ג (ב) - בפלוגתת ר_מ ור_י אם קירב נגיחותיו חייב, ובד_ מהר_ם מר_ב שלמד מזה לאמירת מוריד הגשם
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / ב_ק - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / שיעורים בעניני קרן שן ורגל בור ואש

אור ליום ב' כ"ד מרחשון תשע"ה

**א**

א] ב"ק דכ"ג: איזהו תם ואיזהו מועד, מועד כל שהעידו בו שלשה ימים וכו' דברי ר' יהודה, ר"מ אומר מועד שהעידו בו ג' פעמים וכו', מ"ט דר' יהודה אמר אביי וכו', ור"מ מ"ט דתניא א"ר מאיר ריחק נגיחותיו חייב קירב נגיחותיו לא כ"ש, אמרו לו זבה תוכיח שריחקה ראיותי' טמאה קירבה ראיותי' טהורה וכו'.

והנה כתב הטור באו"ח סימן קי"ד, ז"ל, והר"ם מרוטנבורג הי' רגיל לומר בשמיני עצרת ברכת אתה גבור צ' פעמים עד משיב הרוח ומוריד הגשם כנגד ל' יום שאומר אותו ג' פעמים בכל יום ועכשיו אם היה מסופק א"צ לחזור, וראייתו מפ' כיצד הרגל דאמר גבי שור המועד ריחק נגיחותיו חייב קירב נגיחותיו לא כ"ש, ה"נ כיון דאחר ל' יום אם הוא מסופק א"צ לחזור כ"ש צ' פעמים ביום אחד, עכ"ל.

והדרישה שם הק', דהרי אנן קי"ל כר' יהודה ור' יוסי דאינו נעשה מועד אלא בג' ימים ולא קי"ל כק"ו דר"מ, וא"כ היאך למד המהר"ם מכח ק"ו זה דאם הזכיר צ' פעמים ביום א' שוב א"צ לחזור, ועיי"ש שכתב דכו"ע מודו לק"ו זה, ואך דס"ל לר' יהודה דגזה"כ הוא בהעדאה שלא יהא נעשה מועד אלא בג' ימים, וכדמייתי לה מזבה דג"כ גזה"כ הוא, ועיי"ש במש"כ לפרש לסוגיית הגמ' בתענית דכ"א. ובב"ב דכ"ח: דמדמינן גווני אחריני לפלוגתייהו.

ב] אמנם הנה המג"א שם סקי"ג כתב לישב, ז"ל, וי"ל דשאני התם דאמרי' דבאותו יום תונבא הוא דנקט לי', וכן גבי דבר אמרי' אותו היום האויר משונה, משא"כ הכא אם הורגל כשאומרם מפוזרין ק"ו ברצופין, וה"ק כיון דלר"מ אפי' בשור סובר ק"ו וכ"ש הכא, ואע"ג דלא קי"ל כר"מ בשור, בהא מיהא קי"ל כוותי', עכ"ל.

ולכאו' מבו' מד' המג"א, דשאני חזקת ג"פ דשור המועד וחזקת ג"פ דדבר, דהא דמהניא החזקה הוא משום דמכח דחזינן לזה ג"פ תלינן דטבעו של השור ליגח ודאיכא מכת דבר, ובזה הוא דאמרינן דבג"פ ביום א' אי"ז ראי' שהוא נגחן ודאיכא מכת דבר, דאמרינן דבאותו יום תונבא הוא דנקט לי' ודבאותו היום האויר משונה, ומשא"כ לגבי אמירת מוריד הגשם צ' פעמים דאי"ז מועיל כלל בתורת ראי', ועיקרו הוא דע"י אמירת צ' פעמים ה"ה מורגל בהזכרה זו, הרי דבזה מודו כו"ע דאם הורגל כשאומרם מפוזרים כ"ש ברצופים.

ג] אך עיקר הדברים צ"ע, דאם אכן חזקת ג"פ דשור המועד הוא דהו"ל ראי' שהוא נגחן, והא דמהני אמירת מוריד הגשם צ' פעמים, הוא דע"י הוא מורגל בהזכרה זו, א"כ היאך מצינו כלל ללמוד זמ"ז, ומהיכ"ת דאם לגבי חזקה דשור המועד אמרינן ק"ו, כ"ש דלענין הרגל נימא ק"ו.

ובאמת דכבר הוכיחו האחרונים מד' המהר"ם דס"ל דגם חזקת שור המועד היא משום הרגל, דע"י שנגח ג"פ נעשה מורגל ליגח, וזהו שלמד ממש"א בשור המועד דקירב נגיחותיו לא כ"ש, דה"נ לענין אמירת צ' פעמים, כיון דאם אמר צ' פעמים בל' יום הורגל להזכיר, כ"ש דאם אמר צ' פעמים ביום א' הורגל להזכיר.[[1]](#footnote-2)

אך בד' המג"א שכתב דהא דבשור המועד לא אמרינן ק"ו הוא משום דאמרינן דתונבא הוא דנקיט לי', הרי מבו' דחזקת שור המועד היא דג' נגיחות הוו ראי' שהוא נגחן, ולפ"ז צ"ע וכנ"ל, דהיאך למד המהר"ם מהא דלגבי שור המועד אמרינן ק"ו, דה"נ לגבי אמירת צ' פעמים מוריד הגשם אמרינן ק"ו, והרי ב' ענינים חלוקים הם.[[2]](#footnote-3)

ד] ובעיקר הך מילתא דחזקת שור המועד היא משום הרגל, כבר תמהו ע"ז מסוגיית הגמ' בב"ב דכ"ח. דלהולכי אושא ילפינן לחזקת ג"ש משור המועד, והרי דחזקת שור המועד היא משום ראי', וכ"ה מבו' גם מסוגיית הגמ' ביבמות דס"ד: דמדמינן חזקת שור המועד לחזקה דקטלנית ודמתו בני' מחמת מילה ודאין לה בנים, אשר בכל הני דוכתי מהניא החזקה משום ראי', וכ"ה מבו' גם מסוגיית הגמ' בתענית דכ"א. דמדמינן חזקת שור המועד לחזקה דמכת דבר, והתם הרי מהניא החזקה משום ראי'.

**ב**

ה] ובפשוטו הי' נראה בזה, דבאמת לדעת המהר"ם עיקר דינא דחזקת שור המועד היא משום הרגל, דע"י דנגח ג"פ ה"ה מורגל ליגח, ואך דכל הא דה"ה מורגל ליגח ע"י נגיחה ג"פ, הוא רק אם נגיחותיו אלו היו מחמת טבעו ליגח, ואף דטבע זה בפנ"ע עדיין אינו חושבו למועד, מ"מ כל שמכח טבעו נגח ג' נגיחות ה"ה נעשה מורגל ליגח, אך אם הוו הנגיחות מקרה בעלמא, אינם מועילות להרגילו ליגח, וכאשר כ"ה גם בשאר דברים, דאדם העושה פעולה אחת כמה פעמים מחמת מקרה, לא יתרגל בה, ורק אם נעשתה כל הפעולות מטעם אחד, ה"ה מועילות להרגילו לכך, ולזה הוא דבעינן לדינא דחזקת ג"פ, דהו"ל ראי' שטבעו ליגח, וכיון דנגח ג' נגיחות מחמת טבע זה, ה"ה נעשה מורגל בנגיחה והו"ל מועד.

ולפ"ז שפיר למד המהר"ם ממש"א הכא דקירב נגיחותיו לא כ"ש, דה"נ מהניא אמירת צ' פעמים מוריד הגשם ביום א' להרגילו, כיון דגם בשור המועד הא דנעשה מועד בג' נגיחות, הוא משום דעי"ז נעשה מורגל ליגח.

ובזה מתישב הא דלמד המהר"ם מהכא, אף דקי"ל כר' יהודה דלי"ל ק"ו ואינו נעשה מועד אלא בג' ימים, דכל הא דפליג ר' יהודה וס"ל דבקירב נגיחותיו אינו נעשה מועד, הוא רק משום דג' נגיחות ביום א' אינם מועילות לראי' שטבעו ליגח, דתונבא הוא דנקט לי', אך בהא דמועילות ג' נגיחות להרגילו ליגח, מודה ר"י לר"מ דאמרינן ק"ו, - והיינו, שהרי לדעת ר"מ חזינן דמהני הק"ו גם לגבי הראי' שבחזקה, וגם לגבי ההרגל דע"י ג' נגיחות, ועד כאן לא נחלק ר' יהודה אלא לגבי הראי' שבחזקה, וכמבו' בסוגיית הגמ' בתענית ובב"ב דמדמינן לה לגווני אחריני דחזקה המועלת משום ראי', אך לגבי ההרגל מודה ר' יהודה דאמרינן ק"ו.

ושמא זהו מכוון המג"א שכתב דשאני הכא דאמרינן דבאותו היום תונבא הוא דנקיט לי', ומשא"כ באמירת מוריד הגשם אם הורגל כשאומרם מפוזרין ק"ו ברצופין וכו', ולהנ"ל י"ל דכונתו כמש"נ, דכל הא דבשור המועד ל"מ ג' נגיחות ביום א', הוא משום דאמרינן דתונבא הוא דנקיט לי' וליכא להראי' שבחזקה, ומשא"כ באמירת מוריד הגשם דכל ענינו הוא משום הרגל, מודה ר' יהודה דאמרינן ק"ו.

ו] אמנם לכאו' עיקר הדברים אינם מתישבים עם מש"נ בסימן ג' (א) ענף ב' וג' דלעולם אין החזקה מועלת לברר דגם הפעמים הראשונות היו מכח טבע זה, והיינו או משום דכל כח החזקה הוא רק שהוחזק הדבר לפנינו, או משום דל"מ החזקה אלא כלפי מה דאית לן ג' דברים המורים כן, ולפ"ז הרי דה"נ בחזקת שור המועד לא נתברר לנו דאף הנגיחות הראשונות היו מחמת טבעו ליגח, וא"כ אי נימא דרק נגיחות דמחמת טבעו ליגח מועילות להרגילו בנגיחה, לא הי' נעשה מועד.

**ג**

ז] ונראה די"ל בזה בע"א קצת, והעירוני לעיקר הדברים, דלעולם ל"ב להחזיקו שהיו נגיחותיו מחמת טבעו ליגח, דגם אם ל"ה מחמת טבעו ליגח, מ"מ הן מועילות להרגילו בנגיחה, ואך דל"מ הנגיחות להרגיל בנגיחה, אלא לשור שטבעו בנגיחה, דהגם דכ"ז שלא הורגל אינו בחזקת שיגח, אף דיש לו טבע דנגחנות, מ"מ כל שהורגל בכך ה"ה בחזקת נגחן, וכאשר כ"ה גם בשאר דברים, דפעמים שיש לאדם טבע מסוים, דרק אחר שנהג כן והרגיל עצמו בו, הוי בחזקת שיהא כן, אך אם אין טבעו כלל בנגיחה, ל"מ ג' נגיחות להרגילו בכך, ולזה הוא דבעינן לדינא דחזקת ג"פ, דהו"ל ראי' שטבעו ליגח, וכיון שהוחזק לנו שטבעו ליגח, מהני ג' הנגיחות להרגילו בנגיחה.

ולפ"ז מתישב הא דלמד המהר"ם מהכא דמהניא אמירת צ' פעמים מוריד הגשם ביום א' להרגילו, כיון דאף בשור המועד הא דנעשה מועד בג' נגיחות הוא משום דהורגל ליגח, ואמרינן בזה ק"ו, וגם הא דפליג ר' יהודה הוא רק דג' נגיחות ביום א' אינם מועילות לראי' שטבעו ליגח, אך בהא דמועילות ג' נגיחות להרגילו בנגיחה, מודה ר' יהודה דאמרינן ק"ו, וזה כמש"נ לעיל סק"ה.

1. והנה הטור שם הביא דה"ר פרץ נחלק ע"ד המהר"ם, עיי"ש, ורבים פירשו בדבריו דטעמו הוא משום דחזקה דשור המועד הויא ראי' שהיא נגחן, ואין ללמוד מזה לאמירת צ' פעמים מוריד הגשם שהיא משום הרגל, אך אין הדבר מתישב היטב בלשונו, ועיי"ש בב"י במש"כ בפי' דברי הר"פ. [↑](#footnote-ref-2)
2. ושמא אף דחזקה דהכא היא מכח הראי', וחזקה דהתם היא מכח ההרגל, מ"מ שוים הם דמכח ראי' והרגל אלו מחזקינן לי' בהכי, והפמ"ג בסימן קי"ד דן דאם איכא ספק ספיקא אם הוא חייב בתפילה ואם הזכיר מוריד הגשם, הו"ל כספק ספיקא נגד חזקה, עיי"ש, וע"כ למד המהר"ם מר"ב זמ"ז, אך אכתי אי"ז מתישב היטב, - ועיקר הדבר דיש לדמות חזקת ג"פ זל"ז, אף דבחד גוונא הוא משום הראי' ובאידך גוונא הוא משום הרגל, מבו' כן בד' החזו"א יו"ד סימן ק"א סק"ז, ומש"כ בשמו בקה"י נדה סימן ס"ו, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-3)