זמני קש ותפלה
קטגוריות: ש_ס / א ברכות / ברכות - הרב אי_ש סטפנסקי

**סימן א**

**תחילת זמן ק"ש של ערבית**

תנן ריש ברכות מאימתי קורין שמע בערבית משעה שהכהנים נכנסים לאכול בתרומתן. ובגמ' נאמרו עוד שיטות תנאים, לדעת ר' אליעזר משעה שקידש היום בער"ש, דהיינו תחילת ביה"ש שצריך לפרוש ממלאכה מספק. לדעת ר' מאיר משעה שהכהנים טובלין, דהיינו קודם ביה"ש דר' יוסי. לדעת ר' חנינא משעה שעני נכנס לאכול פיתו במלח, שהוא אחר צה"כ. לדעת ר' אחאי משעה שרוב בני אדם נכנסין להסב, וכתב רש"י אית דאמרי בימות החול ואית דאמרי בשבתות, ומכל מקום מאוחר הוא. לגי' מהרש"ל מאוחר הוא לכולם, דרוב בני אדם אוכלין אחר צה"כ ואחר אכילת עני. ולגי' מהרש"א מאוחר הוא לר' מאיר ור' אליעזר, אך קודם לצה"כ. וכן נקטו תוס' בריש פירקין, [ומש"כ תוס' שהיא היתה מבעוד יום, משמע קודם ביה"ש, סותר למש"כ ג. דלא מסתבר שבני אדם ממהרין בער"ש כמו שהכהנים טובלין דהיינו מבעו"י קודם הערב שמש, וצ"ע]. להלכה פסקו הרי"ף והרמב"ם כסתם מתני' וכחכמים דברייתא שתחילת זמן ק"ש הוא צה"כ, ועי' להלן שיטת ר"י דבשעת הדחק יש לסמוך על שאר התנאים.

והנה התנאים הנ"ל נחלקו בשיעור זמן שכיבה, דזמן ק"ש של ערבית אינו תלוי ביום ולילה אלא בזמן שכיבה. ויל"ע לדעת חכמים דהזמן הוא צה"כ האם זה משום שזהו תחילת הלילה, או שמא אף לדידהו אין זה תלוי ביום ולילה, ובאופן מיקרי זמן שכיבה הוא בתחילת הלילה של כל דיני התורה. ויש להוכיח מסוף זמן ק"ש של ערבית, דמבואר לקמן ט. שאפשר לקרוא אף לאחר עה"ש בשעת הדחק, אע"פ שהוא יום לכל דיני התורה, ועל כרחיך דלכו"ע אין זה תלוי ביום ולילה אלא בזמן שכיבה.

הראשונים דנו במנהג שהיה נפוץ בזמנם שהיו מתפללין מנחה קודם שקה"ח ומיד בשקה"ח (תחילת ביה"ש) מתחילין תפלת ערבית, וקורין ק"ש בתוך ביה"ש קודם צה"כ. ועשו כן מחמת שעת הדחק שאם ימתינו עד צה"כ רובן ילכו לבתיהן ולא יתכנסו שוב להתפלל בצבור, וישכחו לקרוא ק"ש ולהתפלל ערבית. והנה לגבי תפלת ערבית לא הוקשה לראשונים על מה היו סומכין, דשפיר י"ל שלפי חכמים שזמן מנחה עד הערב, זמן ערבית מתחיל מיד בשקה"ח (בתורת ודאי ולא בתורת ספק דביה"ש), דכך תקנו חכמים שזמן ערבית הוא מיד כשנגמר זמן מנחה. ויש להוסיף מש"כ תר"י (ד"ה וברכת גאל ישראל) דמשקה"ח מתחיל כבר הלילה ולכן יכול לברך מעריב ערבים, ואף דלא חשיב לילה לכל דיני התורה מכל מקום חשיב קצת לילה. אך לגבי ק"ש הוקשה להם איך יוצאין יד"ח קודם צה"כ, ואף דביה"ש הוא ספק אין יוצאין יד"ח דספק דאורייתא לחומרא. ונאמרו בזה ד' דרכים, רש"י רה"ג ר"ת ור"י.

דעת רש"י

רש"י כתב שאין יוצאין ידי חובה בק"ש שקורין בבית הכנסת, וקורין אותה רק בשביל לעמוד בתפלה מתוך דברי תורה כדאיתא בירושלמי, ולפיכך חובה לקרותה משתחשך, ובקריאת פרשה ראשונה שאדם קורא על מטתו יצא. וכן נקטו תר"י, אך כתבו שלא יסמוך על ק"ש שעל מטתו מכמה טעמים, א, ק"ש שעל מטתו קורא אחר אכילה. ב, כיון שלא נתקנה אלא בשביל המזיקין פעמים שוכח מלאומרה. ג, אינו קורא בכונה לצאת וקיי"ל מצות צריכות כונה. ד, אינו קורא במורא ובקבלת עומ"ש. ה, צריך לקרוא לכה"פ ב' פרשיות. ו, צריך לברך קודם שקורא ק"ש, לר' עמרם לקרוא ק"ש (כן הוא בתר"י ורשב"א אך ברא"ש כתב בשמו על קריאת שמע), ולר' יונה יברך שוב אהבה רבה. ולכן כתב שלאחר צה"כ יקרא בביתו ק"ש בברכה וב' פרשיות ואח"כ יאכל, ועל מטתו יקרא פעם שלישית מפני המזיקין.

ומה שאומרים ברכות ק"ש קודם צה"כ ביארו תר"י דאע"פ שאינו לילה ממש מפני שלא יצאו הכוכבים אפ"ה כיון ששקה חמה והוי לילה לענין ערבית הוי נמי לילה לענין ברכות ק"ש, ויכול לומר גולל אור מפני חושך, וכן ברכת אהבת עולם יוכל לומר שהרי מצינו שעל קריאת פסוקים יכול לאומרה.

ולגבי זכירת יצ"מ כתבו תר"י דאין צריך להקפיד לקרוא אחר צה"כ, דכיון שלא נאמר בתורה להדיא שצריך להזכיר בלילה אלא ילפינן מריבוי דכל ימי חייך, שפיר מהני להזכירה בתחילת הלילה מיד אחר שקה"ח שכבר נחשב קצת כלילה, שהרי לגבי תפלת ערבית חשיב כלילה כמש"כ לעיל. ועי' שאגת אריה סי' ד' שחולק בזה על תר"י, ונקט שאף זכירת יצ"מ צריך להזכיר אחר צה"כ. [ולכאורה בין לתר"י בין לשאגת אריה לא מהני להזכיר יצ"מ אחר עה"ש, כמו שאי אפשר להתפלל ערבית אחר עה"ש, שהרי זכירת יצ"מ לכו"ע אינה תלויה בזמן שכיבה כק"ש אלא ביום ולילה, והם נחלקו רק האם מהני משקה"ח שהוא קצת לילה, אך אחר עה"ש אינו לילה כלל].

ובתוס' הקשו ד' קושיות על רש"י: א, אחר צה"כ אין קורא רק פרשה ראשונה. ותירץ הרשב"א דרק פרשה ראשונה דאורייתא, וכלפי הדרבנן הוי כתפלה וכברכות ק"ש דמהני בתחילת הלילה. ב, צריך לברך שתים לפניה ושתים לאחריה. ונראה דקשיא להו אף לאחר תירוצם של תר"י דלגבי ברכות ק"ש סגי בקצת לילה כתפלה, דמכל מקום הק"ש צריכה ברכות, והכא עיקר הק"ש נאמרת בלא ברכות. ותירץ הרשב"א שאין הברכות מעכבות. וצריך להוסיף דהברכות לא נתקנו בשביל הק"ש אלא כסדר בפ"ע, דאל"ה היאך יברך בביה"כ בלא ק"ש, וכן כתב בשו"ת הרשב"א מיוחסות סי' ק"ד. ג, אותה ק"ש סמוך למטה אינה אלא בשביל המזיקין. ותירץ הרא"ש דכאשר קרא ק"ש בזמנה אותה ק"ש בשביל המזיקין, אך כשלא קרא בזמנה באמת צריך לקוראה מעיקר הדין. ד, דאם כן פסקינן כריב"ל דתפלות באמצע תקנום, ואנן קיי"ל כר' יוחנן שצריך לסמוך גאול"ת. ותירץ הרשב"א דמעלת תפלה בצבור עדיפא מסמיכת גאול"ת של ערבית שהיא רשות. והנה מבואר בתוס' שסמיכת גאול"ת תלויה בק"ש ולא בברכת גאל ישראל, שהרי רש"י מודה שברכות ק"ש מברך עם הצבור קודם צה"כ. ועוד מבואר בתוס' שסמיכת גאול"ת הוי מעלה בק"ש, או דהוי מעלה בתפלה וצריך לזה את הק"ש דאורייתא, דאי הוי מעלה בתפלה וסגי לזה באמירת ק"ש גרידא לק"מ. והשתא בדעת רש"י יש ליישב דס"ל דהוי מעלה בתפלה וסגי לזה ק"ש בעלמא, או דס"ל דסגי בברכת גאל ישראל ואין זה תלוי בק"ש כלל.

דעת רה"ג

רה"ג סובר כרש"י שאין יוצאין ידי חובה קודם צה"כ כלל, אלא דהחמיר טפי מרש"י שאף ברכות ק"ש לא יברך קודם צה"כ, ולכן כתב שיתפלל עם הצבור בבית הכנסת ויקרא ק"ש בשביל להתפלל מתוך ד"ת, ולא יקרא הברכות (או שיקרא בלא פתיחה וחתימה), ולאחר צה"כ יקרא ק"ש בברכותיה. ואף שאינו סומך גאולה לתפלה רשאי לעשות כן כדי להתפלל בצבור, כמו שרב צלי של שבת בער"ש ולא סמך גאולה לתפלה בשביל תוספת שבת. ועוד הוסיף שאם ירצה רשאי להתפלל עוד שמ"ע בביתו מדין נדבה, ואין צריך לחדש בה דבר כיון שבתפלה השניה סומך גאול"ת. ועי' קה"י שהוכיח מכאן שסמיכת גאול"ת הוי מעלה בתפלה, דאי הוי מעלה בק"ש היכן יש כאן חידוש בתפלה. ודחה, דמה שע"י תפלה זו מרויח מעלה בק"ש נמי חשיב חידוש. [הגי' בתר"י לפנינו שתפלה ראשונה נדבה ושניה חובה צ"ע, דלכאורה צריך לחדש דבר בנדבה ולא בחובה].