פרק א
קטגוריות: ש_ס / ז מעשרות / מעשרות עניינים - הרב מאיר קאופמן

-בס"ד כ"ז אלול ס"ז

**פרק ראשון**

**משנה א**

**בדין סטיס**

**א] כל שהוא אוכל ונשמר:** עיין ר"ש למעוטי ספיחי סטים וקוצה ועיין תוס' בשבת דהא דנקטו דוגמא זו דזה נאכל ע"י הדחק והא דנקטו ספיחי ולא הסטים עצמו או כי אינו נאכל כלל או כי הוא ראוי לאכילה לכתחילה ואין בזה חידוש וברש"י בשבת ס"ח ע"א ביאר כי אין לוקטין אותו בשנה שנזרעים אלא לסוף כמה שנים והעיקר זה כל מה שמתפשט שזה כמו ספיח וצ"ע א"כ למה יש לזה ביעור בשביעית כיון שהוא משביח כל הזמן ויכול להישאר באדמה

**בדין כמהין ופטריות**

**ב]וגידוליו מן הארץ:** עיין ר"ש שזה למיעוטי כמהין ופטריות והנה בטעם המיעוט בירושלמי בסוגין מבואר כי אין זה נזרע ומצמיח ועיין ר"ש פ"ק דחלה מ"ג שביאר שזה גם הטעם שפחות משליש פטור ממעשר כי צריך נזרע ומצמיח וציין לסוגין ומבואר שזה לא רק סימן אלא שזה טעם אמיתי וכן עיין בראשונים לקמן לעניין תלתן שלכן שיעורו משתצמח

**בדין גידולי מים**

אמנם משמעות המשנה שהטעם שפטור כמהין ופטריות כי זה לא גודל מהארץ וכן הוא בפיה"מ בפאה לעניין פאה כי כתוב קציר ארצכם ונפק"מ לכאורא לגידולי מים שאם כל סיבת המיעוט כי זה לא נזרע ומצמיח א"כ כאן זה סוג שכן נזרע ומצמיח משא"כ אם זה הלכה שצריך גידוליו מן הארץ א"כ גם גידולי מים זה לא מהארץ אלא שיתכן שכיון שזה נראה כמו גידול רגיל מדרבנן זה חייב ואין זה דומה לפטריות שזה סוג שכך גידולו אמנם צריך לזה מקור ובשם החזו"א מביאים שלא התיר גידולי מים בשביעית אלא בעציץ שאינו נקוב בתוך בית וצ"ע

ובעיקר מה שכמהין ופטריות חשיבי אין גידולו מן הארץ עיין גמ' בברכות מ: וכן נדרים נ"ה: שלעניין נדרים חשיב גידולו מן הארץ והגמ' מבארת מירבא רבו מארעא מינק ינקי מאוירא וצ"ב כוונת הגמ' שעד כמה שזה גודל מהאויר למה זה נחשב שזה מהאדמה ועין ר"מ בפיאה וז"ל וגידוליו מן הארץ כלומר שיהיה לו שרשים בארץ שעל ידם הוא גדל למעוטי כמהין וכו' עכ"ל ולכאורא נראה הכוונה שזה יונק דרך האויר מהאדמה ולא ע"י שרשים[[1]](#footnote-2) וצ"ע מה זה שונה מעציץ נקוב ויתכן כמו שהארכנו בשביעית שהקרקע עצמה נהית כמחובר אמנם צ"ע למה שהוכחנו שם שגם עציץ שאינו נקוב שמונח בחו"ל ונופו נוטה לא"י שהוא חייב במעשר לרבא וכה"ג לכאורא אין לומר שזה נהיה א"י אלא רק שעיקר היניקה מא"י וצ"ע ואולי גם כה"ג זה נהיה כא"י כיון שיניקת הקרקע דרך האילן שהוא מא"י אמנם ע"ש שהבאינו מהחזו"א שאילן שהוא בעציץ שאינו נקוב כיון שסופו לפעפע זה נחשב שהקרקע לא מחוברת ובכל אופן זה כמחובר וצ"ע בכ"ז ואלי צריך לחלק שכל המיעוט על דבר שדרך גדילתו לא ישר מהארץ אבל דבר שדרך גדילתו ע"י שורשים אפילו אם עכשיו אין לו שרשים כל שהוא יונק מהאדמה זה חייב במעשר ולפ"ז גידולי מים יתחייב מדין עציץ שאינו נקוב כי זה סוג שגודל מהקרקע וצ"ב בכ"ז

**הדברים החיבים בתרו"מ מדאוריתא**

**ג]וגידוליו מן הארץ:**בעיקר חיוב מעשרות מהתורה (עיין בהערות לברכת ישראל סיכום השיטות) מצאנו כמה שיטות בראשונים א,דעת הרמב"ן עה"ת דרק דגן יין ושמן חייב מדאוריתא אבל זתים וענבים זה רק מדרבנן[[2]](#footnote-3) וכן הוא בתלמידי רבינו יונה ברכות פ"ח (מ"א ע"א מדפי הרי"ף) והחזו"א נקט בכוונתו שהכוונה אם זה עומד לעשות יין שזה כמו קודם גמר מלאכה אבל אם זה עומד לאכול כך וודאי חייב מיד אמנם המעיין בדברי הרמב"ן בב"מ יראה ברור שזה עצמו נידון הרמב"ן וודאי כוונתו שזה פטור בכל מקרה אלא שמבואר בדבריו שם שזה פטור כמו קודם גמר מלאכה ולא שזה סוג של פטור ולכן וודאי אפשר להפריש מזה על יין ומיושב מה שהקשה רע"א וע"ש בב"מ שנראה שחזר בו ותמיד חייב מדאוריתא וביאר הטעם כיון שזה סוג שעושים ממנו יין ועיין חזו"א [שביעית ס"ז סקכ"ד] שיצא לחדש שאם עכו"ם לקט כדי לאוכלו ענבים וישראל קנאו לעשות יין שזה מתחייב ולא חשיב גמר מלאכה ביד עכו"ם כיון שעיקר המחייב שלו מדין יין וצ"ב הסברא ועיין תרומות סימן ד שהוכחנו לא כך

ב,שיטת תוס' בב"מ ורוב הראשונים שרק דגן תירוש ויצהר וכולל גם ענבים וזיתים חייב מדאוריתא

ג,עיין שטמ"ק בב"מ פ"ח ע"א בשם הראב"ד שגם שבעת המינים חייב מדאוריתא וכן הוא דעת רבינו יונתן בעירובין ח ע"א מדפי הרי"ף

ד,שיטת הרמב"ם שגם אילן חייב מדאוריתא אבל ירק זה רק דרבנן

ה,עין ראב"ד בפירושו לתו"כ בחוקתי הובא בילקוט ראשונים שהביא דעות שתרומת פירות זה דרבנן אבל מעשר זה דאוריתא וירק הכל דרבנן

ו, עיין יראים וסמ"ג שמעשר שני הכל דאוריתא ושאר מעשרות ותרומה זה דרבנן חוץ מדגן תירוש ויצהר ולמדו זה מהפסוקים

ז,עיין ריטב"א בב"מ שדן שמעשר ראשון וה"ה מעשר עני זה דאוריתא אבל מעשר שני זה דרבנן

והנה הקשה הטורי אבן ר"ה ט"ו ע"ב על הראשונים שחילקו בין המעשרות א"כ יוצא שהתרומה שמפרישים מדרבנן הוא חייב במעשר והנה הראב"ד בכתוב שם פרק העור והרוטב כתב חידוש גדול שאפילו אם שאר מינים פטורים אבל אם הפריש זה תרומה מהתורה ולפ"ז לא קשה שבאמת זה תרומה מהתורה אמנם רוב הראשונים נקטו לא כך שהרי דנו מהמשנה בפרה שמדובר על תמרה תרומה וכן הקשה החזו"א מגמ' פסחים שתרומת תבלין דרבנן ועוד גמ' ועיין או"ש שדן ליישב קושית הטו"א מצד לקוח ע"ש

ועיין עוד בראב"ד שגם אם שאר מינים חייבים מהתורה אבל אין חייבים על טבלן ותרומתן מיתה

והנה הראשונים הביאו מכמה מקומות בירושלמי שמשמע שחייב מדאוריתא וכתבו ליישב אמנם הרמב"ן כתב שזה מחלוקת בבלי וירושלמי ויתכן שכך דעת הר"מ אלא שפסק כדרכו כדברי הירושלמי

ולהלכה החזו"א פסק כרוב הראשונים שרק דגן ותירוש חייב מדאוריתא

**י"ז אייר ס"ח**

**בהגדרת עונת המעשרות**

ד]בעיקר דין עונת המעשרות שנתבארו כל מיני שיעורים במשנתינו הנה מצאנו בזה שני שיעורים א. שיהיה אוכל דהינו שיהיה ראוי לאכילה ב.הר"מ העתיק שיש הלכה שיהיה זורע ומצמיח ועיין חזו"א שביאר שזה וודאי אם הוא לא ראוי לאכילה זה פטור וזה וודאי אם זה ראוי לאכילה אפילו אם אינו מצמיח זה חייב וזה הדין שחייבים קטנים ובשלב שזה ראוי ואינו ראוי פה הקובע הוא האם זורע ומצמיח וכל זה בדעת הר"מ ובדעת תוס' יתכן שאין כזה הלכה

והנה זה וודאי שצריך שיהיה ראוי לאכילה וכן הוא בר"ש שביעית פ"ב מ"ז עיין מש"כ במכילתין סימן א סק"א וכן הוא לשון הר"מ פ"ב ממעשר ה"ג וז"ל פירות שאינן ראויות לאכילה בקטנן כגון הבוסר וכיוצא בו אינן חייבים במעשרות עד שיגדילו ויעשו אוכל עכ"ל וכן הוא בהמשך לשונו ע"ש והנה כתבו הראשונים שהקובע הוא שליש דהינו שאז זה ראוי אבל זה וודאי שאם זה לא ראוי לאכילה זה לא חייב במעשר שזה עיקר הקובע

**בדין דבר שנהיה ראוי ע"י השארתו ובדברי הירושלמי על תאנים ותמרים ובדין הבחלה בבננות ובדין כפניות**

ה]ויש לעיין מה הדין בדבר שאם יתלשו אותו כמו שהוא והוא עדין לא ראוי לאכילה כלל אבל עד כמה שיעבור עליו זמן הוא יהיה ראוי לאכילה האם חשיב שהגיע לעונת המעשרות או לא ונפק"מ לבננות ירוקות שקשות כאבן או עגבניות כנ"ל והנה מצאנו בירושלמי בפרקין בשני מקומות שכה"ג חשיב הגיע לעונת המעשרות אחד מהם לעניין תאנים משיבחילו והירושלמי נותן סימן שאם יניחו אותם עשרים וארבע שעות ויתבשלו ועיין ר"מ בפיה"מ שביאר ויהיו ראוים לאכילה וכן הוא לשונו פ"ב ה"ה והשני לעניין תמרים משיטילו שאור והירושלמי אומר שהשיעור שישטחם ויהיו יפות לאכילה ועיין רא"ש שביאר שיהיו ראוית לאכילה ומבואר שאפילו שרק בתלוש זה נהיה ראוי לאכילה אין זה חיסרון ועיין ד"א פ"ד מתרומות הכ"א בבה"ל

והנה צ"ב למה לעיל השיעור דוקא עד עשרים וארבע שעות ופה לא הוזכר שיעור והנה לכאורא היה מקום לומר שכך המציאות שאם זה לא נהיה ראוי עד עשרים וארבע שעות זה לא נהיה ראוי אחרי זה אבל לא שיש פה הלכה שדוקא כה"ג וצ"ע ועיין חו"ב מעשרות סימן ב שכתב שדבר שכך דרכו לקוטפו קודם ולהשאירו שיתבשל וודאי זה לא מחסר לעניין עונת המעשרות ועיין לקמן

**בדין כפניות**

ו]והנה מובא בגמ' עירובין בריתא שכפניות ר"י פוטר ממעשר ועיין רש"י שת"ק מחייב ועיין רשב"א ריטב"א שם שביארו שנחלקו האם הסברא של יכול למתקן ולעשותן ראוים לאכילה זה סיבה לחייב במעשר וביארו שזה אותו מחלוקת לעניין שקדים המרים שראוים לאכילה ע"י תיקון האם חייבים במעשר ומסתברא שעד כאן לא נחלקו אלא אם אופן התיקון ע"י מיתוק שזה משהו חיצוני אבל אם זה מאליו או ע"י השמש כה"ג וודאי שזה מתחייב

והנה כפניות [והם תמרים שלא התבשלו] מבואר בגמ' בפסחים שזה סמדר ולכאורא זה קודם השיעור שליש המבואר במתניתין וצ"ל שמשנתינו כר"י ולא כת"ק וכמו שמשנתינו פטרה שקדים המרים והראשונים נקטו שזה אותו נידון וכנ"ל ועיין עוקצין פ"ג מ"ז שכפניות לא הגיע לעונת המעשרות ומטמא טומאת אוכלים וא"ש שזה כר"י וכסתם משנה במעשרות ועיין סימן ב ס"ק י"ב שהארכנו בזה

והנה מבואר בגמ' שכפניות בדנסחני לכו"ע זה חייב במעשרות וביאר רש"י שזה דקלים זכרים שהפירות אף פעם לא מתבשלים יותר ועיין רש"י פסחים נ"ג. שביאר שמניחים אותם בכפות תמרים וע"י זה הם מתבשלים ובפשוטו החילוק בין זה לכל קודם עונת המעשרות שתמיד זה פרי שמצד טבעו עומד לגדול לגמרי וא"כ אפילו שאפשר ע"י צורה זו שיהיה ראוי לא איכפת לן משא"כ פרי שזה הגמר שלו והוא עומד לכך לכן הוא חייב וכן הוא בלשון רש"י בעירובין

**בדין נובלות תמרה לענין ברכה מעשר ורבעי**

ז]והנה מבואר במשנה ריש דמאי שנובלות תמרה פטורים מן הדמאי ומבואר שמצד דרגת הפרי זה חייב במעשר ובגמ' בברכות מ. מבואר שברכתו שהכל מצד שזה מין קללה ובגמ' מבואר שזה בושלי כמרי ורש"י שם ביאר שזה נשרף ע"ג העץ אמנם הר"ש והרא"ש בדמאי ובערלה פ"א ביארו שזה תמרים שלא נתבשלו וכומרים אותם בכפות תמרים להתחמם ועיין ביאור הגר"א או"ח סימן ר"ב ס"ט שהביא עוד הרבה ראשונים שביארו כך והנה לשונות הראשונים שזה לא ראוי לאוכלו ללא הכמירה וצ"ב א"כ איך זה מתחייב במעשרות הרי זה קודם עונת המעשרות והנה עיין בבה"ל סימן ר"ב ס"ט שהקשה עוד לדעת הטור שגם קודם עונת המעשרות ברכתו העץ למה כאן זה גרע ותירץ שלשון הטור שזה מין שלא נהיה ראוי לעולם דהינו שפרי שעמד להיות ראוי ונפל קודם הזמן הוא מין חשוב משא"כ כאן הוא מין קללה ולפ"ז א"ש גם לעניין מעשר שכיון שכאן לא יכול להיות ראוי יותר והוא נהיה ראוי ע"י פעולת חימום כה"ג חשיב שהגיע לעונת המעשר וכנ"ל בדנסחני אמנם עיין בבה"ל שם שהביא שמלשון הר"מ משמע שזה סתם פירות שנפלו קודם הזמן וכתב שזה א"ש לשיטת הגר"א שלעניין ברכה זה תלוי בעונת המעשרות וצע"ג א"כ איך זה חייב במעשרות והנה הרמב"ם פי"ג ממעשרות ביאר נובלות תמרה שהכונה שלא הטילו שאור וצ"ע א"כ זה פטור ממעשרות ועיין נשמת אדם הלכות ברכות כלל נ"א וכן בחזו"א שביארו שמדובר שאחד מהפירות הטילו שאור וכה"ג לעניין מעשרות זה נחשב שהכל הגיע לעונת המעשרות ובפשוטו מפורש כן בירושלמי בדמאי הובא בחזו"א ואולי לעניין ברכה זה לא עוזר וברכתו שהכל עוד תירץ הנ"א שכוונת הר"מ בסוג שאף פעם לא מטילים שאור אמנם זה לא יעזור על דיוק הבה"ל כאן שמשמע בר"מ שזה בכל המינים

והנה עיין ערלה פ"א מ"ח קליפי ערלה וכו' אסורים בערלה ומותרים ברבעי והנובלות אסורות בכולם והנה הרא"ש ועוד ראשונים הביאו תו"כ פרי אתה פודה ואי אתה פודה בוסר ופגין ועיין רא"ש וטור שביארו שזה מותר דהיינו שאין איסור רבעי כל שזה לא הגיע לעונת המעשרות ולפ"ז תמה הב"י למה נובלות אסור ברבעי ומ"ש מפגים וע"ש בטור שלכן ביאר אחרת את המשנה שהנובלות הכונה על ערלה שאסור גם הגרעינים ובדעת הר"מ הנ"א והחזו"א ביארו שכל המיעוט של פגים זה רק מפדיון ולא שאין לזה דין רבעי ואדרבא תמהו מגמ' מפורשת בקידושין על הטור והרא"ש אמנם הגר"א יישב שאינו דומה פגים לנובלות וז"ל פגין אין דומין לנובלות דנובלות מתבשלין ע"י הטמנה בעפר משא"כ בפגין וכן מנה למעלה פגין ונובלות בשנים עכ"ל [וצ"ע ראיתו שהרי פגין זה תאנה נובלות זה תמרים וצ"ב] והנה לנתבאר לעיל החילוק אם זה סוג שלא יכול להגיע ליותר או לא אמנם משמעות הגר"א אינו כן אלא שיש סוג שעוזר לו כמירה בחום שיתבשל ע"י ויש סוג שלא עוזר ויתכן שזה דוקא אם הדרך ובזה א"ש הבה"ל הנ"ל וצ"ע אמנם בדעת הטור צ"ע שהרי נובלות מפורש שחייב במעשר ולמה שרבעי זה יהיה אחרת וצ"ל שהבין שהלשון נובלות משמע בכל הסוגים ושם בהכרח זה לא ראוי גם ע"י בישול וצע"ג

**לנ"ל בדין הבחלה היום**

ח]והנה יש דברים שלא נהיים ראויים אלא ע"י הבחלה בתנור ואז זה כמו פרי רגיל ומצד טבעו שלב זה נעשה ע"י עמידתו על העץ ורק היום מורידים קודם כדי שיוכלו להכשירו לאכילה מתי שרוצים כגון בננות ואפרסמון ועיין המציאות במנח"י ח"י תשובה ק"ז ולכאורא כה"ג היה מקום לומר שזה כמו ראוי למתקן דמבואר בגמ' שלהלכה זה לא חייב במעשר ואין זה דומה לניסחני ששם זה סוג שלא מגיע לדרגא יותר ולכאורא גם יהיה אסור להוריד את זה בשביעית בכזו צורה כיון שזה קודם עונת המעשרות אמנם יתכן שלא שייך לדון שזה הפסד אבל לדעת הר"מ שאין לזה קדו"ש קודם עונת המעשרות לכאורא וודאי יהיה אסור להוריד אמנם לגר"א לעיל שכל שע"י כימור זה מגיע לשלב גמור זה חייב ברבעי ומעשר ה"ה כאן ומסתבר שכאן גם לעניין ברכה זה עדיף דזה לא מין קללה דזה הדרך אמנם יתכן שכאן לכו"ע זה חייב שכיון שהיום זה הדרך וכן שזה מגיע לשלב גמור בדיוק כמו שזה על העץ ממילא חשיב שיש לו שם פרי ועיין מנח"ש תנינא סימן ע"ד שנקט לפטור ועיין סימן ו שהארכנו בזה

**האם שייך שיגיע לעונת המעשרות בתלוש**

ט]והנה זה וודאי שהדין שקודם שהגיע לעונת המעשרות שזה פטור זה אפילו אם ימתקן וכן הוא מפורש ברמב"ם וכן מבואר בחזו"א לעניין שקדים המרים שזה גם במיתקן וכן הוא במשנה אחרונה בעוקצין פ"ג וודאי שכן הוא פשטות הדברים ואין מקום לדון בזה למעיין ועיין ד"א פ"ד מתרומות הכ"א בבה"ל אמנם יתכן שכל זה במקום שגם ע"י מיתוק זה לא מגיע אלא שהוא ראוי לאכילה אבל אם זה יגיע לאותו מצב שזה יכול להגיע ע"י הקרקע כה"ג אפילו שלפני זה לא הגיע לעונת המעשרות וכנ"ל כי הדרך להעשות במחובר או כי אין הדרך להביאו למצב זה אבל אם יעשו דבר זה זה יתחיב עכשיו במעשר ונפק"מ שמה שעישרו קודם לא יחול והנה בפשוטו לא מצאנו דבר שיחול החיוב בתלוש

אמנם עיין בקונטרס חקר ההלכה שיצא ע"י הר"ר ירוחם גרוסברג זצ"ל שכתב לדון מכמה דוכתי שיש כזה מושג [והנה רוב דבריו שם ובקונטרס ליבון ההלכה אין להם עניין לכאן כמבואר שם למעיין] **א.**ע"ש שהביא את גירסת הגר"א שביעית פ"ז מ"א לעניין עלי לוף השוטה שזה מתחייב במעשר ע"י מיתוק והנה בפשוטו הוא ט"ס שם וצ"ל לעניין שביעית כמבואר למעיין שם וכן הוא גירסתינו ועיין חזו"א שזה סברא בשביעית שזה למפרע וזה דוקא שם כי אין דין אוכל והארכנו במקום אחר **ב.**ע"ש בקונטרס ליבון ההלכה שהביא מצפנת פענח פ"ח מלולב ה"ה לעניין ענבי הדס שהעונת המעשרות משישחירו שזה עוזר בתלוש אמנם לא הביא שום מקור לדבריו **ג.**ע"ש שהאריך לישב דנובלות תמרה שחייב אפילו שזה לאחר עונת המעשרות זה לאחר שכמרם והנה זה נגד דברי הגר"א וכן אין שום משמעות לחילוק זה

ולכאורא יש לציין הא דהארכנו מעשרות סימן ב דבראב"ד רמב"ן תורי"ד מבואר שדבר שחישב עליו לבהמה ואח"ז חישב לאדם בתלוש שזה מתחייב במעשר והחזו"א באמת מסברא נקט שלא שייך חיוב בתלוש אמנם דבריו נגד הראשונים וצ"ל שזה לא דומה לפטור עכו"ם ושאר דברים שזה חלות פטור משא"כ כאן שאין עדין סיבת חיוב ולכאורא עונת המעשרות זה דומה לראשונים הנ"ל אמנם נראה דדוקא שם דהדבר שנתחייב כולו נעשה במחובר אבל פה שחלק מהמחייב נעשה בתלוש וודאי שלא שייך כזה דבר ובפשוטו הוא מוכרע מסברא וכן הביא שם בקונטרס בירור ההלכה שהוציא הנ"ל בשנת תשמ"ז [וראיתיו באוצר החכמה] שכן אמר לו מרן הגרי"ז שזה וודאי שבתלוש לא שייך שיחול עונת המעשרות וז"ב

**סיכום הנ"ל** [חשון ס"ט]

י]עונת המעשרות הוא שהפרי ראוי לאכילה ודעת הר"מ שבמקום שאין הדרגא מוכרעת הדבר נקבע לפי שהוא נזרע ומצמיח ונחלקו תנאים בשקדים המרים בקטנותם האם זה חייב וכן בכפניות ומחלוקתם האם מה שזה נהיה ראוי ע"י מיתוק זה מחייב וקי"ל שזה לא מחייב אמנם מבואר בגמ' שכפניות בדניסחני חייב וכן נובלות תמרה וביארו הראשונים שזה נהיה ראוי לאכילה ע"י שמניחים בשמש וצ"ע הרי זה קודם עונת המעשרות ובפשוטו החילוק בין אם כך הוא דרכם שאין להם צורה להיות ראוים אלא ע"י זה או שכאן במקרה הם נפלו לפני הזמן ובגר"א משמע שהחילוק אם יכולים להיות ראוים ע"י השמש

והנה זה וודאי שדבר שנהיה ראוי ע"י מיתוק חשיב לא הגיע לעונת המעשרות זה אפילו אם ימתקו אותו אמנם אם יעשו אותו ראוי כמו שהוא גמור כגון הבחלה היום והדרך לעשותו במחובר בפשוטו אין כזה מושג שיגיע לעונת המעשרות במחובר ולענייין הבחלה בבננות יש לדון לפוטרם לגמרי דמצד טיבעם זה דבר שנעשה במחובר ולגר"א הנ"ל זה חייב ויתכן שכיון שהיום זה הדרך זה לא מחסר ואם נימא שזה פטור א"כ לדעת הר"מ שאין לזה קדושת שביעית יהיה אסור לתולשם אפילו שאין בזה הפסד וצ"ע

**משנה ד**

א]החייב בשקדים וכו': עיין מה שכתבנו בזה סימן ב' סקי"ד

**משנה ה**

**בביאור מתניתין**

א]עיין סיפא דמתניתין דגמר מלאכה מחייב בדעתו להוליך לשוק אבל בדעתו להוליך לבית צריך גם ראית פני הבית והנה בגמ' בב"מ מובא שני לשונות האם כל דבר צריך ראיית פני הבית או שיש דברים שלא צריך ראיית פני הבית כגון מידי דבר גורן או יקב ודעת רוב הראשונים שללשון זה שמידי דבר גורן לא צריך ראית פני הבית זה גם בדעתו להוליך לבית אמנם דעת הר"ש שאם דעתו להוליך בבית זה חסר בגמר מלאכה ותמיד צריך ראית פני הבית

והנה דעת הרא"ש והריטב"א והר"פ שללשון שגם מידי דבר גורן צריך ראיית פני הבית זה גם במוליך לשוק והמשנה שמחלקת הכוונה שדבר שעומד להגיע לשוק מועיל בית שבשדה אמנם דעת התוס' והרמב"ם והרמב"ן שאם דעתו להוליך לשוק לא צריך ראיית פני הבית וברמב"ם מבואר שזה מעיקר הדין וכל מה שזה פטור מדאוריתא כי זה לקוח אמנם בדעת תוס' ועוד ראשונים יתכן שזה מדרבנן כמו שאר הקביעויות ויש שנקטו שזה רק מצד דין מקח ולפ"ז אם זה לא עומד למכור ולא עומד להגיע לבית זה גם פטור ועין סימן ד' ה' שהארכנו בזה בס"ד

ב]עיין גמ' שקישואין אם צריך גם ראית פני הבית הכוונה שיפקסו בבית וכל שהתחיל בבית זה חייב אפילו שלא גמר את הכל והר"מ למד מזה לכל דבר שהוא בבית שהתחלת הגמר מלאכה זה סיבה לחייב הכל ועין לקמן מ"ז דלכאורא מדברי תוס' מבואר לא כך

ג]בדין כלכלה הר"ש ושאר ראשונים ביארו של ירק ולפ"ז אין לנו מקור האם פירות נקרא לאו בר גורן אמנם הר"מ ביאר פירות ולפ"ז מבואר במשנה שזה לאו בר גורן מזה שצריך ראית פני הבית

**בגדר גמר מלאכה**

ד]בעיקר גדר הדין דגמר מלאכה עיין מקד"ד דדן למה הטחינה בתבואה זה לא מכלל גמר מלאכה וע"ש שדן שאולי רק הורדת הפסולת כמו במשנתינו בקישואין זה מכלל הגמר מלאכה אבל לא תיקון הדבר אמנם זה צ"ע דהמשנה לקמן מבואר שגם ענבים שרוצה לעשותן צימוקים וכאן זה רק תיקון הדבר וע"ש שדן כי כאן זה נפסל באמצע אמנם עדיין קשה מעיגול משיחליקנו והרי זה מדובר בתאנים לחים שראוים לאכילה ורק שהדרך לעשות מזה עיגול ובכל אופן זה מכלל לא נגמר מלאכתו וכן עיקר הדין שהגמר מלאכה הוא יין או שמן וזה רק תיקון הדבר והניחא לראשונים שרק זה דאוריתא א"כ יתכן שזה סברא מיוחדת שזה סיבת האיסור אבל לדעת הר"מ שהכל דאוריתא לא שייך לומר זה ולכאורא היה מקום לומר שחלוק דבר שהדרך שאחרי שקונים לשימוש כל אחד מתקן לעצמו משא"כ דבר שהוא נעשה תמיד בשדה או אצל המוכר ורק אחרי זה מוכר את זה ויתכן שטחינה היה הדרך שכל אחד הלך אם החיטים שלו לטוחן אלא שלפ"ז היום שזה לא כך ישתנה הדין וזה וודאי אינו אם לא שכאן יש גזה"כ מיוחדת שהקובע הוא גורן שזה קודם גמר הטחינה אלא שנלמד מכאן לכל מקום ולא זכיתי להבין הגדרים בזה **והארכנו בכל זה בסימן ו ובביאור משנתינו ע"ש**

**משנה ו**

**בדין ערימה בראש גגו בחרובין**

א]מבואר במשנה שחרובין הגמר מלאכה משיעמיד ערימה ובירושלמי שה"ה ערימה בראש גגו וכן פסק הר"מ פ"ג הי"ב ובראב"ד שם ה"כ השיג דבתוספתא פ"ב ה"כ כתוב היתה לו ערימה של חרובין בראש גגו בורר ומניח על השולחן בורר ומשליך לפני בהמתו בורר ואוכל עכ"ל ועיין חזו"א ס"ד סקל"א שביאר שהכוונה שולחן שבבית ולפ"ז כוונת הראב"ד להשיג שהטעם שמותר כי אין זה גמר מלאכה בראש גגו וע"ש שזה מחלוקת ובמהרי"ק ישב שהבריתא מדברת בלי להוריד לבית דאין כאן ראית פני הבית ולכן זה פטור אפילו שזה לאחר גמר מלאכה והמשנה כוונתה שיש כאן גמר מלאכה ואם יוריד לבית זה מתחייב ובכס"מ יישב שהכונה בבריתא שזה נעשה ערימה לבד בראש גגו ולכן אין זה גמר מלאכה

והנה מבואר מדברי כולם שאם אין זה גמר מלאכה והוא יוריד לבית זה לא יתחייב ולא אומרים שכיון שלוקח את זה לבית לאכול זה מתחלק משאר התבואה וממילא יש כאן גמר מלאכה אם רוצה עכשיו לאכול אמנם עיין לקמן פ"ג מ"ד שהבאינו מהראשונים שנקטו לעניין חרובים שאפילו אם עדיין לא היה ערימה אם לוקח את זה לבית זה מתחלק וחשיב שיש כאן ראית פני הבית וגמר מלאכה וצ"ע

ב]בהא דמבואר שעוזר ערימה בראש גגו אע"ג שהיה ראית פני הבית קודם צ"ל כמו שכתבו הראשונים בב"מ פ"ח שאם הדרך לעשות כך אין זה חיסרון

**ביאור ואם אינו כובר וכו' ובביאור הירושלמי כאן**

ג]**הקטניות משיכבור ואם אינו כובר עד שימרח:**עיין ר"ש שגרס משימרח ולפ"ז הכונה שהדרך שאחרי מירוח עושים כבירה בשדה ולכן אין זה גמר מלאכה עד שיכבור ואם לא כובר אז הגמר מלאכה ע"י מירוח כמו תבואה אמנם הרמב"ם גורס כגירסתינו עד שימרח וצ"ל שעד כמה שעושים פעולה של כבירה אפילו שאח"ז ממרחים זה מחשיב את זה וחשיב שהיה כאן גמר מלאכה

והנה בירושלמי מבואר שנוטל מתחת הכברה ואוכל והנה בפשוטו היה מקום לבאר שהדרך שהתבואה נשארת בכברה ולכן אם זה ירד אם הפסולת חשיב שלא היה ע"ז גמר מלאכה אמנם החזו"א ס"ד סק"ב ביאר שהכונה שהדרך שהתבואה יורדת ואם לקח קודם שזה ירד לקרקע חשיב שזה קודם גמר מלאכה

ועיין חזו"א שנקט שכל זמן שלא גמר לכבור הכל יכול לקחת אפילו ממה שכבור שהרי זה כמו שלא מילא את הכלי אלא שזה וודאי שאם לקח קודם שמילא את הכלי ואח"ז מילא את הכלי זה נאסר דגם עד כמה שזה חלק מהכלי אבל הכלי עצמו הוא כבר לאחר גמר מלאכה משא"כ אם לקח ממצב קודם הכבירה א"כ גם עם אח"ז הוא כבר את הכל זה נחשב עדיין חלק מתבואה לא גמורה וזה קודם גמר מלאכה וע"ש ובסק"כ שנסתפק שאולי כל זה בלא הסיח דעתו משתיתו אבל אם הסיח דעתו משתיתו ואח"ז רוצה לשתות זה נאסר ולכאורא כוונתו שאז זה לא מתיחס למצב הקודם של קודם גמר מלאכה אלא למצב של עכשיו ועיין לקמן מ"ז סק"ב מה שיש לדון בזה

**משנה ז**

**בביאור משיקפה ולעניין הלכה**

א]**היין משיקפה:** עיין ר"ש שהכונה שיוציא את הפסולת אמנם לשון רש"י בע"ז שהפסולת תצוף למעלה ועיין חזו"א ס"ד סק"א שהוכיח כר"ש וצ"ל שגם רש"י כוונתו לבאר המילה אבל וודאי שרק כשברר הפסולת זה גמר מלאכה והנה מבואר בגמ' בע"ז שר"ע חולק וס"ל שרק משיקפה בחבית זה גמר מלאכה וכן פסק הר"מ אמנם הגר"א ביור"ד ס' של"א ס"ק קמ"ט נקט שהלכה כסתמא דהמשנה שקיפוי הבור קובע והוכיח כן מסתם משנה לקמן המקפה בתוך קדירה חייב מפני שהוא כבור קטן דמבואר שבור קובע וצ"ע הראיה דשם הרי זה לא עומד להגיע לעוד מקום אלא להשתמש בקדירה א"כ זה כמו החבית ומה שהמשנה ביארה שזה כמו בור קטן עיקר הכוונה שזה מתחלק משאר היין אלא שהלשון משמע שבור קובע ויתכן שהכוונה אם מתכונן לשתות מהבור עצמו וצ"ע ועין דרך אמונה שהביא שבטור מבואר שפסק כגר"א אמנם הריטב"א והמאירי פסקו כר"מ

**בדינא דמשירד בבור האם זה רק לאחר שהכל ירד**

ב]בהא דמבואר במשנה דמשירד לבור זה גמר מלאכה עיין חזו"א ס"ד סק"כ שהוקשה לו מה זה גרע מהדין עד שילקט כל צרכו שזה לא נקבע וגם כאן הרי עוד לא גמר לרדת בבור הכל ולכן ביאר שבאמת עד שירד הכל מותר לקחת ולשתות ורק כשהכל יורד זה נאסר דזה חלק מדבר גמור משא"כ אם לוקח ממצב קודם גמר מלאכה מצד עצם הדבר כגון מהגת תמיד דנים את זה כחלק מהמצב שזה לא גמור ומותר אלא שנסתפק האם זה דוקא בלא הסיח דעתו משתיתו אבל אם הסיח דעתו משתיתו זה מתיחס לתבואה עכשיו ועיין לעיל משנה ו' שנקט כך גם לעניין משיכבור ולכאורא סתימת הדברים דלא כדבריו ויתכן שכל הדין שימלא הכלי בדבר שאין כאן תיקון בגוף הדבר אבל כאן שנעשה תיקון בגוף הדבר כל שהוא מתוקן דנים אותו לעצמו וכן במשנה דלעיל לעניין קטנית וצ"ע

**בהא דמשירד לבור קובע והרי לא היה ראית פני הבית**

ג]עיין תוס' בע"ז נ"ו ע"א שהקשו מה המשנה אומרת משירד לבור הרי עדיין לא היה ראית פני הבית והרי סתם יקב הוא בשדה ואין לומר שזה בבית דא"כ יש כאן ראית פני הבית קודם גמר מלאכה דר"א אומר שמכניס תבואה במוץ זה פטור אם גמר בבית וקושיתם למ"ד שגם דבר שהוא בר גורן או יקב צריך ראית פני הבית וכן הקשה התוס"ר בב"מ והנה עיין סימן ד' שהבאינו שנחלקו הראשונים האם גם במוליך בשוק צריך ראית פני הבית והנה לרא"ש שס"ל שצריך א"ש הקושיא אמנם תוס' בע"ז מ"א ע"ב הרי מבואר שלא צריך ולפ"ז אין מקום לקושיא דכוונת המשנה במקרה שרוצה להוליך לשוק שלא צריך ראית פני הבית וכמבואר בר"מ ואם קושיתם כמו הגמ' בב"מ שכאן המשנה סתמה ומשמע שבכל מקרה זה מתחייב א"כ לא הועילו כלום בתירוצם שצריך אח"ז ראית פני הבית דהרי הגמ' בב"מ שעונה בבית הכוונה שעשה פיקוס בבית וצ"ע ועיין חזו"א ס"ג סקי"ג

וע"ש שתירצו שכוונת המשנה שכה"ג זה גמר מלאכה ואם יכניס לבית זה יתחייב והנה לפ"ז מבואר דברישא בלוקח מהגת גם אם יכניס לבית זה פטור ועיין לקמן פ"ג מ"א סק"ג שהבאינו מהראשונים שלכאורא גם אם לוקח מדבר שהוא קודם גמר מלאכה עצם ההכנסה לבית מחלקת את זה והוא מתחייב והחזו"א ס"ו סק"ב נסתפק בזה וצ"ע

עוד תירצו התוס' שהיקב היה בבית וכאן שזה הדרך אין חיסרון שהיה ראית פני הבית קודם הגמר מלאכה והנה מבואר לפ"ז שאפילו שהכל בבית והתחיל לגמור זה לא מחייב את הכל

והנה כתב הר"מ פ"ג ה"ד וז"ל הכניסו לבית קודם שתגמר מלאכתן הרי זה אוכל מהן ארעי התחיל לגמור מלאכתן מאחר שנכנסו לבית חייב לעשר הכל כיצד הכניס קישואין ודילועין לבית קודם שישפשף משיתחיל לשפשף אחת נקבעו הכל למעשר וכן כל כיוצא בזה עכ"ל ולכאורא מדברי התוס' שנקטו שהגת בבית ובכל אופן מותר לשתות מהגת העליונה אע"ג שחלק ירד לבור והיה כאן התחלת גמר מלאכה חזינן שפליגי על הר"מ וס"ל שאין לדמות הדברים ועיין חזו"א ס"ג סקי"ג שדן שדברי הר"מ שדימה את הדברים אינם מוכרחים וצ"ע ומצאתי במקד"ד מעשרות ס"ה בסופו שהקשה כן

**בדינא דלוקח שמן מהפסים להשתמש**

ד]עיין תוספתא מעשרות פ"ק מ"ח לעניין נוטל שמן מבין הפסים וז"ל אבל לא יקבל בכלי להיות משתמש ממנו והולך עכ"ל והובא בחזו"א ס"ד סק"כ וע"ש שביאר שאז זה מתחלק משאר התבואה ונידון כדבר לעצמו וממילא יש כאן גמר מלאכה דהרי רוצה להשתמש בצורה זו ורק אם לוקח לשתות את זה מותר דאז דנים שזה כשותה מכלל התבואה שזה קודם גמר מלאכה ועיין מה שכתבנו לקמן פ"ד מ"א להעיר ע"ז מדברי הר"ש

ה]בהא דמבואר במתניתין דיין ושמן שעומד למשקין אין זה גמר מלאכה אלא לכשיעשה מהם יין ושמן עיין דרך אמונה שהביא מהשערי צדק שבשאר פירות אינו כן ולכאורא דברים שהדרך לסחוט זהו הנידון של שמן סויה שנחלקו האחרונים ועיין דרך אמונה פ"א מתרומות בציון ההלכה רנ"ד מה שהביא בזה

**בדין ענבים למאכל שחזר ליין קודם גמ"מ וקודם ראית פני הבית**

ו]עיין דרך אמונה פ"ג ס"ק קל"ג שהביא דנחלקו אחרונים בענבים שלקטם לאכילה וחזר בו ורוצה לעשות מהם יין האם מותר לאכול מהן ארעי כיון שכבר נאסרו באכילת ארעי ולא עיינתי במקורי הדברים אמנם לכאורא פשוט שאם זה עומד להגיע לשוק ודאי שאחרי שזה התחייב זה לא יפטר אמנם במקרה שזה צריך ראית פני הבית שזה לא נאסר כה"ג אם עכשיו זה חוזר למצב קודם גמר מלאכה יש לדון שזה לא יתחייב ע"י ראית פני הבית ועיין חזו"א ס"ז סקי"ט שהביא תר"י ברכות ל"א שהביאו מהירושלמי שתבואה לאחר שנעשה דגן יכול לערב בזה תבן וזה לא מתחייב ע"י ראית פני הבית ועיין חזו"א שם שכתב שזה רק קודם שיתחיב אבל אם כבר התחייב וודאי שזה לא נפטר וכנ"ל וע"ש שביאר וז"ל שכל שמכניסו במוץ אין זה ראית פני הבית כמו מכניס דרך גגות ומשמע שס"ל שזה לא חוזר להחשב כקודם גמר מלאכה אלא שזה לא צורה של ראית פני הבית ולפ"ז אם לא יעשה מעשה אלא רק יחזור בו זה יתחייב ומבואר שס"ל שאי אפשר לבטל גמר מלאכה ועיין שביעית ס"ז סקכ"ד שנראה שנסתפק בזה והיה מקום לומר שע"י מעשה שמוכיח שרוצה לחזור בו ולהעמיד ליין זה יעזור אבל לא במחשבה בעלמא וזו כוונת ר"י ועיין תר"י שנסתפק האם צריך רוב תבן ולכאורא זהו ספיקו שלא שייך ביטול הגמר מלאכה ורק כה"ג או כחזו"א שזה מבטל ראית פני הבית שאח"ז ובמקד"ד ראיתי שביאר שזה מאבד שם אוכל וצ"ב[[3]](#footnote-4)

**בקביעות דבישול**

ז]מבואר במתניתין שבישול קובע למעשר ובטעם הדבר עיין ר"ש טעם אחד דכיון דמתבשל שם חשיב גמר מלאכה וכוונתו אפילו ששאר היין לא נגמרה מלאכתו אבל ע"י פעולת הבישול זה מחלק את זה מהשאר וממילא יש כאן גמר מלאכה ועיין לקמן, עוד ביאר דילמא אתי לאכול אכילת קבע וכוונתו שכיון שהדרך לאכול דבר מבושל בצורה של קבע שזה דבר אסור לכן אסרו תמיד גם אם עכשיו אוכל את זה בצורה של ארעי ועיין ר"מ במשנתינו שביאר וז"ל כי אין אדם מבשל ואוכל ונכנה זאת אכילת ארעי שכיון שבישל אינו ארעי עכ"ל דהיינו שכל דבר מבושל אכילתו קבע וכוונתו שכל דבר שמיוחד לאכילת קבע ממילא הוא נקבע ואפילו אם ירצה עכשיו להאכיל לבהמה ועיין חזו"א ס"ד סקי"ז בסופו

והנה דנו האחרונים האם בישול קובע קודם גמר מלאכה והנה הגמ' ביצה מונה מקח שבת ותרומה וחצר שלא קובע קודם גמר מלאכה ומשמע ששאר דברים כגון מלח ובישול קובע גם קודם גמר מלאכה

אמנם עיין רמב"ם פ"ג ה"ג וז"ל ואחד מששה דברים קובע למעשר ואלו הן הבית והמקח והאש והמלח והתרומה והשבת וכולן אין קובעין אלא בדבר שנגמרה מלאכתו עכ"ל ומבואר שזה לא קובע קודם גמר מלאכה כשאר דברים

ובחזו"א ס"ד סקי"ז הקשה מכמה דוכתי א,במשנתינו הרי לוקח שמן מהעקל שזה קודם גמר מלאכה ומבואר שאם בישל זה מתחייב וכן הוא בר"מ ב.ובפ"ד מ"ג לעניין לוקח מהמעטן ומולח וביאר הר"מ שזה מדין מלח וזה מתחייב אפילו שכל הזיתים עומדין לשמן וזה קודם גמר מלאכה ג. שם מ"ד לעניין שותין מהגת על הצונן ולא על החמין וביאר הר"מ שזה מדין בישול אע"ג שלקח מהגת שזה קודם גמר מלאכה

והנה במקח הרי מבואר שזה לא קובע קודם גמר מלאכה ולכן אם לקח אחד יכול לאוכלו ארעי אמנם מבואר ריש פ"ג שאם לוקח שנים אסור אפילו שקונה מתאנים שהם עומדין לעשות מהן קציעות ועיין ר"ש שהקשה הרי זה קודם גמר מלאכה ותירץ שכיון שלוקח עיניו במקחו זה כמו לאחר גמר מלאכה והכוונה כמו שביאר החזו"א שהמקח מחלק את זה משאר התבואה וממילא כיון שחלק זה עומד לאכילה בצורה זו חשיב נגמרה מלאכתו אבל אם הלוקח רוצה לגמור זה לא מתחייב וכדין קודם גמר מלאכה ומקור דבריו מהגמ' בב"מ לעניין תאנה שבעה"ב פטור כי זה קודם גמר מלאכה ולוקח חייב וע"ש שהארכנו

ולפ"ז לא קשה קושיות הנ"ל שאפילו שיתכן שבישול לא קובע קודם גמר מלאכה כל זה אם הדבר המבושל הוא עדיין לא גמור כגון שצריך לסחוט הזיתים לאחר הבישול וזה לא עומד לאכילה אבל כאן שרוצה עכשיו לאוכלם כה"ג הגדר שהבישול מחלקם וממילא זה נידון כמו לאחר גמר מלאכה ולפ"ז לא קשה מכל הנ"ל אלא שבמקח צריך דוקא שנים דהיינו שיהיה גורן ויתכן שבישול גמור חשוב יותר וזה מחלק תמיד ואין זה מוכרח דלעניין מלח מבואר שצריך גם צירוף שנים אלא ששם זה לא מליחה גמורה

והנה עיין ביאור הגר"א שכתב ס"ק קל"ז וז"ל ולכאורא בספ"ק דקאמר אבל לא יתן לקדירה משמע דאפילו קודם גמר מלאכה אלא שהר"ש שם תירץ ע"ש בד"ה אבל וכו' א"נ וכו' עכ"ל וכוונתו שכאן זה גזירה דרבנן מיוחדת וצ"ב כוונתו שלכאורא א"כ זה טעם על תמיד ואולי ס"ל דרק כאן שזה תוך תבשיל עוד צ"ע משאר הדוגמאות הנ"ל

וצ"ע כנ"ל מה קושית הגר"א שכה"ג גם מקח מחלק ומה הוקשה לו על הר"מ ואין לומר שס"ל שהדין חלוקה הוא רק מצד שזה אדם אחר וזה לא קשור לדין מקח דהרי חזינן שבמתנה זה לא מחייב כמבואר ריש פ"ב ועיין סימן ה' סק"ז ח מה שהוכחנו בזה ולחזו"א שם לא קשה אמנם פשטות הדברים שם דלא כדבריו ע"ש מש"כ

אמנם עיין שנות אליהו שם שכתב שהמשנה ריש פ"ג זה כר"מ שמקח קובע קודם גמר מלאכה וע"ש שדקדקנו כן בדברי הר"מ ומבואר שפליגי על הר"ש וס"ל שכל מה שמצאנו שמקח זה מחלק רק בחיסרון גמר מלאכה מצד הכמות ולא שזה צריך עוד מעשה ע"ש שהארכנו ולפ"ז כאן ששאר התבואה מחוסר גמר מלאכה גמור גם מקח כה"ג לא מחלק וז"ב

אמנם לדעת הר"ש יתכן לחלק כנ"ל ובאמת אם יצטרכו גמר לאחר הבישול זה לא יגמור והנה לטעם השני שכתב שזה גזירה א"כ לכאורא זה סיבה לגזור בכל בישול ואולי רק כאן שזה תוך תבשיל זה אחרת וכנ"ל מהגר"א אמנם לטעם הראשון יש לדון כוונתו האם זה רק סברא לחלק את זה משאר התבואה ולפ"ז עד כמה שזה עצמו עומד לגמר זה לא שייך או שזה פעולה חשובה שנחשבת כמו גמר מלאכה ולפ"ז גם אם עומד להתבשל זה מתחייב אמנם באמת לדעת הר"מ שהטעם שזה אכילת קבע לכאורא צריך להיות אסור גם קודם גמר מלאכה ואולי כל סברתו כשהדבר מצד עצמו גמור וכנ"ל

והנה מבואר פ"ד מ"א המקפה לתבשיל פטור לקדירה חייב מפני שהוא כבור קטן וביאר הר"ש שם שעושה הוצאת הפסולת לאחר שנתן היין בתבשיל והביא שהירושלמי שואל הרי בישול קובע והירושלמי עונה בתבשיל צונן וצ"ע הקושיא שכאן הרי זה עומד לקפות לאחר הבישול ולכן זה לא קובע ומבואר שבישול קובע גם קודם גמר מלאכה אמנם דעת הר"מ שם שמדובר שלא רוצה לקפות יותר ולפ"ז אין שום ראיה דיין זה הוא באמת לאחר גמר מלאכה

ובעיקר הנידון עיין ירושלמי פ"ד ה"א הובא בחזו"א ס"ד סקכ"ה שהירושלמי מסתפק בבישל ענבים שעומד לעשותן צימוקים דהיינו שזה קודם גמר מלאכה האם כשעשה את זה ברשות הקדש חשיב גמר מלאכה ברשות הקדש והירושלמי תולה בנידון האם זה מחייב כה"ג ומבואר שזה ספק בירושלמי

ובדרך אמונה בציון ההלכה סקצ"ו הביא ירושלמי פ"ג דערלה הלכה ו שדן בבישל דלעת מחוברת האם זה כתלוש או לא ודייק מזה שקובע קודם גמר מלאכה ויתכן שאם זה כתלוש זה כמו לאחר גמר מלאכה וצ"ע

**בהא דחמיטה לא הוי דבר גוש שהוא ככ"ר**

ח]בביאור חמיטה הראשונים ביארו עוגה דקה וכמדומה שהגר"א הוכיח מכאן שדבר גוש לא מבשל ויתכן שכאן זה דבר דק שהחום לא נשאר אמנם הר"מ ביאר שזה סוג של כלי שני

**בדין יד נכוית בכ"ש האם זה דין מיוחד למעשר**

ט] עיין ירושלמי ונפסק בר"מ שגם כלי שני אם זה יד נכוית הוא קובע ועיין חזו"א שאפילו שבעלמא זה לא מבשל לעניין קביעות שאני ולכאורא דעת הר"מ שמזיגה בחמין קובע מצד בישול הרי עיין בה"ל שהביא הרבה ראשונים שעירוי של משקין אחד בשני לא מבשל ובהכרח שקביעות למעשרות שאני אמנם החיי אדם למד מכאן גם לעניין שבת שיד נכוית מבשל ועיין פ"ד מ"ד מש"כ שם

**משנה ח**

א]עיין רא"ש פ"ב מתרומות מ"ד שסתם תאנים זה לחים וגרוגרות זה יבשים וצ"ל שעיגול עושים בלחים וביבשים דשים במגורה או חבית וזהו החלוקה במשנה ופשוט

1. והרא"ש והריבמ"ץ כתבו רק שזה יונק מהאויר והר"ש צירף שני הדברים וז"ל שם אין להם שורש בארץ ויוצאין משמנונית הקרקע ומאוירא קא רבו [↑](#footnote-ref-2)
2. אלא שדעתו שזה רק לרבנן אבל לר"מ בנדרים כל מידי דמידגן דהיינו קטניות זה מדאוריתא והראשונים אחרים נקטו שגם לר"מ זה מדרבנן [↑](#footnote-ref-3)
3. י טבת ס"ח

   ויש לדון ע"פ המבואר ברמב"ם שאם מפקיר לאחר גמר מלאכה קודם ראית פני הבית זה לא פוטר ועיין חידושי הגר"ח הלכות מעשר שהביא עוד מהא דהקדימו בשבלים שפטור ממעשר זה דוקא קודם גמר מלאכה וביאר שגמר החיוב זה הגמר מלאכה ואחרי זה הוא תנאי בעלמא ויתכן שהגדר שכבר כאילו חל החיוב כלפי מצב שיושלם מה שצריך וא"כ כאן זה יתחיב אלא שיתכן שראית פני הבית במצב שזה לא גמור חסר בכל העניין של ראית פני הבית שזה גמר גמור עיין סימן ד מה שכתבנו בזה [↑](#footnote-ref-4)