60 מחמץ בלישה ואפייה
קטגוריות: ש_ס / מ מנחות / מנחות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

אור ליום ד' כ"ב כסליו תשס"ד

א] מנחות דנ"ו., וחייב על לישתה ועל עריכתה ועל אפייתה, אמר רב פפא אפאה לוקה שתים, א' על עריכתה וא' על אפייתה, והא אמרת מה אפי' מיוחדת שהיא מעשה יחידי וחייבין עלי' בפני עצמה, לא קשיא הא דעריך הוא ואפה הוא, הא דעריך חברי' ואפה הוא.

ופירש"י אפאה לוקה ב' דאפי' גמר עריכה היא, והאמרת מעשה יחידי היא ואמאי מחייבת לי' תרתי, ערך הוא ואפה הוא ליכא לחיובי תרתי דהא איהו נמי ערכו הלכך ליכא לחיובי תרתי אתרוייהו כ"ה נוסחת השטמ"ק בד' רש"י, ערך חברי' ואפה הוא מיחייב חברי' חדא ואיהו תרתי אאפי' ואעריכה דמגמר גמרה, ואע"ג דחייב חברי' אעריכה איהו נמי חייב, כדאמר נמי לקמן להביא מחמץ אחר מחמץ, עכ"ל.

אך התוס' שם פירשו, דהא דחייב ב' אי"ז משום דהאפי' היא גמר עריכה, אלא חיובו הוא על העריכה המועטת שעושה האופה בשעת אפי', עיי"ש בדבריהם.

ובשטמ"ק הביא ל"א בפירש"י, דלמסקנת הגמ' הא דחייב תרתי, הוא רק היכא שערך ואפה, דחייב על העריכה ועל האפיי, עיי"ש, ולפי' זה לא נתחדש בד' ר"פ אלא עיקר הדין דבעשה ב' מעשי חימוץ חייב על כל א' וא', ונ' שכ"ה גם דעת הרמב"ם, ובזה ניחא שלא השמיט לדינא דר"פ, וכמו שעמדו בזה הכס"מ והרדב"ז והלח"מ, ומש"כ הלח"מ לישב דהרמב"ם מפרש כפי' התוס', אכתי צע"ק, דהו"ל לפרש להדיא דחייב אף על גמר העריכה, ועמד ע"ז הליקוטי הלכות, אך אי נימא דהרמב"ם מפרש לדינא דר"פ דאף בערך ואפה חייב על כל מעשה ומעשה, הרי שדין זה הביא הרמב"ם בפי"ב ממעה"ק הט"ו, וראיתי בליקוטי הלכות שכבר פי' כן לדעת הרמב"ם.

ונ' דלהרמב"ם לטעמי' ניחא טפי פי' זה, שהרי עיקר פי' זה צ"ב, דמאי קמ"ל ר"פ, והרי כבר ילפי' לעי' דנ"ה: דחייב על כל מעשה ומעשה בפנ"ע, אך לדעת הרמב"ם ניחא, שבד' הרמב"ם בפי"ב שם הי"ד והט"ו מתבאר, כמו שכבר עמדו בזה האחרונים, דהא דילפי' לעי' לחייב על כל מעשה ומעשה, היינו דס"ד שאינו חייב רק אם עשה כל המעשים, וילפי' מקרא דסגי במעשה א' לחייבו, אך אכתי לא שמעי' מזה דאילו עשה כמה מעשים חייב על כל א' וא', וזהו דקמ"ל ר"פ דחייב על כל א' וא', וזהו שהביא הרמב"ם שם ב' דינים, הא' דכל מעשה ומעשה מחייב, וזהו דינא דברייתא דלעי' דנ"ה:, והדין הב', דבעשאה חמץ מתחילה ועד סוף לוקה על כל מעשה מהן, דזהו דינא דר"פ, וזהו מקור גדול לדרך זו דהרמב"ם מפרש כן למימרא דר"פ, דאל"כ מהו מקורו של הרמב"ם דאם בעשאה חמץ מתחילה ועד סוף חייב על כל מעשה, ושו"ר בכ' הגרי"ז שכבר כתב כעי"ז.

והנה דעת רש"י דהא דמחייב תרתי הוא על האפי' עצמה, דהאפי' חשיבא נמי עריכה, וע"ז אמרי' דאם ערך איהו, אינו מחייב תרתי על האפי', משום שכבר נתחייב על תחילת העריכה, וע"כ אינו מתחייב על העריכה שבאפי', אלא על האפי' עצמה, וע' בחי' הרשב"א שהאריך לבאר בזה.

אמנם צ"ע בזה, דממ"נ היכי איירי, אם לא התרו בו אלא קודם העריכה, א"כ מ"ט הוא חייב על האפי', הרי כבר כתבו התוס' לעי' דנ"ה: ד"ה אף אני דכל מה דערך ואפה חייב ב', הוא רק בשהתרו בו על כל חדא וחדא, ואם התרו בו קודם האפי', א"כ מ"ט אינו חייב על העריכה שבאפי', הרי הגם שכבר נתחייב על תחילת העריכה, מ"מ כיון שחזרו והתרו בו עלי', הרי התראות מחלקות ויתחייב אף על סוף העריכה, וכאשר כ"ה להדיא בתוס' שם דאם התרו בו על כל חדא וחדא אפי' אפה ואפה נמי מיחייב תרתי כמו אל תשתה אל תשתה, ובפשוטו נ' שכוונת התוס' היא אף במנחה אחת, אם אך האפיי השני' מוספת בהעשי', (ואך דבאמת בפועל אין האפיי השני' מוספת כלל בהעשי', וע"כ ודאי אין לחייב עלי', וכמו שעמד בזה הקר"א שם, אך נ' דהתוס' עיקר הדין נקטו, דאם הי' ב' אפיות, הי' לנו לחייבו על כל חדא וחדא, כיון שההתראות מחלקות, וי"ל עוד, כמש"כ בליקוטי הלכות בתורת הקדשים אות ח', דכל שאפה א' תחילת אפי', וגמר השני להאפי', אפשר דיש לחייב אף להשני, ואך דבאופן שנקט שם דהראשון אפה עד שנקרמו פני', והשני גמר האפי', צ"ע אם יש לחייב השני, ומתרי טעמי, חדא שהרי אין האפי' דאח"כ נצרכת כלל להמנחה, וע' שפ"א שדן שאין חייבין רק על מעשה הנצרך להמנחה, ועוד יל"ד דכיון דאחר קרימת פנים כבר ל"ש חימוץ, כמש"כ התוס' לקמן דנ"ז:, י"ל דגם לי"ב איסור עשי' בחמץ, ובפרט למה שנראה מד' רש"י בכ"ד דאיסור עשי' בחמץ הוי משום דחשיב כמוסיף בהחימוץ, וצ"ע בזה)**, וע' בקר"א מש"כ בזה** .

ב] ובפשוטו נ' בזה, דהנה התוס' לעי' דנ"ה: ד"ה אף אני הקשו בהא דמרבי' דחייב על לישתה ועל עריכתה, דהיכי איירי, אי דאתרו בי' אכל חדא וחדא אפי' אפה ואפה נמי וכו' ואי דלא אתרו בי' אלא חדא התראה אמאי חייב, דכה"ג דייק בפרק בתרא דמכות גבי דחייב על כל קרחה וקרחה, ומוקי לה בסך ה' אצבעותיו נשא, ותירצו התוס' דהכא אפי' התרו על כל א' וא' איצטריך קרא משום שכבר נפסלה, והו"א דפטור כדדרשי' לקמן המחמץ את הכשרה חייב ואת הפסולה פטור, קמ"ל דהא חייב מאחר דליכא אלא פסול של חמוץ, דמרבי' מהכא מחמץ אחר מחמץ דחייב, עכ"ל, וצ"ב בלישנא דגמ' דאביא מעשה יחידי וחייבין עלי' בפני עצמה, וכן הא דפרכי' דאימא אפי' שפירט בה רחמנא ליחייב חדא אידך ליחייב חדא אכולהו, וכנר' צל"פ דס"ד דרק באפי' הוא דגלי רחמנא דחייב אף שכבר המנחה פסולה משום החימוץ, אך על שאר מעשים אינו מחויב רק בשלא נפסלה, וצ"ע בזה.

וע' עוד בטה"ק ושפ"א וכ' הגרי"ז, שכתבו שלדעת הרמב"ם ל"ק כלל קו' התוס', שהרי בד' הרמב"ם מבו' דמפרש דהס"ד דהברייתא הי' שאין לחייב אלא אם עשה כל המעשים, וע"ז ילפי' מקרא דחייב על כל מעשה בפנ"ע, ואה"נ לא אתיא הברייתא להשמיענו דבעשאן כולן חייב על כל א' וא'.

והנה עיי"ש בטה"ק ובמצפ"א ובכ' הגרי"ז, שכתבו לישב קו' התוס', דלעולם איירי בחדא התראה, וגלי קרא דהמעשים מחלקין וחייב תרתי אף בחדא התראה, וכמש"כ כן התוס' במכות ד"כ: גבי קרחה דכיון דכתב קרא לחלק מחייב על כל קרחה אף בחדא התראה, דהוי כגופין מחולקין, עכ"ד.

ועיי"ש בכ' הגרי"ז שהוכיח שכ"ה דעת רש"י, וזה מהא דס"ל לרש"י דעל האפי' עצמה חייב תרתי, משום אפי' ומשום עריכה, ואי נימא כדעת התוס' דכל הא דחייב תרתי על עריכה ועל אפי' הוא היכא שהתרו בו על כל חדא וחדא ומשום דהתראות מחלקות, א"כ הרי ל"ש לחייב תרתי על האפי' עצמה, שהרי בזה אין ההתראות מחלקות, שאף אם התרו בו קודם האפי' משום עריכה ומשום אפי', נמי ל"מ זה לחלק, דכל מה דהתראות מחלקות הוא רק בשהתרו בו בין המעשים, וכמש"כ כן המנ"ח במ' רח"צ אות י"ז, ועיי"ש שדקדק מד' תוס' מכות ד"כ: לא כן, וכתב שאפשר שהתוס' מודו לזה, עיי"ש, וע' עוד בל' תוהרא"ש חולין דפ"ג. שנ' להדיא דל"מ רק בשהתרו ביניהם, ועיי"ש בהגהות מה שהביאו כן מד' האחרונים, ואמנם בפיהמ"ש להרמב"ם פ"ג דמכות הביא מד' הירושלמי דנזיר שהי' שותה יין כל היום והתרו בו מתחילה על כל שיעור ושיעור, חייב על כל אחת ואחת, אך בפשוטו אי"ז דעת הבבלי, ונת' בזה במק"א, ובע"כ דהא דחייב תרתי על עריכה ועל אפי' הוי אף בהתראה אחת, ומשום דגלי קרא דעריכה ואפי' הוי כגופין מחולקין, וע"כ שפיר חייב אף האפי' תרתי, ואף שאין בזה חילוק התראות, עכ"ד.

אמנם לפ"ז נמצא שלדעת התוס' אין מקום כלל לחייב תרתי על האפי' עצמה, ועיי"ש בכ' הגרי"ז שכתב שבאמת התוס' אזלי לטעמיי', דפליגי בסוגיין על דעת רש"י וס"ל דאינו חייב תרתי על האפי' עצמה, אך צע"ק בזה דבד' התוס' משמע דלא מה"ט הוא דפליגי ע"ד רש"י, ונ' מזה שאף לדעתם שפיר הי' מקום לחייב תרתי על האפי' עצמה, וצ"ב דהיכי מצי' לחייב תרתי על האפי' עצמה, הרי להתוס' לטעמיי' כל מה דמחייב תרתי על העריכה והאפי' הוא משום שהתרו בו על כל א' וא', ובפשוטו היינו משום דההתראות מחלקות, וזל"ש כד אתינן לחייב תרתי על האפי' עצמה, דלי"ב חילוק התראות.

אמנם נ', דהא דס"ל להתוס' דאין לחייב תרתי על עריכה ואפי' אא"כ התרו בו על כל חדא וחדא, אין הטעם בזה משום דבעי' חילוק התראות, ומשום דבלא זה הוי הכל כמעשה א' ואין לחייב עליו תרתי, דאם הי' זה הטעם, הי' להם להתוס' לתרץ דהכא גלי קרא דהמעשים מחלקין, וע"ד דינא דקרחות מחלקות, וכמש"כ כן האחרונים הנז', והרי התוס' דימו ההיא דהכא להא דפרכי' בקרחות דאי לא אתרו בי' אלא חדא אמאי מחייב על כל קרחה וקרחה, ואם הי' דעת התוס' הכא כדעתם במכות שם דלשנויא דגמ' חייב אף בשקרח ה' קרחות בזא"ז, ומשום דקרחות מחלקות, א"כ הו"ל לשנויי דאף הכא גלי קרא דמעשים מחלקין.

ובע"כ נ' מזה שדעת התוס' הכא היא כדעת הריב"ן במכות שם, אשר כעי"ז הביאו התוס' שם בשם הקונטרס, וכ"ה דעת הרמב"ם והרבה מהראשונים, וכמש"נ כן באורך במק"א, דהא דבנזיר שהי' שותה יין כל היום אם לא התרו בו על כל שתי' ושתי' אינו חייב אלא א', אי"ז כלל משום דהוי הכל שתי' אחת, אלא הוא משום דליכא התראה על השתי' השני', וע"כ הוא דאם התרו בו על כל א' וא' חייב על כל א' וא', ול"ב בזה לדינא דהתראות מחלקות, אלא היינו משום דכל מה דאינו חייב אלא א' הוא משום חיסרון ההתראה, וע"כ ממילא דאם התרו בו על כל שתי' ושתי' יש לחייבו על כל א' וא', וה"נ הא דפריך בגמ' דבה' קרחות אם לא התרו בו על כל חדא וחדא אין לחייבו אלא אחת, הוא משום דליכא התראה על הקרחה השני', וע"ז הוא דמשני בגמ' דאיירי בסך ה' אצבעותיו נשא ואותבינהו בב"א, דבכה"ג הוי ההתראה על ה' הקרחות, עייש"ה ואכמ"ל.

ולפ"ז נ' דזהו שהקשו התוס', דאף אי גלי קרא הכא דמעשים מחלקין, מ"מ אין לחייבו על כל חדא וחדא בהתראה א', וכ"ה דחזינן דאף בקרחות דגלי קרא לחייב על כל קרחה וקרחה, מ"מ אם לא התרו בו על כל א' וא' אינו חייב אלא א', ומשום דליכא התראה על שאר הקרחות, וה"נ הכא דכוותה, ולפ"ז הו"מ התוס' לשנויי, דנ"מ בחבר למ"ד דא"צ התראה, דשפיר מצינו לחייבו על כל מעשה ומעשה אף בשלא התרו בו, כיון דגלי קרא דהמעשים מחלקין, ול"ב לחילוק התראות, ואך דלא ניח"ל לאוקמי לסוגיין כריבר"י, וכדחזי' נמי דפרכי' במכות ד"כ: בהא דחייב על ה' קרחות דהיכא איירי, ולא משני דאתיא כמ"ד דחבר א"צ התראה, ואכמ"ל עוד בזה.

ולפ"ז א"ש היטב הא דמבו' בד' התוס' בסוגיין דניח"ל לפרש דחייב על האפי' עצמה ב', משום אפי' ומשום עריכה, הגם דלי"ב חילוק התראות, שהרי מודו התוס' דל"ב בזה חילוק התראות כלל, וכל מה דס"ל דבהתראה א' אין לחייב אלא חדא, הוא משום דליכא התראה על המעשה השני, אך משא"כ אי אתינן לחייבו ב' על מעשה האפי' עצמה, הרי דבזה שפיר מהניא ההתראה לחייב ב', והוי זה דומיא דקרחות דמשני התם דבסך ה' אצבעותיו נשא ואותבינהו בב"א מהניא ההתראה לחייבו על כל א' וא', וז"ב.

ומעתה הרי נמצא דאין להוכיח מד' רש"י בסוגיין דפליג על התוס', וס"ל דהא דחייב ב' על עריכה ואפי' הוי אף בהתראה א', דלעולם י"ל דמודה רש"י לד' התוס' דבהתראה א' אינו חייב אלא א' ומשום דליכא התראה על המעשה השני, ורק הכא דמחייבי' תרי על מעשה האפי' הוא דמהניא ההתראה לחייבו ב', דומיא דקרחות, וכמש"נ כן בדעת התוס', ולמש"נ להלן סק"ג, כ"ה באמת דעת רש"י, דאין לחייבו על העריכה והאפי' תרתי, רק בשהתרו בו על כל חדא וחדא, דאל"כ אין לחייבו משום דליכא התראה ע ל האפי'.

ולפ"ז י"ל היטב הא דבערך הוא ואפה הוא אינו חייב על האפי' אלא א', אשר צ"ע בזה, דאם התרו בו מתחילה ולא התרו בו קודם האפי', מ"ט חייב כלל על האפי', ואם התרו בו קודם האפי', מ"ט אינו חייב אף על העריכה שבאפי', אך אי נימא שדעת רש"י דהא דגלי רחמנא דחייב על העריכה ועל האפי' הוי זה אף בהתראה אחת, ומשום דחשיבי כגופין מחולקין, הרי דשפיר יש להעמידה בשהתרו בו מתחילה ולא התרו בו קודם האפי', ומ"מ שפיר מחייב על האפי', דגלי קרא דהעריכה והאפי' הוו כגופין מחולקין, ול"ב בהו לחילוק התראות, והא דל"מ למימר אישתלאי, הוא כמש"כ התוס' במכות ד"כ: דהיכא שמתחיל מיד בעבירה, מהניא ההתראה לחייבו אף על מעשים אחרים שעושה אח"כ, ול"מ למימר אישתלאי, אך על העריכה שבהאפי' אין לחייבו, משום דכל העריכה הוי כמעשה א', דלא גלי קרא אלא דעריכה ואפיי הוי כגופין מחולקין, אך תחילת העריכה וגמר העריכה ודאי ל"ה כגופין מחולקין, ע"כ אין לחייבו עלי' אלא חדא, אך אה"נ אם יתרו בו קודם האפי', יתחייב אף על העריכה שבאפי', משום דהתראות מחלקות.

ג] אמנם ילה"ע בזה, שאי"ז מתישב כ"כ בל' רש"י, כפי נוס' השטמ"ק, דליכא לחיובי תרתי דהא איהו נמי ערכו, שהרי לפמש"נ כל שיהא חילוק התראות לעולם מצינו לחייבו ב' על ב' העריכות, וביותר אי"ז מתישב בל' חי' הרשב"א, עיי"ש שנ' להדיא דלעולם א"א לחייבו תרתי על העריכה, וצ"ע דאם יתרו בו קודם האפי', מ"ט לא יתחייב אף על האפי', שהרי התראות מחלקות.

וגם עיקר מש"נ בדעת רש"י בסוגיין, דהא דחייב תרתי על העריכה והאפי', הוא אף בהתראה א', ומשום דגלי קרא דהוי זה כגופין מחולקין, הנה זה מיוסד על ההנחה דהא דנזיר שהי' שותה יין כל היום אינו חייב אלא א', אי"ז משום חיסרון ההתראה, אלא הוא משום דהוי הכל כשתי' אחת, וע"כ י"ל דהכא גלי קרא דעריכה ואפי' הוו כגופין מחולקין, וע"כ חייב בזה תרתי אף בהתראה א', והוי זה דומיא דה' קרחות, דחייב על כל קרחה וקרחה אפי' בהתראה א', משום דקרחות מחלקות, אך צ"ע רב בזה, שכבר נת' במק"א באורך שדעת רש"י ודעימי', דהא דנזיר אינו חייב אלא א', הוי זה משום חיסרון ההתראה, דההתראה ל"מ על שאר השתיות משום דמצי למימר אישתלאי, וא"כ הרי ל"מ מידי מה דנימא דגלי קרא דעריכה ואפי' הוי כגופין מחולקין, דמ"מ אין לחייבו בהתראה א', משום דמצי למימר אישתלאי, והרי לדעת רש"י אף בקרחה דגלי קרא דקרחות מחלקות, מ"מ אין לחייבו רק בסך וכו' ואותבינהו בב"א, דבכה"ג דהוי כל הקרחות תוכ"ד לההתראה ל"מ למימר אישתלאי, וא"כ ה"נ אף אי גלי קרא הכא דהמעשים מחלקין, מ"מ אין לחייבו רק בשהתרו בו קודם האפי', דאל"כ מצי למימר אישתלאי, ובעכצ"ל דהא דחייב תרתי על העריכה ועל האפי' הוי בשהתרו בו קודם האפי', ואפ"ה כל שערך הוא, אין לחייבו על העריכה שבאפי', ואף שהתרו בו עלי', וצ"ב הטעם בזה.

ד] ואשר נ' ברור בביאור דעת רש"י, הוא לפמש"נ במק"א בביאור ד' רש"י בחולין דפ"ג., כפי שפירש בדבריו התוס' הרא"ש שם, דס"ל דהיכא דאכל ב' גידין בתוך כדא"פ, אינו חייב אלא א', והתוס' הרא"ש שם פליג ע"ז, דאף שאכלן בתוך כדא"פ מ"מ יש לחייבו על כל א' וא', שהרי התראות מחלקות, וכדינא דנזיר שהי' שותה יין כל היום, שאם אמרו לו אל תשתה אל תשתה, חייב על כל א' וא', ומשום שהתראות מחלקות.

ונתבאר בזה בדעת רש"י, דאזיל לטעמי' דס"ל דהא דנזיר שהי' שותה יין כל היום אינו חייב אלא א', אי"ז כלל משום דהוי הכל כשתי' אחת, אלא היינו משום דליכא התראה כל שאר השתיות, ומה"ט הוא דהיכא שאמרו לו אל תשתה אל תשתה חייב על כל א' וא', משום דכה"ג איכא התראה על כל שתי' ושתי', ולפ"ז הרי שלדעת רש"י לא מצינו כלל דבכח ההתראות לחלק, דבנזיר שהי' שותה ל"ב כלל שההתראות יחלקו, דבלא"ה חשבי' דהשתיות מחולקות זמ"ז, (וכדחזי' דכל הא דאינו חייב אלא א', הוא משום חיסרון ההתראה, אך אי לאו ה"ט הי' חייב תרתי, ונפ"מ בזה, דלריבר"י דחבר א"צ התראה יתחייב על כל שתי' ושתי' אף בלא שהתרו בו כלל, ועוד נפ"מ בזה הוא מש"כ בפיהמ"ש להרמב"ם בנזיר, דבדיני שמים חייב על כל שתי' ושתי, ואכמ"ל עוד בזה), וע"כ שפיר י"ל לדעתו, דהיכא שאכל ב' גידין בתוך כדא"פ, דחשיב כאכלן בב"א, והוי זה כמעשה אכילה א', אינו חייב אלא א', ואף שהתרו בו על כל א' וא', ל"מ זה לחייבו, שאין בכח ההתראות לחלק, ולפ"ז ה"נ בנזיר שהי' שותה יין, אין לחייבו ב' על מה ששתה בתוך כדא"פ או בתוך כדי שתיית רביעית, ועיי"ש מש"נ באורך דרש"י אזיל בזה לטעמי', דס"ל דגדר הדין דצירוף אכילה בכדא"פ, הוא משום דעי"ז חשיב הכל כאכילה בב"א, ואכמ"ל בזה.

ולפ"ז נ', דמה"ט הוא דס"ל לרש"י דכל דערך הוא ואפה הוא, אין לחייבו תרתי על העריכה, אף אם התרו בו על כל עריכה ועריכה, ול"ד לנזיר שהי' שותה יין כל היום שאם אמרו לו אל תשתה אל תשתה והוא שותה חייב על כל א' וא', ומשום דרק בנזיר ששותה כל היום, דהוי כל שתי' ושתי' מעשה שתי' חלוק לעצמו, דליכא שייכות כלל בין כל שתי' ושתי', שפיר יש לחייבו על כל שתי' ושתי', ואך דבעי' שיתרו בו על כל שתי' ושתי', שאם לא התרו בו אלא מתחילה מצי למימר אישתלאי, אך משא"כ בעריכה, חשבי' כל העריכה כמעשה א', משום דהוי הכל חימוץ א', שהרי הוי זה מנחה א', (ול"ד לנזיר השותה יין כל היום, דכל שתי' ושתי' הויא מעשה בפנ"ע דשותה רביעיות נפרדות), וע"כ אף אם התרו בו קודם גמר העריכה, אין לחייבו כל על העריכה אלא א', משום דהוי הכל מעשה א', ואין בכח ההתראות לחלק המעשים, והוי זה דומיא דהאוכל ב' גידין בתוך כדא"פ, דאף בשהתרו בו על כל גיד וגיד אינו חייב אלא א', משום דחשבי' להו כאכילה אחת, ואין בכח ההתראות לחלק האכילות.

ונ' עוד לפ"ז, במשה"ק התוס' לעי' דנ"ה:, בהא דמרבי לחייב על לישתה ועל עריכתה, והק' התוס' דאם אתרו אכל חדא וחדא אפי' אפה ואפה נמי וכו', והיינו דמ"ט בעי' למילף דבלישה ועריכה חייב על כל א' וא', הרי כיון שהתרו בו על כל חדא וחדא, יש לחייבו תרתי אף באפה ואפה, דהתראות מחלקות, ולמש"נ בדעת רש"י א"ש היטב, דבלא הך קרא, לא הי' לנו לחייבו על לישה ועריכה אלא א', ואף בשהתרו בו על כל חדא וחדא, משום דהוי הכל חימוץ דחדא מנחה, וחשבי' לזה כמעשה חימוץ א', וע"כ אין לחייבו אלא א' אף בשהתרו בו על כל א' וא', שאין בכח ההתראות לחלק המעשים, וזהו דילפי' מקרא לחייב על כל מעשה בפנ"ע, ונתחדש בזה דלישה ועריכה חשיבי כב' מעשי חימוץ, וע"כ שפיר חייב על כל א' וא', והאמנם שאין לחייבו רק אם התרו בו על כל א' וא', דאל"כ א"א לחייבו רק על המעשה הראשון, דעל שאר המעשים אין לחייבו דמצי למימר אישתלאי, וז"ב.