יט - כתובות י_ח ב_ - י_ט א_
קטגוריות: ש_ס / כה כתובות / כתובות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כתובות פ_ק / מ_מ

**י"ח ב' - בשלמא פסולי עדות מלוה גופי' מידק דייק וחתים, - בפירש"י כתב דהוא משום שהן מודים שההלואה או המקח אמת, ועי' רמב"ן דאם אינם מודים שההלואה אמת, בלא"ה אינם נאמנים משום דאאמע"ר, ועי' רא"ה דכיון שהם עצמם אומרים כן, דנים אותם כפי דבריהם, - ועי' בחי' רבינו קרשקש, דהיינו רק משום דקרובים לא חשידי לשקר, אך אם היו אומרים שהיו רשעים שפיר יש להאמינם אלמלי הא דאאמע"ר, משום דאמרינן דל"ה מלוה כלל.**

**ועי' תוס' דלרבנן ל"ה אף כמלוה ע"פ אף שהם מודים שהלוהו משום דהו"ל תחילתו בפסלות, ועי' תוס' הרשב"א דהיינו משום דפסולא דקרובים הוא מגזירת מלך, ומ' לפ"ז דבפסול רשע ליכא לפסולא דתחילתו בפסלות, ועי' בזה בש"ך סימן ל"ד סקל"ג וסימן ל"ה סק"ז ובקצוה"ח שם סק"ד.**

**קטנים נמי כדר"ל, - בפירש"י מבו' דהוא ג"כ משום החזקה דמלוה מידק דייק, וכ"כ התוס' בתי' בתרא והרשב"א, ועי' בחי' הגרע"א דהא דמייתי מדר"ל הוא, דכ"ה דעדים מדקדקים אם הוא גדול ואין סומכין ע"ז שהוא גדול בקומה, ה"נ המלוה מדקדק בכך, אך בתי' קמא כתבו דהוא חזקה על העדים עצמם שאין חותמין בקטנות, וכ"כ הרא"ה ורבינו קרשקש, ועי' בחי' הגרע"א שתמה ע"ז, דמה חזקה שייך בקטנים, ועי' רא"ה ורבינו קרשקש שכתבו בדרך קמא דזהו טעמא דרבנן דנאמנים, משום דליכא חזקה בקטנים דלאו בני דעה נינהו, ובדרך בתרא כתבו דס"ל דמהני המיגו במקום חזקה, וכ"כ התוס', ועי' רשב"א.**

**קסבר ר"מ עדים שאמרו להם וכו' יהרגו ואל יחתמו שקר, - עי' רמב"ן ורשב"א דהיינו דמידת חסידות הוא, וס"ל דאין אדם משים עצמו שאינו חסיד, ועי' ריטב"א דלפי האמת לי"ב מידת חסידות, אלא שבנ"א סבורים שיש בזה מידת חסידות, - ועי' ש"ש ש"ז פ"ה שהוכיח מזה דהא דאאמע"ר הוא אף כשאינו פוסל עצמו לעדות, ובסו"ד כתב דהיינו רק כשאין נאמנים אלא במיגו, אך כל שנאמנים בתורת עדות, ה"ה נאמנים אף כשמעידים על עצמם שעשו מעשה רשע, ובד' הריטב"א נתחדש דהיינו אף אם לפי האמת לי"ב מידת חסידות, אלא שהם סבורים כן, וצ"ב, - ועי' רמב"ן ורשב"א די"מ דמדינא הוא, דס"ל לר"מ דבגזל יהרג ואל יעבור, ועי' נובי"ק אהע"ז סימן ע"ד שהביא קו' הדברי אמת, דאף דיהרג ואל יעבור, מ"מ אם עבר ולא נהרג אינו נפסל לעדות, ול"ש בזה הא דאאמע"ר, ועיי"ש מש"כ בזה, ובש"ש שם ובקצוה"ח סימן ל"ה סק"ד כתב דהא דאאמע"ר הוא אף כשאינו נפסל לעדות. - ועי' רא"ה ורבינו קרשקש שפירשו, דהוא נוהג שבעולם דנהרגין ואין מעידין עדות שקר, וע"כ אין נאמנים במיגו כנגד חזקה זו.**

**כדרב הונא אמר רב וכו' מודה בשטר שכתבו א"צ לקיימו, - בפירש"י כתב דהא דלא אמרינן בזה הפש"א, הוא משום דכשאמר כשר הי' הרי הוחזק השטר, וכי אמר פרעתיו לא מהימן שהרי ביד הלוה הוא, ועי' תוס' הרשב"א ותוס' הרא"ש שפירשו בד' רש"י דהוא משום דאם איתא דפרעי' שטרא בידי' מאי בעי, והק' ע"ז ממש"א לקמן דאף כשאומר אמנה אינו נאמן, וכן הק' התוס' על פי' זה, ועי' בהפלאה די"ל דגם באמנה הוא משום דאין דרך ליתן שטר אמנה, וכ"ה בפירש"י בד"ה כדרב הונא, ועיי"ש מש"כ עוד בזה, וי"ל עוד, דבטענת אמנה אינו נאמן משום דהו"ל מיגו כנגד העדות שבשטר, (ולא ס"ל לה"ט לא חשיב קיום), אך בטענת פרוע דבפשוטו אי"ז כנגד העדות שבשטר, בעינן לה"ט דהוא כנגד שטרך בידי מאי בעי, (אך ג"ז הוא משום דלא ס"ל להא דלא חשיב קיום, דאם הוה אמרינן דלא חשיב קיום, ל"ה אמרינן שטרך בידי מאי בעי), ועי' בתוס' הרשב"א שהק' עוד ע"ז, ממש"א בב"ב קנ"ד א' דלמ"ד דא"צ לקיימו אינו נאמן לומר שהי' שכ"מ, אף דהתם ליכא ראי' כלל שלא הי' שכ"מ.**

**והתוס' כתבו בפי' קמא, דשמא ירא לוה לומר מזויף פן יכחישוהו, וכ"כ בעליות דרבינו יונה בב"ב קנ"ד ב', אך בשם הר"ח כתבדהוא משום דלא אתי ע"פ ומרע לשטרא, וצ"ב, (ועיי"ש שכתב דלב' טעמים אלו, הרי דעדים אחרים מהימני), - עו"כ התוס' בשם רש"י במק"א, דהוא משום דד"ת א"צ קיום דכמי שנחקרה עדותם בבי"ד, ורבנן אצרכוהו קיום רק בטענת מזויף ולא בשאר טענות, וכעי"ז כתב הרשב"א, ועי' רמב"ן ורשב"א ב"מ ז' ב' שכתבו לב' הטעמים, וצ"ב, דמ"מ הא אית לי' מיגו, ועי' שו"ת חת"ס חו"מ סימן צ"ח, דהוא משום דכל שאינו טוען מזויף הו"ל כמקוים, ואיכא עדות כנגד טענת מזויף, וע"כ אינו נאמן במיגו דמזויף, דכל שאינו טוען מזויף, הרי לית לי' כח נאמנות כלל בטענת מזויף, ועיי"ש שדימה דבריהם לד' הריב"ם בסוגיא דנסכא דר"א, - ועי' קוב"ש ח"ב סימן ג' שכתב דהוא ע"ד מש"כ הר"ן בפ' האומר דהא דאין האב נאמן לומר דנשבית במיגו דקדשתי' וגירשתי', הוא משום דמה שהאמינה תורה לאב חידוש הוא, ודיינו שנאמינו באותה טענה עצמה אבל אין אומרים מיגו מחמתו דאין לך בו אלא חידושו, והיינו דמה"ט אין לו כח נאמנות אלא בטענה זו עצמה, ולא בטענה אחרת מחמתה, וה"נ הכא לית לי' כח נאמנות אלא בטענת מזויף, ולא בטענה אחרת מחמתה, - ועי' אבהא"ז פי"ד מטונ"ט ה"ח שכתב דטעמא דרש"י הוא דלא חשיב כהפש"א, דכל שמודה שכתבו אין השטר צריך כלל קיום, ולא חשיב כמתקיים על פיו, והא דאינו נאמן במיגו, הוא משום טעמא קמא דשמא ירא לומר מזויף, ולפ"ז ב' התירוצים צריכים זל"ז, אך בתוס' הרשב"א ותוס' הרא"ש מבו' דכל טעם עומד בפנ"ע.**

**בפירש"י כתב, דמש"א דטעמא דר"מ כדרב הונא, היינו דאיירי במודה לוה שכתבו, וס"ל לר"מ דא"צ לקיימו ואין השטר מתקיים ע"פ העדים, וע"כ אינם נאמנים, - והתוס' פירשו לפ"ז, דרבנן דפליגי הוא משום דס"ל דצריך לקיימו, ומתקיים השטר ע"פ העדים, וע"כ הם נאמנים, וכ"כ הרא"ה ורבינו קרשקש, ועיי"ש שהסכימו לפי' זה, והק' ע"ז דבפ' מי שמת מ' דלא פליגי בלוה, אלא בעדים אם אלימי לאורועי שטרא, - ועי' בפי' רשב"ם בב"ב שם בד"ה בההיא קאמרי ובד"ה שאני אומר שפירש, דמש"א דפליגי בעדים אם אלימי לאורועי שטרא, היינו ג"כ דאיירי כשמודה הלוה שכתבו, וכו"ע ס"ל דא"צ לקיימו, ואך דס"ל לרבנן דל"מ קיום הלוה, היכא דהעדים עצמן פוסלין חתימתן, משום דאלימא עדים לאורועי שטרא, וע"כ שפיר אית להו הפש"א, דאם לא היו אומרים כת"י הוא זה, והיו פוסלין אותו, היו נאמנים לפסלו, אף שמודה הלוה שכתבו, וצ"ב, ועי' בס' אהל אברהם בשם הגר"נ זצ"ל מש"כ בזה.**

**ועי' רשב"א ורבינו קרשקש שכתבו לדעת רש"י, דהא דכשאין הלוה מודה, נאמנים העדים בהפש"א, ול"ד ללוה עצמו שאינו נאמן בהפש"א, הוא משום דאלימי עדים לאורועי שטרא, ובפנ"י כתב, דהוא משום דהא דאין הלוה נאמן במיגו, הוא משום דכשהוא מודה שאינו מזויף ליכא לתקנת קיום כלל, אך כל שאין הלוה מודה ואיכא לתקנת קיום, שפיר נאמנים העדים במיגו, - ובד' הריטב"א מ' דמפרש בד' רש"י, דכל הא דאין הלוה נאמן במיגו, הוא רק כשטוען פרוע או אמנה דהוי כנגד אנ"ס, וע"כ העדים שטוענים אנוסין או קטנים ופסולי עדות, נאמנים, ופירש לפ"ז, דהכא איירי שהלוה מודה שכתבו וטוען שפרוע הוא או אמנה, ולא איירי כשהלוה טוען שהיו אנוסין או קטנים ופסולי עדות, אך צ"ע דא"כ מ"ט דרבנן דנאמנים כשאומרים אנוסים, הרי הלוה מודה שלא היו אנוסים, ועי' שטמ"ק בשם שיטה ישנה, וצ"ב.**

**עי' תוס' וש"ר שפירשו דטעמא דר"מ הוא, דכ"ה דבלוה לא אמרינן מיגו לפסול השטר, ה"נ בעדים לא אמרינן מיגו לפסול השטר, וטעמא דרבנן הוא או משום דאף בלוה אמרינן מיגו לפסול השטר, או משום דעדים אלימי לאורועי שטרא, ועי' גידו"ת שער י"ז ח"א שכתב דלטעמא קמא דתוס' דהא דאין הלוה נאמן הוא משום דירא לומר מזויף, ה"נ הא דעדים אינם נאמנים הוא משום דיראים לומר מזויף, וכ"ה בעליות דרבינו יונה בב"ב שם, וכ"נ בתוס' הרשב"א בע"ב, עיי"ש, ועי' תומים סימן מ"ו סוסק"ד ובית יעקב במש"כ לדון בזה, והבית יעקב שם הק' דא"כ מ"ט דמ"ד דעדים אלימי לאורועי שטרא, עיי"ש, וי"ל דהוא משום דבעדים דאלימי מהני אף מיגו גרוע זה, וכ"נ בתוס' הרשב"א שם, - ולטעמא בתרא דתוס' דהא דאין הלוה נאמן הוא משום דלא הצריכוהו קיום אלא בטענת מזויף, בפשוטו זהו ג"כ הטעם דהעדים אינם נאמנים, אך למש"כ החת"ס דהוא משום דכל דמודה שאינו מזויף לא הצריכו קיום כלל, ואיכא עדות כנגד טענת מזויף, לכאו' כל שאינו מודה ומתקיים השטר ע"פ העדים, שפיר אית להו מיגו, ויל"פ דזהו הצד דאלימי עדים לאורועי שטרא. - ועי' גידו"ת שם שהק', במה שדנו התוס' לפרש דהא דל"מ מיגו הוא משום דאם פרעו שטרא בידי' מאי בעי, דטעם זה הרי ל"ש כלל בעדים שאומרים אנוסין היינו.**

**ועיי"ש בגידו"ת שם שהק' במשה"ק התוס' בד"ה מודה, דמ"ט אינו נאמן במיגו, דהרי זה עצמו היא קו' הגמ' דמ"ט דר"מ, וע"ז מייתינן לההיא דרב הונא, ובד' התוס' מ' שהק' קו' מחודשת על רב הונא, ועיי"ש שכתב דמכוון התוס' הוא להק' על שנויא דגמ', דמאי משני בהך דרב הונא הרי אכתי הקו' עומדת גם בדרב הונא גופי' דמ"ט אינו נאמן במיגו, - והגר"נ זצ"ל פירש דב' ענינים הם, דמשה"ק התוס' דמ"ט אינו נאמן במיגו, היינו דאף דאינו נאמן לפסול השטר, מ"מ יהא נאמן במיגו לטעון פרוע אף דהשטר הוא שטר מעליא, וע"ז כתבו דהוא משום דירא לטעון מזויף, או משום דלא הצריכו קיום כשמודה שאינו מזויף או משום דשטרך בידי מאי בעי, ובזה מודו כו"ע, וטעמא דמ"ד דצריך לקיימו, הוא משום דמהני מיגו לפסול השטר עצמו משום דלא חשיב קיום, ומ"ד דא"צ לקיימו ס"ל דל"מ מיגו לפסול השטר ולמימר דאי"ז קיום, וזהו שנחלקו בעדים אם נמי אמרינן דל"מ מיגו לפסול השטר, ואף דליכא בהו לה"ט דירא לומר מזויף ולשאר הטעמים, מ"מ כיון דלא אמרינן מיגו לפסול השטר והוי השטר מקוים, אינם נאמנים במיגו, דהוי מיגו במקום עדים, או דבעדים דאלימי פסלי שטרא במיגו, - ולפ"ז צ"ל, דהני טעמי שכתבו התוס' להא דאינו נאמן במיגו, ל"מ כשבאנו לדון שיועיל המיגו לפסול השטר, וצ"ב, ועי' בשיעור הגר"ר שליט"א שהאריך בזה.**

**האומר שטר אמנה, - עי' בעליות דרבינו יונה ב"ב קמ"ד ב', דאם העידו עדים אחרים שהוא אמנה, הו"ל תרי ותרי, ומבו' דבכלל עדות השטר הוא שאינו אמנה, ועיי"ש דכ"ז הוא משום דאעולה לא חתמי, והיינו דמכח זה ה"ז נכלל בעדותם דאי"ז אמנה, ונסתפק דשמא הם נאמנים, דאמרינן דלא ידעו עדי השטר שהוא אמנה, אך אם העידו שידעו עדי השטר שהוא אמנה, הו"ל תרי ותרי, עדים אחרים שאמרו שהוא אמנה, וכ"ה ברבינו ירוחם נתיב ב' ח"ב, - ובד' התוס' בע"ב ד"ה רב ששת, מבו' דעדים אחרים המעידים שהוא אמנה, חשיבי כמכחישים לעדי השטר.**

**והתוס' הק' בהא דאין המלוה נאמן כשחב לאחרים, שיהא נאמן במיגו דמחילה, ועי' הפלאה שהק' דהו"ל מיגו כנגד עדים, ועי' בית יעקב דכל הא דאין נאמן כשחב לאחרים הוא משום חשש קנוניא, וכל דאית לי' מיגו, ליכא חשש קנוניא, ועי' חי' הגר"ש סימן כ' שהאריך בזה, - ולפ"ד רבינו יונה דהא דאיכא עדות בשטר שאינו אמנה, הוא רק משום דאעולה לא חתמי, י"ל דקו' התוס' הוא להגמ' הכא דלא ס"ל להא דהו"ל עולה ואעולה לא חתמי, וי"ל עוד, דמשמע להו להתוס' דאינו נאמן אף כשאומר שלא ידעו העדים מכך, דבכה"ג אין נכלל בעדותם שאינו אמנה, וכמש"כ רבינו יונה.**