10. שיטות הראשונים בבנין בכלים
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב מאיר קאופמן / שיעורים

פ' לך לך

**שיטות הראשונים בדין בנין בכלים**

הגמ' קכ"ב. אומרת שדלת שידה תיבה ומגדל אם זה מחובר לקרקע הסרת הדלת הוי סותר והחזרתה הוי בונה ואם זה לא מחובר לקרקע כיון שאין בנין וסתירה בכלים ממילא סתירתו מותרת וחזרתו רק אסורה מצד שמא יתקע וכן הגמ' בביצה כ"ב. אומרת דהטעם דלב"ה מותר לזקוף את המנורה ביו"ט מצד שס"ל שאין בנין בכלים ועיין גמ' עירובין ל"ה. דמותר לסתור פותחת של מגדל של עץ מצד שאין בנין וסתירה בכלים והקשו הראשונים דהגמ' שבת ק"ב. אומרת דמעייל שופתא בקופינא דמרא לרב חייב משום בונה חזינן שיש בנין בכלים [והנה הראשונים לא דנו במסתת את האבן ומשמע דשם אפשר לדון שזה בונה מצד חלק מעשיית הבנין וכן הוא בפסקי הרי"ד] ונאמרו בזה כמה ביאורים בראשונים ונבארם בס"ד

**שיטות הראשונים שאין בנין בכלים כלל**

א. היראים הובא בהגהות מימוני נקט שבאמת אין בנין בכלים כלל ובאמת גם לרב אינו חייב משום בונה וכוונת רב שכיון שדבר זה הוא מעשה בניה ממילא זה לא מכה בפטיש ולדבריו אין זה דומה לשאר הדוגמאות דלרב חייב משום בונה אמנם כל הראשונים נקטו שלרב חייב משום בונה ב. אמנם עיין רמב"ן וסיעתו שנקטו בדעת הרי"ף שבאמת רב ושמואל ס"ל שיש בנין בכלים אמנם אנן קי"ל כסוגיא דביצה כ"ב. וכרבא קכ"ב: שאין בנין בכלים ובזה ישבו השמטת הרי"ף את ההלכה של מנורה של חוליות שאסור לטלטל שמא זה יתפרק והוא יחבר דכל זה ר"י דס"ל יש בנין בכלים א"כ בחיבור רגיל יש איסור אבל לדידן מותר גם לחבר כסוגיא דביצה דסתם מנורה זה רפוי ג.עיין רבינו חננאל וכן הוא ברשב"א בשם רב האי גאון שבזה עצמו נחלקו רב ושמואל דרב ס"ל דיש בנין בכלים ושמואל דס"ל שזה מכה בפטיש מצד שאין בנין בכלים ובר"ח פסק כרב דיש בנין בכלים אמנם בפשוטו קי"ל כשמואל דאין בנין בכלים והנה רש"י כתב ע"ד: וכן ביצה י"א: ומ"ז. שגם עושה כלי מתחילתו זה רק מכה בפטיש דאין בנין בכלים ואין לומר דביאר סוגין כיראים דבד"ה בהא קאמר שמואל כתב שאינו חייב משום בונה ומשמע שלרב חייב משום בונה ואין לומר דרב ושמואל ס"ל שיש בנין בכלים דהרי במ"ז. ביאר על מטה של תרסיים דלרב ושמואל החיוב מצד מכה בפטיש ובהכרח כמו שביאר הגר"א סימן שי"ד דס"ל שבזה עצמו נחלקו רב ושמואל ולכן שם שזה גם שמואל ביאר מצד מכה בפטיש [אמנם שמעתי להעיר דמשמע שגם לרב זה מכה בפטיש ומבואר שגם דבר שאפשר לחייב מצד בונה שייך לחייב מצד מכה בפטיש ולגר"א בשנות אליהו ניחא אמנם יתכן דשם יש סברא מיוחדת שזה לא בונה כיון שזה עומד לפירוק ורש"י רק הוכיח שזה מכה בפטיש משמואל וצ"ע] ועיין קל"ח: בגמ' שאומרת שמא יתקע וביאר רש"י שזה אסור מצד בונה אמנם שם זה רב וא"ש שהחיוב מצד בונה [ועיין רש"י שבת קמ"ו שמותר לשבור חבית כי אין במקלקל שום איסור והקשו הראשונים שהרי מדרבנן יש איסור אמנם בבית מאיר ומרומי שדה ביארו שכונתו לשיטתו שאין שום איסור לסתור כלי]

והנה מבואר שיטות אלו שלהלכה שאין בנין בכלים זה בכל אופן ועיין רשב"א וריטב"א שהקשו מהגמ' צ"ה. שמגבן חייב משום בונה והנה היה מקום לומר שכל מה שאין בנין בכלים בכל אופן זה בחיבור פרקים אבל ביצירה חדשה יש בנין וכאן זה יצירה חדשה של גבינה אמנם מבואר ברש"י שגם חביתא זה רק מכה בפטיש אמנם יתכן שזה דוקא בבניה של דבר שאפשר לבטל הבניה ובזה אין חשיבות בנין בכלים אמנם כאן נראה שאין הבניה סתם מה שנדבק החתיכות אלא מה שנוצר כאן יצירה של גבינה והראיה לזה דהרי הקשה התהילה לדוד שי"ט סק"ל למה מותר לפורר גבינה ואין בזה איסור סותר ובפשוטו צ"ל דכאן בפירור אינו מבטל את מציאות הגבינה ומצד עצם חיבור הגבינה זה לא בונה אמנם עיין מג"א סימן ש"מ סקי"ז שהקשה שגם מדביק גרוגרות יהיה בונה וע"ש שתירץ שזה לא בונה אלא אם מתכוין ליפותו ועיין חיי אדם שכתב שלפ"ז אם מחבר אוכלים ומתכוין ליפותם אסור ומבואר שכאן הבונה מצד חיבור החלקים ולא מצד מה שנוצר מזה יצירה חדשה וצ"ע

והנה עיין יראים הובא בהגהות מרדכי שהוכיח שגם לרב אין בנין בכלים מהא דמסיקין בכלים והרי יש בזה סותר אלא בהכרח שאין סתירה בכלים כלל ועיין ביאור הגר"א סימן שי"ד שכתב שזה גרמא בעלמא ובפשוטו דבריו צ"ע דזה מעשה בידים וצ"ל שכוונתו שביחס לצורת המלאכה שזה מעשה גמור בידיו כאן זה גרמא ועיין מג"א תק"א סקי"ג מה שחידש שם בדיני יו"ט ובאו"ש פכ"ג משבת כתב שכילוי דבר זה לא סותר דרק אם הדבר קיים ואדם מפרקו זה סותר וע"ש שדימה לשורף ספר שזה לא מוחק ושורף בשר שזה לא מבשל ואכמ"ל

**ביאור שיטות הראשונים באופנים שיש בנין בכלים והנפק"מ בזה**

ב]אמנם רוב רבותינו הראשונים יצאו לדון שלא בכל מקום אין בנין בכלים אמנם בהגדרת הדברים לכאורא מצאנו בזה כמה שיטות א. עיין תוס' שכתבו שאין חילוק בין כלים לקרקע אלא במקום שאין חיזוק ואומנות אבל במקום שיש חיזוק ואומנות יש בנין ובפשוטו כוונתם שכל מה דאין בנין זה רק כשהכלי הוא על ידי חיבור חלקים לא חזק שכה"ג אין לזה חשיבות בנין אבל אם זה חיבור גמור כה"ג יש בנין ועיין תוס' רא"ש שכתב מפורש שעקר החילוק דעל ידי חיזוק זה בנין קבע וללא זה הוא בנין ארעי ועיין מרדכי שהביא רק שאם זה נתקע בחוזק אסור והנה לפ"ז מסתבר שחיבור גמור רק שאפשר לפרקו על ידי פטנט חשיב בנין אמנם לשון הסמ"ג שכל שהחיבור הוא בגבורה ואומנות חייב ומשמע שכל מה שזה מתאחד לדבר אחד רק אם הפירוק הוא בקושי ולא שזה תלוי בדרגת החיבור ועיין מג"א שהביא את הסמ"ג אמנם הביא את לשון הראב"ד שכל שזה תקוע חזק חשיב בנין ועיין א"ר שכונתו שנחלקו בדבר זה האם תקיעה בחוזק ללא אומנות חשיב תקיעה [וע"ש שביאר שאם החיוב מצד בונה צריך גבורה ואם מצד מכה בפטיש כל שזה מהודק כל צרכו הוי מכה בפטיש] ובפשוטו בזה תלוי השאלה של שרויף [הברגה] שדנו בזה הפוסקים דהמאמר מרדכי התיר והחיי אדם כתב שזה דאוריתא וע"ש בחיי אדם דמשמע שגם הסמ"ג ההוה נקט שחיבור חזק זה על ידי גבורה ואמנות [ועיין לשון הרמב"ם שכל המחבר עץ בעץ עד שמתאחד ומשמע שכל שמציאותם מאוחדת ולא התנה דוקא בצורה מיוחדת וצ"ע]

[**שבט ע"ג** – ועיין בתוס' ובמרדכי שבת מ"ח. לענין החזרת שרוך בנעל שאם זה טורח זה אסור מצד מתקן מנא אפילו בישן וביאר הריטב"א שזה כמו מנורה בתקיעה שאסור ועיין גר"ז שזה כמו חדש ולכאורא כאן זה וודאי לא אומנות ורק שהחור קטן וזה תקוע טוב וכן לפרקו זה בקלות ופלא שלא העירו מזה]

והנה עיין תוס' ע"ד: שכתבו דבעושה חביתא וודאי שיש בנין כיון שזה עושה כלי מתחילה והוכיחו מסוגין ולכאורא זה דלא כדבריהם בסוגין דעיקר הנידון מצד שזה חיזוק אמנם עיין או"ש פ"י שכתב שיש בבונה שני סוגי בניה א. חיבור פרקים ב. יצירה חדשה כמו חוקק קב בכלי או עושה חור בלול של תרנגולים וחידש שכל הנידון של בנין לשעה זה רק סברא בחיבור פרקים שחסר בחיבור אבל ביצירה של יש מאין וודאי חייב וציין לתוס' ע"ד: ומשמע שלמד שכוונתם עושה כלי בתחילה שיצירה של יש מאין יש בנין בכלים ולפ"ז כוונתם להוכיח רק דלא נימא שכל יצירת כלי היא לא בונה ומהא דבחיזוק ואומנות חייבים סימן שעצם יצירת הכלי היא בונה ורק שיש חיסרון בחיבור פרקים וממילא בעשיה של מציאות חדשה כגון ליצור חבית או לחקוק קפיזא בקבא הוי בונה

ב.עיין תוס' רי"ד עירובין ל"ה שהאריך לבאר שבכלים רק בניה על ידי מעשה אומנות מקבלת חשיבות של בנין אבל אם לא צריך מעשה אומנות אין לזה חשיבות בונה ובפשוטו הכוונה שעצם היצירה מצד עצמה אין לזה מספיק חשיבות ורק אם זה יצירה שנצרך לזה אומנות זה מקבל חשיבות וע"ש שנקט שלסתור מותר כיון שזה לא מעשה אומנות אמנם לשיטת תוס' הנ"ל מפורש בדבריהם שאסור גם לסתור דהינו שלשיטתם הכונה שיצירה בחוזק זה יצירה וממילא זה לא משנה מה הצורה של הסתירה של זה

ג.אמנם עיין רמב"ן וסיעתו שכתבו שכל הדין של אין בנין בכלים זה רק בדבר שהוא כלי ואדם מרכיבו אבל עושה כלי מתחילתו שאין כאן עדיין כלי בזה וודאי שיש בנין בכלים והוסיף הרמב"ן שיתכן שכל דבר שצריך מעשה אומן לחברו כל שהוא מפורק חשיב שאין כאן כלי כלל וממילא חיבורו חשיב בונה דהינו שכל הסברא של אין בנין בכלים זה רק סברא בכלי שכבר קיים דהינו שיש לו שם כלי ורק רוצים להעמידו לזה אין חשיבות בנין אבל יצירת הכלי ודאי שיש לזה חשיבות בנין

והנה בפשוטו נפק"מ בזה במחבר מיטה של תרסיים פעם ראשונה שלא במעשה גבורה ואומנות דלתוס' אין בזה חיוב דבכלים אם החיבור הוא לא דרך חיזוק ואומנות אין בזה איסור אמנם לרמב"ן כאן שזה עושה כלי מתחילתו חייבים ועיין גמ' מ"ח. דמבואר דמכניס מוכין לכר פעם ראשונה אסור ופעם שני מותר ועיין מ"ב דלרוב הראשונים זה דאוריתא ולתוס' זה רק מכה בפטיש ולרמב"ן יתכן שזה בונה אמנם הרי שיטת הרמב"ם שם שזה רק דרבנן ויתכן שכיון שאין כאן שום חיבור כה"ג וודאי שאין לזה חשיבות בונה וזה רק מכה בפטיש [ועיין אבני נזר סימן רי"א סקכ"א הובא בליקוטים באג"ט סימן נ"ה דכתב שה"ה בהדיוט יכול להחזירו אבל אחים שחלקו הכלי שזה לא עומד לחזרה שכמו שלענין טומאה פקע טומאתו ה"ה כאן יהיה בזה בונה]

עוד יש לדון בכלי שכל חיבורו ברפוי האם מותר לסותרו לגמרי דהמג"א תק"א סקי"ג הביא מהטל אורות שמותר וחלק עליו ולכאורא לרמב"ן זה וודאי אסור דרפוי זה גם כלי אמנם לתוס' שעיקר הסברא שרפוי אין לו חשיבות כלי לגבי בונה ה"ה לגבי סותר ואין סברא לומר שזה רק לגבי הפירוק הרפוי וצ"ע

עוד יש נפק"מ בפשוטו בכלי שלא צריך אומן להחזירו אמנם הוא עושה מעשה אומנות לחברו יותר חזק דבפשוטו לתוס' כה"ג שעושה חיבור חזק יש בנין בכלים כמו בקרקע משא"כ לראשונים שכל הסברא כי הוא יוצר כלי א"כ כאן שהכלי כבר קיים אין כאן יצירה אמנם עיין רמב"ן שכתב שמנורה של חוליות מה שהגמ' אומרת שאסור לטלטל שמא יתקע הכוונה בתקיעה של אומנות והרי שם אפילו אם דרכה בתקיעה אבל הרי גם ללא תקיעה יש כאן חיבור שבקרקע הוא אסור וזה הרי נשאר וא"כ התוספת של האומנות זה לא סיבה לבונה ואולי כיון שדרכה בתקיעה כל שהוא מפורק דנים כאילו אין כאן כלי ולפ"ז בדרכו בהידוק לא שייך הגזירה שמא יתקע ולא משמע כן וצ"ל שכיון שלחיסרון תקיעה אומנותית זה סיבה שיחשב שאין כאן כלי א"כ העשייה של חיבור הכלי בצורה זו יש לו חשיבות של עושה כלי מתחילתו ועדיין צ"ע

והנה היה מקום לדון במוסיף על כלי עוד שימוש דלתוס' אם זה על ידי חיזוק ואומנות וודאי חייב משא"כ לראשונים שכל המחייב על יצירת הכלי א"כ כאן שיש כבר כלי יש בזה החיסרון של אין בנין בכלים אמנם עיין ריטב"א שכתב דבגמ' בקרש שנפל בו דרנא שלסתום זה בונה אפילו שזה בכלים כיון שכאן זה תוספת יצירה חדשה ומבואר שגם זה נחשב עושה כלי מתחילתו וכן עיין רמב"ן בסוף דבריו שהוסיף שאם תוקע אם מסמרים זה וודאי בונה דהינו אפילו שזה לא מעשה אומנות ולא חסר בשם כלי שמקודם ומשמעות הדברים שזה מטעם הנ"ל דחשיב שיש כאן תוספת בניה שלא היתה קודם וצ"ע

והנה מבואר בגמ' לקמן שמותר לשבור חבית ובתוס' העמידו דוקא במוסתקי דאל"כ הרי בכלי גמור יש בנין וסתירה אמנם הרשב"א והר"ן כתבו שכיון שאין סתירה בכלים ממילא תמיד מותר לשבור ועיין ב"י ריש סימן שי"ד שכתב שזה לשיטתם דלתוס' שכל חיזוק ואומנות יש בנין בכלים ממילא גם לסתור אסור משא"כ לראשונים שרק עושה כלי מתחילתו אסור ממילא כאן זה לא שייך ומותר וצ"ב כוונתו הרי כל סברת הראשונים שכשיש כלי אין חשיבות מה שבונה את הכלי הקיים אבל אם סותר כלי גמור למה שלא יחשב סותר ועיין אגרות משה ח"א סימן קכ"ב ענף ה' שכתב שכיון שמבואר בראשונים שכל הדין של אין בנין בכלים זה בדבר שהוא כלי ולא ביצירת כלי א"כ סתירה שזה מדבר שהוא כלי בזה יש הכלל של אין סתירה בכלים והדברים צ"ב ובפשוטו צ"ל שכונת הב"י דלתוס' באמת כלים זה כמו קרקע לכל דבר רק שנתחדש שחיבור שאינו אלים אין לו חשיבות בנין בכלים משא"כ לרמב"ן אדרבא בכלים אין דין בנין ורק נתחדש שיצירה של הכלי יש לה חשיבות מיוחדת וממילא סותר אין בזה חשיבות מיוחדת זו וממילא הדרינן לכלל שאין סתירה בכלים ועדין הדברים צ"ב

והנה החזו"א כתב שחיבור חוטי החשמל חשיב חיבור ולגבי טענת רפוי במטלטלים כתב שזרם החשמל מחברו ומחשיבו לתקוע דהיינו שכיון שעל ידי החיבור הרפוי שיש כאן נוצר סגירת מעגל שזה מפעיל דבר ויש לזה חשיבות מיוחדת זה מחשיב את הפרקים כחיבור מהודק [אמנם מדויק בחזו"א שכל מה שהוצרך לזה בכלים אבל בקרקע נקט שגם ללא זה חשיב חיבור רפוי וממילא וודאי שגם כשאין זרם החשמל אסור להשתמש] ולכאורא כל סברתו אם מה שצריך תקוע שללא זה אין לזה חשיבות של בנין וכדעת תוס' אבל אם כרמב"ן שהסברא שזה כאילו כבר עשוי ואין כאן תוספת יצירה א"כ גם כאן כיון שזה כבר היה מחובר וזה כאילו עדין מחובר ומה יוסיף שבחיבור יש חשיבות שזה יוצר מעבר חשמלי וצ"ע בזה אמנם לראשונים שתקיעה אסורה מצד מכה בפטיש וודאי יתכנו דברי החזו"א

**בדין בנין בכלים שאינו חיבור חלקים**

ג]והנה הרמב"ם פכ"ג כתב שהעושה נקב בלול של תרנגולים חייב משום מכה בפטיש ובפי"ג כתב שהעושה נקב להכניס אור חייב משום בונה ועיין מג"א שכתב שאם זה מחובר כתב הרמב"ם שחייב מצד בונה ואם זה תלוש חייב רק משום מכה בפטיש מצד שאין בנין בכלים ועיין פמ"ג וספר קדמון שהוסיפו לדייק בלשון הרמב"ם שבמקרה של בונה לא הצריך להכניס ולהוציא משא"כ בלול תלוש שם אין חיוב אלא אם זה להכניס ולהוציא ועיין מרכבת המשנה שהקשה שכיון שהרמב"ם פסק שהתוקע עץ בעץ חייב משום בונה וס"ל שיש בנין בכלים א"כ כאן בעושה נקב שזה יצירה חדשה מה ההבדל בין כלים לקרקע והנה עיין תרוה"ד סימן ס"ד שגם כתב כרמב"ם וביאר שאין בזה חיזוק ואומנות וצ"ע שלכאורא כל מה שהצריכו חיזוק ואומנות זה ביחס לחיבור פרקים אבל כאן שיש יצירה מחודשת אין את סברת התוס' [ולסברת הראשונים אולי יש לומר שכאן שכבר יש כלי ורק הבנין מצד תוספת כל שזה לא דבר חשוב לעצמו כי אין לו שם פתח אין לזה שם בנין ורק בפתח להכניס ולהוציא שזה דבר לעצמו זה כמו מוסיף על הבנין אבל להכניס לבד שזה לא יצירה חשובה לעצמה אלא רק בתור השלמה על הבנין בזה אין בנין בכלים]

אמנם עיין תוס' רי"ד בעירובין שהקשה למה שמואל אומר שמעיל קופתא בשופינא דמרא חייב משום מכה בפטיש ולמה שלא יתחייב מצד בונה וע"ש שתירץ שזה וודאי שחק קפיזא זה רק מכה בפטיש כיון שאין כאן חיבור חלקים ונחלקו רב ושמואל האם נתינת מסמר לחבר חלקים קימים נחשב חיבור חלקים או לא עכ"ד דהינו שנתחדש בכלים שאין בונה אלא בחיבור חלקים ולא בדבר אחר ועיין תוס' לעיל ע"ד: שהקשו על מה שהגמ' אומרת שהמנפח בכלי זכוכית חייב משום מכה בפטיש למה הגמ' לא אומרת שיתחייב משום בונה ועיין בהגהות הגראמ"ה שכתב כסברא הנ"ל דבכלי אין בנין אלא בחיבור חלקים ועיין אבן האזל דהאריך לבאר כך בדעת הרמב"ם שכתב שאוהל זה תולדת בונה וכן המחבר עץ בעץ שעיקר מלאכת בונה זה חיבור דברים בקרקע ומדין תולדה זה גם אוהל כיון שזה בקרקע אפילו שזה לא חיבור חלקים או חיבור חלקים אפילו שזה לא בקרקע והוסיף שהכונה אין בנין בכלים שאין בניה כמו אוהל וממילא כיון שכל הבניה זה החיבור לכן צריך תקוע ע"ש ולפ"ז א"ש שהעושה נקב בלול של תרנגולים יש בזה הדין אין בנין בכלים כיון שזה לא חיבור חלקים וע"ש שרצה לבאר עוד שבמסתת לרב שזה בונה כי רב ס"ל שלא צריך דוקא חיבור חלקים ובזה קי"ל כשמואל ולא כרב אמנם לענין חיבור חלקים קי"ל כשמואל ע"ש

והנה יש לעיין האם בסותר את הכלי לא את חיבור החלקים האם כה"ג יחשב סותר ויש מקום לומר שכמו שבאב של בונה זה רק בחיבור חלקים כך בסותר זה רק הפרדת חלקים ולא ששובר דבר שלם וכן קצת מדויק בלשון הרמב"ם שכתב על סותר בכלי שמפרק עץ מעץ ולפ"ז יתכן שלכן בשובר את החבית אין סותר כיון ששם זה דבר אחד ולא חיבור חלקים

והנה מתוס' ע"ד: במנפח כלי זכוכית חזינן לא כך וכן מהריטב"א לענין לסתום קרש וכן הוא סתימת הראשונים

**הוספות**

]התוס' הוכיחו שיש בנין בכלים ממנורה של חוליות ומטה של תרסיים וצ"ע למה לא ביאור שזה מחמת מכה בפטיש ויש מקום לדון שדבר שעומד לפירוק וחיבור לא שיך לדון שזה גמר הכלי ועיין תהלה לדוד שי"ג סקי"ז שדן לענין בנין לשעה שזה לא שיך לענין מכה בפטיש והוא על דרך סברא הנ"ל

]עיין ר"ן שכתב לענין שמא יתקע בריש פרק כל הכלים שזה או בונה או מכה בפטיש צ"ב ספיקו ואולי כדעת הרי"ף שאין בנין בכלים כלל ובתהלה לדוד הנ"ל ביאר שזה תלוי ברב ושמואל של מעיל קופתא בשופינא דמרא וכמדומה שכן הוא באגלי טל וצ"ע