הדלקת הנר וdocx
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן רסא וסימן רסג - הדלקת הנר

**שיעורי הלכה**

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי רפאל צבי ובר שליט"א

הלכות הדלקת הנר

##### **או"ח סימן רסג סעי' י-יא שיעור ו**

### [סעיף י] וי"א שאם מתנה קודם שמדליקה שאינה מקבלת שבת עד שיאמר החזן ברכו מועיל.

## קבלת שבת ב'ברכו'

ומשמעות השו"ע שאף לשיטה זו שיכולה להתנות שאינה מקבלת שבת בהדלקה, היינו רק עד 'ברכו', אך לא מועיל תנאי שאינה מקבלת שבת ב'ברכו'.

ויל"ע מדברי השו"ע לקמן (סעיף יא) שכתב שאם התפלל של שבת מבעוד יום חל עליו קדושת שבת, ואפילו אם אומר שאינו רוצה לקבל שבת, וביאר שם המשנ"ב (ס"ק נ) דאף שבהדלקה יש אומרים דמהני תנאי, תפילה שאני שמכיון שהזכיר קדושת השבת לא מהני תנאי. ומשמע שדווקא אם מתפלל שאז מזכיר בתפילה קדושת שבת לא מהני תנאי, אך אם יתנה שאינו מקבל שבת ב'ברכו' מהני תנאו, כיון שלא הזכיר שבת בהדיא.

וכבר עמד בזה בהגהות הרעק"א כאן והביא את דברי התוס' דקבלת שבת אינה תלויה בהדלקת הנר אלא בתפילה, ופירש הבית יוסף דהיינו תחילת ערבית שהוא 'ברכו', ומשמע שברכו מהני מדין תפילת מעריב וא"כ אי אפשר לעשות תנאי שלא מקבל שבת ב'ברכו', אך הביא שם דמלשון הבית יוסף משמע דרק אם הזכיר שבת להדיא אי אפשר לעשותו חול, אך אם אמר רק 'ברכו' תליא בשיטות הפוסקים (בסעיף י) אם מהני תנאי בהדלקה, והעלה בצ"ע.

[ובדרישה (ס"ק ב) כתב לחלק דיחיד מקבל על עצמו שבת רק לאחר שהתפלל תפילת ערבית שהזכיר בה שבת להדיא, אך בציבור סגי בכך שיאמרו כולם 'ברכו', שאז כולם פורשים ממלאכה ומהני מדין קבלת שבת של ציבור].

## מנהג קבלת שבת בזמנינו

והנה כתב המשנ"ב (ס"ק נח) דקבלת שבת היא באמירת ברכו או באמירת 'מזמור שיר' כל מקום לפי מנהגו. ויש לדון אם באמירת 'מזמור שיר' חשיב כמזכיר של שבת בהדיא ואפשר להתנות שאינו מקבל בזה שבת, או דרק בתפילה הוי הזכרת שבת בהדיא. וכן יש לדון לפמש"כ המשנ"ב לעיל (סימן רסא ס"ק ל) בשם ספר דרך חכמה דהוא הדין במקומות שנוהגים לומר 'לכה דודי' ומסיימין 'בואי כלה' דהוי קבלת שבת ממש, ויש לדון אף בזה אי חשיב כמזכיר שבת בהדיא.

## מנהג ניחום אבלים אחר קבלת שבת

אכן נראה שהמנהג בארץ ישראל דאף שאומרים 'לכה דודי' אינם מקבלים שבת עד שאומרים 'מזמור שיר', שהרי נהגו שהאבל נכנס לבית הכנסת קודם 'מזמור שיר', כדי שינחמו אותו, והרי אסור לומר לאבלים בשבת 'המקום ינחם' [עיין בשו"ע לקמן סימן רפז (סעיף א) דמותר לנחם אבלים בשבת, אך אסור לומר לו כדרך שאומר לו בחול, וביאר שם המשנ"ב (ס"ק ג) שבשבת צריך לומר לו 'שבת היא מלנחם ונחמה קרובה לבוא', ועוד מבואר במשנ"ב (שם) דאחר 'מזמור שיר' אסור לשמש להכריז צאו כנגד האבל, דהוי כאבילות בפרהסיא] ומהמנהג שהשמש מכריז אחר אמירת 'בואי כלה' וקודם 'מזמור שיר', מוכח שלא מקבלים שבת עד 'מזמור שיר', ואף שכבר אמרו 'בואי כלה'.

[ואף אם אומרים 'מזמור שיר' אחרי שקיעה, הרי מותר לנחם בין השמשות, כיון דהוי שבות בין השמשות, והתירו לעשות שבותים לצורך מצוה כמבואר לעיל (סימן רסא סעיף א). אך אחר קבלת שבת דציבור חמיר טפי מביה"ש ואסור בשבותים כמבואר בשו"ע שם (סעיף ד), ולכן אחר 'מזמור שיר' אסור לנחם אבלים כדרך שאומר בחול.]

**[המשך סעיף י] ועיקר ההדלקה תלויה בנרות שמדליקין על השולחן, אבל לא בשאר הנרות שבבית.**

## קבלת שבת בהדלקה או בברכה

ובפשטות נראה לבאר את דברי הרמ"א דס"ל שבזמן שהאשה מדליקה נרות מקבלת על עצמה את קדושת השבת. ולכן כתב כאן שלפי דעת הבה"ג המובאת בשו"ע שהאשה מקבלת שבת בהדלקה, היינו בעיקר ההדלקה שזה הדלקת הנר שבשולחן, ולפי"ז צריך שידליק את הנרות שעל השולחן אחרונים, דאחר ההדלקה חל עליו קדושת השבת. וכך נראה שפירש השו"ע הרב (סעיף ז) את דברי הרמ"א. וכן משמע בדרכי משה כאן. ולפי"ז מוכח מדברי הרמ"א שהאשה מקבלת שבת בהדלקה עצמה, ולא בברכת ההדלקה.

אמנם המשנ"ב (ס"ק מה) פירש דברי הרמ"א שעיקר ההדלקה היא בנרות שבבית, היינו שיברך עליהם ולא על שאר הנרות. ולפי"ז אין להוכיח מדברי הרמ"א, ואפשר שמקבלת שבת רק בברכת ההדלקה.

וכבר הארכנו בזה בשיעורים לעיל (שיעור ג) דיש אחרונים דס"ל שמקבלת שבת רק בברכת הדלקת הנר, אך הוכחנו שם מהגר"א דמקבלת שבת כבר בהדלקה. וכן יש להוכיח מהשו"ע לקמן (סעיף יד) לגבי טעו ביום המעונן והתפללו ערבית, דהביא השו"ע שיש אומרים שאותם שהדליקו נרות אסורים בעשיית מלאכה ושאר אנשי הבית מותרים. וביאר שם המשנ"ב (ס"ק נו) הטעם בזה דקבלה שע"י הדלקה עדיפא, דאית בה מעשה. ומוכח דעל כרחך האשה מקבלת שבת במעשה ההדלקה ולא בברכה, דמשום כך נחשב שמקבלת ע"י מעשה ועדיפא טפי על מי שקיבל עליו בפה.

ולעיל בשיעורים (שם) כתבנו דיש בזה נפק"מ דלפי"ז אפילו נשים הנוהגות לברך אחר ההדלקה, צריכות להשליך מידם את הפתילה קודם הברכה, לפי שמיד כשגמרו להדליק חל עליהם קדושת השבת.

**[המשך סעיף י]** **וצריך להניח הנרות במקום שמדליקין, ולא להניח במקום זה ולהדליק במקום אחר.**

## להזיז את הנרות אחר ההדלקה

ובמשנ"ב (ס"ק מח) הביא שנחלקו האחרונים דדעת המגן אברהם (ס"ק כג) דהאיסור להזיז את הנרות ממקומם הוא דווקא כשהדליק במקום שלא משתמשים בו דאין שם חיוב הדלקה, והעבירו למקום המחויב, דבזה לא מהני הדלקתו משום דהדלקה עושה מצוה, אבל אם הדליק בבית במקום שמשתמשים בו, מותר לטלטל הנרות ולהניחם במקום אחר דכל הבית הוי מקומם. אך דעת הלבוש שאסור להזיז את הנרות אפילו אם מטלטלו בתוך אותו מקום המחויב בהדלקה, ובמשנ"ב הכריע דיש להקל בזה במקום צורך.

והנה במשנ"ב לקמן בהלכות חנוכה (סימן תרעה ס"ק ו) הביא בפשטות את דברי הפוסקים שאפילו אם הדליק את הנר בסמוך לפתח, ומניחו שם במקום החיוב אפ"ה יש ליזהר שלא לטלטלם עד שיושלם שיעור ההדלקה של חצי שעה, והביא דיש מהאחרונים שמקילין בזה אך לכתחילה בודאי יש להחמיר בזה, ע"ש, ומשמע שנטה שם להחמיר בזה, וצ"ב מדוע לעניין שבת היקל יותר. ונראה דמשום דחביבה מצוה בשעתה החמיר המשנ"ב כדעת הלבוש דאין להזיז הנרות ממקומן כלל.

ומש"כ המשנ"ב שיש להקל במקום צורך לטלטל את הנרות אחר ההדלקה, צ"ע דהא לקמן (סעיף יד) מבואר בשו"ע שאם טעו ביום המעונן והדליקו נר, יש אומרים שאסור ליגע בו, אפילו אחר שלא קיבל עליו שבת, והטעם מבואר במשנ"ב (ס"ק נז) דכיון שהוקצה הנר לבעלים הוקצה לכל, ואסור אפילו ליגע בו דחיישינן שמא ישתמש בו. ולפי"ז צ"ע מה שהיקל המשנ"ב כאן במקום צורך להקל לטלטל את הנרות ממקומן, הרי יש לחוש שמא ישתמש בנר וצ"ע [אכן במקום מצוה יש להקל כמבואר במשנ"ב (שם) דבזה לא גזרו שמא יטלטלו].

## להזיז את הנרות שאינם של ברכה

ובחוט שני (פרק פג ס"ק טו) כתב שהאיסור להזיז את הנר ממקומו הוא דווקא את הנרות שברכו עליהם, אך את שאר הנרות מותר, ונראה כוונתו שרק את הנר האחד המחויב אסור להזיז אך את שאר הנרות מותר. ודבריו צ"ע קצת שהרי מבואר במשנ"ב לעיל (ס"ק ד) דמותר להדליק מנר לנר אפילו אם מדליק שנים או יותר דכולן של מצוה הן, וכמבואר בביאור הלכה שם (סעיף א ד"ה שתי) דכל מה דמתוסף אור יש בו יותר שלום בית ושמחה יתירה, ומבואר שבהכל מתקיימת מצוות הדלקת הנר בשווה, וא"כ צ"ע מדוע שיהיה מותר לטלטל את שאר הנרות טפי מהנר הראשון, הרי המצוה מתקיימת בכל הנרות. אכן נראה שנר שהדליקו בשאר החדרים, יש להקל טפי להזיזו אחר ההדלקה כיון שאינו חיוב גמור כמקום האכילה.

## להזיז נרות של אשה אחרת לצורך ההדלקה

ודבר זה מצוי בשמחות וכדו' שהרבה נשים מדליקות נרות במקום אחד, שכשבאים נשים נוספות להדליק צריך להיזהר שלא להזיז את הנרות שכבר דולקות ממקומם. אכן אם אין מקום אחר להדליק יש להקל, שהרי במקום צורך מצוה כתב המשנ"ב שאפשר להקל. ואמנם בשבת השאלה היא רק בזמן שבין הדלקת הנרות עד החשיכה, שהרי בשבת בלאו הכי אסור לטלטל את הנר, אך ביו"ט השאלה מצויה יותר כיון שמותר להזיז נר ביום טוב, אך את הנר שהודלק לכבוד יו"ט אסור להזיז אלא רק בהיתרים הנ"ל.

### [סעיף יא] אף על פי שלא התפללו הקהל עדיין אם קדם היחיד והתפלל של שבת מבעוד יום חל עליו קבלת שבת ואסור בעשיית מלאכה ואפילו אם אומר שאינו רוצה לקבל שבת.

## חילוק בין קבלת שבת באמירה לבין קבלה בתפילה

ולעיל בסימן רסא (סעיף ד) מבואר דאחר עניית 'ברכו' אף על פי שעדיין יום אין מערבין ואין טומנין, משום שקיבל עליו שבת, ולדידן הוי 'מזמור שיר' כעניית 'ברכו' דידהו. וע"ש במשנ"ב (ס"ק כח) דה"ה דכל השבותים שהותרו בין השמשות, לאחר קבלת שבת אסור לעשותם. והקשו האחרונים מדברי השו"ע לקמן (סימן שצג סעיף ב) רשהביא דמותר לערב עירובי חצירות ושיתופי מבואות בבין השמשות ואפילו אם כבר קיבל עליו תוספת שבת, והביא שיש אוסרים, ומשמע שמצדד להתיר.

וכבר עמד בזה בביאור הלכה (סוף סימן רסא ד"ה אין מערבין) והביא בשם כמה אחרונים לחלק דשם איירי ביחיד שקיבל עליו שבת ולכן יש דעות שיכול לערב עירובי חצירות ושיתופי מבואות, אך כאן מיירי בקבלת ציבור דחמיר טפי. ובדגול מרבבה (שם והובא גם בשערי תשובה ס"ק א) חילק דהכא כשאמר ברכו ובזה מקבל עליו קדושת השבת ממש, אך לקמן בסימן שצג מיירי שמקבל על עצמו תוספת שבת, ובזה מקבל עליו רק את המצוות עשה, וחל עליו רק איסור מלאכה, ולכן לעניין שבות יש להקל טפי.

ומצינו באחרונים עוד חילוק בין שני האופנים בקבלת השבת הנזכרים שכתבו (שו"ת זרע אמת חלק ג סימן כג) שאף שאשה שקיבלה שבת בהדלקה אינה יכולה להתפלל מנחה כמבואר במשנ"ב (ס"ק מג), מ"מ אחר קבלת יחיד אפשר להתפלל מנחה כיון שמקבל עליו רק את האיסור מלאכה וכנ"ל.

# הדינים העולים:

1. משמעות השו"ע שאם אמר 'ברכו' מקבל על עצמו שבת ולא מהני תנאי, וצ"ע דבמק"א משמע דהיינו דווקא אם מזכיר קדושת ששבת בהדיא.
2. למנהג שמקבלים שבת במזמור שיר יל"ע אי חשיב מזכיר קדושת שבת בהדיא.
3. מנהגינו לקבל שבת ב'מזמור שיר' ולא בלכה דודי, ולכן נוהגים שהאבל נכנס קודם מזמור שיר.
4. מוכח מדברי השו"ע והרמ"א שאשה מקבלת שבת כבר בהדלקה אף לפני שמברכת.
5. הדלקה עושה מצוה ולכן אין להדליק הנרות במקום אחר ולהביאם למקומם, ואם מדליק במקום חיוב נחלקו האחרונים אם יש איסור להזיזו משם, והמשנ"ב כתב להקל במקום צורך.
6. צ"ע מדוע היקל בזה דהא מצינו דאסור לטלטל נר של מצוה שמא יהנה ממנו, אכן במקום מצוה ודאי יש להקל.
7. בחוט שני נקט שהנרות הנוספים שאינם של ברכה מותר להזיז ממקומם, וצ"ע דמשמע שהמצוה מתקיימת בכל הנרות. אבל בנרות שמדליקים בשאר החדרים נראה שיש להקל.
8. בשמחה שיש הרבה נרות ובאה אשה להדליק יכולה להקל להזיז את הנרות של אשה אחרת אם יש צורך דהוי מקום מצוה.
9. באמירת ברכו מקבל על עצמו שבת ואסור בכל השבותים דהוי קבלת רבים, אך יחיד שמקבל עליו לפרוש ממלאכה אינו נאסר אלא במלאכות דאורייתא, אך מותר בשבותים.

**השיעור נמסר מידי יום ה' בביהכנ"ס "אוהל איתן".**

**ניתן לשמוע את השיעורים באמצעות קול הלשון בשידור חי בטלפון [PHONE_REMOVED]**

**וכן לאחר השיעור במאגר השיעורים יש להקיש בכניסה למערכת 1-3-2-2 שלוחה 3.**

**השיעור נכתב ע"י א. ה. והוגה ע"י מורינו הרב שליט"א.**

**נשמח לשמוע הערות ותיקונים בטלפון [PHONE_REMOVED]**