פרק ד
קטגוריות: ש_ס / ו תרומות / תרומות עניינים - הרב מאיר קאופמן

בס"ד כ"ד סיון ס"ח

**פרק ד**

**משנה א**

**שיטת הר"מ בביאור הדין מפריש מקצת תרומה**

א]מבואר במשנה דהמפריש מקצת תרו"מ מוציא ממנו תרומה עליו אבל לא ממקום אחר וגירסת הר"ש אבל לא למקום אחר והנה לגירסת הר"מ כוונת המשנה שפירות אלו שהפריש כיון שזה חלק מהשיעור א"כ לא חל עדין כלל ובכל אופן אין לעשר ממקום אחר עליו כלל וביאר החזו"א דמאי סימן י"א סקי"ט שהוא דין דרבנן כיון שנקרא עליו שם קודש והטעם שלא חל חלק בפשוטו שזה אומדנא כיון שרוצה להפריש עוד ועד כמה שיחול חלק זה יהיה טבל וחולין מעורבים זה בזה לכן וודאי כוונתו שכל זמן שלא גמר להפריש לא יחול עדיין כלל

**ביאור שיטתו במרבה בתרומה וההבדל בין זה למרבה במעשרות ובגדר תרומה ומעשר האם זה מקצת על מקצת או מהכל על הכל**

ב]והנה לפ"ז לא נתבאר דעת הר"מ במקרה שלא מתכונן להוסיף עוד אלא טעה והפריש שיעור זה והנה לעניין תרומה מבואר בר"מ שם פ"ג ה"ה שאם רצה להפריש אפילו אחד מעשרה ויצא לו עד אחד מששים תרומתו תרומה ובה"ו מבואר שאם יצא לו פחות מאחד מששים כה"ג יוסיף אחרי זה ועיין לקמן בביאור דבר זה ובאם רצה להפריש אחד מששים ויצא לו אחד מחמישים אינה תרומה והטעם שלא נאמר שחל אחד משישים ויהיה טבל וחולין מעורבין זה בזה ביאר הכס"מ שזה אומדנא שלא רצה שיחול בצורה שיהיה טבל וחולין מעורבים זה בזה וצ"ע מ"ש מההלכה שהמרבה במעשרות שפסק הר"מ פ"א ממעשר הי"ד דהוי מעשרותיו מקולקלין

ולכאורא היה מקום לחלק בין תרומה למעשר בגדר ההפרשה דתרומה שאין שיעור א"כ גדר הדברים שזה מעשה הפרשה אחד מהכל על הכל משא"כ מעשר שיש דין שיעור שם הגדר שכל משהו חל על משהו ולפ"ז אם עשה מעשה מכמות מסוימת ורוצים שיחול רק חלק בתרומה גדר הדברים שיחול מעשה אחר ממה שהוא עשה ובמעשר אם יחול קצת זה אותו מעשה ביחס לחלק זה אלא החלק הנוסף הוא לא חל וכיון שזה לא אומדנא ברורה שרוצה מעשה אחר כי הרי יהיה טבל וחולין לכן בתרומה לא יחול כלום משא"כ במעשר כיון שאנו באים לא ליצור מעשה חדש אלא לבטל את מה שעשה א"כ אדרבא כיון שאין כאן אומדנא מפורשת דיתכן שרוצה שיחול כך מצד שאולי לא ישים לב ויאכל טבל [עיין ר"ש פ"ב בשם הירושלמי] לכן אמרינן שחל עשירית וטבל וחולין מעורבין זה בזה

אמנם עיין פ"ג מ"ה שהוכחנו בראיה ברורה דגם מעשר הגדר שמפריש מהכל על הכל מהא דמועיל שיהיה מקצת מהדבר הניתר שיריה ניכרים גם לעניין מעשר ע"ש שהארכנו בזה ולפ"ז אם חזינן שלעניין מעשר זה חל ה"ה לעניין תרומה צריך לחול וצ"ב החילוק בינהם

ולכאורא בהכרח צ"ל שבדין מרבה במעשרות המבואר בר"מ שחל ומעשרותיו מקולקלין או בממעט במעשרות שמבואר בתוספתא שחל ופירותיו מקולקלין [הובא בראב"ד פ"א ממעשרות הט"ו] מדובר שזה לא היה טעות אלא שידע שיש כאן יותר או פחות ורצה שיחול לפי דינו וכה"ג הדין שחל מקצת משא"כ אם היה לו טעות במדה שחשב שיש כאן שיעור מסוים ויחול הכל ועכשיו יש כאן שיעור אחר ויחול חלק כה"ג לא יחול כלל

אלא שעדיין יש לדון שדוקא במקרה שרצה להפריש כמות מסוימת והיה בידו כמות אחרת כה"ג זה טעות בעצם המעשה דהוא עושה כאן מעשה של אחד מחמישים ובדעתו שזה מעשה של אחד משישים ולא חל אבל עשה באמת מה שהוא חשב אלא שבדין לא יכול לחול כה"ג יתכן שחל לפי דינו רק חלק ומעשרותיו מקולקלין או פירותיו וכנ"ל מהתוספתא ובזה א"ש סתימת דברי הר"מ שמעשרותיו מקולקלין שזה גם בטועה אמנם בסברא פשוטה אין חילוק שהרי גם כאן עשה מעשה שבדעתו הכל יהיה מעשר ורוצים שרק חלק יהיה מעשר ועיין לקמן מ"ד סק"ב מה שכתבנו בזה עוד

**בדין מפריש הפרשה שחלק לא חל דנחלקו הר"מ והרשב"א האם לא חל כלום או שחל חלק**

ג]והנה כתב הרמב"ם פ"ה מתרומות ה"ג היו לו חמישים סאה חיטים וחמישים סאה שעורים בבית אחד והפריש על הכל שני סאין חיטין אינה תרומה עכ"ל ומבואר שלא חל כלל והיה מקום לבאר שמדובר שחשב שזה יכול לחול וא"כ עכשיו שרק חלק יחול כה"ג זה כמו שטעה בשיעור תרומה שזה לא חל וכנ"ל אמנם אם נחלק שזה דוקא סברא שם כי טעה במה שעשה א"כ כאן היה צריך לחול חלק אמנם עיין חזו"א סימן י"א סקכ"ז ד"ה ר"מ שביאר שהרמב"ם לשיטתו שאת וחמור לא קני באומר כולכם אמנם ע"ש סי' ט"ו סקי"א שלביאור הר"ן שכולכם לא חל במקדש חמש נשים כי רוצה שיהיו לו בצותא א"כ כאן זה לא שייך אמנם כאן יש סברא שלא יהיה לו טבל וחולין מעורבים זה בזה

והנה עיין ר"ש פ"ג מ"א שהביא תוספתא שאם הפריש חבית יין על חביות יין וחלק מהחביות נמצאו חומץ שהחביות של יין מתוקנות והחביות של חומץ אינם מתוקנות והנה בדברי הר"ש לא מבואר מה דין החבית של התרומה והיה מקום לומר שהכל תרומה לנ"ל שהמעשה היה מהכל על הכל ואין כאן אומדנא דמוכח שעד כמה שרק חלק ניתקן רוצה שיחול רק על חלק דיתכן דלא רוצה טבל וחולין מעורבין זה בזה אמנם עיין רמב"ן ורשב"א ב"ב פ"ו שכתבו מפורש שרק חלק מהחבית תרומה וודאי שכן מסתברא שלמה שירצה להפריש יותר מדינו הרי עכשיו יפריש השאר על משהו אחר והנה זה וודאי מבואר שס"ל שאין כאן חיסרון של את וחמור וזה לשיטתו שאין חיסרון של כולכם [וצ"ב מה יענה על זה האמורא שס"ל שלא חל את וחמור] אמנם מבואר עוד שלא אומרים שכיון שלא חשב שיהיה טבל וחולין מעורבין זה בזה זה מתבטל לגמרי ולכאורא זה דלא כהרמב"ם הנ"ל במרבה בתרומה אם לא שנחלק כנ"ל שכאן לא היה לו טעות בעצם המעשה

**יקשה על הר"מ שמרבה בתרומה לא חל מהגמ' בכתובות**

ד]והנה בפשוטו דברי הר"מ שבעה"ב שטעה ועשה כמות אחרת ממה שחשב זה לא חל הם נגד גמ' מפורשת דהגמ' בכתובות אומרת דשליח שטעה עד עשרה תרומתו תרומה משא"כ בעה"ב אפילו עשה אחד מעשרה תרומתו תרומה הובא בראשונים במ"ד ובפשוטו מדובר שבעה"ב טעה דומיא דהשליח ומבואר שדעתו של אדם שאם פיחת שיחול כמו שעשה אמנם הר"מ העתיק הגמ' לא לעניין טעות וסתימת הראשונים בהעתיקם את הגמ' זה לא כך וצ"ע

**בחילוק בין מרבה בתרומה למפריש חומץ ונמצא יין**

ה]והנה כתב הר"מ פ"ג דבתרם חומץ על חומץ ונמצא יין תרומתו תרומה דהיינו אפילו שיש כאן דבר ששוה יותר ממה שהוא חשב וצ"ב החילוק מטעות בשיעור ויתכן דזה הבדל באומדנא שכמות יתרה אדם לא מוכן ודבר ששוה יותר הוא כן מוכן אמנם היה מקום לומר שההבדל דבחשב שזה חומץ ונמצא יין עד כמה שס"ל לר"מ שזה לא מין אחר א"כ יש לו דעת על המעשה אלא שיש מקום לדון מצד אומדנא דמוכח שזה לא יחול וכיון שאין כאן אומדנא ברורה שזה לא יחול זה חל משא"כ בטעות בשיעור מצד דעתו נחשב שאין לו דעת כלל להחיל יותר מאחד משישים ולא שייך שיחול אחד מחמישים ולומר שיש כאן אומדנא גמורה שיחול לא כמו המעשה שהוא עשה זה וודאי אין כאן ולכן לא יכול לחול אלא אחד משישים וממילא כיון שזה יהיה טבל וחולין מעורבין זה בזה לכן יש כאן אומדנא שלא יחול וצ"ע אם סברא זו לא סותרת למה שחילקנו לעיל בין זה למרבה במעשרות ודו"ק בזה

**ביאור גירסת הר"ש והרא"ש כמ"ד יש ברירה והקשיים בזה וביאור דברי הירושלמי**

ו]אמנם דעת הר"ש והרא"ש וכן הכריע הגר"א ביור"ד שהגירסא אבל לא למקום אחר דהינו שמיניה וביה יכול להפריש ולהשלים את השיעור אבל לא לעשר מזה על מקום אחר והביאו את לשון הירושלמי שאם עושה על אותו מקום אמרינן שעלה בידו טבל ואם למקום אחר אמרינן שטבל וחולין מעורבין זה בזה ובפשוטו הכונה שבאמת חל כנגד השיעור שהוא עשה ויש כאן אומדנא שמה שיוציא אחרי זה בתור הוספה על זה הוא לא הפריש והירושלמי דן שאם כשהוציא חשב לעשר מזה א"כ על זה לא עישר מתחילה א"כ כבר יכול גם להוציא ממנו על מקום אחר אמנם הסיק לא כך והטעם שכל האומדנא אם יתקן מזה עליו עצמו

והנה גירסתינו בירושלמי דר"ל ס"ל שיכול להפריש גם ממנו על דבר אחר אבל זה דוקא אם לא ניתקן רובו של כרי אבל אם נתקן רובו של כרי כיון שטבל בטל ברוב הוא יכול לעשר מיניה וביה ולא ממנו על מקום אחר ולנ"ל אינו מובן הרי יש כאן אומדנא שמה שמוציא על זה לא הפריש א"כ מה שייך על זה ביטול ועוד קשה למה מיניה וביה אפשר הרי מה שמוציא זה טבל גמור דהרי על זה לא התכוין לעשר ומה שנשאר טבל תוך התערובת הוא בטל ברוב ומשמע שבאמת יש כאן תמיד טבל וחולין מעורבים זה בזה ויכול לתרום לפי חשבון הטבל על מקום אחר ואם זה בטל ברוב אז מינה וביה גם מה שלוקח להפריש היה בטל ברוב ולכן יכול להפריש וכל זה דוחק

אמנם גירסת הגר"א שם הפוך שהדין שמיניה וביה אפשר להפריש זה דוקא אם עדין לא תיקן רובו של טבל ולכאורא הביאור שמה שמוציא זה וודאי טבל והתערובת בטילה וכנ"ל וצ"ע

והנה על ביאור זה שהוא סברא באומדנא שמה שמוציא על זה לא הפריש כל זה שייך למאן דאמר יש ברירה אבל למאן דאמר אין ברירה לא שייך לעשות דבר זה שמחיל חוץ ממה שיוציא אחרי זה

**ביאור החזו"א שזה התחלת החלות התרומה והקושי בזה**

ז]והנה עיין רא"ש שכתב וז"ל והיינו טעמא דכשאדם תורם כריו אי אפשר לו להוציא כל התרומה בבת אחת אלא מרים וחוזר ומרים הלכך אפילו הפסיק ביניהם יום או יומים אין לחוש דמה לי הפסק מועט ומה לי הפסק מרובה מכל מקום כיון שמקצתו מתוקן אין לו להפריש ממנו על מקום אחר עכ"ל ועיין חזו"א דמאי סימן י"א סקכ"א שביאר דנתחדש כאן שאפשר להפריש בשלבים וע"ש שנקט שבתחילה כשהפריש חלק חל על זה תורת תרומה אמנם הטבל לא מתוקן כלל עדיין ורק בהצטרפות ההפרשה השניה הוא נהיה מתוקן ומ"מ מבואר במשנה שאין לעשר ממנו על מקום אחר שכיון שכבר איקליש דינו במה דהפרישו עליו ועיין סקי"ח שחידש שלהפריש מטבל אחר עליו אפשר ולולי דבריו היה מקום לומר שזה איקליש את הטבל ג"כ ואין להפריש עליו ממקום אחר והנה בכל תרומה אם נימא דמה דהתרומה מותרת כי ההפרשה היא גם עליה עיין חזו"א דמאי סי' י"א סקכ"ז ד"ה וכל א"כ לכאורא לא שייך לומר שהתרומה מותרת אם לא שזה הפרשה גמורה והטבל עדין אסור

והנה לפ"ז אין מקום לנידון הירושלמי שיפריש ממנו על מקום אחר ותלוי לשם מה שהרים דהרי כבר הופרש על זה וצריך לדון האם כה"ג אפשר להפריש את זה על דבר אחר וע"ש שביאר שסברתו בתירוץ הירושלמי ואין זה משמע כלל שהירושלמי חזר בו לגמרי מהנידון ועוד דדברי הירושלמי בהמשך שיש כאן נידון האם טבל ברוב לא שייך כאן דהרי הכל לא הותר ועוד דהר"ש והרא"ש העתיקו מפורש לשון הירושלמי דאם מפריש ממקום אחר עליו זה לא מועיל כי הוא טבל וחולין מעורבין זה בזה ולנ"ל יש כאן טבל גמור שאיקלש וצ"ע

ועיין ירושלמי סוף פ"ג דחלה דנחלקו רשב"ג ורבי במעלה כדי יין מהבור האם מפריש כל אחד ואחד או רק אחרי שמעלהו והירושלמי מבאר שמחלוקתם האם טבל בטל ברוב או לא שרבי ס"ל שטבל בטל ברוב א"כ אחרי שהפריש נגד רוב כבר אין כאן טבל [ובפשוטו היה מקום לומר שנחלקו האם יש ברירה או לא וצ"ע] ע"ש [ומבואר ששיך ביטול ברוב גם באחת משני אחיות ודלא כהגרש"ש בשערי יושר] והנה אם נימא דשיך להפריש קצת ועוד קצת ואחרי זה רק חל ההיתר א"כ לא שייך כאן הנידון טבל בטל ברוב דאין כאן חלק מתוקן וחלק לא אלא הכל מתוקן בצורה קלושה אלא וודאי שאין כזה מושג

**ביאור אחר בכונת הראשונים**

ח]ובפשוטו צ"ל שוודאי שגם לראשונים הנ"ל לא חל כלל שכיון שאם יחול הרי אין ברירה ולא יוכל אחרי זה לחזור ולהפריש לכן לא רוצה שיחול אלא כשיגמור להפריש ויתכן שגם אם יש ברירה וודאי האומדנא שלא רוצה שיחול עד שיגמור להפריש הכל אלא שמדרבנן שזה נראה כאילו כבר הפריש לכן אמרו שאפשר להפריש רק מיניה וביה ולא ממנו על מקום אחר ומה שהבאינו לעיל מחלוקת רשב"ג ורבי זה למאן דאמר יש ברירה ורוצה לעשות בצורה שיחול מיד ובזה נחלקו האם יכול לעשות או לא אמנם ללא כונה מיוחדת זה חל רק כשגומר להפריש וצ"ע בכל זה דהדברים מאוד סתומים ועוד שא"כ לא שייך נידון הירושלמי בסוגין טבל בטל ברוב אם לא שהירושלמי למ"ד יש ברירה א"כ כך מתפרשת כוונתו אבל למאן דאמר אין ברירה הביאור כנ"ל ובאמת שבמסכת דמאי יש הרבה משניות כמ"ד יש ברירה ואין זה דוחק להעמיד כך וא"כ אולי משנתינו דלא כהילכתא וצ"ע בכ"ז

**בדין משנה ג בטעה והפריש פחות מאחד משישים**

ט]והנה לקמן מ"ג מובא באחד שהתכוין לתרום כדין ותרם פחות מאחד משישים והמשנה אומרת תרומה ויחזור ויתרום ובירושלמי מבואר שמה שתורם זה פטור ממעשרות והנה לכאורא כאן זה אומדנא שכל מה שהוא התכוין לתרום רק כשיעור זה אם הוא כדין אבל אם זה שלא כדין א"כ דעתו להוסיף וא"כ לכאורא לדעת הר"מ הביאור שעדין לא חל כלל וצ"ע א"כ למה לא צריך עכשיו במדה ובמנין או שלר"י לא צריך מהמוקף הרי עדין לא חל כלל אמנם אם נימא כנ"ל מהחזו"א שיש כאן הפרשה קלושה א"כ יש כאן התחלת הפרשה ויתכן שזה מספיק לקיים בזה דין מוקף ודין במדה וכו' וכל זה צ"ע אמנם בתורי"ד ב"ק קט"ו נקט שהתוספת זה רק מדרבנן תרומה ולפ"ז מה שזה פטור ממעשרות הוא קולא דרבנן וזה רק למ"ד תרומה בזמן הזה דרבנן ולפ"ז א"ש שבזה הקילו בדין מוקף ובדין אין תורמין אלא מאומד אמנם בדבריו מפורש שאפשר תמיד להפריש בצורה כזו שעושה חיטה אחת לפטור הכרי ואחרי זה מוסיף שיעור לנתינה וזה לא משמע בראשונים שכל אדם יכול תמיד לעשות כך ואולי גם הוא כוונתו שזה מדאוריתא אלא שחיובו הוא מדרבנן וצ"ע

אחרי זה מצאתי ברמב"ם פי"א הכ"ב דגידולי תוספת תרומה מותרים ולכאורא הכונה לדין משנתינו ומבואר שזה לא תרומה מעיקר הדין ובהכרח שכאן שכשעשה לא ידע שטעה אין זה דומה למקרה שיודע שאין שיעור וכה"ג רק מדרבנן צריך להוסיף ויש לזה תורת תרומה

**בביאור סוגיא בב"ב קמ"ג במפריש וחלק לא יכול להיות תרומה ובהנוגע לנ"ל**

י]והנה הגמ' בב"ב קמ"ג. מביאה את המחלוקת לעניין את וחמור האם קנה הכל או קנה מחצה או לא קנה כלל והגמ' רוצה להוכיח מהבריתא שר' יוסי אומר אין לך מר בקישות אלא פנימי שבו לפיכך כשהוא תורם מוסיף על החיצון שבו ותורם והגמ' מוכיחה מזה שאת וחמור קנה הכל וביארו תוס' ע"פ הירושלמי שמדובר שתרם קישות ונמצא מרה ולדעת ת"ק יש כאן ספק שזה לא אוכל וצריך לחזור ולהפריש ולדעת ר"י יש כאן וודאי חלק שהוא אוכל וזה חל אלא שהוא צריך לחזור ולהוסיף וכונת הגמ' להוכיח שבתחילה חל חצי ממה שהוא הפריש על הכל והגמ' דוחה שמדאורייתא הכל חל וצ"ע הרי לכאורא הדין שמוסיף אחרי זה הוא כדין משנתינו כיון שהחיצון שבו אין בו שישים ואם נימא שכה"ג לא חל עד שיוסיף וכנ"ל מהר"מ א"כ אין זה ענין לאת וחמור וכן לכאורא יצטרך עכשיו לקחת דבר אחר שהוא טוב שלא יהיה מהרע על הטוב שגם החלק שהוא ראוי לר"י הוא אינו מהיפה ומשמע כרי"ד הנ"ל שמעיקר הדין חל כבר הפחות משישים אלא שיש דין שאפשר להוסיף וצ"ע ואולי חלוק אם עשה פחות משישים לאם עשה כשיעור אלא שחלק לא כדין שאז אין דעת הבן אדם שלא יחול אלא שצ"ע א"כ מה זה הדין להוסיף וצ"ע

**בדין הנ"ל בזמן הזה ובגדר חלות תרומה האם זה מהכל על הכל**

י"א]והנה למה שנקטנו לעיל פ"ג מ"ה להוכיח שבתרומה וודאי הגדר שהוא מפריש מהכל על הכל א"כ לכאורא זה עדיף מאת וחמור דשם צריך שהחלק שהיה צריך להיות לחמור יהיה לבן אדם וה"ה כאן אם היה הגדר שחל חצי מהקישות על חלק זה וחלק על זה ועכשיו רוצים שיחול חצי על הכל זה דומה לשם אבל הגדר שגם אם הכל טוב זה חל הכל על הכל א"כ גם אם חצי מקולקל אין סיבה שלא יחול חצי על הכל שהרי זה היה מעשהו שגם חצי זה הוא על הכל ואולי מצד האומדנא כיון שעשה כזו כמות א"כ דעתו הפשוטה שעד כמה שלא יכול להיות תרומה א"כ זה יתקן רק חצי ורק אם את וחמור קנה הכל א"כ אדרבא האומדנא כה"ג כנ"ל

ולכאורא נפק"מ לזמן הזה שאין כזו אומדנא כי אין שום ענין להוסיף בשיעור והרי קי"ל שקנה מחצה והרי מדויק בגמ' שאם קנה מחצה היה רק חצי מתוקן ובפשוטו מצד שכל חצי הוא על חצי וא"כ למעשה החלק שהיה צריך לתקן חצי מסוים הוא לא ראוי אמנם לנ"ל אדרבא מצד המעשה החלק הנשאר צריך לתקן את הכל ורק שלמאן דאמר קנה מחצה יש כאן אומדנא שלא יחול אלא על חצי אבל היום שהתרומה אין לה שום ענין בשיעור א"כ וודאי אין חיסרון ויש לדון עוד שהיום זה וודאי אומדנא שרוצה שיחול באופן המועיל כל שאין כאן דין נתינה וצ"ע בזה

**משנה ב**

**בביאור משנתינו**

א]בביאור משנתינו עיין ר"ש שביאר שהנידון בפועל שאוכל אצל בעה"ב ע"ה שצריך להפריש דמאי ואם רואה שנותן המעשרות ללוי ולעני יכול לסמוך שזה מה שעישר על מה שנותון לו ור"מ ס"ל שיכול לסמוך עד שיעור המעשר שנתן ורבנן ס"ל שיכול לסמוך רק עד השיעור שבעה"ב רגיל לתת לו עוד ביאר על דרך הנ"ל בפועל אלא שהנידון שראה שנתן כמות לעני והלוי ואמר להם שהיה בזה שיעור מסוים ונמצא בזה פחות ונחלקו האם תולים שהיה יותר וא"כ הפועל יכול לאכול יותר או שאין לתלות אלא כשיעור שראינו שהוא נתן עוד ביאר שבעה"ב נתן לעני והלוי ע"מ שכל פעם שיאכלו זה יהיה מעשר ומכאן ולהבא ולר"מ לא חוששים שחלק נאבד ולרבנן חוששים ובירושלמי משמע וכן נראה שביאר הר"מ שנחלקו ר"מ ורבנן האם יש ברירה או לא שר"מ ס"ל שיש ברירה וממילא זה חל כבר בתחילה ולא איכפת לן שהתרומה נאבדה ורבנן ס"ל שאין ברירה וממילא כונתו שזה יחול כשיברר על מה שהוא רוצה שזה יחול וממילא צריך שידעו שזה קיים בשעת ההפרשה

**משנה ג**

א]עיין לעיל מ"א סק"ט מה שכתבנו ביאור משנתינו

**בביאור כמו שהוא למוד**

ב]**כמו שהוא למוד:**עיין ר"ש שביאר הכונה כפי השיעור שהוא רגיל לתת והרמב"ם ביאר שהכונה כפי הצורה שהוא רגיל למדוד את גרנו דהיינו כההמשך במדה וכו' ועיין ירושלמי שנחלקו בזה אמוראים והנה מבואר בירושלמי שלמ"ד שביאר כר"ש הכונה שלא יכול שיעור יותר ומשמע שהגדר שזה כבר חל ורק מדרבנן יכול להוסיף או שזה כמאן דאמר יש ברירה אמנם אם נימא שכה"ג שרוצה להוסיף אז עדין לא חל כלל א"כ למה שלא יוכל להוסיף עוד ועיין מה שכתבנו מ"א בזה וצ"ע אמנם היה מקום לבאר שכונת המשנה שלא נימא שהוא מוסיף להשלים רק לשיעור שישים אלא כמה שרגיל אבל אם ירצה יותר יכול יותר והרמב"ם ביד העתיק כמו שהוא רגיל להפריש לעניין הכמות אמנם יתכן שכונתו כנ"ל ולא כירושלמי שלא יותר

**משנה ד**

**בביאור הדין פיחת עשרה וכו'**

א]מבואר במשנה פיחת עשרה או הוסיף עשרה תרומתו תרומה עיין בראשונים כאן שהביאו מהגמ' בכתובות שהכוונה שהוא טעה באומדן דעתו של בעה"ב וחשב שכונתו בעין יפה או רעה אמנם הרמב"ם ביאר שהכונה שהוא התכוין לתרום אחד מחמישים ויצא לו שיעור אחר ויתכן שגם הר"ש מודה לזה ואולי זה כונת הגירסא שהביא הר"ש בתוספתא אמנם בדעת הר"מ צ"ע שהרי פסק פ"ג ה"ה שנתכוין לתרום אחד משישים ויצא לו אחד מחמישים אין תרומתו תרומה דהיינו אפילו שהדרך לטעות אבל כיון שדעתו היה לעשות כמות מסוימת ועשה אחרת זה לא חל עיין לעיל מ"א וא"כ איך יתכן שאצל השליח זה אחרת הרי גם לעניין השליח יש כאן טעות וזה סיבה שלא יחול וי"ל וצ"ע

**בדברי הר"ש שגם במקום שזה טבל וחולין מעורבין זה לא סיבה לבטל המעשר ובמקום שזה נשאר טבל גמור**

ב]עיין ר"ש שדן שבמוסיף על דעתו של בעה"ב יחול חלק ודחה שכיון שיהיה טבל וחולין מעורבים זה בזה א"כ יש כאן סברא שלא רוצה והנה יש לעין כשאדם עשה בצורה שרצה שיחול על הכל ועכשיו יכול לחול רק בצורה של טבל וחולין מעורבים זה בזה האם זה אומדנא שזה סיבה לבטל או לא ולכאורא אם זה סיבה לבטל א"כ אין מקום לנידון הר"ש ומשמע שבעלמא זה לא סיבה לבטל ורק כאן וכן משמע בהמשך דברי הר"ש שאם השליח טעה ועשה יותר מהבדל של אחד מעשר אז זה חל ורק שלא חל כמו שעשה אלא כדעת בעה"ב והוי טבל וחולין מעורבים זה בזה [אמנם הגר"א ביאר הירושלמי אחרת] ומבואר שזה לא סברא של אומדנא שעד כמה שיחול בכזו צורה הוא לא רוצה שיחול

אמנם עיין רמב"ם הובא לעיל מ"א שדעתו שאם התכוין לעשות אחד משישים ויצא לו אחד מחמישים לא חל כלום וביאר הכס"מ דמה שלא חל אחד משישים דא"כ יהיה כאן טבל וחולין זה בזה וכה"ג הוא לא רוצה ולכאורא זה דלא כר"ש הנ"ל אמנם עיין לעיל מ"א שכתבנו לדון שזה רק במקרה הר"מ שזה טעות בעצם המעשה ולא שרק חלק מהמעשה חל וצ"ע ע"ש ולפ"ז לא קשה וצ"ע

והיה מקום לומר שהסברא שזה חל כיון שיתכן שהוא לא ידע מהטעות ועד כמה שלא יחול א"כ יאכל טבל וכמו שהביא הר"ש מהירושלמי לעיל פ"ב במפריש בטעות מהטמא על הטהור ע"ש אבל במקום שזה נשאר טבל גמור כמו אצלינו שאומרים היותר מאחד ממאה ואם לא לקח יותר א"כ זה נשאר טבל לתרומה ואין שום תיקון בשאר ההפרשה א"כ כיון שיש כאן במתוקן טבל וחולין מעורבין יתכן שיש אומדנא שלא רוצה שיחול כה"ג

**ישוב לקושית הר"ש מ"ש ממעביר על דעתו של בעה"ב**

ג]עיין ר"ש שהביא להקשות שלעניין משנה מדעתו של הבית כגון באמר לו קנה לי לתך וקנה כור לגמ' יש צד שחל חלק מזה א"כ גם כאן כשהוסיף נימא שיחול חלק וחילק שכאן יש לו סיבה שלא רוצה כי טבל וחולין וכו' ולכאורא היה מקום לחלק לפי מה שהוכחנו לעיל פ"ג מ"ה דהגדר של שיעור המעשר הוא שמפריש מהכל על הכל א"כ עד כמה שכמו שהוא עשה לא יכול לחול ממילא הנידון שיחול מעשה אחר ממה שהוא עשה וכל שאין כאן אומדנא דמוכח לזה ממילא זה לא יחול משא"כ בשליח לקנות שם אין קשר בין הקניה של חלק לקניה של הכל וכל שאין אומדנא דמוכח לבטל השליחות זה לא בטל וצ"ע

ד]בדיני שליחות בתרומה עיין סימן ב שהארכנו בפרטי הדינים

**משנה ה**

**בדעת ר"א בטעם שזה לא טבול לתרומה**

א]מבואר במשנה דעת ר"א דאפשר רק עד עשירית להפריש תרומה ובהפריש יותר מעשירית מבואר במשנה שמהשאר מפריש תרו"מ ועיין ירושלמי דהקשו הרי זה טבול גם לתרו"ג והירושלמי העמיד המשנה כב"ש שאם אדם מפריש על דבר אחר ולא חל א"כ זה חל מיניה וביה וה"ה כאן זה חל בחלק שלא יכול להיות תרומה חל בתוכו על עצמו והנה לכאורא היה מקום לומר שב"ה לא חולקים על ב"ש באומדנא אלא שס"ל שכיון שזה רק יחול מניה וביה א"כ זה אין שיריה ניכרים אבל כאן הרי זה יחול יחד אם השאר א"כ מקצת שיריה ניכרים ושיטת הר"מ שזה לא חיסרון וכמבואר בירושלמי בכמה דוכתי אמנם לדעת הר"מ שהעמיד ב"ש בפ"ק במפריש על זיתים וענבים א"כ בהכרח שב"ה חולקים על עצם האומדנא ועיין לעיל פ"ג מ"ה דבירושלמי מבואר בכמה דוכתי שהוכיחו מב"ש שאין דין שיריה ניכרים ודלא כר"מ וצ"ע

והרמב"ם כאן בפיה"מ כתב שהמשנה לא אמרה תרומה כיון שצריך מן המוקף וצ"ע אבל כיון שזה טבל לתרומה הרי חייב להפריש מזה תרומה והרי לא ס"ל שמטבל לתרומה אפשר להפריש תרו"מ וממילא זה יפטר מתרו"ג עיין לעיל פ"ק ואולי כונתו שכיון שיש דין מוקף לכן זה אומדנא שרוצה שיחול תרומה מיניה וביה ומהשירים יפריש מעשר ראשון על מקום אחר ויעשנו תרו"מ

ב]לכאורא אם טבל בטל ברוב א"כ לא יכול להפריש על מקום אחר אלא א"כ יש כאן יותר שיעור שלא מתוקן וסתימת הדברים לא משמע כן וצ"ע

**משנה ז**

**בדין מאה באינו מינו ובנותן טעם**

א]מבואר במשניות דתרומה בטילה באחד ומאה ובפשוטו נקטו הראשונים שזה דין דרבנן דמדאוריתא בטלה ברוב כדין ביטול רגילים והנה מבואר במשניות בערלה שזה רק במין במינו אבל מין בשאינו מינו בטל בשישים ודעת רש"י חולין צ"ט. שהכונה לעניין טעמו ולא ממשו אבל אם זה טעמו וממשו תמיד צריך מאה והתוס' שם חלקו עליו וס"ל שמין בשאינו מינו תמיד בטל בשישים ולדבריהם יתכן שכל הדין שמין במינו צריך שישים זה דוקא אם יש ממשות אבל אם זה רק טעם דינו בשישים וכן הביא הרשב"א שם בשם התוס' אמנם הביא שהרמב"ן חלק על זה וס"ל שגם בטעם צריך מאה [ועיין ר"ש בערלה פ"ב דמשמע שאין החילוק בין מין במינו לאינו מינו אלא בין אם זה ממשות שצריך מאה לבין אם זה טעם שזה צריך שישים ומה שנקטו מינו ואינו מינו דבאינו מינו על פי רוב הממשות ניכרת וצ"ע]

**האם אסור באכילה קודם הרמה והאם זה מעכב בביטול**

ב]בעיקר דין הרמה בפשוטו אסור מדרבנן לאכול התערובת וכן הוא בראשונים שבת ריש פ' נוטל ובפשוטו זה הטעם דאסור להרים בשבת אמנם עיין רא"ש חולין סי' ל"ז שדן לעניין איסור שבטל ונוסף עוד איסור האם אמרינן חוזר וניעור והנה מבואר לקמן פ"ה מ"ח סאה תרומה שנפלה למאה ולא הספיק להגביה עד שנפלה אחרת הרי זו אסורה ר"ש מתיר ומבואר בירושלמי דזה תלוי אם נודע לו קודם שנפל השני ועיין ברא"ש שם שהוכיח מרבנן שזה מצטרף לאסור וגם ר"ש שחולק כי יש כאן דין הרמה וכל העומד להעשות כעשוי דמי וכתב שאין לומר שדוקא כאן רבנן אוסרים כי יש דין הרמה וז"ל הא ליתא דהרמה אינה אלא משום גזל השבט אבל אינה אוסרת המדומע עכ"ל ובפשוטו מבואר שאין כאן איסור כלל אמנם יתכן לומר שס"ל שאין זה מעכב בעצם הביטול אלא שיש כאן דין דרבנן שאסור עדין לאכול כל זמן שלא הרימו ולכן זה לא סיבה לומר שזה כבר התבטל וצ"ע

**בדין הרמה בנתערב אצל כהן ובזמן הזה**

ג]בעיקר דין ההרמה עיין לקמן פ"ה מ"ב בר"ש שהביא מהירושלמי דמה שיש כאן דין הרמה יותר מכל האיסורים מצד גזל השבט ודעת רש"י שמספיק לתת דמים והראשונים חלקו שוודאי שצריך לתת דוקא מהתערובת וכדחזינן שיש לזה קדושת תרומה ועיין ראשונים ע"ז ע"ג: שהביאו מהראב"ד שכהן שנתערב לו תרומה אין דין הרמה דהינו שכיון שזה מצד ממון השבט א"כ כאן שזה ממונו זה לא שייך והחזו"א הקשה על זה דלא פלוג רבנן ואינו מוכרח

והנה דנו לעניין בזמן הזה שהכהנים בין כה לא צריכים התרומה האם יש דין להרים ובפשוטו זה כמו דמבואר בר"מ שתרומת הכליסין שזה לא חשוב והכהנים לא מקפידים לא צריך להרים וא"כ ה"ה היום אמנם החזו"א כתב שלא פלוג רבנן וצ"ע ובפרט אחרי שחזינן בראשונים דפשיטא להו שבכהן לא צריך להרים

**משנה ח**

**בדין ביטול דגדולים וקטנים**

א]עיין ירושלמי דר"א וודאי אוסר בין נודע מה נפל ובין שלא נודע ובדעת ר"י נחלקו אמוראים האם התיר רק בידע ולבסוף שכח או גם כשיודעים מה נפל ולמאן דאמר שכל מה שהתיר כשלבסוף שכחו לפ"ז צ"ל שר"ע גם כה"ג אוסר וכן פסק הר"מ שאם נודע מה נפל ואחרי זה שכחו זה אסור והנה מעיקר הדין וודאי מותר כה"ג לכאורא דלמעשה ביחס לספק עכשיו יש רוב וצ"ל שהוא חומרא דרבנן וצ"ע האם זה בכל מקום שהצריכו שיעור וגם בשישים או רק כאן שצריך מאה

והנה מבואר במשנה שהעיגולים הקטנים מעלים את הגדולים והגדולים את הקטנים ועיין רמב"ם שביאר שהכונה בין אם הביטול ע"י רוב חתיכות ובין אם הביטול מצד רוב של כמות והנה הר"ש הביא מהירושלמי שהטעם שעוזר אע"ג שאין כאן ספק כיון שאם ידרוס אותם הם יתבטלו ולכאורא אם עד כמה שידרוס לא יהיה כאן בכמות מאה א"כ אין סיבה שיתבטל אמנם עיין ביאור הגר"א בירושלמי שנראה שביאר שאין כוונת הירושלמי לומר מה טעם ר"י אלא שיש כאן עוד הלכה שגם במקום שזה לא מתבטל אפשר לדורסם שהרי הם עומדים לכך וממילא זה יתבטל ולדעת הר"ש לכאורא צריך לבאר המשנה שתמיד יש ביטול בכמות אלא שיש שני אופנים שדבר שהוא סוג אחר מבטלו

והנה הרמב"ם כתב פי"ד ה"ב וז"ל עיגולי דבילה גדולים וקטנים שנפל עיגול דבילה לתוכן ואין ידוע אם גדול או קטן הרי הן מעלין בין במנין ובין במשקל כיצד נפל עיגול למאה עיגולים גדולים וקטנים הריני אומר קטן נפל ומגביה אחד קטן נפל עיגול לתוך ארבעים עיגול מהן עשרים עיגול משקל כל אחד ארבעה ליטרים והאחד ועשרים משקל כל אחד ליטרא הואיל ומשקל הכל מאה ליטרים ואחד הריני אומר קטן נפל ומגביה אחד מהקטנים עכ"ל והנה מבואר מלשון הר"מ שגם כשיש מאה חתיכות צריך הגיע לתליה שקטן נפל ועיין רעק"א שהקשה א"כ תמיד הביטול הוא במשקל ומה כתב הר"מ במנין והנה נחלקו האחרונים בגדר ביטול דיבש ביבש האם זה מצד רוב צדדים וצריך רוב חתיכות או שתלוי ברוב במדה והנה בפשוטו היה מקום לומר שכאן בתרומה זה נשאר ביטול של יבש ביבש אלא שצריך מאה צדדי היתר ולפ"ז לכאורא כל שלא יודע מה התרומה יש כאן מאה צדדי היתר ומוכח מזה שהדין ביטול תמיד הוא במשקל ולא במנין אמנם אין זה מוכרח דיתכן דבדין ביטול של מאה לא שייך לומר שזה מדין רוב אלא כה"ג וודאי זה דין ביטול של מדה ופשוט

**משנה י**

א]מבואר במתניתין דנחלקו ר"א ור"י האם התחתונות מעלות את העליונות ועיין ר"ש שהקשה מה זה שונה מהמשנה הקודמת וצ"ל שזה סברא כמה זה נראה תערובת דמצד אחד בתערובת גדולים וקטנים הכל מעורב יחד ורק שאנו מכירים מה מותר ומה אסור משא"כ כשזה רק פה הכד א"כ במקום התערובת אין שיעור ביטול ויש מקום לדון שכאן שלא ניכר מיניה וביה שזה משהו אחר זה יותר סברא שזה יתבטל

**משנה י"א**

א]ביאור מחלוקת ר"א ור"י עיין רמב"ם דנראה שביאר שכונת ר"א שלא כל המגורה מצטרפת אלא החלק העליון של המגורה וזה מאן דאמר אחר בדעת ר"א מהמשנה הקודמת שכל הכד מצטרף ור"י ס"ל שרק מה שבכלל הספק מצטרף וכיון שאין בו מאה לכן זה לא מתבטל וכבמשנה הקודמת

ובר"ש הביא מהירושלמי לבאר בדעת ר"א או שיש כאן חומרא דרבנן אפילו שזה כבר נתבטל אם הכל כדין המשנה הקודמת אבל כיון שהרים שמראה שכאן התרומה וכאן אין שיעור ביטול זה לא מתבטל עוד ביארו שכונת ר"א שכל המגורה מצטרפת אמנם עיין ביאור הגר"א שביאר כונת הירושלמי שדנים שהקיפוי זה ההרמה של התרומה וממילא אין כאן מאה ור"א לשיטתו שמה שמעלים אוסר לגמרי ולא רק לפי חשבון ולכאורא כביאור זה מוכח מהירושלמי מהנפק"מ שם ע"ש וצ"ע

**משנה י"ב**

**האם הדין שני בני אדם שלא מצטרף זה גם לדין ביטול ברוב**

א]מבואר בירושלמי ששני מגורות לא מצטרף אלא באותה עליה ושני קופות גם בשני עליות וההבדל האם זה עומד להתערב ולהיות יחד ובשני עיירות אין מצטרף כלל ור"ש סובר שמצטרף ועיין ר"ש ויותר מפורש ברא"ש שגם לדעתו דוקא אם זה אותו בן אדם ולא אם זה שני בני אדם דהינו שהוא מודה ליסוד שהביטול הוא רק אם אפשר לראות את זה יחד כי זה יכול להתערב ולכאורא בדין ביטול של יבש ביבש מדאוריתא שמועיל רוב כה"ג לא משנה אם זה מעורב או לא דלמעשה יש כאן על כל אחד רוב צדדי היתר ורק כאן שיש דין ביטול בכמות גדולה וכנ"ל מ"ח סק"א כה"ג צריך שזה יהיה יחד וכן מצאתי בפמ"ג סימן קי"א ועיין ש"ך שנקט דין ביטול בשחט בסכינים ואחד נמצא פגום והרי כה"ג אין שום עניין בתערובת שהם ביחד אמנם צ"ע לדעת הרשב"א שנקט ששיך ביטול ברוב גם בשני חתיכות ואחת גדולה ואחת קטנה חזינן שזה לא דין ביטול של רוב צדדים א"כ מהיכי תיתי לחלק בינהם ואולי רק כאן שצריך ביטול בכמות גדולה צריך שהם יהיו ביחד אמנם אין זה מוכרח