ד- כל המכבה אינו מפסיד
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / אמירה לעכו_ם ממצא חפציך ומעשה שבת / אמירה לעכו_ם - הרב יעקב עובדיה / אמירה לגוי א

בס"ד

**כל המכבה אינו מפסיד**

## **בסוגיין,** אמר ר' אמי בדליקה התירו לומר כל המכבה אינו מפסיד.

**בכתובות ע: נתפרשו הדברים יותר,** עד שלשים יום - יעמיד פרנס. ופרנס לאו שליחותיה קא עביד? אמר רב הונא: באומר כל הזן אינו מפסיד. וכו' והא אמר ר' אמי: בדליקה התירו לומר כל המכבה אינו מפסיד, **בדליקה למעוטי מאי? לאו למעוטי כי האי גוונא! לא, למעוטי שאר איסורים דשבת.**

ומבואר שם דמן הראוי היה לאסור אמירת 'כל המכבה אינו מפסיד' [משום דמחזי כשלוחו- **ערוה"ש שלד' הלכה מב'**], והתירוה רק בדליקה.

**א' - טעם ההיתר בדליקה ונידון הראשונים בשאר הפסדים**

**א.** **טעם הקולא בדליקה** נתפרש ב**רש"י** שם, בדליקה התירו לומר - בשבת דמתוך שאדם בהול על ממונו אי לא שרית ליה אתי לכבויי.

ויצאו הראשונים לדון האם בכל הפסד חיישינן לבהילות זו ושרינן ליה, או שרק בדליקה שיש בה בהילות גדולה התירו.

**הרא"ש מיקל ובעה"ת מחמיר ומוכיח כדבריו מהגמרא**

**ב.** **הרא"ש** **[שבת פרק טז' סימן י']** כתב, אמר רבי אמי בדליקה התירו לומר כל המכבה אין מפסיד. כתב בעל ה"ג דהוא הדין נמי לבידקא דמיא, וכן נראה דכל כיוצא בזה היזק הבא לאדם פתאום כגון אם נתרועעה חבית של יין והולך לאיבוד.

אך מאידך ה**ספר התרומה [סימן רמה']** פליג וז"ל, הא דאמר רבי אמי (קכ"א ע"א) בדליקה התירו לו' כל המכב' אינו מפסיד פי' בהלכות גדולות הוא הדין שאר פסידות בשבת יכול לומר כל המציל אינו מפסיד. **וקשה דבריש פרק המדיר (ע' ע"ב) אמר בדליקה התירו למעוטי שאר איסורי שבת.**

ולדידיה רק בהפסד הבא ע"י דליקה התירו ולא בשאר הפסדות, והוכיח זאת מלשון הגמרא 'למעוטי שאר איסורי שבת' והבין דמשמע דשאר איסורים לא הותרו אפילו במקום פסידא.

**טעם החילוק בין דליקה לשאר הפסדים**

**ג.** **הריטב"א [כתובות ע:]** מבאר את טעם החילוק בין דליקה לשאר הפסדים, למעוטי שאר איסורי שבת. פירשו בירושלמי ואפילו בבידקא ומיטרא, פירוש דאע"ג דאיכא פסידא טובא אם לא יצילו כמו בדליקה **אין אדם בהול על ממונו כל כך דניחוש שמא יעשה מלאכה בידו כדי להציל.**

והיינו דסובר שבדליקה יש בהילות גדולה ורק בה התירו, ולא בשאר הפסדים שבהם אינו בהול כל כך.

**פסק ההלכה ותירוץ קושיית התרומה**

**ד.** **לדינא** פסק **השו"ע [שלד' סכ"ו]** כהרא"ש, וז"ל, יכול לומר בפני אינו יהודי: כל המכבה אינו מפסיד; אף אם אינו מזומן כאן, יכול לקרותו שיבא, אף על פי שודאי יכבה כשיבא. **וכן כל כיוצא בזה בהיזק הבא פתאום, כגון אם נתרועעה חבית של יין, יכול לקרוא אינו יהודי אף על פי שודאי יתקננה כשיבא.**

**ובבית יוסף [שז' סי"ד ד"ה כתב הרשב"א]** פירש את טעמו, דאחר שמביא את דיעות הראשונים מסיים,וכיון דאיסורא דרבנן הוא כדאי הם ה"ג והרא"ש לסמוך עליהם.

ועל קושיית התרומה יש תירוץ פשוט **באו"ז [ח"ב סימן לו']**, וההיא דפ' המדיר דקאמר לא למעוטי שאר אסורי שבת התם פירש"י למעוטי שאר איסורי שבת דחמיר' ולא התירו בה לומר העושה לו מלאכה זו אינו מפסיד כדי שישמעו עכו"ם ויעשו עכ"ל **דהיינו מלאכה בעלמא כגון לבנות ביתו או לתפור בגדיו אבל להציל כל הצלות שוים להתיר ומותר לומר כל המציל ממוני מהפסד זה לא הפסיד** וכן הלכה למעשה וכן שמעתי שכך הורה מורי אב"י העזר"י והי' גבור בתורה ובעל הוראות וראוי לסמוך עליו:

**ב' - דין כל העושה אינו מפסיד בשאר איסורים**

**ה.** בעיקר מה שמבואר בכתובות שמותר למדיר את אשתו לומר כל הזן אינו מפסיד, נחלקו **רש"י והרמב"ן** בטעם ההיתר.

**רש"י בכתובות** פירש, **שאר איסורי שבת - דחמירי** ולא התירו בהן לומר העושה לי מלאכה זו אינו מפסיד כדי שישמעו עובדי כוכבים ויעשו אבל בנדרים לא גזור. **ולדבריו רק באיסורי שבת החמירו ולא בכל התורה.**

## אולם **הריטב"א [בסוגיין, ובהרחבה בב"מ סט:]** מביא את שיטת **הרמב"ן** וז"ל, ומיהו אם אמר הלוה קודם לכן 'מי שיתן משלו כדי שילוה לי מעות אינו מפסיד', בזה נחלקו הראשונים, יש אומרים שגם זו מותר דלאו שליחות היא ואי בעי לוה לא יהיב ליה ולא מידי, ואשכחן שהתירו כן במי שהיה חברו מודר מנכסיו לומר כל הזן אינו מפסיד וחוזר הזן וגובה ממנו אם ירצה הלה לפרוע לו שכר אותם מזונות וכדאיתא בכתובות בפרק המדיר (ע' ב') ובמסכת נדרים (מ"ג א'), והא דאמרינן בפרק כל כתבי הקדש (שבת קכ"א א') בדליקה התירו לומר כל המכבה אינו מפסיד ואמרינן התם בכתובות (שם) בדליקה למעוטי שאר איסורי שבת, דוקא איסורי שבת דחמירי טובא דנפישין מילייהו ואתו לזלזולי בה,

## **ויש שפירשו דלאו דוקא נקט התם איסורי שבת אלא משום דעסיק בדליקת שבת וה"ה לכל איסורין שבתורה, ולא התירו במודר הנאה אלא מפני הדחק שלא היה לו מה יאכל כדאיתא התם, וכן באשתו מפני שמזונותיה עליו ולא תתבזה, וכן עיקר.**

והיינו דלדידיה לעולם אסורה אמירה זו, והתירו רק במקומות מסויימים שיש בהם צורך.

**ג' - אמירת אם תזון לא תפסיד**

**ו.** **הריטב"א בכתובות ע:** כתב, באומר כל הזן אינו מפסיד. פירוש דבכי האי גוונא אילו לא היה רוצה הבעל לפרוע לו כלום הרשות בידו ומאי דעביד פרנס מדידיה עביד וכי יהיב ליה בעל כלום מכאן ולהבא הוא זוכה ולא נהנית האשה בשעת הנדר משל בעלה כלום, **ודוקא באומר כן דרך כלל כל הזן אינו מפסיד אבל האומר לחברו אם תזון לא תפסיד שליחותיה עביד וחייב לפרוע לו.**

ובפשטות כוונתו, שכשאומר בלשון יחיד אסור דהוי שלוחו לכל דבר.

ומעי"ז כתבו **התוספות בכתובות [שם ד"ה באומר כתבו] בשם רשב"ם,** מיהו אומר רבינו שמואל דווקא בכי האי גוונא דאמר בסתם כל הזן אינו מפסיד שרי במודר הנאה **אבל למימר ליחיד אם תזון לא תפסיד אסור דמיחזי כשלוחו,** דגבי בא בדרך לא שרי למימר הכי ובסוף מסקנא נמי דמשני לא מיבעיא כל הזן כו' אי הוה שרי למימר ליחיד הוה ליה למיתני בחנוני הרגיל אצלו אם תזון לא תפסיד והוה משמע לן רבותא טפי. אמנם לדבריהם אינו ממש שלוחו אלא איסורו משום ד'נראה כשלוחו'.

וכן פסק **השולחן ערוך ביו"ד רכא' ס"ח** וז"ל, וכן מותר לומר: כל הזן לפלוני או עושה עמו, אינו מפסיד. אבל אסור לומר: כל השומע קולי יזון לפלוני, דכיון שהוא לשון ציווי הוי כשלוחו. **וכן אסור לומר לחבירו: אם תזון לפלוני לא תפסיד, דכיון שאומר כן ליחיד נראה כשלוחו.**

**ספק רבי עקיבא איגר האם גם בדליקה אסור**

**ז.** איסור זה נאמר בנדרים, ויש לדון האם גם בדליקה אסור לומר כן או שבדליקה התירו אפילו אמירה זו.

ולכאורה עפי"ד **הריטב"א** דהוי שלוחו ממש פשיטא שגם בדליקה אסור, ומקום הספק הוא **לתוס'** דהוי איסור מחודש דנראה כשלוחו, דיתכן שלא אסרו זאת בדליקה.

## **רעק"א בתוספות על משנתינו** נסתפק בזה ומניח בצ"ע, וז"ל, בסוגיין דף קכ"א אמרי' אמר ר' אמי בדליקה התירו לומר כל המכבה אינו מפסיד. **והנה אם מותר לומר לנכרי אם תכבה לא תפסיד** לא נתבאר בפוסקים ומדברי תוס' כתובות דף ע' ע"ב שכתבו שם דבמודר הנאה דמותר לומר כל הזן אינו מפסיד דמ"מ לומר ליחיד אם תזון לא תפסיד אסור דדמי לשלוחו **א"כ הכא בדליקה מדלא נקט רבותא יותר דמותר לומר אם תכבה ל"ת מוכח דזהו באמת אסור.**

## אמנם קשה לי דהא בסוגיין אמרינן נימא מסייע ליה אין אומרים לו כבה וכו' כבה הוא דלא אמרינן ליה הא כל המכבה א"מ אמרינן ליה והא מהך דיוקא יהא מוכח דדוקא כבה ממש אסור אבל לומר לו אם תכבה ל"ת רשאי וא"כ אמאי לא נקט ר"א יותר רבותא דגם זה מותר. וכן ק' למסקנא דאמרי' אימא סיפא אל תכבה ל"א ליה וכל המכבה אינו מפסיד נמי ל"א ליה אלא מהא ליכא למשמע מיניה. והא זהו ל"ש רק היכא דאפשר לקיים דיוקא אי דרישא אי דסיפא. אבל הכא דעכ"פ דיוקא דרישא בודאי לא הוי דיוק דהא אסור לומר אם תכבה ל"ת **וכיון דדיוקא דרישא בודאי ל"ד ממילא ננקוט לעיקר דיוקא דסיפא דהכל אסור. מכל הלין יהא מוכח לכאורה דבאמת מותר לומר אם תכבה ל"ת וצ"ע לדינא.**

וכבר עמד על ספק זה **ההגהות אשר"י בכתובות פרק ז' סימן ד',** וז"ל, וכן גבי דליקה שרי למימר כל המכבה אינו מפסיד כדי שיבאו עובדי כוכבים ויכבו וה"ה בשאר איסורין לבד מאיסורי שבת, ודוקא בלשון רבים. **מיהו גבי דליקה מספקא ליה דלמא התם שרינן טפי אפי' בלשון יחיד מתוך שהוא בהול על ממונו. מהרי"ח.**

והיינו שמצדד דרק בעלמא מחמרינן בלשון יחיד ולא גבי דליקה.

**חידוש השלטי גיבורים בסוגיין לחלק בין דליקה להפסד**

**ח. השלטי גיבורים [בסוגיין אות ד']** אף הוא מביא את סברת מהרי"ח אלא שמעמיד את דבריו רק על דליקה ולא על שאר הפסדים, וז"ל, ומהרי"ח מסכים לדברי הרא"ש [א.ה. שבכל הפסד מותר] וכתב דחלוק הדליקה משאר איסורי שבת, דבדליקה מותר לומר ליחיד אם תכבה לא תפסיד, ובשאר איסורים יאמר בסתם. **והאליה רבה [שז' אות מג']** מביא את דבריו להלכה.

אולם **השער הציון [שז' סקע"ח**] עמד ע"ד הא"ר ותמה עליהם, וז"ל, ומה שכתב האליה רבה דבדליקה מותר לומר אם תכבה בלשון נוכח, לעניות דעתי הלא הגמרא בכתובות ע' ע"ב משוה דין דליקה ונדר בהדי הדדי, ובנדר מבואר ביורה דעה דאסור בלשון נוכח, עיין שם:

**ונראה שיש מחלוקת יסודית בין הא"ר למשנ"ב בהבנת דברי השלטי גיבורים, דהמשנ"ב הבין** שהשלטי גיבורים מתיר גם בנדר, ולכן הוקשה לו על הא"ר דהלא בנדר נקטינן דאסור, וחזינן שלא נפסק כהשלט"ג. **אולם הא"ר הבין** שהשלטי גיבורים אזיל ביסוד דבריו כההגהות אשר"י בשם מהרי"ח, דלהדיא מחלק בין כל התורה לבין דליקה שהקילו בה יותר.

**חידושו העצום של השלטי גיבורים בכתובות לחלק בין דליקה ונדר לכל התורה**

**ט.** ויש להביא כאן את דבריו המחודשים של **השלטי גיבורים בכתובות [פ"ז אות א']** וז"ל, וכן גבי דליקה שרי למימר כל המכבה אינו מפסיד כדי שיבואו גויים ויכבו וה"ה בשאר האיסורים לבד מאיסורי שבת, ודווקא בלשון רבים, **מיהו גבי דליקה מספקא ליה דילמא התם שרינן טפי אפילו בלשון יחיד מתוך שאדם בהול על ממונו וגם גבי מודר הנאה.**

**ודעתו מחודשת ביותר,** דהלא נתבאר שנחלקו הראשונים האם ההיתר הנאמר במודר הנאה הוא בכל התורה או רק במדיר את אשתו, ודעת השלטי גיבורים דקאי על כל התורה כמבואר בריש דבריו, אמנם מחדש שכל זה באמירת כל הזן, אבל באמירה בלשון יחיד מסברא מחמרינן בכל התורה[[1]](#footnote-1), ובזה מקלינן במדיר את אשתו ובדליקה.

**אמנם** הא מיהת יש ללמוד שצדקו דברי הביה"ל בהבנת השלטי גיבורים בסוגיין, דדעתו להקל גם בנדר, אכן מאידך דברי הא"ר יתכנו להלכה עפ"ד ההגה"א המחלק בין מדיר את אשתו לדליקה.

**פסק ההלכה**

**י.** לדינא נוטה **המשנה ברורה [שלד' סקס"ז]** להחמיר וז"ל, יכול לומר וכו' - כיון שאינו אומר לו כבה וע' ביו"ד סי' רכ"א ס"ח דמשמע שם דלומר בלשון נוכח אם תכבה לא תפסיד ג"כ אינו רשאי דזהו ג"כ כאומר לו כבה אלא בלשון כל המכבה דלעלמא קאמר והשלטי גבורים מצדד להקל בזה לענין דליקה ועיין מה שכתבנו לעיל בסימן ש"ז סי"ט:

**אולם יש עיצה פשוטה** למי שיש בפניו רק גוי יחיד, דבמקום לומר לו בלשון יחיד 'אם תכבה לא תפסיד', יאמר בפניו בלשון רבים **'כל המכבה אינו מפסיד'** ואזי שרי הגם שהאמירה נאמרה ליחיד. [כן מתבאר מדברי **הב"י שלד' סכ"ו בשם מהר"י אבוהב,** וכן נפסק **במשנ"ב שלד' סקע"א**]

**ד' – איסור קריאה לגוי שלא במקום הפסד**

**יא. הרא"ש בסוגיין [סימן י']** כתב, ויראה שיכול לקרות הנכרי וכשיבא הנכרי ממילא יכבה, דהשתא שרי למימר ליה כל המכבה אינו מפסיד קריאתו מיבעיא.

ומשמעות דבריו, דקריאה זו היא ככל המכבה אינו מפסיד, **וא"כ כשאין פסידא אסור לומר לו לבא.**

וכן כתב להדיא **הפמ"ג [אש"א שז' סקכז'],** ולומר לעכו"ם שיבוא, בלי דיבור רק שיבין מעצמו, דוקא בהפסד הבא פתאום, דומיא דדליקה, הא בלא הפסד אסור לרמוז כלל.

אמנם, מבואר ב**משנ"ב [שז' סקעא']** שיש קולא בקריאה לגוי יותר מאמירת 'כל המכבה', לעניין שאר הפסדים, ד'בכל המכבה' הלא נחלקו הרא"ש ובעה"ת, ואילו לקרוא לגוי לכו"ע שרי. [וצ"ע הסברא].

**ובטעם האיסור** לקרוא לו כשאין פסידא עיין **באורחות שבת [פרק עשרים ושלוש בהקדמה להלכה יח']**, דגרע מרמז דרך סיפור דברים דשרי, כיון ש**מצווהו** לבא ורק לא מצווהו בפה לעשות.

**היתר אמירת כל המכבה אחר שקרא לגוי**

**יב. הבית יוסף [שלד' סכ"ו]** מוסיף עוד קומה על היתר הרא"ש לקרוא לגוי במקום הפסד, וז"ל, וכתב הרב המובהק מהר"ר יצחק אבוהב ז"ל דנראה דשרי לקרות לגוי ולומר לפניו כל המכבה אינו מפסיד:

ונפסקו הדברים **במשנה ברורה [שלד' סקע"א]** יכול לקרוא א"י וכו' - בב"י בשם מהר"י אבוהב מוכח דה"ה דמותר לומר לו כשיבוא כל המתקן אינו מפסיד.

**ובשעה"צ שם סקנ"ט** הרחיב לדון בהיתר, וז"ל, הנה בירושלמי שבת איתא דר' אמי אכריז בשוקא מאן דעביד לא מפסיד, ומשמע לכאורה מזה דלקרוא לאחד ולומר לו בלשון זה משמע כמי שמצוהו, ויש לדחות, דהכרזה היה כדי שיבואו הרבה בני אדם. ויש ראיה קצת גם כן לדברי מהר"י אבוהב מהא דכתובות ע' ע"ב יעמיד פרנס ואומר כל הזן אינו מפסיד ושרי, ולא הזכירו דדוקא בהכרזה בסתם, אלא משמע דאפילו קרא סתם לאדם אחד וסיפר לו כל ענין הנדר ואמר כל הזן לאשתי אינו מפסיד ונתרצה שרי, והוא הדין בעניננו:

1. ואינו יכול להוכיח דינו מהוכחת רשב"ם, שהרי רשב"ם הוכיח זאת מדין מדיר את אשתו, ולדידיה שם מותרת אמירה בלשון יחיד, ובהכרח מסברא נקט כך. [↑](#footnote-ref-1)