באיסור דם בבצים
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב מאיר קאופמן / עניינים

בס"ד כ"ו אדר תש"ע

**בדין דם בביצים**

**א]ביאור שיטות הראשונים בביאור דברי הגמ'**

**ב]בדין תערובת של ביצה אם דם**

**ג]בדין ביצה בת יומא**

**ד]בספנא דארעא ובביצים בזמן הזה**

**דיני דם בביצים**

**ביאור שיטות הראשונים בביאור דברי הגמ'**

א]גרסינן חולין ס"ד: תנו רבנן גיעולי ביצים מותרות ביצים מוזרות נפש היפה תאכלם נמצא עליה קורט דם זורק את הדם ואוכל את השאר אמר רב ירמיה והוא שנמצא על הקשר שלה תני דוסתאי אבוהי דר' אפטוריקי לא שנו אלא שנמצא על חלבון שלה אבל נמצא על חלמון שלה אפילו ביצה אסורה מאי טעמא דשדי תיכלא בכולה א"ל רב גביהה מבי כתיל לרב אשי איפכא תני תנא קמיה דאביי ואביי הוא דתירצה ניהלה הכי עכ"ל הגמ' ונאמרו כמה שיטות בראשונים בביאור הגמ' ונבארם בס"ד

א.עיין רש"י שביאר שאין כאן מחלוקת אלא שר' ירמיה אומר שכל הדין שהוא רק מוציא את הדם וזורק את השאר זה רק אם זה בקשר אבל אם זה התפשט לשאר הביצה צריך לזרוק את כל הביצה והגמ' אחרי זה מוסיפה שאם זה נמצא בחלמון כה"ג תמיד זה מצב של שדי תיכלא בכולה ולכן צריך לזרוק את כל הביצה וכתבו הראשונים דלרש"י גם בחלמון כל האיסור אם זה בקשר החלמון אבל אם זה לא בקשר החלמון אין זה אוסר את כל הביצה ולענין הדם עצמו כתבו הראשונים בדעת רש"י שזה וודאי שבכל מקום שהוא נמצא זה אסור ולענין האם הדין דם כאן הוא דאוריתא התוס' והרא"ש הביאו הנידון בדם שעל הקשר וכתבו פירוש אחד שזה דאוריתא ופירוש אחד שזה אסור רק מדרבנן ומה שמבואר בגמ' שבכריתות שדם ביצים מותר או שזה מדאוריתא אבל מדרבנן אסור או ששם מדובר בדם שלא במקום הקשר שבזה אין איסור דאוריתא אלא איסור דרבנן

והנה התוס' והרא"ש לא כתבו כלום לענין שדי תיכלא בכולה האם זה איסור דאוריתא ויתכן שכה"ג ס"ל שזה וודאי איסור דאוריתא אמנם ברשב"א לענין דם במקום הקשר לא הביא כלל את הנידון האם זה אסור מדאוריתא או מדרבנן אלא רק לענין הדין שדי תיכלא בכולה הביא הנידון שזה איסור דאוריתא וחזינן כנ"ל שזה יותר חמור ולפ"ז יתכן שלדעת התוס' זה וודאי דאוריתא אמנם אין זה במשמעות דבריהם דהרי דנו להקשות מהגמ' בכריתות וכתבו ששם זה מדאוריתא ולא כתבו שגם לפירוש הראשון יש דם שהוא דאוריתא ומשמע שלפירוש הראשון הכל זה דרבנן והב"י הביא משו"ת הרא"ש דביצה שלא יודעים האם היה הדם בחלבון או בחלמון זה ספק דאוריתא והפוסקים תמהו הרי הרא"ש לא פשיטא ליה שזה דאוריתא אמנם לנ"ל שבשדי תיכלא בכוליה זה וודאי דאוריתא א"ש ששם היה ספק שהיה דם ששדי תיכלא בכוליה ועיין יד יהודה שהאריך בזה

והנה צ"ב למה פשיטא להו לראשונים שיש איסור דרבנן בדם שלא במקום הקשר והניחא אם גם במקום הקשר זה דרבנן א"כ חזינן שהיה תקנה דרבנן לאסור דם זה בגלל מראית העין א"כ אין סיבה שבשאר מקום הביצה שרבנן לא יאסרו את זה בגלל מראית העין אבל לביאור שבמקום הקשר זה דאוריתא אולי בשאר הביצה שאין זה התחלת ריקום הביצה אין איסור כלל ובאמת בר"ן שנראה שנקט שאיסור הדם הוא מדאוריתא כתב שלענין דם שלא במקום הקשר יתכן שזה מותר אלא שדן מסברא לאסור מצד מראית העין כמו דם שעל הככר והרשב"א שכתב שפשוט שאסור יתכן שזה לשיטתו שם שבמקום הקשר של חלבון זה וודאי דרבנן וא"כ חזינן שרבנן גזרו וה"ה בשאר מקומות אמנם דברי התוס' צ"ב והרא"ש באמת לא הזכיר צד זה שיש דם שהוא דאוריתא ויש דם שהוא דרבנן ע"ש

ב.עיין תוס' ורא"ש ובר"ן שכתבו לבאר פירוש אחר שר' ירמיה אמר שכל הדין שצריך לזרוק הדם אם נמצא הדם במקום הקשר אבל אם נמצא הדם שלא במקום הקשר הדם עצמו מותר וע"ש שנקטו שגם לפירוש זה בנמצא בקשר ונתפשט חוץ לקשר הכל אסור וכדין שדי תיכלא בכולא ובתוס' לא הזכירו חלק זה

ג.הרי"ף לא כתב אלא שנמצא בחלמון אסור וכן הוא ברמב"ם ועיין ברשב"א וברא"ש שביארו שס"ל שר' דוסתאי חולק על ר' ירמיה וסובר שבחלבון בכל מקום שימצא רק הדם אסור ובחלמון תמיד כל הביצה אסורה

ד.ועיין בר"ן שביאר שר' ירמיה התכוין לומר שאם זה נמצא בשאר החלבון הדם גם מותר ור' דוסתאי דיבר על דין אחר שאם נמצא בחלמון הכל אסור וגם הוא מודה שבחלבון שלא במקום הקשר גם הדם מותר אלא שנסתפק האם לר' ירמיה בחלבון שנתפשט ממקום הקשר שיתכן שכה"ג הוא אוסר ובזה ר' דוסתאי חולק עליו שבחלבון גם אם נתפשט זה לא אוסר את כל הביצה אלא בחלמון וביאר שכל זה כשזה מתפשט מהחלבון לחלמון שרק אז אומרים שדי תיכלא בכוליה אבל אם זה רק בחלמון והקשר בחלבון שלם סימן שאין זה ענין לריקום הביצה והדם גם מותר וכמו חוץ לקשר בחלבון

ה.עיין ברא"ה שכתב שמה שהגמ' אומרת שאביי הוא דתירצה ניהלה הכוונה שהאמת דלא כמו שאביי הפך אלא שגורסים בבריתא לא שנו אלא שנמצא בחלמון אז זורק את הדם ואוכל את השאר אבל אם נמצא בחלבון הכל אסור כי שדי תיכלא בכולה וכתב שכל המציאות לענינו שריקום האפרוח הוא רק מהחלבון ולא מהחלמון והר"ן לעיל ישב דבר זה שבאמת כל האיסור בחלמון אם זה מגיע מקשר החלבון

והנה לענין הלכה השו"ע סימן ס"ו פסק כדעת הרי"ף והרמב"ם דבחלמון תמיד כל הביצה אסורה ובחלבון רק הדם אסור ושאר הביצה מותרת והרמ"א שם הביא את הרש"י שבחלבון אם זה נתפשט חוץ לקשר גם כל הביצה אסורה והוסיף מהאיסור והיתר שאם נמצא על קשר חלבון לבד גם אסור כל הביצה אטו קשר חלמון שהוא אסור מדאוריתא וצ"ע מנ"ל להמציא גזירות שלא הוזכרו בגמ' וכבר תמהו בזה האחרונים ועיין רמ"א שהוסיף שהמנהג לאסור בכל מקום את כל הביצה שלא יבאו לטעות ועיין ש"ך וט"ז שהביאו מהמהרש"ל שנקט לעיקר כשיטת הרא"ה שבחלבון הכל אסור ובחלמון רק זורקים את הדם אלא שכתב להחמיר גם כגאונים אמנם בנמצא בחלמון שלא במקום הקשר כתב להקל בתערובת כיון שגם לרש"י זה מותר והפר"ח כתב להקל במקום הפסד מרובה ועיין ש"ך שנראה שנקט לדינא שאצלינו זה ספיקא דדינא אם כהרא"ה או כהרי"ף או כרש"י ולכן בכל מקום שזה ימצא צריך להחמיר מעיקר הדין ובזה ביאור את מנהג הרמ"א לאסור בכל מקום שימצא

**בדין תערובת של ביצה אם דם**

ב]והנה בנתערבה הביצה בשאר הביצים כתב השו"ע שאם הדם היה בחלמון כולם אסורות כל שאין שיעור ביטול בשישים וכתב הרמ"א שאם לא יודעים איפה היה הדם דהינו לשיטתו שיתכן שזה היה בחלבון שלא במקום הקשר שזה מותר יש להתיר התערובת כיון שבלאו הכי חד בתרי מותר וביארו האחרונים כוונתו שלענין דאוריתא יש כאן וודאי ביטול של אחד בתרי וכל הנידון לגבי הדין דרבנן שצריך שישים ולענין זה נקטינן שדם ביצים זה דרבנן וממילא אמרינן ספק דרבנן לקולא והנה בפשוטו כל קולתו אם יש שני ביצים של היתר וכן נקט הט"ז אבל הש"ך כתב שגם אם יש רק ביצה אחת של היתר שכיון שזה בתערובת זה יותר קל וצ"ב כוונתו עוד כתב שכיון שיתכן שביצת ההיתר יותר גדולה לכן לענין דאוריתא יש כאן ס"ס אולי זה מותר וגם אם זה אסור אולי יש כאן שיעור ביטול ולענין הדרבנן נקטינן מדין ספק דרבנן להקל

והנה לכאורא כל זה שייך לרמ"א שמעיקר הדין דם שנמצא בחלבון שלא במקום הקשר זה מותר אבל לש"ך שחידש שקי"ל שזה ספיקא דדינא האם כרא"ה או כרש"י והרי"ף א"כ בכל מקום שימצא זה אסור ועיין שם שכתב שבכל אופן דינו של הרמ"א אמת מצד שכל שיש וודאי שיעור ביטול ואין כאן איסור דאוריתא וכל הנידון ביחס לאיסור דרבנן א"כ יש כאן תמיד ספק דרבנן לקולא ולכאורא דבריו מחודשים שהרי גם אם הדין שדם ביצים הוא דרבנן אבל לכאורא לא שייך מדין ספק דרבנן להקל בכל המקרים שהרי זה תרתי דסתרי וכה"ג לא אומרים ספק דרבנן לקולא וכמבואר בראשונים בביצה י"ד. וצ"ע אחרי זה מצאתי בהגהות יד שאול הודפס בשו"ע מכון ירושלים שהקשה כן

והנה כל זה בנתערב מין במינו אמנם בנתערב מין בשאינו מינו ששם זה נותן טעם כה"ג הוי כנידון דאוריתא וכל שאין שישים צריך לאסור מספק ובנתערבה בשני ביצים ונתערבו בתבשיל כתב הט"ז שמדין סלק יש כאן וודאי ביטול דאוריתא אמנם לכאורא לש"ך שכה"ג לא אומרים סלק יהיה אסור והאחרונים כאן סתמו בזה להקל

והנה עיין ש"ך וט"ז שהביאו כאן להקשות דאצלינו מבואר שאם זה תחילת ריקום זה אסור ויש דעות שזה דאוריתא ובסימן פ"ו ס"ח כתוב שאפרוח שהתחיל להתרקם איסורו הוא רק מדרבנן ועיין ט"ז שישב והאריך בזה הפר"ח דשם הנידון מצד איסור נבילה ובזה מבואר שזה רק איסור דרבנן והנידון על כל שאר הביצה וכאן הנידון על הדם ובזה זה איסור דאוריתא כי דם זה הוא ההתחלה של העוף ולפ"ז בפשוטו הדין שדי תיכלא בכוליה שנקטו הראשונים שזה דאוריתא הכוונה על הדם שבו וכן הוא מפורש בלשון הרשב"א בחידושיו אבל השאר אסור רק מדרבנן וכן הוא בשו"ת הרשב"א שהובא בב"י ולפ"ז תמה היד יהודה שמה דנו האחרונים שלענין דאוריתא זה בטל כי חד בתרי ובאינו מינו אסור הרי האיסור דאוריתא הוא רק מקום הדם ונגד זה יש וודאי שישים וצע"ג ובאמת ביד יונתן כתב שזה טעם הש"ך להקל

**בדין ביצה בת יומא**

ג]עיין רא"ש ועוד ראשונים דמבואר שרצו להוכיח שיש דם שהוא לא מתחילת ריקום דהרי גם ביצה בת יומא אנו מוצאים דם ומבואר שפשיטא להו שכה"ג זה לא תחילת ריקום ולפ"ז היה צריך להיות שאם היא בת יומא או לכל הפחות אם התרנגול לא ישב על זה שלא יהיה בזה איסור אלא שמוציאים את הדם והביצה מותרת אמנם עיין ב"י ובש"ך שהביאו כל בו שזה אסור וביארו שזה מצד לא פלוג רבנן ובחזו"א כתב שכיון שלא נתפרש מקור לאיסור זה בגמ' לכן בתערובת אפשר תמיד להקל ויתכן כוונתו רק בתערובת של מין במינו שדאוריתא ודאי שאין איסור אמנם יתכן שכוונתו גם למין בשאינו מינו וצ"ע ועיין חכמת אדם שדם בחלבון שלא במקום הקשר וזה ביצה בת יומא אפשר להקל אמנם כל זה אם ננקוט לעיקר דלא כהרא"ה אמנם לש"ך שהוא ספק אין מקום להקל בזה

והנה לכאורא צ"ע כיון שזה רק דין דרבנן אם כן תמיד אפשר להקל מצד ספק באיזה מקום הדם אוסר וכן בכל ביטול כה"ג והפוסקים סתמו בזה ובהכרח שזה עצמו בכלל הגזירה של לא פלוג שכל דבר שאם זה לא בת יומא זה אסור גם בבת יומא זה מותר אמנם עיין פמ"ג ווכן האריך בזה ביד יהודה שאם זה התערב במין בשאינו מינו ולא יודעים אם היה שישים אפשר להקל וצ"ל שבמקום שהנידון על עצם האיסור בזה החמירו אמנם אם זה מחמת מקרה שקרה כה"ג הדרינן לכלל של ספק דרבנן לקולא ולפ"ז לכאורא בספק ספנא דארעא וזה וודאי ביצה בת יומא יהיה אפשר להקל כדין ספק דרבנן לקולא ולדעת הש"ך יש פה תמיד ס"ס ספק איפה המקום האוסר וספק ספנא דארעא ועיין לקמן

**בספנא דארעא ובביצים בזמן הזה**

ד]עוד מבואר בפוסקים שביצים שזה ספנא דארעא ולא יכול לצאת מזה אפרוח זה וודאי לא תחילת ריקום ולכן אין איסור אלא שזורקים את הדם מפני מראית העין ולכאורא לראשונים שהמקור לאיסור דם הוא מחמת גזירה אטו מקום שזה דאוריתא או שתמיד זה כמו תחילת ריקום א"כ אין לנו שום מקור לגזור משום מראית העין ואדרבא הרי פשטות הגמ' שאין איסור מראית העין ועיין פתחי תשובה סק"ב שהביא מהתפארת למשה שכל הביצים שלנו זה ספק ספנא דארעא ולכן כל שזה וודאי אם ביטול יש להקל בתערובת בכל מקרה שלענין זה הוי ס"ס עוד כתב לדון שאם יש דם מסתבר שזה מזכר אמנם לכאורא בטיפת דם אינו כן וכמו שכתב באגרות משה שהמציאות שזה מצוי גם בביצים שזה ספנא דארעא וכמו שכתבו הראשונים שהרי גם בביצה בת יומא מוצאים דם אמנם לכאורא היום שכל הביצים זה וודאי רק ביצה של חד יומא דהם מיד נופלים והתרנגולים לא יושבים עליהם וגם קרוב לוודאי שהם ספנא דארעא וודאי יש להקל בכל תערובות של דם ביצים ויתכן שאפילו בדם בביצה לא צריך לזרוק הביצה שביחס לאיסור דרבנן של חד יומא וודאי אפשר להקל כדין ספק דרבנן לקולא וכמו שכתבנו לעיל וצ"ע בזה

**דיני דם בביצים**

א]בנמצא דם בביצה מצאנו כמה שיטות בראשונים א)דעת הרי"ף דבחלבון זורק את הדם והשאר מותר ובחלמון הכל אסור ולפ"ז נקטו הראשונים שאפילו אם זה לא במקום הקשר ב)דעת רש"י דבחלבון אם זה נתפשט שלא במקום הקשר כה"ג כל הביצה אסורה ולשיטתו נקטו הראשונים שגם בחלמון רק בכה"ג שזה מתחיל ממקום הקשר אסור ואפילו אם לא נתפשט אמנם שלא במקום הקשר הביצה מותרת ולענין דם שלא במקום הקשר דעת רש"י עצמו שאסור אמנם יש לראשונים צד שמותר אפילו מדרבנן ג)דעת הרא"ה שאם זה בחלבון בכל מקום אסור ואם זה בחלמון זורק את הדם והשאר מותר ד)דעת הר"ן שבחלבון בין אם זה במקום הקשר ובין אם נתפשט רק מקום זה אסור והשאר מותר ובחלמון אם זה מהתפשטות החלבון כל הביצה אסורה אבל אם הקשר החלבון שלם ויש דם בביצה בכל מקום שיהיה הביצה מותרת וגם הדם מותר

ולענין הלכה השו"ע פסק כרי"ף והרמ"א החמיר כרש"י והוסיף שהמנהג לאסור תמיד שמא יטעו והמהרש"ל והפר"ח נקטו לעיקר כהרא"ה והש"ך נקט שזה ספק גמור וכן נראה מהט"ז והב"ח ועוד אחרונים וכן הכריע היד יהודה

ב]דנו הראשונים האם איסור כאן הוא דאוריתא ותוס' נקטו בתירוץ אחד שהכל רק אסור מדרבנן אמנם התוס' והרא"ש כתבו לדון שהדם שבמקום הקשר ובכל מקום שזה תחילת ריקום הוא מדאוריתא ויתכן שבשדה תיכלה בכולה זה וודאי מדאוריתא וברשב"א מבואר שדם שעל הקשר זה וודאי מדרבנן אבל בשדי תיכלא בכולה כתב לדון שזה דאוריתא והביא מתוס' שזה מדרבנן ובשו"ע נקט לעיקר שזה מדאוריתא אמנם ביאר ביד יהודה ששלא במקום הקשר זה רק אסור מדרבנן אטו מקום הקשר והרמ"א נקט לעיקר שזה דרבנן אמנם לא היקל בזה אלא במקום שיש ביטול וודאי ביחס לדאוריתא

ג]הדין שכל הביצה אסורה בשדי תיכלא בכולה כתב הרשב"א בשו"ת הובא בב"י שכה"ג זה וודאי רק איסור דרבנן מצד שרץ השורץ על הארץ ולדעת הרא"ה יתכן שיש בזה נבילה מדרבנן אמנם נקטו הפר"ח והיד יהודה שוודאי שאין בזה איסור דאוריתא כל שאין ריקום גמור

ד]הרשב"א כתב שדם שלא במקום ריקום שאסור זה רק בגלל מראית העין ולכן הקיל אם זה נתערב ולכאורא לדעות שדם ריקום דאוריתא ואין מקור לאסור אלא מפני מראית העין א"ש אבל לשאר השיטות יתכן שזה גזירה אטו הדם דאוריתא וברט בדם במקום הקשר ועין יד יהודה שכיון שקי"ל לחוש להרא"ה א"כ אין נפק"מ בדין זה דתמיד יש חשש איסור כל הביצה

ה]השו"ע כתב שבנמצא דם במקום שאוסר הביצה זה אוסר את כל התערובת והרמ"א כתב שאם זה ספק אולי זה במקום שלא אוסר הביצה כגון אולי זה בחלבון שלא במקום הקשר כה"ג כל שיש דין ביטול אפשר להקל והט"ז נקט שצריך שני ביצי היתר והש"ך הקיל אפילו בביצה אחת של היתר והש"ך הוסיף שבכל מקום שזה ימצא יש כאן ס"ס כיון שיש לנו ספק האם כהרא"ה או כרי"ף וגם כה"ג כל שיש וודאי שיעור ביטול שהנידון רק מדרבנן אפשר להקל וצ"ע בזה

ו]סתימת הפוסקים שגם בנתערב במינו ושאינו מינו כל שיש ביטול מצד המינו מותר ואמרינן סלק ודלא כחומרת הש"ך בסימן צ"ח וששם האחרונים נקטו שאין להקל אלא בהפסד מרובה ועין יד יהודה מה שכתב בזה

ז]בביצה דבת יומא מעיקר הדין דאוריתא אין שום איסור על הביצה ובכל בו כתב שמצד לא פלוג אסור כמו ביצה שהיא לא בת יומא והעתיקו הש"ך ושאר אחרונים להלכה והחזו"א נקט שזה איסור שאין לו מקור בש"ס דהינו שזה מנהג ולא מדינא דגמ' וביד יהודה כתב שגם אם זה מעיקר הדין אבל כל הראשונים שלא כתבו איסור זה מכלל שלא ס"ל כן ובחזו"א כתב דבמקום תערובת לא צריך להחמיר ויתכן שכוונתו רק במקום שיש ביטול מדאוריתא ולא במין בשאינו מינו ובחכמת אדם כתב להקל בחלבון שלא במקום הקשר אמנם להכרעת הש"ך לחשוש מעיקר הדין כהרא"ה אין מקום לקולא זו ובפמ"ג כתב דבנפל לאינו מינו וספק אם יש שישים יש להקל כדין ספק דרבנן והסכים עמו היד יהודה ולכאורא לפ"ז גם בספק ספנא דארעא אפשר להקל שלא לאסור הביצה

ח]בביצה שהיא מספנא דארעא לראשונים שדם שלא במקום הקשר מותר גם כאן מותר אמנם קי"ל לאיסור וגם כאן אסור ולכאורא פה זה וודאי אסור רק בגלל מראית העין ולכן אם נתערבה הביצה שלא במזיד זה וודאי מותר וכמבואר בשו"ע מהרשב"א

ט]ביצה שריקמה כולה הב"י הביא מהראבי"ה להתיר כי זה עפרא בעלמא והב"י חלק על זה מסתימת הפוסקים ובדרכי משה כתב לאסור מצד איסור שרץ השורץ על הארץ

י] מעיקר הדין לא צריך לבדוק הביצים מדם אמנם הרמ"א הביא מנהג שאם זה ביום שאפשר לבדוק צריך לבדוק ושמעתי מהרב רפאל שמולאביץ שמסתבר שבמקום שזה ספנא דארעא וכל האיסור משום מראית העין ובזה נתערב מותר א"כ בהולך לערב אין שום ענין לבדוק ודפח"ח

י"א]ביצים בזמנינו בפשוטו הם וודאי בת יומא וכיון שכולם בכלל ספק ספנא דארעא לכאורא למה שביארנו לעיל מספק בכל מקרה זורק הדם ואוכל השאר אמנם נהגו להחמיר לחוש שזה לא ספנא דארעא אמנם במקום תערובת או הכשר כלים וודאי אפשר להקל