כלים פ_ה מ_ח
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_ק

**כלים פ"ה מ"ח**

א] **מירחו בטיט מקבל טומאה משיסיקנו כדי לאפות ממנו סופגנין,** בפי' הר"ש לעיל מ"א למד מזה, דתנור מקבל טומאה ע"י היסק אף בלא צירוף כבשן, ועי' עוד בפי' הר"ש לעיל פ"ג מ"ד שפירש דהכא בתנור כיון שתשמישו ע"י היסק וגמר מלאכתו של תנור משיסיקנו כדי לאפות בו סופגנין, הלכך כשטפלו בטיט והסיקו נעשה כחרס, ועמש"נ שם אות ו' בישוב דעת רש"י דס"ל דאין תנור מקב"ט בלא צירוף כבשן.

והנה בפי' הר"ש לעיל פ"ב מ"ב כתב דהא דמטמאינן הכא בשמירחו בטיט, לאו היינו משום דהמירוח הוא תנור חדש, דהא בתוספתא משמע אפי' נתן טיט ע"ג הסדק טמא, עכ"ד, ולפ"ז יש מקום לדון, דאף אם אין תנור מקב"ט בלא צירוף כבשן, מ"מ הכא שהתנור עצמו נצרף בכבשן, הרי דהגם דבעי' למירוח הטיט כדי לחבר את החוליות, י"ל דלזה מהני אף טיט שלא נצרף בכבשן, דהגם דכל דבר שאין עושין ממנו תנורים אינו מחבר את הסדקין, מ"מ טיט שעושין ממנו תנורים, י"ל דמחבר את הסדקין אף שלא נצרף בכבשן, עכ"פ לדעת רש"י דמין חרס חשיב כחרס אף בלא צירוף כבשן, ול"ב צירוף כבשן אלא לגמר מלאכה.

ב] בחזו"א סימן ז' סק"ו תמה לדעת ר"מ לעיל מ"ז דא"צ לגרור את הטפילה, וכי פליג אדינא דהכא דמירחו בטיט מקבל טומאה, עיי"ש מה שדן בזה.

ג] **הרחיק ממנו את הטפילה ונתן חול או צרור וכו',** בטעם הא דמטהרינן בכה"ג, פירש הרמב"ם דהוא משום דאין עליו טיט המחבר את חלקיו הפרודים, והיינו דאף דע"י החול והצרור שבינתים אין חוליות התנור נפרדין זמ"ז, מ"מ כיון שאין עליו טיט המחברן ה"ה טהור, ולכאו' היינו מדינא דכל שאין עושין ממנו תנורים אינו מחבר את הסדקין.

ובפי' הרא"ש כתב דטהרתו הוא משום דאיכא תרתי חדא דעשוי מחוליות ועוד דנתן חול בין תנור לטפילה, עכ"ל, ומשמעות דבריו דאין הטהרה משום דליכא טיט שיחבר את החוליות, אלא הוא משום דאיכא בו תרתי לריעותא, חדא דהוי תנור של חוליות, ועוד שיש הפסק בין תנור לטפילה, וצ"ב.

ד] **בזה אמרו הנדה והטהורה אופות בו והוא טהור,** דעת הרמב"ם פ"ח ממטמאי מו"מ ה"ד דזב שהכניס ידו לאויר כ"ח וכו' ה"ז טהור שאין הנדה וכיו"ב מטמאין לאיברים, וצ"ע לפ"ז בהא דתני דבזה אמרו הנדה וכו', הרי אף אם הי' התנור מקב"ט ג"כ לא הי' נטמא ע"י נדה, והנה אמנם משמעות ל' הרמב"ם שם דאם נגע בו הזב מתוכו ה"ה מטמאו, וכן נקטו הרבה מן האחרונים, ולפ"ז ניחא, אך בחי' הגר"ח שם מבו' שנקט שאינו נטמא אף ע"י מגע והדק"ל, ושמא מכוון מתניתין דבשאר תנורים יש לחוש שתסיט הנדה מעט את התנור (אם אינו מחובר לגמרי) וע"כ הוא נטמא, שו"ר בס' לימודי דעת שכתב לישב דחיישי' שמא תטמאנו ע"י רוקה דהוי אב הטומאה.

ה] **שם בר"ש, לרחבו וכו' אם יש בחוליא פחות מד' טפחים טהור בבאה מתנור גדול דליכא רובא, אבל איכא ד' טפחים טמא אע"ג דהוי מיעוט,** זהו להר"ש לטעמי' לעיל מ"א, דהא דשיריו ברובו הוא בתנור קטן והא דשיריו בד' הוא בתנור גדול, אך לדעת רש"י ודעימי' דתנור קטן שיריו בד' ותנור גדול שיריו ברובו, צ"ל דהכא איירי בתנור קטן.

ובס' דעת אליהו כתבו לדון, דשמא מודה רש"י דתנור גדול שנשבר ויש בו ד"ט עדין הוא מקב"ט, דלא גרע מתנור חדש שיש בו ד"ט דמקב"ט, ורק לגבי ליטהר מטומאתו הוא דאמרי' דכל שלא נשתייר רובו נטהר מטומאתו, עכ"ד, ויש לדמותו לד' רש"י חולין דקכ"ג. שכתב בדין טלית שנקרעה דמאחר שאין ראוי' למלאכה הראשונה ואין שמה עלי' מטהרת אע"פ שיש בשירי' גע"ג ועדין ראוי' לקב"ט, דומיא דכ"ח דשבירתו מטהרתו ושבריו מקבלין טומאה, עכ"ד.

ו] **שם, תנור של סדקין שעשה טפילה לכל א' וא' ומקום הסדקין מגולה טהור,** בפי' הר"ש לעיל פ"ב מ"ב ופ"ג מ"ד מבו' דתנור של סדקין היינו דומיא דמתני' דתנור שחתכו חוליות, עיי"ש,?כעת לא מצאתי היכן מבו' כן בדבריהם, ולכאו' עיקר הראי' היא מש"נ להלן מהא דכל דבר שאין עושין ממנו תנורים אינו מחבר את הסדקים,?. וכ"נ בד' הר"ש בכת"י להלן, והוא מוכח כן מהא דתני דזפת וכו' אין מחברין את הסדקין, ואם תנור של סדקין היינו שיש בו סדקין, א"כ מ"ש מהא דתנן לעיל פ"ג מ"ג ומ"ח דמהני זפת לסתום את הנקב.

וצ"ע מאי קמ"ל דאם עשה טפילה לכל א' וא' ומקום הסדקין מגולה טהור, דלכאו' ה"ז מילתא דפשיטא, דמה מועלת הטפילה אם מקום הסדקין מגולה ואין היא מחברת את החוליות זל"ז.

ז] **שם, מירחו בטיט מלמעלה או שעשה לו טפילה מבחוץ טמא מפני שהטפילה עושה את כולן א',** בביאור הגר"א לתוספתא פירש דהיינו דאף שמירח הטיט מלמעלה על החרס ה"ה טמא, דאין החרס חשוב הפסק בין הסדק למירוח, ול"ד להרחיק ממנו את הטפילה ונתן חול באמצע דטהור, עכ"ד, והטעם בזה נראה, דהא דחול הוי הפסק הוא משום דהוי דבר שאין עושין ממנו תנורים, אך חרס שעושין ממנו תנורים אינו מפסיק.

ח] **נתן עליו טיט וחרסית אדמה סיד וגפסיס אפי' כ"ש ואפי' מבית האומן טמא,** בביאור הגר"א לתוספתא פירש דהא דתני אפי' כ"ש, היינו שאינו צריך הרבה אלא אפי' כ"ש הוי סתימה וטמא.

והא דתני אפי' מבית האומן, גריס לה הגר"א שם בסיפא דזפת וכו' אפי' מבית האומן טהור, ופירש דקמ"ל דאפי' שהאומן עשאו כך מתחילתו דהיינו שסתם הסדקין בזפת, אפ"ה טהור דלא חשיב סתימה, אך לגיר' דילן צ"ע דמאי קמ"ל, ועי' חזו"א סימן ז' סקכ"ז מש"כ בזה.

ט] **כללו של דבר כל דבר שאין עושין ממנו תנורים אין מחבר את הסדקין,** בפי' הר"ש לעיל פ"ג מ"ד מבו' דהך דינא אינו דין מסוים בתנור, אלא הוא בכל כלי חרס, עיי"ש.

ובחזו"א סימן ז' סק"ז כתב דמהא דתניא דבנתן עליו חרסית אדמה סיד וגפסיס טמא, והיינו משום שעושין מהן תנור, מ' דתנור הנעשה מהן יש לו דין תנור, אף שאינן בכלל חרס, אך בפי' הר"ש לעיל פ"ד מ"ד מבו' להדיא דתנור של אדמה טהור, ובע"כ צל"פ דכל שדרך לעשות מהן תנורין ה"ה מחברין את הסדקין, אף שאין על תנור הנעשה מהן טומאת תנור, ויש להוסיף, דבפי' הרא"ש לעיל פ"ג מ"ד מבו' דחרסית וכל דבר שעושין ממנו תנורים, מחבר אף שברי כ"ח, וכ"ה משמעות ד' הר"ש שם, ואי נימא דכל הא דהן מחברין את התנור, הוא משום דבטומאת תנור ל"ב שיהא כלי חרס, א"כ בדין שלא יחברו את שאר כלי חרס, וצ"ע בזה.

י] **שם, תניא בתוספתא וכו' היא מטמאה במגע ואין מטמאה באויר והשאר טהורין וכו', ומיהו כאן לא ידעתי מ"ש אויר במגע וכו',** בהגה' הגר"א גריס מירחן היא מטמאה במגע ובאויר והשאר מטמא במגע ואין מטמאין באויר, לא מירחן היא מטמא במגע ובאויר והשאר טהורין, ובביאורו לתוספתא פירש דהיינו דאם מירחן, הוי הכל חיבור, וע"כ גם השאר מטמאין במגע מדין יד, ואם לא מירחן ל"ה חיבור, וע"כ רק אותה שיש בה ד"ט טמאה.

ועיי"ש שפירש, דהא דאף במירחן אין השאר מטמאין באויר, הוא משום דרק אם עשה להן טפילה הוא דהוו כולן אף השברים ככלי ומטמאין אף באויר, אבל אם לא עשה להן טפילה אף שמירח בטיט, ל"ה שאר החוליות כלי ואינם מטמאין אלא מדין יד, עכ"ד, ולפ"ז צ"ל דהא דתני לעיל דמירחו בטיט מלמעלה וכו' טמא, ונתן עליו טיט וכו' טמא, איירי בגוונא דריש שעשה טפילה לכל א' וא' ואך דמקום הסדקין מגולה, ולזה מהני הא דמירח בטיט מלמעלה והא דנתן עליו טיט, וצ"ע.

והרמב"ם בפט"ז מכלים ה"ג הביא ד' התוספתא כגיר' הר"ש, והעמידה בשהרחיק ממנו את הטפילה ונתן חול בין חוליא לחוליא, וצ"ע מ"ט העמידה בכה"ג, ולדעתו נ' דהא דמטמא במגע ואין מטמא באויר הוא משום שאין טומאתו אלא מדרבנן, וכמו שכלל הרמב"ם פי"ז ה"ה דכל מקום שאנו אומרים בענין זה שהוא מתטמא במגע ואינו מתטמא באויר אינו חיבור אלא מד"ס וכו', אך לא נתפרש מ"ט אין טומאתו אלא מדרבנן, דמ"ש מכל תנור דשיריו בד' טפחים, ולדעת רש"י ודעימי' דתנור גדול שיריו ברובו, י"ל דהכא איירי בתנור גדול, וע"כ אף שנשתייר בחוליא א' ד"ט אינה מקבלת טומאה מדינא, וע"כ אינה מטמאה באויר, אך לדעת הרמב"ם גופי' דתנור גדול שיריו בד' טפחים, צ"ע.

יא] **שם, הרוצה לעשות תנורו בטהרה מביא תנור של סדקין ומביא תנור חדש ומלבישו מבחוץ ונותן חול או צרורות בינתים,** נתחדש בזה, דאם הי' נותן התנור החדש מבחוץ ול"ה ריוח ביניהם, הי' התנור הפנימי נטמא עי"ז, הגם שאין התנור החיצון מדבק חוליות התנור הפנימי זל"ז, אלא אינו מניחן ליפרד, ועי' חזו"א סימן ז' סקכ"ח.

ועי' עוד בחזו"א שם סקכ"ז, שכתב דבתנור שלם שנתן חול בין טפילה לתנור טמא, וכ"ה להדיא בפי' הרמב"ם והרא"ש וכמו שהבאנו לעיל אות ג', ולמד לזה מהא דתני הכא דמביא תנור של סדקין, הא תנור שלם כה"ג טמא.

יב] הגר"א בזר זהב פירש, דהטעם דהתנור החיצון אינו מקב"ט, הוא משום דל"מ לי' הסקה דפנימי, ובחזו"א סימן ז' סקכ"ט מבו' דהוא משום שאין אופין ע"ג חרסו, כיון שהחול מפסיק בין חרסו לחרס הפנימי, וכיון שמפסיק דבר שאינו עושין ממנו תנור לא יוכלו להתאחד, וע"כ לא חשיב התנור החיצון כתנור.