שיעורי תערובת לט
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / תערובת / קמא

שיעורי תערובת – לט

**ממו"ר הגאון רבי צבי ובר שליט"א**

יו"ד סי' קה, ג

**נפל איסור** חם לתוך היתר חם דכלי ראשון או אפילו איסור צונן לתוך היתר חם הכל אסור דתתאה גבר על העליון ומחממו עד שמפליט בתחתון, ואצ"ל דהיתר צונן לתוך איסור חם שהכל אסור. אבל אם העליון חם והתחתון צונן אינו אוסר אלא כדי קליפה, אפילו אם העליון החם איסור. מבואר דלא איכפ"ל אם האיסור חם או ההיתר חם אלא הכל תלוי בעילאה ותתאה שכל שהתחתון חם הכל אסור אבל אם העליון חם אין נאסר אלא כ"ק. והא דתתאה גבר יש ראיה מהגמרא בפסחים (עו.) דאי"ז רק לעניין שמבליע ומפליט אלא יש בכח התתאה גם לבשל להעליון הצונן, דאמרו שם שלרב שעילאה גבר א"כ אם נפלה טיפה רותחת על הפסח אותו מקום מבושל ונאסר הפסח שאי"ז צלי, וכמו שלרב עילאה גבר מבשל ה"ה דלשמואל שתתאה גבר יש בכוחו גם לבשל.

ודין זה דתתאה גבר הוא אף אם העליון רוטב שנפל על החתיכה שנאסר כל הרוטב וכגון אם נשפך חלב צונן על בשר רותח אמרינן שהחלב כולו נתבשל בבשר ונאסר הכל. ולכאורה צ"ב דאף שבשעה שנשפך החלב על הבשר היה עילאה הרי בדרך שפיכתו הולך הוא לצדדי הבשר ונעשה כזה לצד זה ומבואר ברמ"א דבזה לצד זה אין דין תתאה גבר ואמאי נאסר כל החלב ועל כרחך צ"ל דמיד בשעת השפיכה נעשה כל הבליעה וכיון שבשעת השפיכה היה החלב עילאה א"כ בלע כולו טעם הבשר. ומוכח מזה דלא כהחמודי דניאל (הובא בפתחי תשובה סק"ח) דס"ל שאין הבליעה מיד [וראייתו מדין ניער וכיסה מאנם היד יהודה דחה דאף שההתפשטות של הטעם נעשית מיד מ"מ התפשטות הטעם עדיין יכולה להמשיך ומשו"ה אם ניער וכיסה כל התבשיל מצטרף כיון שההתפשטות המשיכה ולא נעשה כאן חנ"נ].

אכן עדיין לכאורה אין הכרח לומר שבתורת ודאי נבלע הכל ברגע אחד די"ל דלחומרא חוששים שנבלע הכל מיד אבל אי"ז בתורת ודאי. אמנם בסי' צא מבואר דאם יש ששים בחלב כנגד כל חתיכת הבשר אין החלב נאסר ומוכח שאמרינן שבודאי נבלע הכל מיד דאי נימא שחוששים שמא לא נבלע הכל ברגע הראשון לא ההי מועיל מה דאיכא ששים כנגד הבשר שהרי יש לחשוש שנבלע טעם הבשר רק בחלק מהחלב ובאותו חלק אין ששים כנגד הבשר ונעשה כולו חנ"נ ושוב יצטרכו ששים כנגד כל שיעור החלב שנאסר אלא ודאי מוכרחים לומר שטעם הבשר מתצפשט בכל השפיכה ועל כן אם איכא ששים כנגד הבשר ודאי אינו נו"ט והכל שרי.

מיהו היה אפשר ליישב שהחלב שנפל בצידי החתיכה אף שאין עליו דין תתאה גבר מ"מ הוא מצטרף לשיעור ששים כיון שהוא מחובר לשפיכה ולכך מהני כשיש ששים בחלב אלא דסברא זו תלויה במחלו' אחרונים דדעת החוו"ד (סי' צא סק"ו) שאם שפך חלב על הקדירה מבחוץ אין צריך ששים כנגד כל הקילוח אלא רק כנגד מה שנגע בקדירה ומבואר שאין אומרים שהכל מחובר. אמנם היד יהודה ס"ל שכל הקילוח מחובר זה בזה [ומחמת זה כתב ליישב איך שרי לשפוך רוטב מהקדרה שנפל עליה טיפה מבחוץ ולכאורה יש לחשוש שבשעת שפיכתו נתמעט שיעור ההיתר ולא היהי בו ששים כנגד האיסור ומוכח שמצרפים את כל הקילוח כדי לבטל ולשיטתו לכאורה ה"נ היה אפש"ל כן.

עוד יש לברר שאם נפל בשר חם על חלב צונן מבואר בשו"ע שנאסר הבשר כ"ק אלא שבאו"ה (הובא בש"ך סו"ס צא) כתב שנאסר כדי נטילה וכ"כ בהג' מיימוניות והדבר תימה אמאי נאסר כדי נטילה והא כיון דתתאה גבר א"כ נעשה הבשר צונן ואינו מספיק להבליע אלא כ"ק כמבואר בפסחים (עו.).

ובחוו"ד (סי' צא ס"ק יג) כתב לבאר דעה זו דהנה לכאורה יש להקשות, כשנפל בשר חם לחלב צונן, דאף שבתחילה תתאה צונן ונאסר הבשר רק כדי קליפה, הא שוקע הוא בתוך החלב ושוב נעשה תתאה ויחזור הבשר ויאסור הכל. וכבר הקשה כן הרשב"א בתורת הבית (ב"ד ש"א ב:) ומחמת זה כתב לחדש שכל דין תתאה גבר הוא דוקא בדבר שנמצא במקומו ובשר זה שנפל מבחוץ לעולם חשיב עילאה אף לאחר ששקע למטה [אמנם סברא זו צ"ב מה מעליותא יש בזה שהוא במקומו הא ודאי לא היה שם מתחילת ברייתו].

איברא דכל קושיא זו שהקשה הרשב"א היא דוקא לשיטתו דס"ל דכלי שני מפליט ומבליע אבל אי נימא שכ"ש אין מבליע כלל [כמו שפסק השו"ע] לא קשיא מידי דהא בשר זה כשנפל לתוך החלב מיד נעשה כלי שני ומשו"ה אינו יכול לאסור לאחר ששקע בחלב. ואף שהש"ך (סי' צא ס"ק כג) הביא את דברי הרשב"א והוא ס"ל כדעת השו"ע שכלי שני אינו מפליט ומבליע כלל ביאר היד יהודה דכיון שהש"ך () חשש לדעת המהרש"ל שדבר גוש אינו נעשה ככלי שני ומשו"ה הוקשה לו ג"כ קושיא זו. ונמצא לפי זה דלדעת הרמ"א שכלי שני אינו מפליט ומבליע ואף דבר גוש דינו ככלי שני א"כ ליכא קושיא כלל דאחר שנפל הבשר לתוך החלב שוב אינו יכול לאסור את החלב.

והנה האו"ה ס"ל שדבר גוש דינו ככ"ר וא"כ קשה קושיית הרשב"א וכתב החוו"ד דהאו"ה לא ניח"ל בתירוצו של הרשב"א ונמצא שהבשר באמת נעשה תתאה וחוזר ומחממם את החלב ומשו"ה החשיב לבשר עדיין ככ"ר. רק דסובר האו"ה שאין נאסר אלא כדי נטילה, משום שהבשר הרותח אין בכוחו לחמם את החלב עד שיהא מבשלו, וא"כ דמי הבשר לדין צלי שאוסר כדי נטילה [והיינו כמו שיסד החוו"ד שכל דין תתאה גבר היינו רק לעניין היחס בין העילאה והתתאה אבל כלפי אחרים לא וא"כ ה"נ אין כח בחלב עצמו לחזור ולבשל את החתיכה שנפלה אליו כיון שבאמת אינו נעשה רותח עד כדי שיהא בו כח לבשל]. ולפי"ד צריך לדחוק שמה שאמרו בפסחים שקולף הוא לאו דוקא אלא באמת צריך כדי נטילה.

ואף התוספות בחולין (צו:) סוברים שבשר רותח וחלב צונן דינו כצלי, לזה דכתבו להוכיח שצלי אוסר רק כדי קליפה מדעת רב שעילאה גבר שאמרו שבשר רותח לתוך צונן נאסר כ"ק, והיינו שיש לבשר זה דין צלי [שאין החלב מתחמם עד שיהא בכחו לחזור ולבשל את הבשר] וכיון דאיתא בפסחים שקולף מוכח שצלי דינו בקליפה.

ובדעת הרשב"א שהקשה אמאי לא נאסר הכל מחמת הבשר מוכח דס"ל שהחלב נעשה רותח עד שיש בכוחו לחזור ולבשל את הבשר ועל כן בכח החלב להבליע בכולו [?א"ה צ"ע דדעת הרשב"א שכלי שני מפליט ומבליע אבל אינו מבשל וא"כ ודאי שאין החלב נעשה חם כ"כ עד כדי בישול].

[לא הבנתי מאי שנא בשר רותח שנפל לחלב צונן דנתבאר שנאסר כדי נטילה כיון שדינו כמו צלי וא"כ ה"נ חלב צונן שנפל על הבשר היה לנו לאסור רק כ"נ כיון שהוא דין צלי. ואולי היה אפש"ל שנאסר כ"נ כל מה שמערה וכיון שמערה לאט לאט נאסר כל העירוי??].

וצ"ע אם יש לחשוש לאיסור והיתר לאסור כ"נ בשר שנפל לתוך חלב [והיינו לדידן דמחמירים לדין גוש ואם לא נקבל תירוצו של הרשב"א מוכח כהאו"ה אמנם האו"ה קשה מהגמרא אא"כ נסבור שצלי אוסר רק כ"ק.

**● השיעור נמסר בביהכ"נ "בית תפילה" נוה יעקב ירושלים ● ניתן לשמוע בקול הלשון טל: [PHONE_REMOVED] קוד 1-3-2-2-1 ובשידור חי יום ו' בשעה 12:30 ●**

**● נכתב ע"י א. ה. והיה לעיני מו"ר שליט"א ●**