חצר ג - עומד בצידו
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / ב_מ עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / קנינים

אור ליום ועש"ק וישב י"ט כסליו תשע"א

**א**

א] ב"מ די"א., אמר ר"י אמר שמואל והוא שעומד בצד שדהו, ולהלן בסוגיין מייתינן להא דאמר עולא בגט, דוהוא שעומדת בצד ביתה או בצד חצרה.

והנה בהך דינא דעומד בצד שדהו נחלקו הראשונים, דבחי' הריטב"א בסוגיין כתב, ז"ל, והוא שעומד בצד שדהו, פי' בצד ממש ואפי' חוצה לו, דכיון דמשתמר לדעתו סברא הוא דכך הוא מצדה כמו מתוכה, והא דתנן התם הזורק גט לאשתו והיא בתוך ביתה, אורחא דמילתא נקט וכו', והוצרכנו לפרש כן מפני שראיתי מי שפי' דבעינן שיהא עומד בתוך השדה ומאי בצד שדהו בצד אחד משדהו, ולא נהירא, עכ"ל, וכ"כ הריטב"א בגיטין דע"ט., ז"ל, דאע"ג דהיא בחצרה וגיטא בפיסלא ואנן בעינן היא שעומדת בצד חצרה, דכה"ג בצד חצרה מיקרי כל היכא שהגט משתמר בראייתה מאותו מקום שהיא עומדת שם, עכ"ל, וכ"נ בפסקי רי"ד בגיטין דע"ז:, ז"ל, אמר עולא והוא שקרובה לחצרה או לביתה, עכ"ל.

אך בחי' הרשב"א בדי"א: כתב, ז"ל, עומד בצד שדהו פירושו עומד בצדו ובתוכו אבל בצדו ובחוצה לו לא, וכן מוכח בערובין בפ' כל גגות וכו', עכ"ל, וכ"ה במ"מ פי"ז מגזו"א ה"ח, ז"ל, ועומד בצד שדהו, יש שפירשו עומד בצדו ובתוכו אבל בצדו וחוצה לו לא וכן מוכח לדעתם פ' כל גגות בעירובין ולשון המחבר כלשון הגמרא, עכ"ל, וכ"ה בפסקי ריא"ז בפירקין ה"ג דין א', ז"ל, והוא שהי' עומד בתוך שדהו וכו' אבל אם ל"ה עומד בתוך שדהו לא זכתה לו שדהו, עכ"ל.

ומקור דין זה הוא מסוגיא דעירובין דצ"ב: דאמרינן התם דאשה בגדולה וגט בקטנה מתגרשת, אשה בקטנה וגט בגדולה אינה מתגרשת, ופירש"י, ז"ל, אשה עומדת בגדולה וזרק לה בעלה גט לתוך קטנה ושתיהן שלה ואיכא למ"ד במס' גיטין וכו', דוקא עומדת לתוכה באותה שעה וכו', מתגרשת היא שהרי היא כעומדת בקטנה, דכולה קטנה בתר גדולה שייכא וכו', עכ"ל, וכן פירשו הריא"ז והמאירי שם.

והתוס' שם כתבו, ז"ל, פי' בקונטרס וכו', וצ"ל הא דקאמרינן התם בגמרא והוא שעמדה בצד ביתה, לאו אצל ביתה קאמר אלא בתוך ביתה ממש קאמר כדקתני התם במתני' בתוך ביתה, דהא הכא אמרינן אשה בקטנה וגט בגדולה אינה מגורשת אע"פ שעומדת אצל הגדולה, ולר"י נראה דהכא מיירי וכו', עכ"ל, ובחי' הרשב"א שם כתב, ז"ל, פרש"י והראב"ד ז"ל אע"פ ששני החצרות שלה משום דבעינן שתהא עומדת בתוך ביתה או בתוך חצרה, ולפי דבריהם הא דנקט התם בגמרא בצד ביתה ל"ד אלא שהיתה עומדת בתוכה ממש, דאי סגיא לה בעומדת בצד ביתה הכא נמי בשעומדת בקטנה וזרק לה גט בגדולה אמאי אינה מגורשת תיפוק לי דמ"מ בצד הגדולה היא עומדת, אלא ש"מ דדוקא בתוך ביתה וכו', אבל בתוס' פירשו וכו', ולעולם בששתיהם שלה מתגרשת בין בקטנה בין בגדולה כיון שהיא עומדת בצידה, עכ"ל, וגם בחי' הריטב"א שם נחלק ע"ד רש"י והראב"ד דל"ב שתהא עומדת בתוך ביתה אלא סגי שתהא עומדת בצידו, עיי"ש.

ב] והנה בנתיה"מ סימן ר"ב סק"ה תמה לדעת רש"י ודעימי' דבעינן שתהא האשה עומדת בתוך חצרה, מההיא דכתב לה גט ונתן ביד עבדה, דאם הוא ישן וכפות הוי זה גט, אף שאינו עומדת בתוכו, עוד הק', מהמבו' לעיל ד"ט: דבהמה כפותה קונה בתורת חצר, ולא מ' דאיירי בשעומד על הבהמה, והבהמה הרי הויא חצר שאינה משתמרת, וכל הא דקונה הוא רק כשעומד בצידה, עוד הק' הנתיה"מ סימן ר' סק"ג בהא דכליו של אדם קונה לו בסימטא, שהרי כלי אינו מקום המשתמר, ועומד בתוכו לא שייך בכלי, ועיי"ש שהוכיח מזה דכל שיש מחיצות סביב חשיב כחצר המשתמרת, ועמש"נ ב? שדין זה הוא פלוגתת הראשונים, ובקצוה"ח סימן קצ"ד סק"ג הוכיח מסוגיא דע"ז דע"א: דכליו של גוי זוכה לו, דיש חצר לגוי גם כשאינו עומד בצדו, למש"כ המ"מ דבעינן עומד בתוך שדהו.

אך הדברים צע"ג, שהרי תנן בר"פ הזורק דזרק לה גט לתוך קלתה ה"ז מגורשת, ובגט הרי אינה מגורשת אא"כ היא עומדת בצידו, וא"כ היאך מהני לזרוק גט לתוך קלתה שאינה עומדת בתוכה, והאמנם למאן דמוקי התם בשהיתה קלתה תלוי' בה או שהיתה קשורה, י"ל דזה שפיר מהני, אך לאידך לישני דלא איירי בכה"ג, תיקשי, ועד"ז קשיא מהא דאמרינן בגיטין דע"ט: בב' קופות דפנימית שלה, דאם נח בפנימית ה"ה מגורשת, אף שאינה עומדת בתוכה.[[1]](#footnote-2)

ג] ונראה בזה, דהנה באבנ"מ סימן קל"ט סק"ט למד מד' המ"מ בפ"ה מגירושין ה"ט, דעומד בצדו הוא בקירוב ד' אמות לחצר, דמבו' בד' המ"מ שם, דהא דאם השאיל לה מקום בחצרו וזרק לה גט והגיע חוץ לד' אמות שלה אינה מגורשת, הוא משום שלא השאיל לה אלא את מקום נפילת הגט, וע"כ כל שעומדת חוץ לד' אמותיו אינה מגורשת, משום שאינה עומדת בצידו, והק' דד' המ"מ סותרים למש"כ בפי"ז מגזו"א דעומד בצדו היינו בתוכו.

ונ' ללמוד מד' המ"מ, דודאי סגי במה שעומדת האשה בקירוב ד' אמות לחצר, דכיון דמקומו של אדם ד' אמות, הרי דכל שעומדת בתוך ד' אמות לחצר והיא במקום א' עם החצר, חשיבא כעומדת בצד חצרה, ומש"כ המ"מ בהל' גזו"א דבעינן שתעמוד בתוך החצר, הוא משום שהחצר מוקפת מחיצות היא, וע"כ כל שעומדת חוצה לו, נמצא שאינה במקום א' עם החצר, וע"כ הוא דל"מ, וכבר כ"כ בס' אולם המשפט סימן ר', דכל הא דבעינן שיעמוד בתוך החצר, הוא רק בחצר המוקפת מחיצות, וכ"כ בשו"ת בית שלמה, הובא בס' תורת הקנינים.

והכי מסתברא, שהרי הך דינא דבעינן שתעמוד בתוך החצר, למדוהו הראשונים ז"ל מהא דאשה בקטנה וגט בגדולה אינה מגורשת, ומהתם לא שמעינן אלא דכל דהויא ברשות אחרת החלוקה במחיצות אינה מגורשת, ומשום שאינה במקום א' עם החצר, אך כל שאין החצר מוקפת מחיצות והיא עומדת בתוך ד' אמות לחצרה, שפיר חשיב שהיא במקום א' עם החצר, וה"ה מגורשת.

וצ"ל לפ"ז, דאף דאיירי בשדה שאינה משתמר, מ"מ ה"ה מוקפת מחיצות, ואך שיש בה פתחים או פרצות, וע"כ אינה משתמרת, אך מ"מ כיון שהיא מוקפת מחיצות בעינן שיעמוד בתוכה, וצ"ע בזה מסתימת ד' הראשונים, ובפרט ילה"ע למש"כ הנתיה"מ בסימן ר' סק"ג דכל דמוקף מחיצות חשיב כמשתמר.

ולפ"ז ניחא הא דנתן גט ביד עבדה ישן וכפות מגורשת, הגם שאינו עומדת בתוכו, דכיון שאין העבד מוקף מחיצות שפיר סגי שתעמוד בתוך ד' אמות, וכן ניחא הא דכליו של אדם קונה לו בסימטא אף שאינו עומד בתוכו, דכיון שאין הכלי רשות לעצמו, שאינו מוקף מחיצות י' ולית בי' ד' על ד', סגי שיעמוד בתוך ד' אמות, ולפ"ז גם י"ל דאין חצר קונה לגוי אלא בשהוא עומד בצדו, והא דכליו של גוי קונה לו, הוא משום דהוא עומד בתוך ד' אמות.[[2]](#footnote-3)

ד] ולדעת הסוברים דל"ב שתעמוד בתוך החצר אלא סגי שתעמוד בצד החצר, מבו' בד' הנתיה"מ סימן ר"ב סק"ה שנקט דהיינו בסמוך לו ממש, עיי"ש שכתב במש"א בישן ומשמרתו דה"ז גט, ז"ל, ולדעת המחבר לעיל סימן ר' דבעינן עומד בצידו, ל"ק דהכא קתני סתם ישן ומשמרתו דמשמע ביכולה לשומרו סגי, ואפילו מאה אמה ויכולה לשומרו מהני, דזה אינו, דהש"ס סמיך עצמו דודאי בעינן עומדת בצידו, דלא עדיף מחצר המשתמרת דבעינן עומדת בצידו וכו', עכ"ל, וכ"ה מבו' גם בד' הנתיה"מ בסימן ר' סק"ג, עיי"ש.

אמנם בד' הריטב"א בגיטין דע"ט. שהבאנו לעיל סק"א מבו' להדיא, דל"ב שתהא עומדת בסמוך לו ממש, אלא כל שהגט משתמר בראייתה מאותו מקום שהיא עומדת שם סגי, וכ"נ גם בל' הריטב"א בסוגיין שפירש הטעם בזה, דכיון דמשתמר לדעתו סברא הוא דכך הוא מצדה כמו מתוכה, עכ"ל.

וכ"ה גם בשטמ"ק בסוגיין בשם הרמ"ך, ז"ל, ונראה לומר דעומד בצד שדהו ל"ד, אלא כיון שראהו, עומד בצד שדהו מיקרי, ומשתמר הוא לדעתו, אע"פ שאינו סמוך לו לגמרי, עכ"ל.[[3]](#footnote-4)

ויש לסייע לזה גם מד' הראשונים בעירובין דצ"ב: שכתבו דאם ל"ב שתהא עומדת בתוכו, בע"כ לפרש הסוגיא בעירובין בע"א, ואי נימא דאף דל"ב עומדת בתוכו, מ"מ בעינן שתהא עומדת בסמוך לו, הרי יל"פ דמש"א דאשה בקטנה וגט בגדולה אינה מגורשת, איירי בשהיא מרוחקת מן הגדולה ואינה עומדת בסמוך לה, וכיון דגדולה לאו בתר קטנה אזלא לא חשיבא כעומדת בצידה, ומ' מד' הראשונים, דאם סגי בעומדת בצידו ול"ב שתהא עומדת בתוכו, סגי שתהא עומדת במקום שהיא יכולה לשמרו, וע"כ לא מצו לפרושי דהא דאשה בקטנה וגט בגדולה אינה מגורשת איירי בשהיא מרוחקת מן הגדולה, דממ"נ, אם היא יכולה לשמור את הגדולה, חשיב כעומדת בצדה, ואם אינה יכולה לשמור את הגדולה, הרי דכה"ג אף באשה בגדולה וגט בקטנה אינה מגורשת, דהגם דכולה קטנה בתר גדולה שייכא וחשיב כעומדת בקטנה, מ"מ כל שאינה יכולה לשמור מקום זה בעמידתה, ל"מ זה מידי, וכמש"נ להלן סק"י, וז"ב.

**ב**

ה] והנה בנתיה"מ סימן ר"ב סק"ה כתב, דגם לדעת הסוברים דבעינן בתוכה דוקא, מ"מ במו"מ סגי בעומד בצידה, דרק בגט דל"מ בי' חצר אלא מטעם יד, ובעינן דומיא דיד, בעינן שתהא עומדת בתוכה, ומשא"כ במו"מ דמהני בי' חצר מטעם שליחות, הרי דהגם דהחצר אינה משתמרת, מ"מ סגי במה שהוא עומד בצדו ומשמרו, דמה לי שהוא משתמר מעצמו, ומה לי שהוא עומד ומשמרו, מ"מ שליח הוי, עכ"ד.

וכ"כ בבית מאיר אהע"ז סימן קל"ט ס"א בדעת הטור, שכתב באהע"ז סימן קל"ט בד"א כשהיא עומדת בחצר, ומ' דבעינן שתהא עומדת בתוך החצר, ובחו"מ סימן ר' כתב דאם אינו משתמר צריך שיעמוד אצלו, ומ' דסגי שיעמוד בסמוך לו מבחוץ, ופירש דזהו משום דבגט דבעינן דומיא דיד, בעינן שתעמוד בתוכו, ומשא"כ בממון דל"ב דומיא דיד, ואך דבעינן שיעמוד בצדו כדי שיהא משתמר על ידו, וכמו שפירש"י בסוגיין, מהני אף בשעומד בחוצה לו בסמוך, עכ"ד.

והנה אמנם בד' הרשב"א בסוגיין והמ"מ בפי"ז מגזו"א מבו' דגם בממון בעינן שיהא עומד בתוך השדה, ול"מ בשעומד חוצה לו, אך הנתיה"מ שם כתב, דכל ד' המ"מ הם במציאה, דל"מ אלא משום יד וכמש"כ הר"ן, ובזה בעינן שיהא עומד בתוכו דומיא דיד, אך במתנה דמהני מדין שליחות, ל"ב שיהא עומד בתוכו, אלא כל שהוא עומד ומשמר, הויא כחצר המשתמרת דקונה לו.

ו] אמנם הרמ"א בסימן ר' ס"א נקט דגם במו"מ בעינן שיהא עומד בתוכו, עיי"ש, ובטעמא דמילתא דל"מ מדין שליחות אף שהוא משתמר על ידו, כתב הנתיה"מ שם סק"ג, ז"ל, כיון דעיקר הטעם דחצר שאינו משתמרת דלא קנה דבעינן דומיא דשליח שהוא משתמר, ומשו"ה כל שהחצר אינו משתמר אף שהוא משמרו לאו שליח הוא, כיון שהחצר עצמו אינו דומה לשליח, ולכך בעינן דוקא בתוכו שיהי' דומה לידו שהוא סמוכה, עכ"ל, ויל"פ עד"ז למש"כ הרא"ש, דהא דחצר שאינה משתמרת אינה קונה דהוא משום דאנ"ס שאין אדם רוצה שיהיו חפציו ביד שליח שאין משתמר בידו, וי"ל דכל שאינו משתמר ע"י השליח, אנ"ס הוא שאינו רוצה שיהיו חפציו בידו, ויהא הוא צריך לעמוד ולשמרו.

ויש ללמוד לעיקר הדברים, דבחצר שאינה משתמרת ועומד בצידה לא חשיבא כחצר המשתמרת, מדעת הרמב"ם ודעימי', דס"ל דבחצר שאינה משתמרת והוא עומד בצדה, אינה קונה אלא בשאמר תזכה לי, ונת' במק"א דהוא משום דחצר שאינה משתמרת, אינה קונה אלא מדעתו, והרי דל"מ מה שהוא עומד ומשמר לחשבה כחצר המשתמרת, שהיא קונה אף שלא מדעתו, כיון שאינה משתמרת מצ"ע, ועמש"נ עוד בענין זה ב?.

**ג**

ז] והנה כתב הב"י באהע"ז סימן קל"ט, ז"ל, ומש"כ רבינו והוא משתמר לדעתה, פשוט הוא דכיון דמידה גמרינן מה ידה משתמר לדעתה אף חצרה המשתמר לדעתה, לאפוקי אם הוא חצר גדול שכשהיא עומדת במזרחו אין מערבו משתמר לדעתה וזרק לה הגט במערבו דאינה מגורשת, עכ"ל, וכ"כ הפרישה שם והב"ש שם סק"א.

אך הט"ז שם סק"ב האריך לתמוה ע"ז, שהרי בגמ' אמרינן להא דבעינן משתמרת לדעתה, לדעת רב אושעיא, אשר ס"ל דאפי' היא בטבריא וחצרה בציפורי מגורשת, ולדידי' הרי ל"ב שתהא היא עצמה שומרת שם, אלא בעינן שיהא משתמר לדעתה ולא לדעת אחר, וא"כ גם לדידן דבעינן שתהא עומדת בצד חצרה, ל"ב שתהא היא משמרת את כל החצר, אלא סגי במה שהחצר עצמה משתמרת היא, עכ"ד, וכן הסכים התו"ג שם ס"א, ועיי"ש שכתב לדחוק בל' הב"י.

ח] ולכאו' נ' דדין זה תליא בפלוגתת הראשונים, דהנה הר"ן בגיטין דע"ח. כתב, ז"ל, ישנה לאו בת איגרושי היא וכו' דאע"ג דל"ב דעתה מקום המשתמר מיהת בעינן וכשהיא ישינה לא מינטר, וכיון דמה"ט הוא וכו', ומיהו בחצרה כיון דבעינן שתהא עומדת בצד ביתה או בצד חצרה, כל שהיא ישינה אינה מתגרשת ע"י חצרה, עכ"ל, ומבו' בדבריו דהא דבעינן שתהא עומדת בצד ביתה, לא סגי במה שתהא עומדת שם, אלא בעינן שיהא המקום משתמר על ידה, וע"כ כל שהיא ישנה ואין המקום משתמר על ידה, אינה מגורשת.

וכ"ה מבו' בד' הריטב"א שם, ז"ל, אע"פ דבשעה שישנה לאו בת איגרושי היא, מתגרשת ע"י חצרה בשעה שישנה אליבא דר' אושעיא דאמר בהיא בטבריא וחצרה בצפורי מתגרשת בו, דעדיפא מידה, דחצר השתא משתמרת וידה אינה משתמרת, וכיון דאליבא דר"א גט כממון כ|ה דבממון אם נתנו בידו אינו זוכה בישן ואם נתנו בחצירו המשתמרת זוכה בו, ה"ה בגט אליבא דר' אושעיא, עכ"ל, ומבו' להדיא בדבריו, דהגם דלדעת רב אושעיא ה"ה מגורשת בשנתן לחצרה והיא ישינה, מ"מ לדעת עולא דבעינן שתהא עומדת בצדו, אינה מגורשת, וזה משום דמכח דינא דעומדת בצידה, בעינן שיהא משתמר על ידה, וע"כ כל שהיא ישינה ואינו מתשמר על ידה, אינה מגורשת.

ולפ"ד הריטב"א והר"ן נ' ברור, דאף אם היא עומדת בתוך החצר, מ"מ כל שהחצר גדולה וזרק לה גיטה בצידו השני שאינו משתמר על ידה, אינה מגורשת, וכמש"כ הב"י והפרישה,[[4]](#footnote-5) דכ"ה דכשהיא ישינה אינה מגורשת, כיון דאין החצר משתמר על ידה, ה"נ כשהחצר גדולה ואינה משתמרת על ידה אינה מגורשת.

ומצינו כן בד' הגרע"א במהדו"ת סימן צ"ב, עיי"ש שכתב דגם לד' הר"ן דחצר המשתמרת במציאה אינה זוכה אלא מדין יד, מ"מ ה"ה זוכה אף כשהוא ישן, ול"ד למש"כ הר"ן בגיטין דנתן לחצרה כשהיא ישינה אינה מגורשת, וביאר הטעם בזה, ז"ל, דוקא בגט דחוב הוא ולא הוי יד אלא בסמוכה לה ובעי' גם כן משתמר לדעתה כמו ידה, וכמ"ש הב"י בפשיטות באה"ע דמ"ש הטור דבעי' משתמר לדעתה היינו לאפוקי אם הוא חצר גדול דכשעומדת במזרחו אין מערבו משתמר לה לדעתה וזרק במערבו אינה מגורשת עיי"ש, הרי אף דחצר משתמר בעצמותו וגם עומדת בצידו, מ"מ צד האחר שאינו משתמר מכחה ומדעתה לא מקרי יד, דידה לא מקרי אלא כשמירתה עליו, א"כ בישינה דלא משתמר לדעתה לא קנתה חצירה, דכמו נתן בידה לא קנתה דאינו משתמר, ה"נ חצירה לא הוי בידה אף דמשתמר, מ"מ אינו משתמר לדעתה, משא"כ מציאה וכו', עכ"ל, והרי שדימה הגרע"א דינא דהר"ן דנתן לחצרה כשהיא ישינה אינה מגורשת, לדינא דהב"י דבעומדת בתוך חצר גדול במזרחו וזרק במערבו אינה מגורשת, וזה כמש"נ, ועיקר מש"כ הגרע"א דכל הא דנתן לחצרה והיא ישינה אינה מגורשת, הוא רק משום דבעינן עומדת בצידה, הוא מבו' כן להדיא בד' הריטב"א, שכתב דלדעת רב אושעיא היא מגורשת אף בשנתן כשהיא ישינה.

ט] אמנם מד' הרשב"א נ' דפליג ע"ז, דהנה בחי' הרשב"א גייטין דע"ז: כתב, ז"ל, וכן נמי צ"ע בין לעולא בחצרה הסמוכה בין לר' הושעיא בשמורה לדעתה אם זרקו לה בחצרה והיא ישנה אם היא מגורשת דאיכא למימר דלא עדיפא מידה, ומסתברא הואיל ואין לה יד אין לה חצר, ולקמן נאריך בה יותר, עכ"ל, ושם דע"ח. כתב, ז"ל, ומסתברא דלעולם אינה מגורשת דלא עדיפא חצרה מידה, דאם נתנו בידה והיא ישנה אינה מגורשת כ"ש חצרה דיציבא בארעא וגיורא בשמי שמיא וכו', ותדע לך דכל שאין לה יד אין לה חצר, ועוד ראי' שוטה שאין לה לא יד ולא חצר וזו הואיל ואין לה יד היאך יש לה חצר, כנ"ל, ומיהו אף כשתמצא לומר דחצרה כיון שהיא משתמרת לדעתה אע"ג דהיא ישנה בשעת זריקת הגט הרי זו מגורשת דמ"מ בחצר המשתמרת זרקו לה, ול"ד לישנה דהתם אינו משתמר כלל וכו', אבל ישנה וכו' אפי' השתא יש לה חצר כיון שהיא משתמרת וכו', עכ"ל.

ומבו' בד' הרשב"א, דאף לדעת עולא דאינה מתגרשת אלא בחצרה הסמוכה, כל הא דאינה מתגרשת כשנתן לחצרה והיא ישינה, הוא רק משום דהואיל ואין לה יד אין לה חצר, וזה כמש"כ הרשב"א שם דהא דנתן לה והיא ישינה אינה מגורשת, היינו דישינה לאו בת איגרושי היא, ופירש הטעם, ז"ל, ולאו משום דבעי' דעתה, אלא שאין גיטה שמור בידה כדאמרן, וגריעה מחרשת דחרשת יודעת לשמור גיטה ומשו"ה יש לה יד להתגרש, אבל זו אין לה יד כלל כל זמן שהיא ישינה, עכ"ל, ומה"ט אינה מגורשת אף לדעת רב אושעיא דל"ב חצרה הסמוכה לה, ומ' להדיא דלפ"מ שנסתפק הרשב"א דאם נתן לחצרה מגורשת, משום שהוא חצר המשתמרת, ול"ד לישינה דאינו משתמר כלל, ה"ז מגורשת אף לדעת עולא דבעינן חצרה הסמוכה, דהגם דד' הרשב"א שם קיימי לדעת רב אושעיא, מ"מ כיון שבד' הרשב"א בדע"ז: מבו' דאף לעולא דבעינן חצרה הסמוכה, כל הא דל"מ כשהיא ישנה, הוא רק משום דכל שאין לה יד אין לה חצר, הרי ממילא דלפ"מ שנסתפק הרשב"א דישינה יש לה חצר, ה"ז אף לדעת עולא.

ולפ"ז הרי מבו' להדיא מד' הרשב"א דפליג ע"ד הר"ן, וס"ל דהגם דבעינן שתהא עומדת בצידה, סגי במה שהיא עומדת שם, ול"ב שיהא משתמר על ידה, וע"כ דן לומר דאם נתן לחצרה הסמוכה לה כשהיא ישינה, ה"ה מגורשת, משום שהוא חצר המשתמרת, ואף שאינו משתמר על ידה,[[5]](#footnote-6) ולא דן הרשב"א דלא יהני בכה"ג, אלא משום דישינה אין לה יד כלל, וכל שאין לה יד אין לה חצר, אך לא דן כלל דהוי זה גריעותא בהחצר שאינו משתמר על ידה, וז"ב.[[6]](#footnote-7)

גם בדעת הרא"ש נ' דפליג ע"ד הר"ן, וזה ממש"כ הרא"ש בפ' הזורק סימן ה', ז"ל, אבל הא דבעינן חצר המשתמרת לדעתה לאו גזה"כ הוא משום דבעינן דומיא דידה, דכשהיא ישנה אין ידה משתמרת לדעתה, אלא מילתא דתליא בסברא היא דאין אדם רוצה שיהו חפציו מונחים אלא במקום המשתמר לדעתו, עכ"ל, ומבו' בד' הרא"ש, דאף דקי"ל דבעינן שתהא עומדת בצידה דומיא דידה, מ"מ ל"ב מכח זה שיהא החצר משתמר לדעתה, וכל הא דבעינן שיהא משתמר לדעתה הוא מסברא.

ולפ"ד הרשב"א והרא"ש נ' ברור, דכל שהחצר משתמרת היא והיא עומדת בתוכה, הרי דהגם דהחצר גדולה וזרק לה גיטה בצידו השני שאינו משתמר על ידה, ה"ה מגורשת, וכמש"כ הט"ז, שהרי לקיום דין עומדת בצידה ל"ב שיהא משתמר על ידה, אלא סגי במה שהיא עומדת בתוכה, ודינא דחצר המשתמרת מתקיים במה שהחצר משתמרת מצ"ע, אף שאין היא משמרתו.[[7]](#footnote-8)

ויש ללמוד כן גם מד' רש"י בגיטין דע"ט. שפירש בהא דמשני התם דבפחות מג' סמוך לגג עסקינן, ז"ל, דהוי כמאן דנח והלכך קנאתו בהנחתו, דכיון דהגג גבוה י' הו"ל חצר המשתמרת לכל דנייח בגוה, עכ"ל, ועיי"ש בתור"ג שפירש, דהוצרך רש"י להעמידה בגג גבוה י', משום דהי' משמע לי' דכל שעומדת על הגג מגורשת אפי' עומדת רחוק מהגט, ואין הגט משומר על ידה מבני החצר, ובכה"ג לא חשיב כחצר המשתמרת אלא משום שהוא גבוה י', ואיכא הפסק מחיצות בין הגג לבין החצר, וכמש"כ הרמב"ן בב"מ די"א: דכל דאיכא הפסק מחיצות בין החצירות, חשיבא כחצר המשתמרת, עכ"ד, ולפ"ז הרי מבו' מד' רש"י, דאף דבעינן בגט שתהא עומדת בצד חצירה, ל"ב שיהא משתמר על ידה, וסגי במה שהיא עומדת בחצר, וז"ב.[[8]](#footnote-9)

י] ונ' פשוט דרש"י והרשב"א והריטב"א לטעמייהו אזלי בזה, דהריטב"א לטעמי' דס"ל דל"ב שתהא עומדת בתוך החצר אלא סגי שתהא עומדת בצידו, ופירש הטעם, דכל שהגט משתמר בראייתה מאותו מקום שהיא עומדת שם סגי, ולפ"ז הרי דעיקר דינא דעומדת בצידה הוא, שיהא משתמר על ידה, וע"כ ודאי דאם היא עומדת בצידה ואינו משתמר על ידה, לאו כלום הוא, אך רש"י והרשב"א לטעמייהו דס"ל דבעינן שתהא עומדת בתוכה, ולא סגי במה שהוא משתמר בראייתה, ולפ"ז הרי י"ל דכל שהיא עומדת בתוכו מהני, אף בשאינו משתמר על ידה, אך זה אינו מוכרח, די"ל דהגם דבעינן שתהא עומדת בתוכו, מ"מ כל שאינו משתמר ע"י עמידתה לאו כלום הוא, וכ"נ בד' הריא"ז, דהגם שנקט דבעינן שיהא עומד בתוך שדהו, מ"מ פירש דה"ז משום שהוא משתמר ע"י עמידתו, עיי"ש, וז"ב.

והדברים מתאימים עם מש"נ לעיל סק"ד להוכיח מד' הראשונים בעירובין, דאי ל"ב שתהא עומדת בתוך החצר, סגי במה שהיא עומדת במקום שהיא יכולה לשמרו, ומאידך כל שאינה יכולה לשמרו, ל"מ אף כשהיא עומדת בתוך החצר, ולפמש"נ הרי דהא בהא תליא, דכיון דל"ב שתהא עומדת בתוך החצר, אלא שתהא עומדת במקום שהוא משתמר על ידה, הרי ממילא דכל שאינו משתמר על ידה, ל"מ אף אם היא עומדת בתוכו, וכמש"נ.

**ד**

יא] והנה הגם שנתבאר בדעת הריטב"א והר"ן, דמכח דינא דעומדת בצידה, בעינן שיהא משתמר על ידה, מ"מ נראה דחלוקים הם בעיקר הדין בזה.

דהנה ל' הריטב"א בגיטין דע"ט. הוא, דכה"ג בצד חצרה מיקרי כל היכא "שהגט" משתמר בראייתה מאותו מקום שהיא עומדת שם, עכ"ל, ומ' בדבריו דעיקר דינא דעומדת בצידה, הוא שיהא הגט משתמר ע"י עמידתה שם.[[9]](#footnote-10)

אך מד' הר"ן נ' דפליג ע"ז, דהנה הר"ן בגיטין דע"ח. הביא מש"כ הרשב"א דהיכא דקיימא בצד ביתה וזרקו לה בתוך ביתה שלא מדעתה, אפשר לומר שהיא מגורשת וכו', עיי"ש, ולכאו' ילה"ע בזה, שהרי בחי' הר"ן ב"מ די"א. כתב, ז"ל, ומשום האי טעמא נמי, חצר שאינה משתמרת אינו קונה לו אפי' עומד בצדה, למציאה שהיא בתוכו ואינו יודע אותה, אפי' מציאה שאינה מהלכת כארנקי וכיו"ב, לפי שכיון שאינו יודעה, יניחנה והולך לו, ול"ה משתמרת וכו', עכ"ל, והרי דל"מ עומד בצדו אלא בשהוא יודע במציאה זו, וא"כ כיון דבגט בעינן שתהא עומדת בצידה ומשתמר על ידה, מ"ט מהני היכא שזרק לה גט שלא מדעתה.

ונ' פשוט בדעת הר"ן, דהגם דס"ל דמכח דינא דעומדת בצידה בעינן שיהא משתמר על ידה, מ"מ ל"ב מכח זה שיהא הגט משתמר על ידה, דומיא דידה שמשמרת את מה שבידה, אלא סגי במה שהחצר משתמר על ידה, דעי"ז הויא החצר דומיא דיד, שהוא משתמר על ידה, וכאשר כ"ה ל' הר"ן דהא דל"מ בשנתן לה והיא ישינה, הוא משום ד"מקום" המשתמר מיהא בעינן, והרי דל"ב אלא שיהא המקום משתמר, ואשר ע"כ שפיר מהני אף בשנתן לה שלא מדעתה, דהגם דכה"ג אין הגט משתמר על ידה, מ"מ כיון שהחצר משתמרת על ידה, סגי בכך לקיום דינא דעומדת בצידו, דהויא החצר דומיא דידה.[[10]](#footnote-11)

ובפשוטו נ' לפ"ז, דכל מש"כ הר"ן דבזרק לה שלא מדעתה מהני, הוא רק בחצר המשתמרת, דבכה"ג הגם דבעינן שתהא עומדת בצידה, ל"ב שתהא משמרת את הגט, אך בחצר שאינה משתמרת, הרי דהגם שהיא עומדת בצידה, מ"מ כל שזרק לה שלא מדעתה ל"מ, דכה"ג אין הגט משתמר בחצר כלל, ול"ד להא דמהני בשזרק הגט מדעתה אף שהוא בע"כ ואין דעתה לשמור הגט, דמ"מ כיון שבידה לשמור להגט סגי בכך, ודמי למציאה שאינה נקנית בחצר שאינה משתמרת והוא עומד בצידה, אלא כשהוא יודע שנפלה מציאה זו לשם, אך יל"ד בזה, דבגט דדעת אחרת מקנה, ל"ב לזה, וכל שהמקום משתמר על ידה ומתקיים בזה דינא דעומדת בצידה, ל"ב שיהא הגט משתמר שם, ועמש"נ בזה ב?.

**ה**

יב] בעיקר מש"נ לעיל סק"ח בדעת הרא"ש, דל"ב מכח דינא דעומד בצידו שתהא החצר משתמרת על ידו, והא דבעינן שתהא משתמרת על ידו, הוא מסברא, יש להוסיף בזה דברים.

דהנה צ"ע בזה בד' הרא"ש בפירקין סימן ל"א, ז"ל, אבל חצר שאין משתמרת אם אין עומד בצדה במציאה ל"ק, דא"א להיות מטעם שליחות דאנ"ס שאין אדם רוצה שיהיו חפציו ביד שליח שאין משתמר בידו, הלכך מטעם יד קנה, הלכך בעינן דומיא דיד בסמוכה לה, עכ"ל, ובבית מאיר אהע"ז סימן קל"ט ס"א דקדק מל' הרא"ש, דביד ל"ב שיהא משתמר, שהרי כתב הרא"ש דכל הא דבעינן שתהא עומדת בצדו, הוא משום דבעינן דומיא דיד בסמוכה לה, והרי דאי ל"ה בעינן שתהא עומדת בצדו, הי' מהני אף שאינו משתמר, ועיי"ש שתמה ע"ז מדינא דנתן גט ביד עבדה הניעור דאינו גט משום שאינו משתמר לדעתה.

והנה אמנם בד' הרא"ש בפ' אלו מציאות סימן י' מפורש דגם היכא שעומד בצדו בעינן שיהא בידו לשמרו, ז"ל, ואפילו איתי' בחנות ל"מ עומד בצד חצירו אלא היכא דמצי לשומרו ויכול לעכב שלא יטלוהו אחרים, אבל הכא כיון דלא ידע דאיתי' שם ורבים מצויין שם לא קניא לי' חצירו, עכ"ל, והרי להדיא דגם בעומד בצדו ל"מ אלא בשהוא משתמר על ידו, וזה דלא כמשמעות ד' הרא"ש בפירקין.

ובפשוטו הי' נ' בזה, דהגם דס"ל להרא"ש דביד ל"ב שתהא משתמרת, מ"מ כיון דבעינן דומיא דיד בסמוכה לה, הרי דמכח זה בעינן שיהא משתמר על ידה, דבכלל דינא דעומדת בצידה הוא שתהא עומדת ומשמרתו, וזהו שכתב הרא"ש לקמן דל"מ עומד בצד חצירו אלא היכא דמצי לשומרו, ובזה מתפרש משמעות ד' הרא"ש ותוס' הרא"ש שם, דה"ט דלא מצי לשומרו ל"מ אלא דמה"ט אינו קונה מכח מה שעומד בצדו, אך אם ל"ה בעינן שיהא עומד בצדו, שפיר הי' קונה אף דלא מצי לשומרו, והיינו משום די"ל דכה"ג כיון שהחצר משתמרת, ואך דכיון שאינו יודע דאיתי' שם אי"ז משתמר לו, אי"ז גריעותא בדין חצר המשתמרת, ורק בדינא דעומד בצדו דבעינן שיהא עומד ומשמרו, ל"מ כל שאינו הדבר משתמר לו, ובזה ניחא גם הא דנתן גט ביד עבדה הניעור אינה מגורשת, דכיון דעבד ניעור משתמר לדעת עצמו, ל"מ מה שעומדת בצידו, כיון דבעינן שתהא עומדת ומשמרתו.

והנה אמנם אכתי אי"ז מתישב, שהרי בגיטין דע"ז: מבו' דגם לדעת רב אושעיא דמדין יד ל"ב שתהא עומדת בצידו, מ"מ בעינן שיהא משתמר לדעתה, והרי דגם בלא דינא דעומדת בצידה, בעינן שיהא משתמר לדעתה.

ולכאו' צ"ל, דמכוון הרא"ש בפירקין דבשליח בעינן מסברא שיהא משתמר, אך בגט ל"ב מסברא שיהא משתמר, ואך דמשום דומיא דיד בעינן שתהא סמוכה לה, וגם למ"ד דל"ב סמוכה לה, מ"מ משום דומיא דיד בעינן שיהא משתמר לדעתה.

אך אי"ז מתישב עם ד' הרא"ש בגיטין דמבו' להדיא דדינא דמשתמר לדעתה אי"ז משום דומיא דידה, אלא מסברא, וקשיא כן גם בד' תוס' הרא"ש דבסוגיין כתב כדבריו בפסקים הכא, ולעיל ד"ט: כתב כדבריו בפסקים בגיטין.

יג] ושמעתי לישב בזה, דמש"כ הרא"ש בסוגיין דכל הא דבעינן בחצר שאינה משתמרת שתהא סמוכה לה, הוא משום דומיא דיד, היינו בכה"ג שהוא עומד מרחוק והוא משתמר על ידו, דגם בכה"ג ל"מ אא"כ הוא עומד בתוכו, וע"ז הוא שפירש הרא"ש, דמטעם שליחות ל"ק, כיון שאינו משתמר ע"י השליח, וכמו שפירש הנתיה"מ בסימן ר' סק"ג, אלא מטעם יד קנה, דבזה סגי שהוא משתמר על ידו, והלכך בעינן דומיא דיד בסמוכה לה, ובעינן שיהא עומד בתוכו, אך זה ניחא רק אי נימא בדעת הרא"ש דבעינן עומד בתוכו, או דנימא דגם אם מהני עומד בצדו, בעינן שיהא עומד בסמוך לו, ול"מ כשעומד ברחוק מקום אף שהוא יכול לשמרו.

ילה"ע עוד למש"נ בד' הגמי"י ותור"פ, דאף דמהני שמירת הנותן, מ"מ בגט ל"מ משום דבעינן משתמרת לדעתה, או משום דבעינן עומד בצידה.

עוד ילה"ע לד' התו"ח והפרישה דעומד בצדו מהני אף כשאינו משתמר, וקשיא ע"ז מעבד, וצ"ל דעבד גרע שאינו משתמר כלל, ועמש"כ ע"ז המקנה בסימן ל'.

1. ובס' ערך ש"י סימן ר' ס"ט כתב בזה, דבכלי הוי דומיא דידו במה שהוא אוחז בו אף שאינו עומד בתוכה, דדמי ליד שהוא אחוז בידו, ורק בקרקע דל"ש לאחוז בה, בעינן שיהא עומד בתוכה, עכ"ד, אך אכתי תיקשי מב' קופות פנימית שלה וחיצונה שלו דאם נח בפנימית מגורשת, ולא מ' שהיא אוחזת בה. [↑](#footnote-ref-2)
2. והנה הפר"ח במים חיים פי"ז מגזו"א הק' ע"ד המ"מ שהצריך עומד בתוכו, דכי היכי דבד' אמות הוא עומד בצידם וחוצה להם, ה"נ בשדה וחוצה לו, וצ"ב מ"ט בד' אמות חשיב דעומד חוצה לו, הרי לכאו' גם המקום שעומד שם הוי מכלל הד' אמות, ולמש"נ ניחא, דכל שאין הפסק מחיצות, מהני בשעומד בתוך ד' אמות, וכמש"כ המ"מ בהל' גירושין.

   ובאבנ"מ סימן ל' סוסקי"א כתב בדין תנם ע"ג סלע, דלדעת התוס' ל"מ משום חצר, כיון שאי"ז משתמר, ואפי' עומד בצדו לא מהני לפמש"כ הה"מ דעומד בצדו ל"מ אלא בתוכה, ואינו במשמע שהאשה עומדת על הסלע, עכ"ד, ואזיל האבנ"מ לטעמי' דס"ל דאף בדבר שאינו מוקף מחיצות בעינן שיהא עומד בתוכו, אך למש"נ להוכיח מד' המ"מ דבדבר שאינו מוקף מחיצות סגי שיעמוד בתוך ד' אמות, הרי דשפיר מהני עומד בצדו בסלע. [↑](#footnote-ref-3)
3. אך י"ל דד' הרמ"ך הם רק במציאה, דל"ב דומיא דיד, וכל הא דבעינן שיהא עומד בצידו, הוא כדי שיהא משמרו, אך בגט דבעינן שתהא עומדת בצידה דומיא דיד, י"ל דמודה דבעינן שתהא עומדת בתוכה, וכמו שחילק כן הנתיה"מ בסימן ר"ב סק"ה שהבאנו להלן סק"ה. [↑](#footnote-ref-4)
4. אך מה שלמדו כן מל' הטור שכתב והוא משתמר לדעתה, צ"ע כמשה"ק הט"ז, שהרי ל' זה נתפרש בגמ' לדעת רב אושעיא, דלדידי' ל"ב שיהא החצר משתמר על ידה, גם צ"ע מש"כ הב"י דכיון דמידה גמרינן מה ידה משתמר לדעתה אף חצרה המשתמרת לדעתה, דלכאו' מכח זה ל"ה לנו להצריך שיהא משתמר על ידה, אלא שיהא משתמר לדעתה, וכל הא דבעינן שיהא משתמר על ידה, הוא רק משום דבעינן שתהא עומדת בצידה, דמכח זה בעינן שיהא משתמר על ידה, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-5)
5. אמנם מד' הר"א אב"ד שהביא בחי' הרשב"א שם דמהני בנתן גט לחצרה כשהיא ישינה, אין ללמוד דפליג ע"ד הר"ן, שהרי ד' הר"ן קיימי להדיא למ"ד דל"ב עומדת בצידה, ושפיר י"ל דלמ"ד דבעי עומדת בצידה מודה הר"א א"ד דאינה מגורשת, וזה דלא כמו שראיתי שנשתבשו בזה. [↑](#footnote-ref-6)
6. אמנם הנה בחי' הרשב"א בדע"ז: כתב, ז"ל, והיכא דקימא בצד ביתה וזרקו לה בתוך ביתה ושלא מדעתה אפשר לומר דמגורשת אם זרקו לה בפני עדים ואמר להם ראו גט שאני נותן לאשתי, דומיא דידה וכו', ול"ד לישינה דהכא אית לה יד לזכות לה וכיון דיש לה יד אף חצרה קונה לה דומיא דידה, דידה אלו נתנו לה סתם ואמר לעדים ראו גט שאני נותן לאשתי ודאי מגורשת, דלא אמרו אינה מגורשת אלא בישנה דלאו בת אגרושי היא אבל נעורה דבת אגרושי היא מגורשת וה"ה לחצרה, וכ"ז צ"ע, עכ"ל, והרי דלא פסיקא לי' להרשב"א דמהני בשנתן לחצרה שלא מדעתה, ולכאו' הטעם לומר דלא יועיל בכה"ג, הגם דלרב אושעיא מהני ליתן לחצרה שלא מדעתה, הוא מכח דינא דעומדת בצידה, דמכח זה בעינן שתהא משמרת את הגט, וע"כ כל שנתן שלא מדעתה ואינה משמרת את הגט, ל"מ, אך הרשב"א נקט לעיקר דמהני בכה"ג, ואף בנתן והיא ישינה, נסתפק שמא היא מגורשת, והרי שנקט לעיקר דדינא דעומדת בצידה, אינו מצריך שיהא משתמר על ידה, וכמש"נ. [↑](#footnote-ref-7)
7. ונ' לפ"ז דהט"ז לטעמי' אזיל, דהנה הט"ז באהע"ז סימן קל"ח סק"ו כתב, דהא דנתן לחצירה בשעה שהיא ישינה אינה מגורשת, הוא משום דחצרה מידה איתרבאי וזו אין לה יד כיון שהיא ישינה, עכ"ד, והרי דס"ל כד' הרשב"א, דאלמלי ה"ט דכל שאין לה יד אין לה חצר, היתה מגורשת, אף שכשהיא ישינה אין חצרה משתמר על ידה, ואשר ע"כ ס"ל דה"נ מהני בשנתן לה הגט בצד החצר השני, אף שאי"ז משתמר על ידה, אך בד' התור"ג צ"ע, שכתב בסימן קל"ט ס"א, דכל הא דל"מ נתן לחצרה והיא ישינה הוא רק משום דבעינן שתהא עומדת בצידה וכד' הר"ן, ולפ"ז הרי מבו' דמכח דינא דעומדת בצידה בעינן שיהא משתמר על ידה, וא"כ מ"ט נקט דמהני עומדת בתוך חצירה, אף כשהיא גדולה ואין כולה משתמרת על ידה. [↑](#footnote-ref-8)
8. אך בעיקר ד' רש"י שמעתי לפרש בע"א, דלעולם איירי בשעומדת בצידו ויש בידה לשמרו מבנ"א, ומה שהוצרך רש"י לפרש דהחצר עצמה הויא חצר המשתמרת, הוא משום דבאמת אף כשהגיע הגט בתוך ג' עדין אינו משתמר מן הרוח, והא דמהני הוא כמש"כ רש"י דהו"ל חצר המשתמרת לכל דנייח בגווה, וזה כמש"כ מהרש"ל בסוגיא שם, דכיון דקרקע החצר משתמרת, הרי דכל דהגיע בתוך ג' וחשיב כמונח בקרקע, הו"ל כמונח בחצר המשתמרת, ועי' ב"ש סימן קל"ט סק"ה שכתב דבד' רש"י מ' כד' מהרש"ל, וי"ל לפ"ז דכ"ז הוא היכא דהחצר עצמה משתמרת, אך משא"כ אם החצר עצמה אינה משתמרת, ול"מ אלא משום דהיא עומדת בצדה, הרי דאי נימא דל"מ זה לחשוב החצר לחצר המשתמרת, אלא דאף דאין החצר משתמרת מ"מ כל שהיא עומדת ומשמרת סגי בזה, הרי די"ל דכל שהגט בתוך ג' ובפועל אינו משתמר, ל"מ, ודו"ק, ולפ"ז אין ללמוד מד' רש"י דלדין עומד בצידו ל"ב שיהא בידו לשמרו. [↑](#footnote-ref-9)
9. והנה אמנם יש לדחות, דאיירי הריטב"א בחצר שאינה משתמרת לה רק ע"י עמידתה, ובכה"ג הוא דבעינן שיהא הגט משתמר על ידה, אך אי"ז במשמעות ד' הריטב"א. [↑](#footnote-ref-10)
10. א אך לדינא י"ל דמודה הריטב"א לד' הר"ן דמהני בשנתן לחצירה שעומדת בצידו שלא מדעתה, די"ל דס"ל דכה"ג חשיב שפיר שמשתמר הגט על ידה, כיון שעכשיו אין ביד בנ"א לקחתו משם, ולא ס"ל כמש"כ הר"ן בסוגיין דכה"ג לא חשיב כמשתמר כיון שיניחנה והולך לו. [↑](#footnote-ref-11)