושי רבנו חיים הלוי פ"ב מבכורים הט"ו.

**אין קנין לעכו"ם בא"י לענין שביעית**

**בדברי הרמב"ם בעכו"ם שקנה קרקע בא"י וזרעה בשביעית**

עי' רמב"ם פ"ד משמיטה הכ"ט.

עי' רדב"ז שם.

עי' מתני' שביעית פ"ו מ"א.

עי' פיהמ"ש להרמב"ם, מהדו"ק ומהדו"ב.

**בקושיות הכפתור ופרח**

עי בכס"מ שם שהביא מהכפתור ופרח שהקשה על הרמב"ם.

עי' כפתור ופרח פרק מ"ז.

עי' מהר"י קורקוס מה שהשיב לקושיות הכפתור ופרח.

עי' בכס"מ מה שדן בדברי הכפתור ופרח.

עי' שו"ת אבקת רוכל סי' כ"ד.

עי' שו"ת מהריט"ץ סי' צ"ח מש"כ על דברי הכס"מ.

**פירוש דברי הרמב"ם במש"כ פירותיה מותרים**

להרדב"ז, דליכא איסור נעבד.

להפתור ופרח, דליכא איסור נעבד.

למהר"י קורקוס, דליכא איסור ספיחין.

להכס"מ, דליכא איסור נעבד.

**אי איכא איסור נעבד להרמב"ם**

להרדב"ז, איכא איסור נעבד.

להכס"מ, איכא איסור נעבד.

למהר"י קורקוס, ליכא איסור נעבד.

עי' רמב"ם פ"ד משמיטה הט"ו, ובראב"ד שם.

עי' חזו"א שביעית סי' ג' סקכ"ה.

**אם נוהג קדושת שביעית בפירות אלו שבפ"ד הכ"ט**

עי' רדב"ז שם.

עי' כס"מ פ"ז משמיטה ה"ג בשם מהר"י קורקוס.

עי' בקונטרס קדושת הארץ להרש"ס, והוא בפ"ו דשביעית ה"א.

עי' באבקת רוכל שם מש"כ על דברי הרש"ס.

עי' באבקת רוכל שם מה שהביא בשם המבי"ט ותמה על דבריו.

עי' שו"ת המבי"ט סי' של"ו מה שדחה דברי האבקת רוכל.

עי' פאת השלחן סי' כ"ג סקכ"ט, סוד"ה והנה מרן והמבי"ט.

עי' חזו"א שביעית סי' כ' סק"ז ד"ה והנה יצא וד"ה והנה כל מה.

**בתשובת הכס"מ על מ"ש הכפת"ו דלא פקעה קדושת הארץ**

עי' בכפתור ופרח שם, ומה שהוא אסור מן התורה מפני שבת הארץ וקדושתה וכו'.

עי' בכס"מ ובאבקת רוכל שם, אישתמיטתיה מש"כ רבינו בפ"א וכו'.

עי' שו"ת הרדב"ז סי' שני אלפים רכ"א. (נראה שחזר בו ממש"כ על הרמב"ם).

**בהראיות שלא אמרינן** **דבעודה תחת יד עכו"ם ליכא קדושה**

**הראיות לענין איסור עבודה**

עי' קונטרס קדושת הארץ לר"ש סירליאו.

עי' שו"ת המבי"ט ח"א סי' כ"א. (באבקת רוכל סי' כ"ג הביא תשו' המבי"ט).

עי' שו"ת מהרי"ט ח"א סי' מ"ג.

**אם מותר לדעת הב"י לישראל לעבוד בקרקע של שביעית**

עי' במבי"ט ומהרי"ט משמע מדבריהם שלהב"י מותר לישראל לעבוד בקרקע של עכו"ם.

עי' שו"ת מהריט"ץ סי' מ"ז, (דאין עודרין הוא משום מראית העין).

עי' מנחת חינוך מצוה שכ"ט אות י"א.

עי' חזו"א סוסי' כ'.

עי' שבת הארץ במבוא סוף אות י"א.

עי' תורת הארץ ח"א פרק ו' אות מ"ד ואות מ"ה.

עי' ספר השמיטה ח"ב פרק ז'.

עי' תורת הארץ ח"ב פרק ג' אות ט"ז.

עי' מעדני ארץ סי' ט'.

עי' מנחת שלמה שביעית סימן ד'.

**פלוגתא דהמבי"ט והב"י בקדושת שביעית בפירות עכו"ם**

עי' שו"ת המבי"ט סי' י"א.

עי' שו"ת המבי"ט סי' כ"א.

עי' שו"ת אבקת רוכל סי' כ"ד.

עי' שו"ת המבי"ט סי' של"ו.

עי' שו"ת מהרי"ט סי' מ"ג.

**פלוגתא אי איכא חיוב תרו"מ בפירות עכו"ם בשביעית**

עי' במבי"ט סי' כ"א דשביעית אפקעתא דמלכא.

עי' אבקת רוכל סי' כ"ד דתלוי בהפקר שלו.

עי' מהרי"ט סי' מ"ג להכריח דעת המבי"ט בזה.

עי' בית רידב"ז פרק ד' סעי' י"ג (והוא קונטרס השמיטה להרידב"ז) דחה ראיות מהרי"ט.

עי' מהרי"ט שם כתב להכריח דשנת שביעית אינה שנת המעשר.

עי' בבית רידב"ז שם

**ראיות הר"ש סירליאו מתוספתא**

עי' בקונטרס קדושת הארץ להרש"ס בראייתו מתוספתא דאין מוכרין וכו'.

עי' אבקת רוכל שם מה שדחה הראיה.

עי' במבי"ט סי' כ"א שדחה ראיה זו.

עי' חזו"א שביעית סי' י' סקי"ד.

**ראיית הרש"ס מהרמב"ם**

עי' ברש"ס שם הביא ראיה מתשו' הרמב"ם.

עי' תשובת הרמב"ם סי' של"ו.

**ראיית הרש"ס מקונטרס ישן**

עי' בקונטרס הרש"ס שם שמצא קונטרס ישן.

עי' במבי"ט סוסי' כ"א.

עי' באבקת רוכל שם מש"כ על זה.

**בראיית המבי"ט מתוספתא דאהלות**

עי' במבי"ט סי' כ"א בראיה מתוספתא דסוף אהלות.

עי' אבקת רוכל שם שהשיב על ראיה זו.

עי' פאת השלחן סי' כ"ג סקכ"ט (פרק ד' סעי' י"ג) דחה הראיה.

עי' חזו"א סי' כ' סק"ז.

עי' מבי"ט סי' של"ו.

**בהראיה מעכו"ם שאומר של עזקה הן**

עי' גמ' יבמות קכב. עכו"ם שהיה מוכר פירות בשוק וכו'.

עי' במבי"ט ובמהרי"ט שהוכיחו משם דיש קדושת שביעית בפירות עכו"ם.

עי' אבקת רוכל שם שדחה הראיה.

עי' מבי"ט סי' של"ו.

עי' פאת השלחן שם מה שהביא מר"ת בספר הישר.

**בהראיה מהרמב"ן פרשת בהר**

עי' במבי"ט סי' י"א מה שהביא מהרמב"ן פרשת בהר.

עי' במבי"ט סי' כ"א מה שהוסיף בזה.

עי' אבקת רוכל שם מה שפירש דברי הרמב"ן.

**בהראיה מהמפקיד פירותיו אצל עכו"ם**

עי' בשו"ת מהרי"ט סי' מ"ג הביא ראיה מדתנן פ"ג דדמאי.

עי' פיהמ"ש להרמב"ם פ"ג דדמאי מ"ד.

עי' פי' הר"ש שם.

עי' שנות אליהו הארוך שם.

עי' חזו"א שביעית סוף סי' כ' ומהרי"ט הביא ראיה מכרעת וכו'.

עי' קונטרס השמיטה לרידב"ז.

**דעת הראשונים בקדושת שביעית בפירות עכו"ם**

עי' במבי"ט סי' של"ו העלה ששבעה רועים ס"ל דיש קדושת שביעית בפירות עכו"ם.

יש לבדוק דעת הראשונים שהזכיר שם לפי כל הנ"ל.

בהראיה מהראב"ד, עי' כפתור ופרח בפרק מ"ח בשם הראב"ד.

עי' רדב"ז פ"ד משמיטה הכ"ט הביא דברי הכפתור ופרח בשם הראב"ד.

**דעת הפוסקים לדינא**

עי' פאת השלחן שם במסקנת דבריו.

עי' בבית רידב"ז שם במסקנת דבריו.

עי' בשל"ה שער האותיות אות קו"ף קדושת האכילה אות קל"ז.

עי' חיי אדם שערי צדק פרק ט"ז סעי' י"ד.

**דעת מרן הב"י**

עי' שו"ע יו"ד סי' של"א סעי' י"ט.

עי' בחרדים מצוות התלויות בארץ.

עי' שו"ת מהרי"ט סי' מ"ג שהב"י חזר בו.

עי' ברכי יוסף יו"ד סי' של"א.

עי' פאת השלחן שם.

עי' חזו"א שביעית סי' כ' סק"ז בהוספה.

עי' חזו"א סוסי' כ'.

**אם יש קנין בשביעית בזמן הזה דרבנן**

**עי' ספר התרומה הלכות ארץ ישראל.**

**בראייית סה"ת מירושלמי שבימי עזרא קבלו מאליהן**

עי' בסה"ת שם הביא ראיה ממדרש רבה רות ומירושלמי דמאי.

עי' בר"ש שביעית פ"ו מ"א.

**בהא דתרומה בזמן הזה דרבנן**

עי' סוגיא דיבמות פב: דתניא בסדר עולם וכו'.

עי' בסה"ת שם מה שלמד מסוגיא זו.

עי' ביאור הגר"א יו"ד סי' של"א סק"ו.

**אם יש חיוב תרו"מ בזמן הזה בפירות שלקח מעכו"ם.**

עי' בסה"ת שם, וא"כ יכול להיות דבפירות שלוקח מעכו"ם וכו'.

עיי"ש במה דקשיא ליה מגמ' מנחות לא. ומה שתירץ.

**יש קנין בזמן הזה לענין שביעית**

עי' סה"ת שם ומטעם זה נוכל לומר דבשביעית מותר וכו'.

עי' רש"י סנהדרין כו. בסוגיא דארנונא.

עי' תוס' גיטין סב. ד"ה אין עודרין.

עי' כס"מ פ"ד משמיטה הכ"ט, ומ"ש עוד אבל מה שהוא אסור מן התורה וכו' לא דק וכו'.

עי' שו"ת אבקת רוכל סי' כ"ד שכתב כן.

**יש קנין בזה"ז תלי בדין בטלה קדושת הארץ בזמן הזה**

עי' סה"ת שם , והשתא הוכחתי וכו' וא"כ אינו חייב וכו' והא בפרק הקומץ וכו'.

להרמב"ם דלא בטלה קדושת הארץ אין קנין גם בזמן הזה.

עי' רמב"ם פ"א מתרומות הכ"ו.

עי' רמב"ם פ"ו מבית הבחירה הט"ז.

עי' שו"ת הרמב"ם פאר הדור סי' ט"ז.

עי' חידושי רבנו חיים הלוי פ"א מתרומות ה"י, הנה הרי קיי"ל דבירושה שניה לא נהגו יובלות וכו'.

עי' בית הלוי ח"ג סי' א' ענף ו' אות א'.

**דעת סה"ת דאפי' אם קדושת הארץ לא בטלה יש קנין בזה"ז.**

עי' בסה"ת שם וההיא דתנן בפרק הניזקין וכו'.

עי' תורת יהונתן אות מ"ג.

עי' חזו"א שביעית סי' כ' סק"ז.

עי' שו"ת המבי"ט ח"ב סי' קצ"ו, והנה כתב הרמב"ם ז"ל וכו'.

**בקושיות החזו"א על סה"ת מסוגיות הש"ס**

עי' חזו"א שביעית סי' א' סקכ"ה קושיא מגיטין מז.

עי' חזו"א שביעית סי' ג' סק"ח, מגיטין מז.

עי' חזו"א שביעית סי' ו' סק"ב מגיטין מז. ועוד שם ע"ב המוכר שדהו וכו'.

עוד שם מבכורות יא: בלוקח טבלים מן הנכרי, וממפקיד פירותיו אצל נכרי.

עוד שם ממנחות לא. בעובדא דר' שמעון שזורי.

עי' חזו"א סי' ג' סק"כ ראיה מתוספתא דאהלות.

עי' חזו"א כלאים סי' ד' סקכ"ג.

עי' חזו"א שביעית סוסי' כ' מהנדפס בסוף הירושלמי עם ביאור הגר"א ופירוש החזו"א.

(שם מתבארים כל הראיות מכל המקומות הנ"ל)

**דעת גדולי הפוסקים**

עי' פאת השלחן סי' כ"ג סוסקכ"ט אמנם שים עיניך בעיון מה שכתבתי וכו'.

עי' פאת השלחן סי' ט"ז סוסק"מ.

עי' חזו"א סי' כ' סק"ז, מה שהוכיח מהפוסקים והמנהג.

עי' אחיעזר ח"ב סי' ל"ט אות י"ד.

**דעת הגר"א**

עי' ביאור הגר"א יו"ד סי' של"א סקכ"ח.

עי' ביאור הגר"א יו"ד סי' של"א סק"ו.

עי' ביאור הגר"א יו"ד סי' של"א סק"ח.

עי' חזו"א שביעית סי' ו' סק"ג.

עי' מעדני ארץ שביעית סי' י"ב אות ב' אות י' ואות י"א.

**ספר התרומה הלכות ארץ ישראל**

וכל הפירות שקונין אפילו מעכו"ם חייבין לתרום ולעשר מדרבנן אפי' יש קנין לעכו"ם להפקיע מיד מעשר כדמוכח בפ' הקומץ (ל"ח ע"א) בעובדא דר"ש שזורי דא"ל ר"ט לך וקח מן העכו"ם ועשר על הנתערב קסבר יש קנין לעכו"ם וכו'. וכל שכן כיון דסתם עכו"ם גזלנין ארעתא נינהו וקרקע אינה נגזלת אפילו ביאוש כדמוכח גבי הושענא בלולב הגזול ובשמעתא דמכר לו פרה פרק חזקת הבתים (מ"ג ע"ב) ולא קשה עלה מירושלמי דכלאים דמשמע דקונה קרקע ביאוש. אם כן כיון שהיו הקרקעות תחלה של ישראל חייב לעשר. אמנם אינו כ"ש דשפיר קונין קרקעות על ידי כבוש אפילו גופו של ישראל מוישב ממנו שבי. ואחרי שכבשום עכו"ם או מישמעאלים או מישראל לא היה בו ישראל אחרי כן שיש לחוש שקנו הקרקעות והעכו"ם גזלום מהם מיהו אפי' פירו' שבודאי שגזלו בקרקע ישראל אם אחרי כן קנאן ישראל אחר ממנו אינן חייבין לעשר כי אם מדרבנן כדדרשינ' פרק השוכר את הפועלים (פ"ח ע"א) תבואת זרעך ולא לוקח כשמרחו מוכר לדברי רבינו יעקב או כשמרחו לוקח לדברי הרב רבינו יצחק בר רבי מרדכי אמנם אפי' אין קניין לעכו"ם בארץ ישראל להפקיע ממעשר ואפי' קנה ישראל קרקע ומרחו בעצמו ואפי' רוצה הוא עצמו לאכול ולא למכור אפילו הכי אינו חייב במעשר כי אם מדרבנן אבל לא מן התורה דהכי הלכתא דקדושה ראשונה קדש' לשעת' ולא קדשה לעתיד לבא.

כך פסק מו' רבינו יצחק בר רבי ישמעאל ומביא ראיה דאמרי' פ"ק דחולין (ו' ע"ב) ר"מ אכל עלה של ירק בבית שאן והתיר ר' בית שאן על ידו. אף על גב דבית שאן היה בקדושת יהושע כדאי' התם דכתיב מנשה לא הוריש יושבי בית שאן וקאמר קסבר קדושה ראשונה לא קדשה לעתיד משמע דהכי הלכתא דמעשה רב וגם במדרש רות אמר ר"י משגלו נפטרו כשעלו בימי עזרא מאיליהן קבלו עליהן חיוב מעשרו' ובבראשית רבה פרשת ויחי ובמס' שבועות דירושלמי גרסי' בה רבי יוסי הגלילי וכן בשלהי מכות בתלמוד דידן.

וצריך עיון בפי' כי יש תימה לומר שלא היו חייבין בתרומה ומעשר מן התורה בימי עזרא ולכל היותר אין להביא ראיה משם אלא דקדושה ראשונה בטלה אבל קדושת עזרא שמא קיימת לעולם כדסבר תנא דסדר עולם (יבמות פ"ח ע"ב) ראשונה ושנייה יש להם פירוש הוצרכו לקדש אבל שלישית אין להם כשיבא מלך המשיח לא יהו צריכין לקדש.

ויש להביא ראיה דאפי' קדושת עזרא בטלה ובזמן הזה תרומה ומעשר מדרבנן דאמרינן פרק הערל (שם) גבי שתי קופות אחת של חולין ואחת של תרומה ולפניהם שתי סאין א' של תרומה ואחת של חולין ונפלו אלו לתוך אלו מותרין שאני או' חולין לתוך חולין נפלו ותרומה לתוך תרומה נפלה. ואמר ר"ל והוא שרבו חולין על התרומה דסבר דתרומה בזמן הזה דאורייתא ור"י אמר אף על פי שלא רבו דסבר כי תרומה בזמן הזה דרבנן ופליג אליבא דרבנן דר' יוסי כדאיתא התם ומדשקלי וטרו אליבא דרבנן משמע דהכי סבירא להו כדדייק פרק אלו קשרים. (קי"ב ע"ב) מדתריץ לה אליבא דר"י הכי סבירא להו והרי הלכה כר"י דסבר דהוי מדרבנן לגבי דר"ל. דהלכה בכל מקום כרבי יוחנן לגבי ר"ל בר מתלת.....

......וברייתא דסדר עולם קדושה ראשונה אף שנייה יש להם הוצרכו לקד' אבל שלישי' אין להם פיר' לא יצטרך לקדש לפי שקדושתו של עזרא קיימת לעולם ואמרי' מאן תנא סדר עולם ר' יוסי א"כ הויא דאורייתא בזמן הזה לר' יוסי על כרחיך ריש לקיש דאמר כרבנן יסבור דסדר עולם תני לה ולא סבר לומר כן כדמתרץ שלהי יוצא דופן (מ"ו ע"ב) ומי הזקיקו לומר כך שיחלוק ר' יוסי דמתני' דהערל דבריתא דסדר עולם היינו ברייתא דלא הכריעו אם זכר אם נקבה וברייתא דעגול בעגולין לרבי יוסי ולרבי יוחנן הזקיקו לפרש דהוי מן התורה מתניתין דאנדרוגינוס נושא וברייתא דסדר עולם אבל ריש לקיש ור' יוחנן אליבא דנפשייהו סבירא להו איפכא......

פסק הלכך נראה דקדושת מחיצות העיר קיימת לעולם להיות מותר לאכול מעשר שני בתוכה אי בנה מזבח אבל בלא מזבח לא דאתקש מעשר לבכור תם שצרי' לו מזבח לאכילת בשרו לרבי ישמעאל כדאיתא פרק אלו הן הלוקין (י"ט) ופרק קדשי הקדשים ופרק אלו קדשים וכן קדושת הבית עדיין היא קיימת והנכנס במקום הבית חייב כרת שעת' כולנו טמאים והמעלה בחוץ בזמן הזה קטרת ומנחה חייב כרת שראוי להקטיר בפנים ולכך חייב דהלכה כרבי יוחנן דאמר המעלה בזמן הזה בחוץ חייב .......

...........ואפי' הכי הלכה דקדושת הארץ לא קדשה עתה לעניין תרומות ומעשרות. ולא מבעיא קדושה ראשונה דקדושת יהושע בטלה לענין תרומה ומעשר לאחר חורבן של בית ראשון שהרי רבי מאיר אכל עלה של ירק בבית שאן. וגם רבי התיר בבית שאן אף על פי שהיתה קדושה בקדושת יהושע כדאיתא פרק קמא דחולין (ו' ע"ב) משמע דהכי הלכתא דמעשה רב. וגם רבי יוחנן אמר במדרש רות. וכן רבי יהושע בן לוי בב"ר פרשת ויחי.

וגם בירוש' דשביעית אמר משגלו נפטרו. וכשעלו בימי עזרא קבלו עליהן חיוב מעשרות מאיליהן והסכים הקדוש ברוך הוא על ידן אלמא קדושת יהושע בטלה. ונראה דהכי פירושא. בימי יהושע ודאי הוטל עליהן חובה לקדש כל מה שבתוך תחומין המפורשין באלה מסעי. וכשעלו בימי עזרא היה יכולת בידם להניח מלקדש כל כך כרכי' שקדשו כמו שהניחום במקצת כדאמרינן הרבה כרכים כבשום עולי מצרים כו'. ושמא גם הכל היו יכולים אם רוצים להניח ולא היו נענשים. ואעפ"כ קא מחייבי עצמן לקדש הרבה למעשרות ומ"מ מה שקדשו חייב מן התורה במעשר.

מ"מ הרי הוכחנו קדושה ראשונה של יהושע בטלה. ואפילו סברי רבי מאיר ורבי אותן שהתירו בית שאן דקדושת עזרא לעולם קיימת אפילו בימיהם אותם כרכים משהניח עזרא לקדש כבראשונה הוי חוצה לארץ אף על פי שחוצה לארץ חייב במעשר מדרבנן כדאמר רבה (בכורות כ"ז ע"ב) מבטל לה ברוב ובימי רב יוסף הטבילוה קודם לאמה מפרש רבינו תם חוצה לארץ פטור מדמאי כדתנן מכזיב ולהלן פטור מן הדמאי. א"נ תרומת חוצה לארץ אוכל ואח"כ מפריש. דבהני פירוקי מיתרצא ההיא דסוף רבי ישמעאל דבצר לאו היינו בצרה. ועל תירוץ של דמאי לא קשי' מידי דדמאי גבי אתרוג דאמר רבן שמעון גמליאל זה בא בידי מקסרין דמפריש לה לעניין לשלוח לחבירו בלא הוראה שהוא טבל.

והשתא הוכחתי דקדושת יהושע בטלה מר"מ ורבי שהתירו בית שאן וממדרש רות וב"ר וירושלמי דמסכת שביעית ולא תימא מ"מ הלכה קדושת עזרא לתרומה ומעשר קיימת לעולם אף בזמן הזה כתנא דסדר עולם דתניא ראשונה ושנייה יש להם שלישית אין להם אלמא קדושת עזרא קיימת אין הלכה כן אלא בזמן הזה בטלה ואין חייב מן התורה להפריש תרומה ומעשר שהרי אמר רבי יוחנן גבי שתי קופות אף על פי שלא רבו חולין על התרומה דתרומה בזמן הזה דרבנן וכדמתרץ עלה פרק אלו עוברי' ופרק אלו שלשה מינין הנח לתרומה בזמן הזה דרבנן משמע דהכי קים ליה ולא קאמר קסבר תרומה בזמן הזה דרבנן וטעמא דקדושת הבית ומחיצות קיימת לעולם וקדושת הארץ בטלה פירשתי לעיל הטעם.

ואם כן אינו חייב להפריש תרומה ומעשר בארץ ישראל רק מדרבנן אפילו קנה ישראל קרקע וגדלו הפירות ברשותו ומרחן ואכלן הוא עצמן ולא מכרן וא"כ יכול להיות דבפירות שלוקח מעכו"ם אינו חייב לעשר אפילו מדרבנן כיון דלא קדשה לעתיד לבא כי אם בפירות שגדלו בקרקע ישראל ומדרבנן גזירה שמא יבנה בית המקדש. אי אמת דיש קנין לעכו"ם להפקיע מיד מעשר. דאי אין קנין לעכו"ם כך שוה קרקע של עכו"ם כמו קרקע של ישראל. או אפי' שמא אין קנין לעכו"ם היינו אין הארץ עומדת בקדושה אבל כיון דלא קדשה א"כ לדברי הכל שמא יש קנין לעכו"ם להפקיע מעשר מדרבנן.

והא בפרק הקומץ אמר רבי טרפון לך וקח מן העכו"ם ועשר עליו דהוי מדרבנן שמא סבר קדשה לעתיד לבא ויש קניין לעכו"ם בארץ ישראל להפקיע מיד מעשר מדרבנן כדאיתא התם משום מרוח העכו"ם או משום לוקח. דכתיב תבואת זרעך ולא לוקח ואף לוקח מישראל משום דההוא נראה יותר חייב דהכי נמי לא אמר ליה לך הבא משאין נקוב או מתבואת חוצה לארץ דהנהו אין פטור דידהו ניכר לעולם וסבורין שגדל בחיוב אבל לדידן דלא קדשה ואפילו מקרקע ישראל אין מן התורה א"כ מפירות העכו"ם אפילו מדרבנן פטור.

ולפי זה לאידך לישנא דאמר ליה לך וקח מן העכו"ם משום דאין קניין הוה מצי למימר נמי משום דלא קדשה לעתיד לבא פטור לגמרי עדיפא קאמר. דאפילו מן התורה חייב הוא. ועוד שמא דקים ליה דסבר רבי טרפון קדשה לעתיד לבא.

ומטעם זה נוכל לומר דבשביעית מותר לחרוש ולזרוע בקרקע העכו"ם אפילו מדרבנן. וההיא דתנן פרק הניזקין אין עודרין עם העכו"ם בשביעית יסבור קדשה לעתיד לבא ואף על פי שאין יובל נוהג מ"מ שביעית נוהגת ויתיישב בכך פירש רבינו שלמה פרק זה בורר. כהן וחריש אמר ליה מצי למימר אגיסטון אני בתוכה. ופירש שכיר עכו"ם אני והא דמכריז רבי אמי פוקו וזרועו בשביעית משום ארנונא כדי לשלם למלך חשבון חיוב התבואה היינו אפילו בקרקע ישראל כיון דליכא איסורא אלא מדרבנן. הלכך משום ארנונא שרי לגמרי. ולא נצטרך לומר סכנת ארנונא כמו שהביא הרב רבי יצחק בר רבי או מן הירושלמי או כדאמר רבא שלהי פרק בן סורר דלהנאת עצמן שרי אבל בקרקע העכו"ם בלאו הכי מותר לחרוש ולזרוע.

והרוצה להפריש תרומה בזמן הזה ולהחמיר ולהפריש אפילו מפירות העכו"ם משום שאין ראיה לא לחיוב דרבנן ולא לפטור לגמרי פירות העכו"ם אפי' כי היה נמי אמת דלא קדשה לעתיד לבא אלא סברא בעלמא.

ועוד דאי הלכה דאין קניין אם כן אמאי יהיו פוטרין פירות קרקע העכו"ם טפי מפירות קרקע ישראל דקרקע העכו"ם חשוב קרקע דישראל או שמא אין חשוב כיון דלא קדשה מ"מ זהו שלא יפריש משל עכו"ם על של ישראל או אפכא אף על גב דשניהם דרבנן שייך לאסו' כמו כן מן הפטור על החיוב או מן החיוב על הפטור. דהרי בעובדא דרבי שמעון שזורי דאמר ליה לך וקח מן העכו"ם או קח מן השוק דהוי דמאי לא רצה לומר אין קניין או קח מישראל חבר דפטור מן התורה מתבואת זרעך ולא לוקח או מתבואת ח"ל משום שנראה יותר מחוייב. וכ"ש לפי מה שפירשתי שפירות העכו"ם פטורין אפילו מדרבנן והמחמיר להפריש מהן לא יפריש משל ישראל על שם עכו"ם או אפכא ואם הוא מפריש מפירות שמירח הישראל וגדלו ברשות ישראל דחייבין לעשר לכל הפחות מדרבנן אפילו לא קדשה בזמן הזה דהא רבי יוחנן דאמר לו רבו גבי שתי קופות סבר לא קדשה וגם מתרץ פרק אלו עוברין בתרומה בזמן הזה דרבנן וכל התלמוד מלא מזה דבא"י מפרישין תרומה ומעשר לכולי עלמא אפי' למאן דאמר לא קדשה.

השתא אם התרומה טהורה כגון שלא הוכשר' והרי אין לה אוכלין לפי שכלנו טמאי מתים ואין לנו הזאה עד שיבא מלך המשיח והרי אסור לשורפה נמי כדתנן בחלק ותרומות יקברו אבל לא ישרפו עם שלל העיר א"כ טוב לקובר' ותמאס שם שלא יבאו לידי תקלה לאכלה אם ימצאוה וטוב להפריש מעט שהרי חטה א' פוטרת הכרי וטוב יותר מזה להכשיר הפירות קודם שיפריש התרומה ויפרישנה טמאה ומעט יפריש כדשמואל דאמר חטה אחת פוטרת ואותו מעט יתן לכהן ויסיקנו ואסור לזר ליהנות אם אין כהן נהנה בשעת בעורה.......

**רמב"ם פ"א מתרומות הכ"ו**

התרומה בזמן הזה ואפילו במקום שהחזיקו עולי בבל ואפילו בימי עזרא אינה מן התורה אלא מדבריהן שאין לך תרומה של תורה אלא בא"י בלבד, ובזמן שכל ישראל שם שנאמר כי תבואו ביאת כולכם כשהיו בירושה ראשונ' וכמו שהן עתידין לחזור בירושה שלישית, לא כשהיו בירושה שנייה שהיתה בימי עזרא שהיתה ביאת מקצתן ולפיכך לא חייבה אותן מן התורה, וכן יראה לי שהוא הדין במעשרות שאין חייבין בזמן הזה אלא מדבריהם כתרומה. +/השגת הראב"ד/ התרומה בזמן הזה וכו' עד שהן עתידין לחזור בירושה שלישית. א"א לא כיון להלכה יפה דהא קי"ל כרבי יוחנן דאמר ביבמות תרומה בזמן הזה דאוריי' והוא עצמו נראה שכך כתב בתחלת הספר ואי איתא להא מילתא בחלה הוא דאיתא.+

**רמב"ם פ"ו מבית הבחירה הט"ז**

התרומה בזמן הזה ואפילו במקום שהחזיקו עולי בבל ואפילו בימי עזרא אינה מן התורה אלא מדבריהן שאין לך תרומה של תורה אלא בא"י בלבד, ובזמן שכל ישראל שם שנאמר כי תבואו ביאת כולכם כשהיו בירושה ראשונ' וכמו שהן עתידין לחזור בירושה שלישית, לא כשהיו בירושה שנייה שהיתה בימי עזרא שהיתה ביאת מקצתן ולפיכך לא חייבה אותן מן התורה, וכן יראה לי שהוא הדין במעשרות שאין חייבין בזמן הזה אלא מדבריהם כתרומה. +/השגת הראב"ד/ התרומה בזמן הזה וכו' עד שהן עתידין לחזור בירושה שלישית. א"א לא כיון להלכה יפה דהא קי"ל כרבי יוחנן דאמר ביבמות תרומה בזמן הזה דאוריי' והוא עצמו נראה שכך כתב בתחלת הספר ואי איתא להא מילתא בחלה הוא דאיתא.+

**שו"ת הרמב"ם פאר הדור סי' ט"ז**

השאלה הי"א שאלה איך דיננו בזמן הזה במעשרות בסוריא ובארץ ישראל במה שזורעים הגוים?

התשובה כבר ידעתם, שהעיקר בכל זה הוא, אם יש קנין לגוי בארץ ישראל להפקיע מן המעשרות או אין לו קנין. ואפילו מי שאומר יש קנין לגוי בארץ ישראל להפקיע מן המעשרות, סובר, שהם מדרבנן, כמו שנתבאר בגטין ולכן לדברי הכל חייבים להוציא המעשרות בארץ ישראל. ולא נחלקו אלא אם מדרבנן או מדאורייתא. ומאחר שנתבאר לנו בגמרא יבמות וכתובות שתרומה בזמן הזה מדרבנן, כפי שנתבאר שם בדבר כי תבואו ביאת כלכם ולא ביאת מקצתכם נתאמת לנו, שכן המעשרות ג"כ בזמן הזה דרבנן, והגענו לדעה, שאין בזאת המחלוקת, ר"ל אם יש קנין לגוי או אין קנין לגוי, נפקא מניה הלכה למעשה בזמן הזה.

**בית הלוי ח"ג סי' א' ענף ו'**

עוד שיטה רביעית יש בכאן וכמו שיבואר, דהרמב"ם בפ"א מה' תרומות כתב דתרומה דזה"ז ואפילו במקום שהחזיקו עולי בבל ואפילו בימי עזרא אינו מן התורה אלא מדבריהם שאין לך תרומה של תורה אלא בארץ ישראל בלבד ובזמן שכל ישראל שם, שנאמר כי תבאו ביאת כולכם כמו שהיה בירושה ראשונה כו' ובימי עזרא שהיה ביאת מקצתן כו'.

והנה בעיקר הדרש שכ' על תרומה משום דכתיב כי תבאו ביאת כולכם לא נודע מקומו בגמרא מהיכן לקחו הרמב"ם ועיין בטור יו"ד סי' של"א שכתב הבית יוסף דאפשר דנמצא באיזו מקום זאת הדרשה, אמנם היותר קשה עליו דכל דבריו הם נגד גמרא מפורש במס' כתובות דף כ"ז דאמר ר"ה ברי' דר"י אשכחתינהו לרבנן דבי רב דאמרי אפילו למ"ד תרומה בזה"ז דרבנן חלה דאורייתא דהא שבע שכיבשו ושבע שחילקו נתחייבו בחלה ולא נתחייבו בתרומה ואמינא להו אלא אפי' למ"ד תרומה בזה"ז דאורייתא חלה דרבנן דתני' בבואכם יכול משנכנסו לה שנים או שלשה מרגלים ת"ל בבואכם בביאת כולכם וכי אסקינהו עזרא לאו כולהו סליק, הרי מבואר להדי' דבתרומה לא צריך כלל ביאת כולכם והך מ"ד דאמר תרומה בזה"ז דרבנן לא אמר רק על אחר החורבן וטעמו דס"ל דגם קדושה שני' בטלה משחרבה, ודברי הרמב"ם מופלאים מאד לא ראיתי מי שכתב לתרצו, ועיין בבית יוסף סי' של"א שכתב דנלמוד תרומה בק"ו מחלה ומה שבע שכיבשו שהיו חייב בחלה לא חייב בתרומה ביאת מקצתן שפוטר בחלה א"ד שפוטר בתרומה, ודברים אלו ג"כ מופלאים כי מה בצע בק"ו אחרי דבגמרא מפורש ההיפוך.

ובני הרב וכו' מו"ה חיים מוואלאזין שיחי' אמר לי דבר נכון דודאי דעיקר סוגי' הגמרא צריך להבין מאי דאמרי רבנן דבי רב דגם למ"ד תרומה דרבנן חלה דאורייתא צ"ז שכיבשו היו חייבים בחלה, דמלבד דעיקר הדבר קשה להבין לומר דלענין תרומה בטלה הקדושה אחר החורבן ולענין חלה לא ביטלה וכי יש ביטול לחצאין והרי גם חלה אינו נוהג בחו"ל, ועוד מאי ראיה מביא מז' שכיבשו דהתם מה דהי' פטורים מתרומה הא אינו בשביל חסרון הקדושה רק מגזה"כ דאין תרומה נוהג עד אחר כיבוש וחילוק וכמו שהביא רש"י לימודם על זה, ואיזה הוכחה וטעם הוא לומר בשביל זה דלתרומה בטלה הקדושה ולחלה לא בטלה, ועיין בשו"ת שאגת אריה החדש מה שחקר בזה ליישב הסוגי' והאיך תלוי זה בזה.

ועל כן מפרש הרמב"ם דהא דאמר למ"ד תרומה בזמן הזה דרבנן לא קאי על אחר חורבן בית שני רק קאי על זמן הבית השני דהך מ"ד ס"ל דגם אז היה דרבנן וטעמו דס"ל דאע"ג דקדושת עזרא היה קדושה דאורייתא מכל מקום דכיון דתרומה בעי כיבוש וחילוק ובימי עזרא לא הי' כיבוש וחילוק דהכיבוש לא נחשב כיבוש כיון דהיו משועבדים למלכי פרס וגם חילוק לא הי' כיון דהי' רק מקצת ישראל שם ואין זה חלוקה, וא"כ שפיר קאמרי דגם למ"ד תרומה דרבנן מ"מ חלה דאורייתא דחלה הא לא צריך כיבוש וחילוק וגם בי"ד שנה היו חייבים בחלה וראי' ברורה לזה הפירוש הוא מדברי הירושלמי פרק ששי מס' שביעית דפליגא שם ר' יוסי ב"ר חנינא אמר דמדבר תורה נתחייבו במעשר ור' אלעזר אומר מאליהם קיבלו המעשר דכתיב ובכל זאת אנחנו כורתים אמנה כו' ואמר שם טעמו דר' יוסי ב"ר חנינא דכתיב והביאך ה' אלהיך אל הארץ אשר ירשו אבותיך וירשתה מקיש ירושתך לירושת אבותיך מה ירושת אבותיך דבר תורה אף ירושתך דבר תורה, והטיבך והרבך מאבותיך אבותיך פטורים היו ונתחייבו ואתם פטורים הייתם ונתחייבתם אבותיכם לא הי' עליהם עול מלכות ואתם אף על פי שיש עליכם עול מלכות, אבותיך לא נתחייבו אלא אחר ארבע עשר שנה שכיבשו ושחלקו אבל אתם כיון שנכנסתם נתחייבתם אבותיכם לא נתחייבו עד שעה שקנו כולה אבל אתם ראשון ראשון קנה ונתחייב, מה מקיים ר' אלעזר והטיבך מאבותיך פתר לה לע"ל דא"ר חלבו בשם ר' בא בשם ר"י אבותיכם ירשו שבעה עממין ואתם עתידים לירש עשר עממין.

ולפי הנ"ל מבואר הירושלמי כמין חומר דר' יוסי בר"ח דרש מקרא אשר ירשו אבותיכם וירשתה על ירושה שני' של עזרא [וכן דרשינן לי' בסוף ערכין] שהיא קדושה גמורה ושוב דרש והטיבך מאבותיך דאע"ג דבשני' הי' עליהם עול פרס ולא נכנסו כולה ולא כיבשו ולא חילקו מ"מ חייבים דבירושה שני' א"צ כיבוש וחילוק, ור' אלעזר אמר מאליהם קיבלו עליהם המעשר וגם ר"א מצי סבר דקדושת עזרא הי' קדושה גמורה רק ס"ל כיון דלא הי' כיבוש וחילוק אינם חייבים במעשר, וכמו בירושה ראשונה היה צריך כיבוש וחילוק כן הוא בשניה, וזהו שמקשה על ר"א מה מקיים והטיבך מאבותיך והרי עדיפא הי' לו להקשות עליו מה מקיים קרא דוירשתם דזהו עיקר הפסוק המלמד על קדושת ירושת שניה ולפי"ז ניחא משום דגם ר"א ס"ל דקדושת עזרא היה קדושה גמורה ורק מקשה מאי מקיים והטיבך מאבותיך דמוכח דשניה היא טובה מהראשונה וע"ז משני דקאי על לע"ל ולענין דירשו עשר עממין יותר מבראשונה אבל כיבוש וחילוק ס"ל דצריך בכל הירושה כמו בראשונה, וסובר הרמב"ם דבמקום דצריך כיבוש וחילוק צריך ביאת כולכם דבלא"ה לא מקרי חילוק.

ופוסק הרמב"ם כר' אלעזר דגם בימי עזרא צריך ביאת כולכם גם לתרומה דהא גם ר"ה בר"י דר"י מודה דאיכא תנא דס"ל כן וכמש"כ התוס' בכתובו' דלא פליגא ר"ה בר"י דר"י ורבנן דודאי איכא תנא דס"ל תרומה דרבנן וחלה דאורייתא ואיכא תנא דס"ל להיפוך, ונמצא דביאת כולכם צריך בתרומה כמו בחלה רק בתרומה הוא משום דצריך כיבוש וחילוק, ובחלה צריך מצד עצמו דכתיב בבואכם ואף על גב דא"צ כיבוש וחילוק מ"מ צריך ביאת כולכם, ומעתה מיושב הסוגי' דכתובות כמין חומר דרבנן דבי רב אמרי אפילו למ"ד תרומה בזה"ז דרבנן דס"ל כר"א דדרש והטיבך על לע"ל וגם בביאה שניה צריך כיבוש וחילוק מ"מ חלה הוא דאורייתא דחלה הא נתחייב גם בי"ד שכיבשו והשיב להם ר"ה ברי דר"י דיש תנא דס"ל להיפוך דאע"ג דס"ל דתרומה דאורייתא והוא מאן דס"ל כר"י בר"ח דדרש והטיבך מאבותיך דבשניה לא בעי כיבוש וחילוק וא"כ הא לדידיה תרומה לא צריך ביאת כולכם מ"מ חלה דרבנן דבחלה צריך ביאת כולכם מצד עצמו ואף על גב דא"צ כיבוש וחילוק וגם בימי עזרא היה צריך ביאת כולכם ומשו"ה הוא דרבנן. והרמב"ם פוסק כר"א ומשו"ה כתב דגם בימי עזרא הוא דרבנן.

**מעדני ארץ שביעית סי' י"ב**

**א.** מברר דעת ספר התרומה דאפשר שבזמן הזה יש קנין לעכו"ם בא"י להפקיע ממעשר ושביעית כמו בסוריא ותלי לה בפלוגתא דקדושה שניה אי בטלה או לא

נתבאר בסימנים הקודמים שגידולי שדות נכרים מופקעין לגמרי מקדושת שביעית וכן הוא המנהג מקדמת דנא וכדאמרן שיש כמה טעמים לכך, אולם עדיין לא נתבאר על מה סמכו המתירים להתיר לישראל עני לעבוד לאחר המכירה כל מיני עבודות דרבנן, והרי נתברר שכל טעמי ההיתר הנזכרים בסימנים הקודמים הם רק לגבי הפירות אבל לא מהני כלל להפקיע גם את גוף הקרקע מקדושתה, ומה גם שמרן הב"י עצמו כתב להדיא בכס"מ (פ"ד הכ"ט) ובאבקת רוכל (סי' כ"ד) שאסור לישראל לעבוד עבודת הארץ בשדות נכרים, וא"כ מנלן לחדש קולא זו שמותרים עכ"פ בעבודות דרבנן. אולם כידוע סמכו המתירים באותן העבודות שאף בזמן הבית לא היו אסורין אלא מדבריהם על דעת בעל ספר התרומה (הלכות ארץ ישראל) שכתב "או אפילו שמא אין קנין לגוי היינו אי הארץ עומדת בקדושתה אבל כיון דלא קדשה [עזרא לעתיד לבוא] א"כ לדברי הכל שמא יש קנין לגוי להפקיע ממעשר מדרבנן - ומטעם זה נוכל לומר דבשביעית בזה"ז מותר לחרוש ולזרוע בקרקע הגוי אפילו מדרבנן, וההוא דתנן בפרק הנזקין (גיטין ס"ב ע"א) אין עודרין עם הגוי בשביעית יסבור קדשה לעתיד לבוא ואף על פי שאין יובל נוהג מ"מ שביעית נוהגת" עכ"ל.

ובראשונה הנני להקדים שלכאורה יש להתיר עפי"ז גם לחרוש ולזרוע בשדות ישראל בשביעית ולסמוך על מה שכתבו התוס' בכמה מקומות (חולין ז' ע"א ד"ה והתיר) דבזה"ז אין חייבין במעשר בחו"ל הסמוכה לא"י מפני שבזה"ז הארצות משועבדות למלכות לשלם עבורן מס ולכך חשובין הקרקעות כאילו הן של נכרים ולא שלנו, ומה שחייבין במעשר בא"י היינו משום דבא"י אין קנין, וממילא דלשיטת ספר התרומה דבזה"ז יש קנין כמו בסוריא הרי אפשר לכאורה לפטור גם שדות ישראל שבא"י ממעשר ושביעית מטעם זה דחשובין השדות כאילו הן של נכרים, אבל הא בורכא וחלילה לומר דבר זה שהרי מפורש הוא בכל הש"ס והפוסקים דמעשר נוהג עכ"פ בא"י גם בזה"ז, וממילא ברור הדבר דאי אפשר לומר סברא זו שמחמת השעבוד למס חשיבי הקרקעות כשל נכרים רק להסוברים שגם בזה"ז אין קנין לעכו"ם בא"י להפקיע ולא לדעת הספר התרומה והוא פשוט.

וגם נראה דמסתבר שלא כתבו התוס' דמחמת השעבוד למס חשיב כקנין עכו"ם אלא לענין חובת מעשר בחו"ל, משא"כ בא"י אף אם ננקוט שבזה"ז החיוב הוא רק מדבריהם עם כל זה לא מסתבר כלל לומר שהקרקעות של ישראל חשובות כשל נכרים, ועוד יותר מזה נראה שאפילו בסוריא דמודו כו"ע דלא מחויב אלא מדרבנן וקדושתה קיל טפי משל א"י אפי"ה לא ס"ל להתוס' הכי, שהרי מפורש הוא בכל הש"ס שגם סוריא חייבת במעשר ולא פטרוה כלל מטעם זה שהקרקעות משועבדין למס, וע"כ שלא כתבו התוס' קולא זו אלא בחו"ל הסמוכה לא"י ולא בסוריא וכ"ש בא"י.

והנה עיקר טעמו של הספר התרומה מבואר דהוא משום דסובר שקדושת עזרא לא היתה אלא לשעתה ולא לעתיד לבוא, וכיון שכן נראה דהן אמנם דלאו יחידאי הוא בשיטה זו ואיכא נמי רבוואתי דסברי הכי, ה"ה העיטור (ח"א סוף אות פ') והר"י (יבמות פ"ב ע"ב תוד"ה ירושה) והר"ש (ריש פ"ו משביעית בתירוץ ב') וגם הסמ"ג הביא שיטה זו של הר"י בכמה מקומות, וגם האור זרוע בתשובה (סי' תש"ס) כתב דטעמא דתרומות ומעשרות בזה"ז דרבנן הוא משום דבטלה קדושת הארץ, וכן סברי נמי הרשב"א והריטב"א ביבמות (שם) וגם התשב"ץ (ח"ג סי' קצ"ט), עיין שם שהאריך בזה. מ"מ פשוט הוא דאנן לא נקטינן הכי וקי"ל כהרמב"ם והראב"ד (פ"ו מבית הבחירה הט"ז) דקדושה שניה לא בטלה, וכמבואר ברמב"ם (פ"א מתרומות הכ"ו) ובשו"ע (סי' של"א סעי' א - ב) דהא דתרומות ומעשרות בזה"ז אינו אלא מדבריהם הוא רק משום דליכא ביאת כולכם אבל לא משום דבטלה הקדושה בזה"ז, וכיון שכן אי אפשר כלל להשוות א"י לסוריא ולומר דבזה"ז יש קנין גם בא"י וכמו שכבר הרגישו בזה התורת יהונתן והבית הלוי וכו', ועיין גם ברש"י חולין (קל"ו ע"א ד"ה בסוריא) שכתב דהא דבסוריא יש קנין הוא משום "דלא חלה בה קדושת הארץ וקלה קדושתה" ולא כתב סתם מפני שהחיוב שם רק מדבריהם וכמו שכתב בגיטין (מ"ז ע"א) אלא דייק לומר מפני שקלה קדושתה.

מוכיח דא"י בזמן הזה לא גרע מתחום עולי מצרים בזמן בית שני דאין קנין לעכו"ם שם להפקיע, וסוריא אם כבשוה בכיבוש עזרא או לא, ומה טעם חייבת סוריא במעשר מן התורה למ"ד כיבוש יחיד שמיה כיבוש

וגם נראה דחוץ ממה שלעומת הסוברים דקדושה שניה נמי בטלה איכא נמי כמה רבואתי דסברי ששביעית בזה"ז דאורייתא וסברי ודאי דאין קנין לעכו"ם להפקיע משביעית ורבים הם שסוברים כן גם בדעת הרמב"ם, גם נראה פשוט שאף אותם הפוסקים דסברי שקדושת עזרא בטלה אינם מוכרחים כלל לסבור כהספר התרומה דבזה"ז יש קנין בא"י כמו בסוריא, דלבד שסברא פשוטה היא לחלק בין א"י לסוריא, גם נראה שמוכח חילוק זה מהש"ס, ובגמ' גיטין (מ"ז ע"א) אמרו הכא במאי עסקינן בסוריא וקסבר כיבוש יחיד לאו שמיה כיבוש ומשו"ה יש קנין, ולכאורה קשה טובא דהנה בספר תבואת הארץ (פרק א') ועוד כתבו שברור הדבר דלא נקרא כיבוש בבל כי אם מה שכבש עזרא ובני דורו, אבל מה שנכבש אח"כ בזמן מלכי החשמונאים והורדוס וכדומה נשאר בערכו הראשון ולא מעלה ולא מוריד כלל כיבוש זה, ומוכח כן ממה שחשבו במשניות ובגמ' שיעור תחום עולי בבל לענין מעשר ושביעית וכו' רק עד כזיב אף על פי שבתקופת קיום הבית שני גמרו לכבוש כל א"י.

וגם מבואר שהראב"ד (פ"ד הכ"ח) סובר דסוריא לא כבשוה עולי בבל, ואף להכס"מ שכתב שם בדעת הרמב"ם דאפשר שחלק מסוריא נכבש אח"כ בזמן בית שני, מ"מ מבואר שם להדיא ברמב"ם דעכ"פ אף חלק זה אין לו קדושת א"י וגרוע טפי מהמקומות שהחזיקו עולי מצרים ולא החזיקו עולי בבל, עייש"ה. והיינו ע"כ משום דלא חשיב כיבוש בבל כי אם מה שכבש עזרא וסיעתו ולא מה שכבשו אח"כ יהיה מאיזה טעם שהוא, וכיון שכן קשה דמה טעם תלה הגמ' (גיטין מ"ז ע"א) הא דיש קנין בסוריא בפלוגתא דתנאי בכיבוש יחיד, ותיפוק ליה שאפילו למ"ד שמיה כיבוש מ"מ כיון שקדושה הראשונה שהיתה לסוריא ע"י כיבוש דוד הרי בטלה ובשניה הרי עזרא וסיעתו לא קדשוה, כיון דנתבאר שאף אם נכבשה אח"כ מ"מ הכיבוש הזה לא מעלה ולא מוריד לענין קדושה, ונמצא שאפילו למ"ד שמיה כיבוש ג"כ לא מחויב שם במעשרות אלא מדבריהם ושפיר מודו כו"ע דיש קנין לעכו"ם להפקיע בסוריא ממעשר.

ועל כרחך מוכח דלמ"ד שמיה כיבוש כיון שהיה איזה זמן שסוריא היתה חשובה מדאורייתא כא"י, לכן מסתבר שהחמירו שם חכמים כמו בא"י לענין זה דלא אמרינן יש ברירה, וכן לענין זה שאין קנין לעכו"ם להפקיע שם ממעשר כמו דאמרינן שאין קנין לעכו"ם במקומות שהחזיקו עולי מצרים ולא החזיקו עולי בבל, כמבואר לעיל (סי' ח' אות י"ג) דאע"פ שהקדושה ראשונה כבר בטלה אפי"ה אלימא קדושתה דלא מהני בה קנין עכו"ם, וכן סובר להדיא הכפתור ופרח (פרק מ"ז) שכתב "ובקדושה ראשונה אסורה בעבודה מדרבנן וספיחיה מותרין וכן נמי מה שזרע הגוי בקרקעו", עיין שם דמוכח ודאי שרק ספיחיה מותרין אבל קדושת שביעית שפיר נוהגת גם בפירותיו וכ"ש שאסור לעבוד בקרקעו. וכן משמע מהרמב"ם (פ"א מתרומות ה"ה) שהקדים שם לומר דאותם המקומות שהחזיקו עולי מצרים ולא החזיקו עולי בבל הם בכלל א"י, וממילא משמע דמה שפסק (שם הלכה י') דבא"י אין קנין ובסוריא יש קנין כוונתו גם על אותם המקומות של כיבוש עולי מצרים שגם הם בכלל א"י, וכיון שכן הרי ק"ו הוא דא"י עצמה שהחזיקוה עולי בבל אף על פי שבטלה קדושתה בזה"ז, מ"מ כיון שזאת היא הארץ שנתקדשה בקדושת א"י צריכים ודאי לומר דלא מהני בה קנין עכו"ם להפקיע ממעשר.

אולם לפי"ז צריכים לומר נמי דמה שמבואר בגיטין (מ"ז ע"ב) דטעמא דבסוריא יש ברירה הוא משום דכיבוש יחיד לא שמיה כיבוש היינו נמי משום דלמ"ד שמיה כיבוש כיון שהיתה פעם בקדושת א"י דאורייתא הרי זה חשיב כיש לו עיקר מן התורה והוי כדאורייתא דאמרינן אין ברירה, ונמצא שלפי"ז ה"ה נמי במקומות שהחזיקו עולי מצרים ולא החזיקו עולי בבל ג"כ אמרינן דהוה כדאורייתא ואין ברירה, וכ"ש דבא"י בזה"ז דחמיר טפי ודאי דלא אמרינן יש ברירה, וזה היפך דעת מרן ז"ל בכס"מ ובשו"ע (יו"ד סי' של"א סעי' י"א), ויתבאר בע"ה להלן.

[הן אמנם ראיתי שהביאו משמיה דהגאון מוהר"ח סאלעוויציק ז"ל (כתבי הגר"ח גיטין בדין יש קנין לעכו"ם ודין סוריא בכיבוש שני) שתירץ קושיא זו, דמאי נפקא מינה לן אם כיבוש יחיד שמיה כיבוש או לא ותיפוק ליה דקדושה קמייתא כבר אזדא לה, עפ"י דברי הירושלמי (שביעית פ"ו ה"א) שדרשו מקרא של והטיבך והרבך מאבותיך שהיתה הטבה בירושה שניה דאע"ג דבראשונה לא היתה הארץ מתקדשת אילו היה עליהם עול מלכות אחרת ובלא כיבוש וחילוק וכו' וכו', אפי"ה גלי קרא דבשניה שפיר מתקדשת גם באופן כזה שלא היה יכול להתקדש בכך בראשונה, אבל מ"מ סברא הוא דלא אפשר למילף מהך דרשא כי אם על אותם המקומות שכבר נתקדשו פעם בקדושת א"י, דלגבי אותם המקומות שפיר אמרינן דגלי קרא שלהחזיר עטרת הקדושה ליושנה לא בעינן לכל הדקדוקים והתנאים שצריכים לקדש חו"ל ממש, וכיון שכן למ"ד כיבוש יחיד שמיה כיבוש הואיל וגם סוריא נתקדשה כבר פעם בקדושת הארץ לכן גם בזמן בית שני כיון שעכ"פ נכבשה הרי היא חוזרת לקדושתה, משא"כ למ"ד כיבוש יחיד לא שמיה כיבוש כיון שלא נתקדשה כלל בשום פעם בקדושת א"י שפיר אמרינן דמה שכבשוה אח"כ בזמן החשמונאים לא מעלה ולא מוריד ואין זה מועיל כלל לקדשה בקדושת הארץ, עכ"ד.

אבל עדיין קשה משום דנלענ"ד דאף דרשא זו של והטיבך וגו' דמרבינן מיניה הטבה בכיבוש שני, לא קאי אלא על מה שקדשוה עזרא וסיעתו ולא על מה שכבשו אח"כ בזמן הורדוס וחשמונאים, וכדאמרן שפשוט הדבר דאף אותם המקומות שחשבום חכמים למקומות שהחזיקו בהם עולי מצרים ולא החזיקו בהם עולי בבל ג"כ יש ביניהם כאלה שנכבשו אח"כ במשך כל הזמן של הבית שני, וכיון שכן הדרא קושיא לדוכתה דמאי נפקא מינה לן אי כיבוש יחיד שמיה כיבוש או לאו שמיה כיבוש כיון דקדושה קמייתא הרי בלא"ה כבר בטלה.

גם צ"ע דבכל המקומות מבואר שהרמב"ם פסק כר"א דסבר התם בירושלמי דמאליהן קבלו עליהן את המעשרות, ועיי"ש בירושלמי דפריך אר"א דמאי מקיים בקרא דמאבותיך דמשמע דחשיב שפיר כא"י מדאורייתא ופתר לה לעתיד לבוא שעתידין לירש של עשר עממים. ומוכח ודאי דר"א לא ס"ל כלל הך דרשא דוהטיבך לענין זה שהקדושה שניה מועלת גם באופן כזה שלא היתה מועלת כלל בכיבוש ראשון, עייש"ה. ואף מהרמב"ם (פי"ב הט"ז) נראה דדרש הך קרא לעתיד לבוא, עייש"ה.

רק נלענ"ד דאפשר שהרמב"ם לא פסק כר"א אלא לענין זה שלא נתחייבו במעשרות אלא מדבריהם, משא"כ בעיקר הקדושה שפיר סובר כדרשא הנ"ל כיון שהרמב"ם הרי סובר דקדושה שניה לא בטלה, וממילא צריכים בע"כ לומר דאף שפסק כר"א אפי"ה סובר נמי דרשא דר"י ב"ר חנינא התם, ורק לענין ביאת כולם הוא דלא פסק כוותיה ומצריך שפיר ביאת כולם גם בבית שני, אלא שעכ"פ קשה דלדעת הירושלמי שסתם בכמה מקומות כר"א דסובר שמאליהן קבלו עליהן את המעשרות, דלפי"ז מאי נפקותא איכא אי כיבוש יחיד שמיה כיבוש או לא, כיון שלדעת הירושלמי בשיטת ר"א אי אפשר כלל לתרץ כתירוץ הנ"ל].

**ב.** מברר שלדעת ספר התרומה צ"ל דבזמן שהיתה ארץ ישראל חייבת במעשר מן התורה החמירו שפיר גם על תחום עולי מצרים משא"כ ארץ ישראל בזמן הזה קיל טפי, מקשה על שיטת ספר התרומה ומברר שמדברי הגר"א לא מוכח כשיטה זו ומגיה קצת בדבריו

ומיהו לדעת הספר התרומה נראה דאפשר דלפי מה שהוא עצמו סובר שם דבבית שני היו חייבים שפיר במעשר מן התורה, אפשר לומר דכל זמן שבא"י עצמה היו חייבים במעשר מן התורה ולא היה מועיל בה קנין עכו"ם להפקיע מן המעשר שפיר החמירו חכמים גם על סוריא כיון שהיתה נחשבת פעם כא"י ואמרו שגם בסוריא אין קנין לעכו"ם להפקיע למ"ד כיבוש יחיד שמיה כיבוש כמו בא"י, משא"כ בזה"ז שאף א"י עצמה אין לה קדושה דאורייתא שפיר מצינן לומר שאף בא"י של עולי בבל ג"כ יש קנין לעכו"ם להפקיע, והואיל וכן נראה דלא מיבעיא לדעת הרמב"ם דסובר שגם בזמן בית שני לא היו חייבים במעשר אלא מדבריהם משום חסרון דביאת כולם שפיר מסתבר הא דאמרן שאף בזה"ז יש להחמיר בעיקר א"י יותר ממה שהחמירו חכמים בסוריא בזמן בית שני, כיון שגם אז לא היו חייבים במעשר בא"י עצמה אלא מדבריהם ואעפי"כ החמירו גם על סוריא דלא מועיל בה קנין עכו"ם להפקיע למ"ד כיבוש יחיד שמיה כיבוש, אלא אף להסוברים דבזמן הבית היו חייבים שפיר במעשר מן התורה, עכ"פ דבר זה ודאי פשוט וברור שאינם מוכרחים כלל לומר כהספר התרומה דבזה"ז יש קנין בא"י, וכדאמרן שחילוק פשוט הוא לחלק בין עיקר א"י לסוריא, ובפרט שלדעת הספר התרומה הרי צריכים גם לדחוק ולומר דפלוגתא דרבה ור"א בשלהי השולח (גיטין מ"ז ע"א) אם יש קנין או לא הוא רק בזמן הבית ולא על שעתם, וכן מאי דפריך התם הגמ' מכמה ברייתות דמוכח שיש קנין ודחקו לתרץ דמיירי בסוריא ולא רצו לתרץ דמיירי שפיר בא"י ובזה"ז, הרי צריכים בע"כ לומר שההיא סוגיא סברה כמ"ד דקדושה שניה לא בטלה שלדעת הספר התרומה הוא דלא כהלכה, וכן הגמ' בבכורות (י"א ע"ב) ושאר מקומות בש"ס דמוכח שפירות עכו"ם חייבים במעשר ושרק בסוריא הוא דאמרינן יש קנין ולא בא"י צ"ל לפי"ז דלאו דהלכתא נינהו וזה ודאי דוחק גדול.

וחזינן נמי דאף שהר"ש סובר דקדושה שניה בטלה אפי"ה מחייב שפיר במעשר גם בזה"ז אם לקח מהעכו"ם פירות קודם מירוח ומירחן ישראל, וכמבואר בסמ"ג (עשין קל"ג) שלא הקיל הר"ש בזה"ז אלא לענין זה שאם גדלו ברשות עכו"ם וגם נתמרחו ברשות עכו"ם דכיון שהחיוב הוא רק משום גזירת בעלי כיסין לכן אמרינן דלא נוהג בזה"ז אבל עכ"פ סובר ודאי שגם בזה"ז אין קנין, ומעתה כיון שהספר התרומה עצמו רק ספוקי הוא דמספקי ליה לכן מסתבר שאין ספק מוציא מידי ודאי ואי אפשר כלל לסמוך גם בשעת הדחק על קולא זו נגד הכרעת גדולי הפוסקים והשו"ע.

וכיון שכן היה נראה לכאורה ברור לפרש בדברי הגר"א (יו"ד סי' של"א סק"ו) שכתב: ועוד כתב [הספר התרומה] דבזה"ז יש קנין לעכו"ם בא"י כיון שהוא מדרבנן וכמו שכתבתי שם (לקמן ס"ק כ"ח) וכן בשביעית בזה"ז, עכ"ל. דכוונתו רק להביא גם שיטת בעל ספר התרומה אבל לא להכריע כמותו, כיון שהוא עצמו דחה שם את דבריו והכריע לדינא כהרמב"ם דקדושה שניה לא בטלה וממילא סובר ודאי שגם בזה"ז אין קנין, ובפרט דכיון דשיטה זו של הספר התרומה היא נגד כל הראשונים שלא חילקו כלל בין זמן הבית לזה"ז, ואף הספר התרומה עצמו לא כתב כן כי אם בדרך שמא וכמו"ש שם בסוף דבריו, וז"ל: שאין ראיה לא לחיוב דרבנן ולא לפטור לגמרי פירות הגוי אפילו כי היה נמי אמת דלא קדשה לעתיד לבוא אלא סברא בעלמא, ועוד דאי הלכה דאין קנין א"כ אמאי יהיו פטורין פירות קרקע הגוי טפי מפירות קרקע ישראל דקרקע הגוי חשיב קרקע דישראל, עכ"ל. וכיון שכן איך אפשר שהגר"א ז"ל יכריע לדינא כדעת יחיד מבלי להביא כלל שום ראיה לכך.

ועל זה שכתב הגר"א "וכמו שכתבתי שם" והמגיהים ציינו למה שכתב לקמן (ס"ק כ"ח), נלענ"ד שלא לזאת נתכוין הגר"א כי איך יכתוב וכמו שכתבתי שם על מה שהוא כותב להלן מבלי לציין כלל את המקום, דבשלמא אם דבריו שם (ס"ק כ"ח) היו נאמרים על עיקר דין אין קנין היינו יכולים אולי לקבל הג"ה זו, אבל כיון ששם מיירי רק לענין דין ברירה ולא כתבו שם הגר"א כי אם בדרך אגב כמובן לכל מעיין, ואדרבה בכל המקומות שנזכר בשו"ע (יו"ד סי' של"א) דין אין קנין האריך גם הגר"א בביאוריו ולא זכר כלל שום רמז רמיזא שהוא חולק בזה על הכרעת השו"ע, א"כ נראה ברור שאם היתה כוונתו לכך היה הגר"א עצמו מציין את המקום שכתב כן ולא לכתוב סתם וכמו שכתבתי שם, אלא נראה שהגר"א ז"ל כתב רק וכמו"ש שם, והמגיהים חשבו שכוונתו לומר "וכמו שכתבתי" אבל אפשר שאין זה נכון, אלא אדרבה כוונתו לומר וכמו "שכתב" וקאי על הספר התרומה שכתב שם דהא דבזה"ז הוא דרבנן היינו מפני שבטלה לגמרי קדושת הארץ, וגם אפשר שהגר"א ז"ל דייק לומר וכמו שכתב לאשמעינן דרק הספר התרומה לשיטתו הוא דמצי סבר הכי משא"כ לדידן דקיי"ל שקדושה שניה לא בטלה אי אפשר כלל להשוות א"י לסוריא, או אפשר שכוונת הגר"א לומר "וכמו שהוכיח" וקאי ע"ז שהספר התרומה האריך שם להוכיח דתרומות ומעשרות בזה"ז רק מדרבנן, ודו"ק.

**י.** מבאר בהרחבה דברי הגר"א ומסיק דלא מסתבר כלל לומר דאזיל בשיטת ספר התרומה ומפרש פירוש אחר בכוונתו

ועתה נפן לעיין במה שכתב רבינו הגר"א ז"ל (ס"ק כ"ח), דזה לשון השו"ע שם (סי' של"א סעי' י"א) "שותפות העכו"ם חייבת בתרומות ומעשרות כיצד ישראל ועכו"ם שלקחו שדה בשותפות אפילו חלקו שדה בקמתה ואין צריך לומר אם חלקו גדיש הרי טבל וחולין מעורבין בכל קלח וקלח מחלקו של עכו"ם אף על פי שמירחן העכו"ם וחייבים מדבריהם, בד"א בא"י שהמעשרות של תורה ובשל תורה אין ברירה אבל אם לקחו שדה בסוריא הואיל והמעשרות שם מדבריהם אפילו חלקו של עכו"ם פטור מכלום, ונראה לי דהאידנא שאין חיוב תרומות ומעשרות בא"י אלא מדבריהם, גם בא"י חלקו של עכו"ם פטור מכלום" וכתב ע"ז הגר"א: ונ"ל כו' ונראה דה"ה לענין קנין עכו"ם בזה"ז דרבנן יש קנין בא"י כמו בסוריא וערש"י בגיטין שם (מ"ז ע"א ד"ה בסוריא) וזה שכתב בס"ב בהג"ה ויש חולקין כו' אך לא נהגו כן, עכ"ל. והנה אף על גב שמבואר בגמ' מנחות (ל"א ע"א) דגם למ"ד יש קנין אפי"ה פירות עכו"ם שנגמרה מלאכתן למעשר ברשות ישראל חייבים מיהת במעשר מדבריהם, מ"מ כיון שכ' הגר"א דבזה"ז דומה א"י לסוריא מסתבר שבזה"ז הלוקח פירות מעכו"ם ומירחן שפיר פטור ממעשר גם מדרבנן כמו בסוריא וכמו"ש להדיא הספר התרומה דפטור מטעם זה גם ממעשר, עיין שם.

ומכיון שכן נראה לכאורה דמה שכתב הגר"א "וז"ש בס"ב בהג"ה ויש חולקין כו' אך לא נהגו כן", כוונתו להעמיס גם ברמ"א שיטה זו דבזה"ז יש קנין לעכו"ם להפקיע ממעשר והלוקח פירות תלושים מעכו"ם ונגמרה מלאכתן למעשר ביד ישראל הרי הן פטורין ממעשר כמו בסוריא, ומשו"ה כתב שלא נהגו כהסוברים דתרומות ומעשרות בזה"ז דאורייתא כיון דנקטינן שבזה"ז יש קנין.

אבל בהתבונני נראה ברור שאי אפשר כלל לומר דבר זה בכוונת הגר"א [אף שהפאת השולחן (סוף סי' ט"ז) מעתיק "דז"ש" בדלי"ת ולא בוי"ו הוא רק ט"ס] שהרי הב"י שהוא עצמו פסק דתרומות ומעשרות בזה"ז דרבנן ולא הביא כלל דעת המחמירים, אפי"ה פסק להדיא כמה פעמים שגם בזה"ז אין קנין לעכו"ם בא"י ואם הוקבעו למעשר בידי ישראל שפיר חייבין במעשר אף על פי שגדלו כל הזמן ברשות עכו"ם, וגם הרמ"א לא העיר כלל בשום מקום לחלוק על דינים אלה שהביאם הב"י בשלחנו הטהור, וכיון שכן איך אפשר להעלות על הדעת שכוונת הרמ"א לומר שנהגו דלא כהשו"ע ולהוכיח מזה דתרומות ומעשרות בזה"ז דרבנן כיון שהשו"ע עצמו שפסק דתרומות ומעשרות בזה"ז דרבנן אפי"ה שפיר סובר שגם בזה"ז אין קנין.

וזה ודאי לא ניתן כלל להאמר שהגר"א ז"ל סובר דמ"ש הב"י והאידנא וכו' קאי נמי על כל הדינים דלעיל שפסק דאין קנין לעכו"ם בא"י כמובן לכל מעיין, וגם מקורו של חידוש זה הוא ממ"ש בכס"מ ושם לא כתב כי אם לענין דין ברירה, ומה גם שהב"י עצמו כתב כמה פעמים בתשובותיו הלכה למעשה שגם בזה"ז אין קנין לעכו"ם, עיין שם.

וצריכים ע"כ לומר שדברי הגר"א שבסוף מוסבים על עיקר הדין שכתב השו"ע דבזה"ז סמכינן אברירה לענין שותפות עכו"ם דמינה שפיר מוכח שנוהגים כהסוברים דתרומות ומעשרות בזה"ז רק מדבריהם, דאף שעיקר דין זה של השו"ע בשותפות עכו"ם וישראל איננו כ"כ מצוי ולא שייך כלל לומר ע"ז וכן נוהגין, מ"מ עיקר דין יש ברירה שפיר מצוי גם בזה"ז לענין עיקר ההפרשה דשפיר סמכינן בזה"ז על ברירה וכההיא דלוקח יין מבין הכותים.

אולם לפי"ז קצת קשה דא"כ היה צריך בתחילה הגר"א ז"ל לפרש את דברי הרמ"א ששייך לעיקר הדין של השו"ע, ואח"כ היה צריך להוסיף חידוש גדול זה שמחדש מסברא דנפשיה למינקט כדעת הספר התרומה דבזה"ז יש קנין שהוא נגד השו"ע, ומה טעם הפסיק תחילה בדינו המחודש ואח"כ הוא חוזר שוב לדין השו"ע ומפרש בכך את דברי הרמ"א (סעי' ב'), הלא דבר הוא.

גם עיקר הדבר תמוה מאד דאיך לא רמז כלל הגר"א שיטתו זו גבי עיקר הדין שפסק השו"ע שאין קנין לעכו"ם, לומר שהוא חולק על זה וסובר שפירות הלקוחים מן העכו"ם פטורים בזה"ז ממעשר אפילו אם נגמרה מלאכתן למעשר ברשות ישראל, משום דבזה"ז יש לסמוך על הספר התרומה דסובר יש קנין לעכו"ם בא"י, ולבסוף נהפוך הוא דבאותם הדינים של השו"ע האריך הגר"א בביאוריו ולא רמז כלל שהוא עצמו אינו סובר כן, ועיי"ש בדברי הגר"א (סק"ח) שהאריך מאד בדין יש קנין ואין קנין ונחית טובא להא דתרומות ומעשרות בזה"ז רק דרבנן ולא זכר כלל שהוא עצמו חולק על זה, ואדרבה כתב שם הגר"א: ואף על גב דבכמה מקומות משמע דיש קנין י"ל בסוריא כמו"ש בגיטין שם הב"ע בסוריא ה"נ כו' - ועוד י"ל דכל זה ר"מ היא דס"ל יש קנין בפ"ק דע"ז (כ"א ע"א), עכ"ל. ואמאי לא כתב שם דלשיטתו א"ש טפי דמיירי בזה"ז דשפיר קיי"ל יש קנין [דמה שהגמ' לא תירץ כן הרי צריכים לדחוק דההיא סוגיא סברה כמ"ד דתרומות ומעשרות בזה"ז דאורייתא], ועיין גם בדברי הגר"א (שם ס"ק קפ"א) שהאריך בדין ישראל ששכר שדה מעכו"ם בא"י ולא זכר כלל שהוא סובר דבזה"ז יש קנין, עיין שם.

גם צ"ע דלפי"ז פלוגתא דר"מ ור' יוסי בסופ"ק דע"ז אם מוכרין שדות בסוריא קאי לפי"ז רק על זמן בית ראשון כיון דר' יוסי עצמו נמי סובר דתרו"מ בזה"ז דרבנן כמבואר בגמ' נדה (מ"ז ע"א), וא"כ הרי בזה"ז ליכא כלל שום נפקותא בין א"י לסוריא כיון שלהדיא סובר הגר"א דשקולין הן [אך י"ל שרק לענין דין יש קנין סובר הגר"א דא"י שותה לסוריא ולא לשאר דברים], ובשלמא להספר התרומה י"ל דמיירי עכ"פ בזמן בית שני דהיו חייבין במעשר מן התורה אבל להגר"א הרי צריכים לומר דמיירי רק בבית ראשון, וזה ודאי דוחק כי מסתבר שדין אין משכירין היא תקנה מאוחרת שתקנוה בזמן בית שני או אח"כ אבל עכ"פ לא בזמן הנביאים, וכן קשה דאם כוונת הגר"א כאן להכריע כספר התרומה מה טעם לא הזכיר כלל שזוהי גם שיטת הספר התרומה.

וגם נראה פשוט בדעת הגר"א ז"ל (שם סק"ח) שהוא סובר דלמ"ד יש קנין הלוקח שדה מן העכו"ם אינה חוזרת כלל מדאורייתא לקדושתה אלא ע"י קדוש בי"ד אבל בלא קידוש הא דחייבת במעשר הוא רק משום כיבוש יחיד שמחויב מדרבנן כמו בסוריא, ואף שלענ"ד קצת קשה ע"ז דכיון שלמ"ד יש קנין אמרינן דאסור לעכו"ם לחפור בה בורות שיחין ומערות, וא"כ מה סברא הוא שבעלות העכו"ם תוכל להפקיע את כח הקדושה של כיבוש רבים אפילו לאחר שכבר תחזור השדה לרשות ישראל, דבין אם נאמר שאיסור החפירה בארץ הוא משום חסרון בעלות או שהוא סתם איסור, אבל עכ"פ מוכח שלא פקעה לגמרי קדושת הארץ, אבל מ"מ יהיה איך שהוא עכ"פ מפורש סובר כן הגר"א כמובן לכל המעיין.

וגם אפשר דכיון שלא לענין כל הדברים הוא דאמרינן שקנין העכו"ם מבטל את כח הכיבוש של ישראל שהרי נראה פשוט שהדר בקרקע השכורה מעכו"ם לא חשיב כדר בחו"ל, וכן פירות שגדלו בקרקע ישראל שנתמרחו בקרקע של עכו"ם ג"כ לא פטירי כלל ממעשר מטעם מירוח חו"ל, וכיון שכן אפשר דה"ה נמי לענין זה דלאו כל כמיניה דעכו"ם לקלקל קרקעות שיש עליהן קדושת א"י אף על פי שכבר בטלה קדושתם ועדיין צריך תלמוד.

אבל מ"מ הרי סובר מיהת דכשחזר ישראל ולקחה אין זה אלא כיבוש יחיד, ונמצא לפי"ז דבזה"ז שיש קנין לעכו"ם בא"י א"כ כמו דמה שאין תורמין מפירות סוריא על פירות א"י וכן להיפך נוהג שפיר גם בזה"ז, וגם הגר"א עצמו העתיקו (ס"ק כ"א וס"ק ק"א), עיין שם. והיינו משום דאע"ג דתרומות ומעשרות בזה"ז רק דרבנן מ"מ פירות סוריא חשיבי לגבי פירות הארץ כחו"ל, וא"כ בזה"ז יש להקפיד לדעת הגר"א שלא לתרום מפירות של שדה ישראל על פירות שגדלו בשדה שלקחה מן העכו"ם ומעולם לא שמענו מי שיחוש לזה, ובפרט דבזה"ז נראה ברור שיש קנין לעכו"ם גם לחפירת בורות שחין ומערות שהרי לפי מה דקיי"ל כמ"ד אין קנין הרי מבואר בגיטין (מ"ז ע"א) דרשאי שפיר לחפור בורות וכיון שכן הרי כ"ש דשרי ודאי בזה"ז, אך נראה דאפשר דמה שאין תורמין מפירות סוריא על פירות א"י בזה"ז היינו משום דפירות סוריא חשיבי כתרתי דרבנן ופירות א"י הו"ל רק חד דרבנן, משא"כ שדה ישראל לגבי שדה שלקחה מעכו"ם תרווייהו רק חד דרבנן נינהו כיון דמה שיש קנין לעכו"ם בא"י בזה"ז הוא ג"כ רק מחמת אותו הטעם שחיוב מעשר בזה"ז אינו אלא מדבריהם, ואף להסוברים דהא דאין תורמין משל סוריא על של א"י הוא לא משום פטור וחיוב אלא משום דרשא דספרי מקרא דכל מעשר הארץ ופירות סוריא הוי כחו"ל לגבי פירות הארץ, ג"כ אתי שפיר משום דאף דבזה"ז יש קנין מ"מ הרי אמרן שלגבי קדושת הארץ ודאי דאין קנינו יכול להפקיע וכיון שכן לאו בכלל חו"ל הוא דחשיב, אבל עכ"פ נשאר קשה כל מה שהקשינו לעיל.

**יא.** המשך ביאור דברי הגר"א הנ"ל

אשר על כן נלענ"ד לפרש כוונה אחרת בדברי הגר"א הנ"ל, דהנה (שם ס"ק כ"ו) הקשה הגר"א דכיון דמיירי הכא שמירחן עכו"ם דאפילו בשל ישראל ג"כ לא מחויב במעשר אלא מדבריהם משום גזירת בעלי כיסין, א"כ מה טעם לא אמרינן הכא דבדרבנן יש ברירה ונימא דהוברר הדבר למפרע דשל עכו"ם נינהו ודינן כפירות עכו"ם שגדלו בשדה עכו"ם וגם נתמרחו ברשות עכו"ם דפטורין שפיר ממעשר גם מדרבנן, והנה הן אמנם שלדעת הכס"מ דסובר שגם למ"ד אין קנין מ"מ כל זמן שהקרקע תחת יד העכו"ם שפיר אמרינן יש קנין אפשר דאתי שפיר, משום דאמרינן שתיכף עם שעת החלוקה נולד הספק בדאורייתא אם הפירות הן של ישראל ויש עליהן זיקת תרומה לענין זה שאם תרם תרומתו תרומה וכדומה או דשל עכו"ם נינהו ולא אתי כלל לידי זיקת תרומה כי אם ע"י כניסה לרשות ישראל ומירוח ישראל, ומכיון שכן שפיר חשיב כאילו נולד עיקר הספק בדאורייתא, ולכן אף על פי שאח"כ מירחן עכו"ם ועיקר הספק הוא רק בדרבנן מ"מ בשעת החלוקה הרי היה הספק בדאורייתא, אבל הרי נתברר לעי ל (סי' ט') שגם בדעת הכס"מ לא ברור הדבר שהוא סובר כן.

אולם הגר"א ז"ל תירץ שם על קושיא זו, וז"ל: ואף על גב דבדרבנן יש ברירה מ"מ כבר נתחייב קודם מירוח, עכ"ל. וחושבני שכוונתו לומר דלא אמרינן יש ברירה אלא בכהאי גוונא שבשעת החלוקה מתברר הדבר למפרע שכל אחד נוטל את שלו ואמרינן שחלק העכו"ם הוא ממה שגדלו בשדהו ולאו טיבלא הוא דקשקיל, וכיון שכן כל זה שייך דוקא למ"ד יש קנין או בסוריא דמודו כו"ע דיש קנין דנמצא שהחלוקה מתרת מיד את חלק העכו"ם ואף אם מירחם אח"כ ישראל הרי הוא פטור ממעשר, משא"כ לפי מה דקיי"ל שאין קנין לעכו"ם להפקיע ממעשר ואין שום חילוק בין גדלו תחילה הפירות בשדה עכו"ם לגדלו תחילה בשדה ישראל, ואפשר שאפילו פירות עכו"ם אסורין מדרבנן באכילת קבע קודם מירוח כמו פירות של ישראל, נמצא שלפי"ז תיכף עם שעת החלוקה אין החלוקה גורמת כלל שום היתר לחלק העכו"ם יותר מחלקו של ישראל כיון דאכתי אידי ואידי בני חיובא נינהו, אלא שהנפק"מ הוא רק לאחר זמן אם יתמרחו ע"י עכו"ם דאז אם חוששין שאותן הפירות גדלו תחילה ברשות ישראל יתחייבו אח"כ במעשר משום גזירת בעלי כיסין משא"כ אם גידולם היה ברשות עכו"ם בכהאי גוונא לא גזרו רבנן חובת מעשר, ונמצא שלא החלוקה הוא עיקר גורם הפטור אלא עיקר הפטור הוא רק מחמת המירוח עכו"ם שלאחר החלוקה לכן בכהאי גוונא לא אמרינן ברירה להתיר למפרע מה שכבר נאסר מעיקרא קודם המירוח, ומיירי לפי"ז דוקא בכהאי גוונא שחלקו את הגדיש קודם מירוח, משא"כ אם חלקו אח"כ הרי שפיר מהני הברירה להתיר תיכף את חלק העכו"ם.

ואין זה דוחק שהרי להדיא פירש כן הכס"מ (פ"א מתרומות ה"כ) משמיה דהר"י קורקוס ז"ל אלא שלא נחית שם הר"י קורקוס לתרץ את הקושיא מברירה, וכיון שכן היה קשה להגר"א (ס"ק כ"ח) דהן אמנם דבתרומות ומעשרות בזה"ז דהוה רק מדבריהם סמכינן שפיר אברירה, אבל מ"מ כיון שבלא"ה עיקר נידון החיוב דהכא הוא רק לענין גזירת בעלי כיסין דהוי רק דרבנן, וא"כ מה מוסיף לנו הא דתרומות ומעשרות בזה"ז רק מדבריהם דמ"מ כיון שאין קנין לעכו"ם נמצא שגם בזה"ז עיקר גורם הפטור הוא רק המירוח שאחר החלוקה וכדאמרינן קודם, ואין זה דומה כלל לסוריא דשאני התם דמיד כשנטל העכו"ם את חלקו אמרינן דדידיה הוא דקשקיל ופטורין שפיר ממעשר אפילו אם יתמרחו אח"כ ע"י ישראל ונמצא שתיכף עם שעת החלוקה מתברר שפיר שחלק העכו"ם הוא פטור גמור.

והנה בהא דפסק הרמב"ם (פ"א מתרומות הי"ג) דעכו"ם שמירח פירות ישראל חייבין במעשר מדבריהם כתב הר"י קורקוס (פ"ד מתרומות הט"ו) והמרכבת המשנה (פ"א מתרומות הי"א) וכן נראה גם מהכס"מ (שם הי"ח) דאין זה שייך כלל לגזירת בעלי כיסין אלא תקנת חכמים היא דלאחר שכבר נתחייבו ברשות ישראל שוב לא פקעה מהם חיובם וכן משמע גם מהמאירי בגיטין (מ"ז ע"א), עייש"ה.

[רק קצת קשה מהא דמירוח הקדש שפיר פוטר לגמרי אף על גב שכבר נתחייבו תחילה ברשות הדיוט, ואפשר ליישב בדוחק כסברת התוס' במנחות (ס"ז ע"ב ד"ה כדי) דגבי הקדש אוקמוה אדאורייתא. אך הא קשה דא"כ פירות א"י שיצאו לחו"ל ונתמרחו שם מה טעם סובר הרמב"ם שפטורין ממעשר אף מדרבנן ותיפוק ליה שכבר נתחייבו תחילה בא"י, וצ"ע]. אמנם הרדב"ז שם (פ"א הי"ג) והגר"א (יו"ד סי' של"א ס"ק ט"ז) סברי שהחיוב דדבריהם הוא רק משום גזירת בעלי כיסין שבגמ' מנחות (ס"ז ע"א), עייש"ה.

וכיון שכן נראה דבשלמא אי אמרינן דטעמא דפירות שגדלו ברשות ישראל לא מיפטרי אח"כ במירוח עכו"ם, הוא מפני שכבר נתחייבו תחילה ברשות ישראל ותו לא פקע חיובם, אתי שפיר דנמצא שעיקר הברירה הוא להכריע על עיקר גידולם אם גדלו תחילה בחיוב או לא, והרי זה דומה למה שאמרנו תחילה אליבא דהכס"מ דחשיב כאילו עיקר הספק הוא בדאורייתא.

וגם נלענ"ד דטעמייהו דהני רבוואתי דס"ל שאם גדלו ברשות ישראל אמרינן שכבר נתחייבו תחילה משא"כ אם גדלו תחילה ברשות עכו"ם, אפשר דהיינו נמי משום דאזלי קצת בשיטת הכס"מ דבעודן תחת יד עכו"ם אמרינן יש קנין ולא נתחייבו עדיין במעשר [ולא דמי למ"ש גדולי המחברים לענין עכו"ם וישראל שחלקו חמצם לאחר הפסח דכיון שחמץ שעבר עליו הפסח הוא רק מדרבנן יש מקום להתיר את חלק העכו"ם מטעם ברירה אף על פי שעיקר הספק הוא בדאורייתא אם עבר תחילה הישראל על חמץ זה בבל יראה או לא, דשאני התם דלאו דבל יראה הוי רק איסור גברא ולכן לגבי איסורו של הבעלים אמרינן שפיר מאי דהוה הוה ואין אנו דנים עכשיו כי אם על גוף החמץ שעיקר איסורו עכשיו הוא רק דרבנן, משא"כ בנידון דידן הרי גם השתא דיינינן רק אם נתחייבו תחילה או לא והחיוב דמעיקרא הרי הוי ודאי דאורייתא].

משא"כ להרדב"ז והגר"א שעיקר החיוב הוא רק משום גזירת בעלי כיסין נלענ"ד שאין זה תלוי כלל אם נתחייבו תחילה או לא אלא עיקר גורמי החיוב והפטור הוא משום דבכהאי גוונא שהגיעו הפירות לעונת המעשרות ברשות ישראל שייכי בהו שפיר גזירת בעלי כיסין משא"כ בפירות עכו"ם, ונמצא שעיקר הספק הוא רק בדרבנן אי שייכי בהנך פירות גזירת בעלי כיסין או לא, וכיון שכן נראה דהגר"א לשיטתו הוצרך שפיר לתירוצו הנ"ל מפני שכבר נתחייבו קודם מירוח וכביאורנו הנ"ל.

וכיון שכן שפיר קשיא ליה דמה סברא הוא לחלק בין האידנא לזמן הבית ולכן כתב דבזה"ז יש קנין, והכי פירושו דהן אמנם שישראל הלוקח פירות מעכו"ם ומירחן שפיר חייב במעשר גם בזה"ז היינו משום דכיון שקדושת הארץ לא בטלה גם בזה"ז לכן אין זה דומה כלל לסוריא ואמרינן דאף פירות עכו"ם שגדלו בא"י שפיר יש עליהם קדושה וחייבים בתרו"מ גם בזה"ז, משא"כ לענין איסור אכילת קבע לפני מירוח שגם בזמן הבית איסורו רק מדבריהם, לענין זה סובר דדוקא בזמן הבית שהזיקה לתרו"מ שיש על הפירות היא מדאורייתא אז אפשר שגם פירות עכו"ם אסורין באכילת קבע, משא"כ בזה"ז שכל עיקר חיוב תרו"מ אינו אלא מדבריהם שפיר מצינן לומר דפירות עכו"ם קודם מירוח לא חייל כלל עלייהו איסור טבל ומותרין שפיר באכילת קבע, וכיון שכן שפיר אמרינן יש ברירה כיון שהחלוקה מתרת תיכף את חלק העכו"ם אף באכילת קבע, וממילא ליכא נמי אח"כ גזירת בעלי כיסין כיון שבשעת החלוקה כבר הוברר הדבר למפרע דהנך פירות של עכו"ם נינהו הואיל והיתר הפירות הוא תיכף עם שעת החלוקה.

ומצינן נמי כעי"ז בתוס' מנחות (ס"ז ע"ב ד"ה כדי [א]) דאף למ"ד אין קנין מ"מ פירות עכו"ם כיון שאינם עומדים להתחייב במעשר הרי הם מותרים שפיר באכילת קבע קודם מירוח אף על פי שאין עדיין הפטור של מירוח עכו"ם, ובפרט שאין שום דוחק לומר דבזה"ז שפיר סובר הגר"א כהכס"מ שכל זמן שהן תחת יד העכו"ם יש קנין וכמו שכתבנו לעיל דלשיטתו מצינן שפיר לומר דכל זמן שלא מירחן ישראל אין על הפירות שום זיקת מעשר ואעפי"כ שפיר סובר שמירוח ישראל שפיר מחייב במעשר ונמצא שאין הגר"א חולק כלל על השו"ע, ומשום כך לא הזכיר כאן שיטת הספר התרומה כיון שהספר התרומה הרי פוטר גם בנתמרחו הפירות ברשות ישראל כמו בסוריא.

ונמצא שהגר"א מחדש כאן רק דבר זה שלענין חלות איסור טבל גם קודם מירוח דהיינו לענין איסור אכילת קבע דלא אסור אלא מדרבנן שפיר אמרינן דבזה"ז יש קנין לעכו"ם ולא חייל כלל הך איסורא בפירות עכו"ם, וע"ז הוסיף גם לומר דהיינו דכתב הרמ"א "אך לא נהגו כן", אשר כאמור לעיל דוחק גדול הוא לומר דקאי על הדין של שותפות עכו"ם וישראל שהוא דבר שאינו מצוי כלל, אלא מצינן לומר דקאי שפיר אהא דסיים הגר"א שפירות עכו"ם מותרים קודם מירוח באכילת קבע אשר באמת כך הוא המנהג שהלוקח מעכו"ם פירות שלא נגמרה מלאכתן למעשר הרי הוא אוכלן אכילת קבע כל זמן שלא גמרן הישראל [ועיין בחרדים שדחק מאד ליישב מנהג זה] דהיינו משום דכיון שתרומות ומעשרות בזה"ז דרבנן שפיר אמרינן שלענין חלות איסור טבל גם קודם המירוח נקטינן דבזה"ז יש קנין ולא מתחייבי במעשר אא"כ נכנסו לרשות ישראל ונתמרחו על ידו (ועיין גם רדב"ז פ"א מתרומות הי"ד), אבל מעולם לא עלתה כלל על דעת רבינו הגר"א לחלוק על השו"ע ולפטור פירות עכו"ם ממעשר אפילו אם נגמרה מלאכתן למעשר ברשות ישראל.

אך זאת למודעי שכל זה כתבתי לפי הנלענ"ד שלא מסתבר כלל לומר שכוונת הגר"א בדבריו הקצרים לסתום כדעת יחיד נגד כל גדולי הפוסקים ראשונים ואחרונים, אולם תלמידו הגאון בעל פאת השולחן לא הבין כן בדברי רבו, אך נהניתי מאד בראותי שעל דרך זו בכוונת דברי הגר"א דרך גם אחי אמי זללה"ה בספרו משנת ר' עקיבה (סי' ג') אשר לצערה הגדול של משפחתנו טרם זכינו שהספר יצא לאור בכל הדרו.

**שו"ת אחיעזר ח"ב סי' ל"ט**

**(יד)** ובזה הי' נראה להעיר בהא דמבואר בשו"ע /יו"ד/ סי' של"א ס"ד פירות א"י כו' ואם לקחן ישראל אחר שנתלשו קודם שתגמור מלאכתן וגמרן ישראל חייבין והמחבר דקאי בזה"ז על כן השמיט מן התורה כלשון הרמב"ם דהרמב"ם כתב עיקר הדין מזמן בית ראשון אבל המחבר הא כ' בס"ב כשי' הרמב"ם דאפילו בימי עזרא לא הוי מן התורה והא הקונה פירות בסוריא מנכרי אפילו מירחן ישראל פטורין כמבואר בסעיף ז' ואם כן לשיטת סה"ת דבזה"ז יש קנין לנכרי ואם כן בא"י אמאי חייבין נימא יש קנין כמו בסוריא כמש"כ באות י"א והנה לפי פשוטן של דברים נראה דדוקא אי תרו"מ מדרבנן דקדושה שני' נמי בטלה כרבנן דר' יוסי וכיון דעיקר קדושת הארץ אינו אלא מדרבנן להכי יש קנין לנכרי אבל לשי' הרמב"ם דקדושה שני' לא בטלה ואין לה הפסק ורק דבתרו"מ בעינן ביאת כולם אבל לגבי שארי דברים דלא בעינן ביאת כולם הוי מן התורה וכן לענין שביעית מה דבזה"ז א"א מדרבנן הוא משום דתלוי ביובל אבל עיקר הקדושה אינה בטלה לא מהני קנין נכרי וכבר הרגישו בדבר זה, אולם מרן הב"י בעצמו בתשו' אבקת רוכל בסי' כ"ד בהשגת על הכפתור ופרח במה שתמה ע"ד הרמב"ם בפ"ד הל' כ"ט מהל' שמיטה ויובל דאמאי מותרין הפירות הא מה שאסור מן התורה מפני שבת הארץ וקדושתה לא נפקע בקנין הנכרי וע"ז כתב הב"י דזה אינו שהרי כתב הרמב"ם בהלכות שו"י פ"ט דשמיטת קרקע בזמן שאין יובל נוהג אינו אלא מדבריהם (וכן כתב הכסף משנה בהלכה כ"ט שם אלא דבכ"מ כ' דלא דק משום דשביעית בזה"ז א"א מדבריהם ועל מש"כ מצד אין קנין השיב דדוקא בחזר ולקחה אבל כ"ז שהיא ביד הנכרי הופקעה אבל בתשו' אבקת רוכל כ' שם דלפי שהוא בזה"ז מדבריהם יש ביד הנכרי להפקיע וע"ע בתשו' מהרי"ט סי' מ"ג) וכן ראיתי מוכיחים מד' ספר התרומה במה שמתרץ קוהתו"ס בסנהדרין כ"ו ד"ה אגיסטון כו' שהקשה מגיטין ס"ב דאין עודרין ומתרץ סה"ת ליישב דהך תנא דאין עודרין ס"ל דקידשה לע"ל =לעתיד לבוא= ואף על פי שאין יובל נוהג מ"מ שביעית נוהגת עכ"ל ופירושו דלפיכך אין קנין הרי מבואר מדבריו דאלו הי' שביעית תלוי ביובל אף על פי דקידשה לע"ל מ"מ יש קנין לנכרי, עכ"פ הב"י לשיטתו בתשו' אבקת רוכל דבזה"ז יש קנין וקשה מ"ט פירות נכרי בזה"ז שגמרן ישראל חייבין הא בזה"ז יש קנין לנכרי ודמי לסוריא, ולמש"כ י"ל דבאמת ס"ל להב"י כדעת סה"ת דבזה"ז יש קנין לנכרי לגבי שביעית ולגבי שארי דברים שאינם אלא מדרבנן ומש"כ דפירות הנכרי שמירחן הישראל חייבים הוא משום דס"ל דפירות חו"ל שנכנסו לארץ ונתמרחו בארץ חייבים מה"ת וכמש"כ הכ"מ בתי' ב' ומה"ט ס"ל דפירות חו"ל שנכנסו לארץ בזה"ז חייבים כמש"פ בסי' של"א סי"ב ולפיכך נהי דיש קנין לנכרי בזה"ז מ"מ לכשגמרן הישראל הרי הוא חייב מצד פירות חו"ל שנכנסו לארץ דגם בזה"ז יש חיוב על פירות חו"ל שנכנסו לארץ דתקנו כעין של תורה (וזהו כפשטא דשמעתין דגיטין דלמ"ד אין קנין לא דרשינן למעט דין נכרי) ובסוריא לא נתחייבו פירות חו"ל שנכנסו לשם כיון דמ"מ גדלו בחו"ל אין מירוח סוריא קובע חיוב וכ"ז בתרו"מ אבל בשארי דברים כמו שביעית וכיו"ב שאין כניסתן לארץ מביאים לידי חיוב שפיר י"ל דיש קנין לנכרי בזה"ז כשי' הס"ת והס"ת דס"ל גם לענין תרו"מ דיש קנין לנכרי לפי דס"ל כשי' הרדב"ז דפירות חו"ל שנכנסו לארץ א"א מדבריהם ולפיכך לא גזרו בפירות דחו"ל שנכנסו לארץ בזה"ז.

**ביאור הגר"א יו"ד סי' של"א סק"ו**

(ו) בזה"ז כו'. דר"י ור"ל ל"פ ביבמות פ"א א' אלא אליבא דר"י אבל אליבא דרבנן מודה ר' יוחנן כמש"ש פ"ב ועתוס' שם פ"א א' ד"ה א"ל ר"י כו' ושם פ"ב ב' ד"ה ירושה כו' והשיב ר"י דלמעשרות כו' והשיב ר"י דאיכא למימר כו' ובירושלמי רפ"ו דשביעית פליגי בזה דגרסינן שם מעתה משגלו יהו פטורין כתיב ויעשו כל הקהל כו' כי לא עשו מימי יהושוע בן נון כו' הקיש ביאתן בימי עזרא לביאתן בימי יהושע מה ביאתן בימי יהושע פטורין היו ונתחייבו אף ביאתן בימי עזרא פטורין היו ונתחייבו ממה נתחייבו ריב"ח אמר מד"ת נתחייבו הדא הוא דכתיב והביאך ה' אלקיך אל הארץ אשר ירשו אבותיך וירשתה הקיש ירושתך לירושת אבותיך מה ירושת אבותיך מד"ת כו' אר"א מאליהן קבלו עליהן את המעשרות כו' וכן ס"ל לאמוראי בפ' בתרא דתרומות שם כר"א שהוא מדרבנן דגרסינן שם תני ר' חלפתא בן שאול קדירה שבשל בה תרומה כו' כמ"ד מאליהן קבלו את המעשרות והביאו הר"ש שם במתני' ח' וכן בכמה מקומות בירושלמי. ובגמ' פ"ג דפסחים מ"ד א' הנח לתרומה בזה"ז דרבנן ושם ט' י' אימור כו' בתרומה כו'. ועל הירושלמי הנ"ל סמך הרמב"ם וש"ע שאף בימי עזרא התרומה והמעשרות מדרבנן ומ"ש ביבמות פ"ב ב' ואנא דאמרי כר"י משמע דרבנן פליגי עליה דר"י וס"ל דרבנן משום דקדושה שניה ג"כ בטלה אבל בימי עזרא לד"ה חייב וכמ"ש רש"י שם. אבל ליתא דהא קי"ל בפ"ק דחולין (ז' א') וש"מ דקדושה שניה לא בטלה אלא ה"ק דר"י ס"ל דבימי עזרא נתחייבו מדאורייתא ממ"ש ירושה ראשונה ושניה כמ"ש בירושלמי הנ"ל אבל רבנן ס"ל דבירושה שניה לא נתחייבו כלל כנ"ל רק מדרבנן ולא בטלה ג"כ אף שהוא מדרבנן וכתב הרמב"ם בספ"ו מה' בית הבחירה דבהמ"ק וירושלים קדושה בקדושה ראשונה וכמ"ש בספ"ק דמגילה (יו"ד א') ובסוף זבחים ובשבועות ט"ז א' וכר"ה דמתני' כוותיה דתנן בכל אלו וברייתא דאבא שאול כוותיה כמש"ש ושם בפלוגתא דר"א ור"י דכ"ע כו' ועתוס' שם ד"ה תני כו' אבל קדושת הארץ לא קדשה אלא מקדושה שניה וכמ"ש בפ"ק דחולין וש"מ ועתוס' דשבועות שם בד"ה דכ"ע כו' ובתוס' יבמות פ"ב ב' ד"ה ירושה כו' ובזה מתורץ קושית תוס' דמגילה שם ד"ה דכ"ע כו' ואף על גב דבמסקנא שם תלי להו אהדדי כמש"ש ובשבועות שם אלא כהני תנאי כו' זהו שדחקו למצוא תנאי אבל באמת לא קי"ל כן וכרב מרי שם ואף ר' יצחק הדר ביה וליכא למ"ד דלא קדשה לע"ל ודלא כרב נחמן ולכן בתחלה רצה להביא תנאי מבהמ"ק ודחי דכ"ע כו':

(ליקוט) בזה"ז כו'. בסה"ת ג"כ מביא ראיה ממ"ר פ' ויחי וממדרש רות וירושלמי דמאליהן קבלו את המעשרות וכן בגמ' סוף מכות כ"ג ב' דלא כפירש"י שם אלא שכתב כיון שקבלו חייבין מדאורייתא שם וכדברי תוס' דיבמות אבל מ"מ תרומה בזה"ז דרבנן דקדושת עזרא ג"כ בטלה דלא כר' יוסי דאמר קדושה ראשונה ושניה כו' ממ"ש בפ"ג דפסחים ופ"ו דנזיר הנח לתרומה בזה"ז דרבנן ול"ק קסבר תרומה כו' משמע דהכי הלכתא וכן ר' יוחנן אליבא דרבנן וכ"ש דקדושת יהושע בטלה שהרי ר' התיר בית שאן וכמש"ש וכתב ומ"מ קדושת הבית וירושלים לא בטלה קדושה ראשונה כמ"ש בסוף זבחים וספ"ק דמגילה וכן ס"ל לר' יוחנן בזבחים ק"ז וכן ברפ"ב דשבועות בעי ר' ירמיה בן בבל כו' וכן בפ"ג דמכות (י"ט א') וזבחים ותמורה וש"מ ר' יוסי משום ר"י יכול יעלה אדם מ"ש כו' ומסיק דקדשה לע"ל ואף על גב דבפ"ד דב"מ (נ"ג ב') וסוף סנהדרין משני דנפול מחיצות וס"ל דאפי' מחיצות לא קדשה לע"ל אין הלכה כן והכריח החילוק בין בית וירושלים לארץ דאל"כ קשיא ר' יוחנן אר"י וכן ר' יוסי לר"ל דס"ל דרבנן אר' יוסי וכן ר' יהושע אר"י וכמש"ש בתוס' וע"ש שהאריך. ומ"מ צ"ע לדחות הסוגיא דפ"ק דחולין ודפ"ק דחגיגה וש"מ דאמרינן אשתמיטתיה כו' דקדושה שניה קדשה לע"ל ומהנ"ל מוכח שהוא מדרבנן וא"כ דברי רמב"ם מוכרחים ועוד כתב דבזה"ז יש קנין לעובד כוכבים בא"י כיון שהוא מדרבנן וכמו שכתבתי שם (לקמן בס"ק כ"ח) וכן בשביעית בזה"ז וכתב ובזה מתורץ קושית תוס' דסנהדרין כ"ו א' ד"ה אגיסטון כו' ומש"ש פוקו כו' משום ארנונא היינו אפי' בקרקע ישראל (ע"כ):

**ביאור הגר"א יו"ד סי' של"א סקכ"ח**

(כח) ונ"ל כו'. ונראה דה"ה לענין קנין עובד כוכבים בזה"ז דרבנן יש קנין בא"י כמו בסוריא וערש"י בגטין שם ד"ה בסוריא כו' (וע"ל סוף ס"ק ו') וז"ש בס"ב בהג"ה וי"ח כו' אך לא נהגו כן: