מראי מקומות נט
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / ענייני במה מדליקין / הרב משה יפהן / עניני זכור וכבוד שבת

**מראי מקומות נט: -ס: 2**

**סדר הלימוד ליום שישי ושבת קדש עד המשנה ס: על מנת שיש לי בית כור עפר**

**השלמת מראי מקומות מסדר הלימוד של שבוע שעבר נט.**

**לא בא אחר וקידשה בתוך שלושים מהו, רבי יוחנן אמר חוזרת וכו' אתי דיבור ומבטל דיבור** נחלקו בזה רבותינו הראשונים מדוע לא אמרינן כלתה כמבואר בש"ס כמה פעמים דאם קונה בשטר לאחר ל' השטר צריך להיות קיים ואם קונה במשיכה הבהמה צריכה להיות בסמטא כדי שלא יהא כלתה קנינו ומשמע דעיקר חלות מעשה הקנין הוא לאחר ל' ורק הפעולה היתה עכשיו ולכן צריך שיהיה קיום למעשה בזמן החלות דהיינו לאחר ל' ואם כן יש לעיין כאן מדוע לא חשיב כלתה קנינו, מדברי רש"י וכן משמע בתוס' לעיל מו: וכן מבואר להדיא בדברי הר"ן כאן דיסוד הקנין לאחר ל' בכסף יסודו הוא כסף המשעבד דהיינו דמה שהאשה קיבלה את כסף הקידושין המכוון הוא שתמורתו היא שיעבדה את עצמה ונתנה רשות לבעלה לקדשה ואם כן כיוון שנשלם קבלת הכסף אם כן כבר הושלם מעשה הקנין ורק זמן החלות הוא רק לאחר ל' אבל האשה עצמה הושלם בה סיבת החלות ולא צריך עוד מעשה מחיל לאחר ל', וכמו שהיא יכולה לקבל כסף על מנת שיחולו הקידושין מיד כך מהני קבלת הכסף לזה שיחולו הקידושין לאחר ל' מחמת הקבלה היום שנעשתה לשם קידושין,

**אמנם בדברי כמה ראשונים מבואר לא כן** התוס' ביבמות צג. הרשב"א בסוגייתנו רן בנדרים כט: הריטב"א ביבמות צג. ומדבריהם מבואר דכדי שלא יהא כלתה המכוון הוא שהקידושין נעשים בשיעבוד המהות דהיינו דשיעבוד המהות קיים ומשמע מדבריהם שלא נשלמה סיבת החלות עד לאחר ל' ורק דחשיב שיש כסף משום ששיעבוד המעות קיים וחלוק ממלוה דשם מעיקרה הכסף ניתן לאשה להוצאה ורק שמוחל לה על השיעבוד וכאן זה כסף שניתן מעיקרא עבור קידושין אלא דלא הושלם החלות אז מכח זה שהשיעבוד לעשות מה שדיברו עליו מתחילה קיים מכח זה חלים הקידושים עכשיו ולכן זה לא נחשב כלתה, ועיין היטב ברשב"א אם כוונתו כן, ויוצא דיש שני דרכים בהבנה איך פועלים הקידושים לאחר ל בקידושי כסף האם הושלם הסיבה בקבלת הכסף ורק זמן החלות הוא לאחר ל' או דלא נשלמה הסיבה אלא לאחר ל', [ויתכן לדון דגם לדרך הראשונה צריך להגיע לזה ששיעבוד המעות קיים דאם לא כן ליכא מחייב בזמן החלות לזה שיחולו הקידושין.]

**ומכל מקום נראה דביסוד מחלוקת רבי יוחנן וריש לקיש היא באופן זה** דלמעשה כל זמן שלא חל החלות דברי ההסכם נקראים רק דברים ולכן רבי יוחנן סבר דחוזרת אלא דריש לקיש סבר שכיוון שנעשה כן מעשה שמחייב את החלות ולדרך השנייה תחילת מעשה, יש כאן אלימות לדברים האלו ולא אתי דיבור ומבטל דיבור שהוא כמעשה.

**איתיביה ר"ל לר"י כל הכלים וכו'** ויש לעיין, דכאן זה מחשבה גרידא ואם כן תיקשי לר"ל נמי מדוע לא אמרינן דאתי דיבור ומבטל דיבור עיין במהרש"א שהביא את התו"י שתי' על קו' זו דכאן אין זה רק דיבור והסכם בעלמא אלא יש כאן חלות שם כלי וזה דרגת חשובותו ששקולה לדיבורא דאית ביה מעשה עיי"ש ועיין ברמב"ן שכתב בזה שני תי' עיין היטב בדבריו.

**ועיין עוד בחידושי ר' שמעון סימן ו'** מה שדן בזה, **והאבנ"מ בסימן מ'** האריך לפלפל בשיטות אלו ויש לעיין בכוונתו,

**עיין ברא"ש שכתב שהבעל פשיטא שיכול לחזור בו** ואפילו לריש לקישו ודבר זה צריך עיון ועיין בקרבן נתנאל, **עיין בר"ן** שכתב דאם האשה חזרה בה היא צריכה להחזיר את הכסף ואם הבעל חזר בו אין האשה חייבת להחזיר את הכסף והביאור בדבריו דהוא אזיל לשיטתו דהכסף היה עבור זה שהאשה תשעבד את עצמה לקידושין והאשה עמדה בהסכם ורק הוא ביטל אותו, וממילא אינה חייבת להשיב לו את הדמים ויש לעיין האם דין זה נכון גם לפי הדרך השנייה שהקידושין לא נגמרים רק לאחר ל' עיין בזה.

**תוד"ה מיד מחשבה** נראה כוונת התוס' דמתחילה סברו דתרומה במחשבה אינה חלות גמור אלא רק דמועיל להוציא מידי טבל, אבל לא שנקבע לגמרי שם התרומה קודם הפרשה בפה, ובתי' חידשו דחל בזה שם תרומה גמורה ובזה פשיטא דהוי כמעשה גמור והיה פשוט להם כן מהדרשא של ונחשב שחל חלות גמור של תרומה במחשבה ,

**תוד"ה לא קדשה** כפשוטו כוונת התוס' דכיוון שהשליח פועל מכח המשלח אין השליח יכול לפעול נגד המשלח, אמנם מלשון התוס' משמע באופן אחר קצת עיין בזה, דמשמע דהמכוון הוא דגם באופן שאדם ממנה שליח אין דעתו שלא יוכל לחזור בו והוי כמו תנאי בעצם המינוי שליחות וסברו התוס' שאין זה נחשב חזרה אא"כ בפניו הוא אומר לו שאינו מעונין אמנם אם עושה כן שלא בפניו הוי ביטול השליחות ולא חזרה,

אמנם עיין ברש"י שחולק על התוס' וסובר דאפי' חזרה בפניו לא מהני, וצ"ע במה נחלקו רש"י והתוס' עיין בפנ"י

**הב"ע כגון שקדם בעל הבית ותרם** והקשו האחרונים דמה שייך דין זה לביטול הרי כאן בעל הבית תרם וכבר חלה התרומה ואין השליח יכול לתרום כי כבר תוקן הטבל והופרשה התרומה ומה שייך דין זה לביטול ומצינו באחרונים ג' דרכים, א. דאירי שבעל הבית תרם לאחר ל' והשליח תרם בתוך ל' ב'. מובא משמיה דהגר"ח באש תמיד דאיריי שהשליח ובעה"ב הפרישו ביחד, ודבר זה הוא דחוק ג. אירי שבעל הבית תיקן חלק מהכרי ומכל מקום מונח כאן ביטל על כל עשיית השליח, ושמא יש מקום לדון דכיון שתרומה אין לה שיעור אז היה שייך לדון דיש כאן רבותא דהיה מקום לומר שאם לא ביטל את השליח מעשה השליח היה מצטרף אם הפרשת המשלח להגדיל את שיעור התרומה כיוון שפועל מכח המינוי שנעשה קודם ההפרשה קמ"ל דלא ויל"ע בזה.

**תוד"ה מתורת גט לא בטליה,** יל"ע בכל ביטול של אתי דיבור ומבטל דיבור האם מבטל למפרע או דהביטול הוא רק מכאן ולהבא ובוודאי כפשוטו מסברא הביטול הוא רק מכאן ולהבא וכמו שמבואר בר"ן שאם הבעל חזר בו אינה צריכה להחזיר את המעות אלא דעיין במהרש"ל בגיטין שכתב לחדש דהביטול הוא למפרע ורק דיש לדון דבזה זה תלוי האם שייך ביטול על גוף הגט או לא דאם זה ביטול מכאן ולהבא מה שייך לבטל את גוף הגט ואם זה ביטול למפרע על עצם הציוי שהגט מכתב מדעתו מובן.

**אמנם מצינו עוד דרכים בדברי האחרונים** בביאור הביטול של הגט, ויסודם או שמבטל את הלשמה של הגט או שמבטל את השליחות של הכתיבה ומבואר בדברי הריטב"א דהוא מבטל את השליחות למפרע, ויש לדון האם הוא סובר שכל אתי דיבור ומבטל דיבור כל זמן שהדיבור לא נשלם אפשר לבטלו למפרע או דהוא סובר דזה דין מסוים בשליחות הגט של כתבו ותנו דהוי שליחות אריכתא וכל זמן שלא נשלם התנו אז ביטול חלק מהשליחות נחשב שהוא מבטל את כל השליחות ויל"ע בזה.

**מספקא ליה לרב אי תנאה הוי אי חזרה הוי,** עיין ברש"י שביאר דתנאה הוי אם הוא יחזור בו וברמב"ן מבואר דתנאה הוי אם ימות, עיין בדבריו וברש"י משמע שכולל את שניהם ועיין רשב"א, ועיין אבנ"מ סי' מ' אות ז' ועיין שערי יושר ש"ה פרק כד ד"ה וכענין. מה שכתב בזה.

**ושמואל אמר לאחר ל' פקעי קידושי ראשון וכו'** יל"ע כיון דהוי תנאי מהו המכוון דפקעי קידושי ראשון עיין בשו"ת הרשב"א סי' תש"ז שעמד בזה. וכתב דאין זה תנאי גמור כשאר התנאים אלא יתחילו מעכשיו ויגמרו לאחר ל' וצריך ביאור בכוונתו, אמנם כדבריו כתב בתוס' ר"י הזקן,

**מהו דתימא האי לישנא משמע וכו'** עיין רשב"א שבי' דאין זה ספק בכוונה אלא זה ספק בלשון ולכאורה אפילו אם יאמר שכוונתו היתה שונה הוי דברים שבלב כיוון שכך מתפרש הלשון עיין בזה.

**אמר רבי יוחנן אפי מאה תופסין בה**, והקשו הראשונים איך תפסו הקידושין כיוון שמשייר ואיתקש הויה ליציאה וכמו דביציאה לא מהני שיור מדוע בקידושין כן מהני שיור, **עיין תוס', ועיין ר"ן ורשב"א** שכתבו דאפילו אם השני קידש מכאן ולאחר מ' גם תפסו קידושי שני כיוון שיש להם מקום לחול ולאו דווקא באופן שקידש מכאן ולאחר כ' אמנם בשיטה לא נודע למי חולק וסובר דבאופן זה לא יחול **וצריך ביאור במה תלויה מחלוקתם.**

**תוד"ה אפילו** בבי' דברי התוס' שתי' מדוע לא חשיב שיור כתבו התוס' שהכא לא שייר בגוף האשה כלום אלא גומרים כולם ובב"ח שינה את הגירסא אלא גומרים בכולה ויש לעיין במה תלוי השינוי בין הגרסאות, ונראה דהגירסא הראשונה סברא דלא חשיב שיור כיוון שלא שייר אלא עשה שיגמר לאחר זמן ולא חשיב שיור ולגי' השנייה הכוונה שלא שייר בגוף האשה, וצריך ביאור מאי שנא מגט עיין בזה.

**והנה מבואר מדברי הראשונים שני מהלכים** איך עובד דין זה של רבי יוחנן מדברי התוס' ועוד ראשונים מבואר שדין זה פועל במהלך של שיור דהיינו דהקידושין מתחילין לחול עכשיו ואינם נגמרים עד לאחר ל' וכן כתבו התוס' להלן סג. וכן הסכימו הרמב"ן והריטב"א.

**אמנם כמה ראשונים הביאו את דברי הרב אב"ד** דיסוד הדין פועל מדין חוץ דהיינו דהקידושין נגמרים מיד דאם לא כן זה לא יחול אלא זה פועל מדין חוץ דמצינו שאדם יכול לקדש אישה חוץ מפלוני דהיינו דעושה שהקידושין יחולו ויאסרו אותה לכל העולם חוץ מאדם מסוים שכלפיו היא לא תהא מופרשת ואותו אדם יכול לקדשה ואם כן כאן נמי המכוון שהוא מקדש אותה מעכשיו חוץ מלכל מי שיבוא לקדשה בתוך ל'. **ועיין היטב ברשב"א שהקשה כמה קושיות אלימתות על דברי הרמב"ן ודעימיה** ועיין בקהילות יעקב יבמות סי' לב מה שביאר בזה.

**ולגבי שיטת הרב אב ב"ד** עיין באבני מילואים סי' לא סקכ"ג מה שדן בזה עיין שם. ועיין תוס' ר"י הזקן שגם סבר כדבריו **לדעת התוס' יש לעיין אם יכולים לחזור בהם**, עיין באבנ"מ סי' מ' דהיה פשיטא ליה שאינו יכול לחזור בו אמנם בתוס' להלן סג. מבואר להדיא דלדעת רבי יוחנן יכול לחזור בו וצריך להבין במה זה תלוי ויש לעיין בזה.