קעה ו-ז_3
קטגוריות: שו_ע / יורה דעה / הלכות רבית - הרב יהושע ננקנסקי

**קעה ו, ז**

[נלמד בעז"ה בסי' קעה עד סע' ח', ואז בס"ד נלמד סי' קסג פסיקה בחוב, ואח"כ נשלים את סעי' ד,ח].

★בדעת ר' ינאי דס"ל מה לי הן ומה לי דמיהן.

עי' רש"י [סג. ד"ה "ואין עושים"] דמשמע שמראש מתנה לקבל דמים, ובכ"ז שרי.

ורב שאסר זה אפי' בלא התנאה מראש, כדמוכח בסוגיא.

ע"ע בחו"ד [קסב-ב]

★בשמשך וכו' שיחד לו קרן זוית.

עי' בתוס' שלא משך בתורת קנין גמור אלא משיכה מהני לענין היתר פסיקה.

ועי' ריטב"א אי מיירי שמשך בשעת הפסיקה או בשעת הפרעון.

ועי' רש"י "כשמשך הימנו החיטין **מתחילה** וכו'".

★לדעת רשב"ם דאסר לתת מעות [גם לר' ינאי] יל"ע אי מהני משך או קרן זוית.

ועי' שערי דעה דמהני יחד לו קרן זוית.

וב"מקור מים חיים" הניח זה בצ"ע.

★לדעת הסוברים דשרי גם לתת לו מעות אחרים כשווי החיטים זה רק ביצא שער החיטים.

★בשו"ע משמע **דס"ל להלכה** שאסור לתת מעות, דמביא שאסור רק י"א דשרי.

וכן הוא בגר"ז.

ובגר"א ס"ל כדעה שניה, וע"ע חו"ד [קסב-ה].

★בסוגיא [סב:] מצינו ג' שיטות:

1. שיטת רש"י שמתחילה פסק על חיטין ובכ"ז נאסר אח"כ לפסוק על יין ואין לו, ורק כשיש לו שרי.
2. שיטת הרי"ף, הרמב"ן והרשב"א דחלקו על רש"י וס"ל שכשהתחיל בפסיקה יכול אח"כ לפסוק על יין גם אם אין לו יין, אבל מיירי כשהיו לו חיטין, ובאין לו חיטין נאסר למרות שהחיטין התחילו בפסיקה.

וברשב"א מתבאר שצריך שיהיו לו חיטין **בזמן הפסיקה על היין**.

וברמב"ן מבואר דבעינן שיהיו לו חיטין בשעת הפסיקה הראשונה.

1. שיטת הנמוק"י שכל שהתחיל בפסיקה שרי לפסוק על היין גם כשאין לו חיטין.

**וסתימת הרמ"א משמע דלא בעי כלל שיהיה לו מהחיטין.**

ועי' בפנ"י [סג. ד"ה "מיתבי"] שחידש שכשיש לו חיטין שרי גם כשהתחיל מהלוואה.

וע"ע בשערי דעה דפליג על זה.

★אבל אם שם אותו על דמיהן וכו'.

מקור הדברים שבזקיפה נאסר הם מהראשונים הנ"ל.

וע"ע בפנ"י שחלק על הרמ"א וס"ל דבציור הרמ"א עדיין לא חשיב זקיפה שנאסרה.

וע"ע חו"ד.

וע"ע חכמ"א [קמא ו].

**ס"ז**

★ופוסק כשער הגבוה [והיינו אם יוזלו הפירות].

עי' שו"ת רע"א [נב] "אם יוקרו הפירות הריני נחשב כקונה אותם עכשיו ואם יוזלו איני קונה אותם אלא בשעת הנתינה".

וע"ע בחכמ"א [קמא-ב] דאכתי יש לשאול הרי יש כאן תרתי דסתרי שהרי כשיוקר מותר זזה נחשב כאילו נקנה לו בשעת הפסיקה, א"כ גם כשיוזל שיקבל כמו שעת הפסיקה.

וע"ז יש סברא [ש"ך יא] "ולא מיחזי כריבית דהא אי מעותיו בידו היה יכול ליקח תבואה בזול".

וצ"ע כיצד מהני האי סברא, הרי הבעיה היא גם בשער היוקר מחמת דהתנה א"כ לא נקנה לו אז, וא"כ מאי מהני האי סברא.

★עי' ט"ז [ט] דהקשה הרי הלוקח הוא קרוב לשכר ורחוק להפסד.

וע"ע חו"ד [קעה-ג, קעג-יח].