4כזית בשר שנפל ליורה של חלב
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / בשר בחלב / שיעורים בשר בחלב כולל אור יוסף

כזית בשר שנפל ליורה של חלב

(חולין קח.) "כזית בשר שנפל ליורה של חלב אמר רב בשר אסור וחלב מותר", וביארה הגמ' – שמדובר שנפל לתוך יורה רותחת וקדם וסילקו קודם שתנוח, שבכה"ג "מבלע בלע מפלט לא פלט".

מקשה הפלתי (סימן צב סק"א) אמאי פסיק ותני "הבשר אסור", ולא קתני – בנותן טעם. שהרי הבשר לכאורה לא ייאסר – אא"כ קיבל טעם מהחלב, ואמאי לא יהני טעימת קפילא [שהרי גם הא דהחלב מותר – היינו ע"י טעימת קפילא].

ותמהו האחרונים (ברוך טעם, ועוד) על קושיתו, דפשיטא שיהא טעם חלב בבשר, כמבואר בתוס' בע"ב ד"ה "גדי" – שמדובר שנפל לתוך יורה גדולה. ואף אם יאמר הקפילא שאין טעם חלב - ודאי משקר.

מבאר המגיה בפלתי (מהדורה חדשה, עם פירוש דעת יהונתן), שקושית הפלתי תובן – לפי שיטת החמודי דניאל (הובאה בפתחי תשובה סימן קה סק"ח), דאיסור הנופל להיתר – אינו נפלט מיד, וראיתו מסימן צב ס"ב – שמהני ניער וכיסה. וא"כ גם בנידון דידן שקדם וסילק – יתכן שעדיין לא נבלע חלב בבשר, ומשו"ה קשיא ליה לפלתי – ליטעמיה קפילא [אמנם עיין יד יהודה סימן קה סוף סקי"ב שחלק על החמודי דניאל ודחה את ראיתו].

מתרץ הפלתי, דהא ש"מפלט לא פלט" – היינו שאינו פולט טעם גמור, אולם טעם קלוש ודאי פולט – אלא שטעם זה אינו אוסר. וא"כ חיישינן שהיה בבשר טעם גמור של חלב, וחלק ממנו נפלט [טעם קלוש] ונשאר בו טעם קלוש – שאין הקפילא טועמו. ואף שהטעם הקלוש שנפלט – אין בכחו לאסור, אולם בטעם הקלוש שנשאר בו – סגי כדי לאסרו, כיון שכבר נאסר ע"י טעם גמור.

שיטת החוו"ד

יסוד דומה מצינו בדברי החוו"ד בריש סימן צב, הדן בבצלים שבלוע בהם טעם בשר ונפלו לתוך יורה של חלב, דמפורש בסימן צו ס"ו שסגי בששים נגד הבשר שבלוע בהם [עיין מה שהעיר רעק"א על דברי החוו"ד]. שואל החוו"ד – שלכאורה צריך ששים כנגד כל הבצלים, שהרי החלב שנבלע בהם מתערב בטעם הבשר ונעשה נבלה – וחוזר ונפלט בקדרה.

מתרץ החוו"ד, שטעם הבשר הבלוע בבצלים – נידון בקדרת החלב כטעם קלוש, כיון שסופו לצאת ולהתבטל בששים בחלב. וטעם קלוש של בשר לא יכול לייצר איסור בשר בחלב.

מביא החוו"ד ראיה לדבריו מדברי הר"ן (מד. בדפי הרי"ף) – שנ"ט בר נ"ט דהיתרא אינו אוסר, והיינו שהוא טעם קלוש – ובהיתרא אינו נחשב כטעם. בזה, מבאר הר"ן את הפלוגתא בסוגיא בחולין קח. - באפשר לסוחטו אי מותר או אסור. והיינו שע"י שייסחט ישאר רק טעם קלוש, ונחלקו אי יש בכח טעם זה – להשאיר את החתיכה באיסורה.

אמנם, כל מחלוקתם היא אם החתיכה שנשאר בה טעם קלוש – נשארת באיסורה – דהיינו טעם קלוש דאיסורא. אולם טעם הבשר שבבצלים הוי טעם קלוש דהיתרא – שאינו נחשב כטעם, וממילא לכו"ע לא יחול עליו איסור בשר בחלב וכנ"ל.

יש להעיר על דברי החוו"ד, דיסוד דבריו שטעם זה נחשב כטעם קלוש – אינו ברור. שהרי בנה יסודו על דברי התוס' בחולין (ק. ד"ה "בשקדם") דחלב שסופו להתפשט בכל חתיכת הבשר – אינו אוסר במקום נפילתו, כיון שסופו להתפשט באופן שלא יתן טעם, והבין החוו"ד שהוא כלל לכל מקום – שאזלינן בתר סוף ההתפשטות. ואף בנידון דידן, ס"ל לחוו"ד שבזמן שהחלב נבלע בבצל – סוף טעם הבשר להתפשט בששים, וממילא הוי טעם קלוש – שאין בכחו לייצר חפצא של בשר בחלב.

אמנם בשיעור לעיל התבאר, שהאחרונים (חזו"א סימן יח סק"ז והיד יהודה סימן צב סק"ג) ביארו את דברי התוס' באופנים אחרים. ולדבריהם אין כלל מקור לחידוש זה, וכמבואר להדיא בדברי החזו"א שם שפליג על דברי החוו"ד.

אמנם, אף שהפלתי והחוו"ד דנו בגדר טעם קלוש, אינם בחד שיטתא. דהפלתי דן בטעם קלוש שאינו מורגש ע"י קפילא, ואעפ"כ – בכחו להשאיר את החתיכה באיסורה. משא"כ החוו"ד – נראה שדן אף בטעם קלוש שמורגש ע"י קפילא, שהרי דימהו לדין נ"ט בר נ"ט בדברי הר"ן – ושם פשיטא שמותר אף אם טועמו. והיינו שהוא טעם קלוש באיכות, ומשום כך – אף שמורגש בטעמו אין בכחו לאסור.

דברי המג"א

החוו"ד מביא ראיה לדבריו מדברי המג"א בסימן תמז סקל"ח. נידון המג"א הוא בזיתים שנחתכו בסכין של חמץ או שהתבשלו בקדרת חמץ – קודם הפסח [שאסורים בפסח – כמבואר ברמ"א שם בס"ה, משום דשמו עליו – כמבואר במג"א שם סקכ"ד], וחזר ובשלם קודם הפסח. מחדש המג"א - שהזיתים מותרים להשהותם בפסח "דחמץ חוזר ונפלט ונתבטל הטעם בס' ואף שבשו"ע סימן קו (ס"א) כתב דאותה חתיכה אסורה הרי כתב מוהר"ם מלובלין בתשובה דוקא היכא דבלע איסורא אבל היכא דבלע היתרא אף החתיכה עצמה מותרת וכ"פ הט"ז" [אמנם באכילה אין המג"א מתירם, עיי"ש].

טוען החוו"ד, שבדברי המג"א האלו מוכח כדבריו – שטעם קלוש דהיתרא אין בכחו לאסור או לקבל שם איסור, ולכן לא יחול איסור חמץ - על טעם זה שנקלש קודם הפסח.

גם בדברי רעק"א חזינן שהבין בדברי המג"א כהבנת החוו"ד. שהרי משיג שם על המג"א וטוען - שלא מהני מה שטעם זה נקלש ע"י בישול, שהרי גם נ"ט בר נ"ט הוא טעם קלוש והוא אסור במאכלי חמץ, כמבואר בדברי הרמ"א הנ"ל – שאוכל שהתבשל בכלי חמץ אסור להשהותו בפסח אף שהוא נ"ט בר נ"ט דהיתרא. וע"כ, שאף על טעם קלוש – יכול לחול איסור חמץ, והוא הדין לנידון הזיתים של המג"א.

והיינו, שגם החוו"ד וגם רעק"א פרשו את כוונת המג"א – שהטעם שנשאר בזיתים אחר שהתבשלו שוב – הוא טעם קלוש, והנידון הוא אם איסור חמץ יכול לחול על טעם קלוש דהיתרא.

ביאור חדש במג"א

נראה לבאר את כוונת המג"א באופן אחר, ולפ"ז לא יהא ראיה ליסוד החוו"ד ובזה גם תתורץ קושית רעק"א על המג"א.

דהנה, המג"א שם ציין לדברי הט"ז בריש סימן קו, המביא את דברי הב"י שם. השו"ע שם פוסק את דברי הטור, שחתיכה שבלעה איסור ונפלה לקדרה "אינה אוסרת אלא לפי חשבון איסור שבה שאם יש במה שבקדרה מצורף עם החתיכה עצמה ששים כנגד האיסור הבלוע בה מותר מה שבקדרה, אבל החתיכה עצמה אסורה לפי שאיסור שבה אינו נפלט ממנה לגמרי" – לשון השו"ע שם. מקשה הב"י - אמאי לא יהני קפילא להתיר את החתיכה, ומתרץ – דאף שוודאי יש כאן התפשטות שווה ואין בחתיכה יותר איסור מאשר בקדרה, אעפ"כ החתיכה אסורה - דכיון שהחתיכה היתה אסורה "אפשר לסוחטו אסור", ושוב לא חוזרת להיתר - אא"כ יצא כל האיסור ממנה [אף שלא ס"ל חנ"ן בשאר איסורים].

לפ"ז, כן היא גם כוונת המג"א. דזיתים אלו שהתבשלו שוב - אין בהם יותר טעם חמץ מאשר בקדרה, ולא שייך לאסרם משום "אפשר לסוחטו אסור" - כיון שהיתרא בלע. וכשם שאין חנ"נ בהיתרא בלע, הוא הדין והוא הטעם שלא שייך בו אפשר לסוחטו אסור [דלא כטעם איסור, ששייך לחלק בין הנידונים].

לפ"ז, אין הנידון במג"א משום טעם קלוש אלא משום אפשר לסוחטו אסור, ולא שייך כלל לנידון החוו"ד וכן לא קשיא כלל קושית רעק"א.

אמנם, באכילה – אין המג"א מתיר, משום שחושש לפירושו הראשון של הב"י בסימן ק"ו וכפשטות השו"ע שם. והיא שיטת הרשב"א – שנשאר יותר איסור בחתיכה מאשר בקדירה, ולפ"ז אין נ"מ בין איסורא בלע להיתרא בלע - ואין מקום להקל בחמץ בפסח. והא שלא מהני קפילא [קושית הב"י] – ביארו האחרונים באופנים שונים, עיין בשיעור הקודם.

סיכום

הפלתי והחוו"ד חידשו גדר חדש – "טעם קלוש", אמנם לפלתי הוא טעם קלוש בכמות – שאין הקפילא טועמו, ואעפ"כ בכחו לגרום שלא יפקע איסור מחתיכה שנאסרה כבר ע"י טעם גמור. ולחוו"ד הוא טעם שמורגש ע"י קפילא אלא שהוא טעם קלוש באיכות, ומשו"ה כשהוא טעם דהיתרא – לא יכול לחול עליו שם איסור [בשר בחלב, חמץ].

החוו"ד הביא ראיה לדבריו מדברי המג"א הסובר כשיטת המהר"ם – המתיר זיתים שבלעו טעם חמץ והתבשלו שוב, וביארו החוו"ד משום טעם קלוש. וכן נראה בדברי רעק"א – שפירש כן את דברי המג"א.

בשיעור הקודם הארכנו בשיטות בסימן ק"ו, אמאי שייך אפשר לסוחטו אסור – אף לשיטת רבינו אפרים שלא ס"ל חנ"נ בשאר איסורים. וכאן זכינו לביאור נוסף – משום שהוא טעם קלוש.

אמנם נראה ביאור אחר בדברי המג"א. והוא ע"פ ביאורו השני של הב"י - דאפשר לסוחטו אסור – אף שלא נשאר טעם כלל, והיינו שאיסור שחל – לא פוקע. לפ"ז אתו שפיר דברי המג"א, שהרי טעם זה לא שייך בהיתרא בלע. אלא שלענין אכילה חושש המג"א לביאורו הראשון של הב"י – שיש כאן טעם אלא שלא מהני קפילא, ולפ"ז אסור אף בהיתרא בלע. ולכן לענין אכילה, לא סומך המג"א על דברי המהר"ם.

קושית הפמ"ג בשם "רב אחד"

נחלקו רש"י ור"י בחתיכה שמקצתה בתוך הרוטב ונבלע בה איסור [הובא בטור בסימן צ"ב ובשו"ע בסימן קה]. שיטת ר"י, כשמקצת החתיכה ברוטב – נחשבת החתיכה כמעורבת בקדרה ומה שנבלע בחתיכה מתפשט בכל הקדרה. שיטת רש"י דכל שמקצת החתיכה אינה בתוך הרוטב – אין האיסור שנבלע בחתיכה יוצא החוצה לקדרה [אף אם נבלע בחלק שבתוך הקדרה, כדמוכח בתוס' צו: ד"ה "אם יש בה"].

מביא הפמ"ג (סימן צב סוף סק"ב במשב"ז) קושיא בשם רב אחד. דלכאורה אין נ"מ בין רש"י ור"י, שהרי בסוגיין (קה) איתא שחתיכה הנמצאת ביורה רותחת "מבלע בלע מפלט לא פלט". וא"כ אף לשיטת ר"י, החתיכה שמקצתה ברוטב – אינה יכולה להפליט החוצה את האיסור שנבלע בה.

והוא נ"מ הלכה למעשה, לחתיכה שמקצתה ברוטב ונפל איסור עליה, שלכאורה היה צריך לחשוש לשיטת ר"י, ולקושיא זו אפשר להקל אף לשיטת ר"י – כל שלא נח מרתיחתו [ואף שהפמ"ג כאן תירץ קושיא זו, בשפ"ד סק"א חזר בו וקיבל את הקושיא. וכן היד יהודה (סק"א) - לא ניחא ליה בתירוצו של המשב"ז].

מתרץ היד יהודה (שם), ש"מבלע בלע מפלט לא פלט" – אינו כלל בכל חתיכה שנמצאת בקדרה. דכל דברי הגמ' נאמרו רק על חתיכה שנפלה לתוך יורה רותחת "דזה מענין חליטה הוא דמצינו טבע הרותחין לחלוט ולא לפלוט", משא"כ בדרך בישול בעלמא – אין כזו תכונה לחתיכת בשר שנמצאת בקדרה, והיא ודאי פולטת.

לפ"ז, בנידון של ר"י שאיסור נפל על חתיכה שמקצתה ברוטב – ודאי תפלוט החתיכה איסור זה לתוך הרוטב שבקדרה. ורק באופן שחתיכה נפלה לתוך יורה רוחחת – ומיד נפל עליה איסור, אזי יש מקום להקל – משום שאינה פולטת. אלא שאף זה אינו הלכה למעשה, כיון שהפמ"ג (שם) מעיד שאין אנו בקיאין מתי נחשב שהיורה נחה מרתיחתה – שאזי חוזרת החתיכה ופולטת.