שיעורי תערובת נב
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / תערובת / קמא

שיעורי תערובת – נב - נג

**ממו"ר הגאון רבי צבי ובר שליט"א**

יו"ד סי' קז, א

**המבשל הרבה ביצים או הרבה דגים קטנים**

**לא ישפכם לקערה עם המים בשתי שפיכות עד שיצטננו**

**כתב** השו"ע [ס"א] **המבשל ביצים הרבה בקליפתן לא יוציאם מהמים שנתבשלו בהם עד שיצטננו, או יתן עליהם מים צוננים לצננם ואח"כ יוציאם, משום דחיישינן שמא ימצא באחת מהן אפרוח, ואם היה מוציא מהם קודם שנצטננו שמא היתה נשאר אותה שיש בה אפרוח עם האחרונות והיתה אוסרתן לפי שלא היה נשאר שם ששים לבטלה.** הגה: ואם לא עשה כן אלא עירה אותן לקערה ונמצא אחת מהן טרפה יש אוסרין הכל, דחיישינן שמא הטרפה נשאר לבסוף ולא היה ס' בקדרה לבטל ונאסר מה שבקדרה וחוזר ואוסר כל מה שבקערה. וכן בדגים קטנים שנמצא דג טמא בקערה ולא עירה כולם בבת אחת אל תוך הקערה יש לחוש שמא נשאר האיסור לבסוף. הנה מקור דין זה הוא מהסמ"ג (לאוין מד.) וכן בספר התרומה (סי' לה), וביאר הבית יוסף וכן דעת הדרכי משה דמיירי כששופך הביצים או הדגים מהקדרה לקערה מעט מעט עם המים, ואם שופך בשתי פעמים יש לחשוש שאחר השפיכה הראשונה נשארה הביצה האסורה עם מעט מים בקדרה ולא היה שם ששים כנגדה, ונאסר כל מה שבקדרה, ואף לאחר שגמר ושפך הכל לקערה, לא יהיה רוב היתר כנגד האיסור, שאין רגילות לבשל יחד הרבה ולא יהיה רוב כנגד הנשאר בקדירה, ונמצא הכל אסור. אמנם לעניין הדגים הקטנים אין לאסרם מחמת חשש זה, כיון שיש הרבה דגים, ואף אם בקדרה היה פחות מששים כנגד הדג האסור יהיה בקערה רוב היתר כנגד האיסור [ואף שמדרבנן באינו מינו אינו בטל עד ששים שמא יבשלם ויתן טעם, כאן שהוא רק חשש שמא נשאר האיסור בקדרה לא חששו בזה לאיסור דרבנן].

**ומ"מ** הרמ"א כתב להחמיר לכתחילה אף לעניין הדגים כדעת הריב"א (בסה"ת שם), דאף שלא שייך חשש זה, מ"מ יש לחשוש שאחר שנאסר כל מה שבקדרה ואף הרוטב נאסר, כשמערה את הרוטב הרותח על הדגים שבקערה נאסרים כל הדגים שלמטה, משום דקיי"ל שעירוי ככלי ראשון. ובש"ך (סק"א) כתב שלפירוש זה ע"כ גם רבינו ברוך שכתב להתיר את הדגים מ"מ מודה דאסור כדי קליפה בדגים ולא נחלק על ריב"א רק שאין לאסור את כל הדגים.

**שלא ישפוך המים כשהם רותחים וישארו הביצים או הדגים בקדירה**

**מיהו** הש"ך כתב ביאור אחר בדברי הראשונים, דלא מיירי כששופך הדגים מעט מעט עם המים שלהם, אלא הוא שופך את המים בלבד, והדגים או הביצים נשארים בקדרה, ובזמן שמתמעטים המים מהקדרה, הרי נשאר רק מעט דגים וביצים בתוך המים, ויש לחשוש שהדג הטמא או הביצה האסורה נשאר למטה בתוך המים, ואותם שמחוץ למים אינם מצטרפים לשיעור ששים, וא"כ כבר אין ששים כדי לבטל את האיסור, וכל מה שבתוך המים נאסר. ומשו"ה בביצים שאין רגילות שיהיו הרבה, כיון שנאסרו אותם הביצים שבתוך הרוטב שוב כולם אסורים, אבל דגים שרגילות הוא שיהיו הרבה, א"כ אף כשמתמעט הרוטב ונשארו רק כשלושים דגים בתוך הרוטב, ואין ששים בהיתר ונאסרו כל הדגים, מ"מ אח"כ מתבטלים אותם הדגים שנאסרו ברוב היתר, דאותם הדגים שחוץ לרוטב לא נאסרו.

**ודעת** האוסרים את הדגים הוא משום שחששו שאותם הדגים שנאסרו חוזרים ואוסרים את הדגים הסמוכים להם, ושוב אין רוב היתר לבטל את האיסור. אמנם כתב הש"ך שלכאורה נראה כדעת המתירים, שאין לומר שהדגים שנאסרו יחזרו לאסור את הדגים הסמוכים להם, שהרי כל הדגים [חוץ מהדג הטמא בעצמו] אין איסורם מחמת עצמן, וקיי"ל שאיסור בלוע אינו יוצא בלא רוטב [ואפילו באיסור שמן דעת רוב הפוסקים להקל שאינו יוצא מחתיכה לחתיכה בלא רוטב ועי' גר"א סי' קה ס"ק מב].

**ובאמת** דברי הריב"א צריכים ביאור איך סבר לאסור את כל הדגים, דהא דבר פשוט הוא שאין בלוע יוצא מחתיכה לחתיכה בלא רוטב, וכתב היד יהודה (סק"א ד"ה ומצאתי) לבאר, שדעת הריב"א שכיון שיש על הדגים רוטב שאינו בלוע בדגים, הרוטב עצמו נאסר, וחוזר הרוטב ואוסר את הדגים האחרים. ודעת החולקים צ"ל דס"ל שכיון שהרוטב הוא מועט מאוד, אינו נבלע בדגים האחרים ואינו אוסר אפילו כ"ק.

**ומצינו** כעי"ז לעניין טהור מליח וטמא תפל, שאין הטהור נאסר, ומ"מ מבואר (סי' קה סק"י) שצריך להדיח את הטהור המליח, וכתב היד יהודה (סי' סט ס"ק עה) דמהא שצריך הטהור הדחה, מוכח שיש על הטהור מעט איסור, וא"כ אמאי לא נאסר הטהור, וגם בזה צ"ל שאותו איסור הוא מועט מאוד ואינו נבלע בטהור כלל, ואינו אוסר אפילו כדי קליפה. ועוד כתב שם להוכיח מהש"ך סי' צד ס"ק כט שכתב שחותך בסכין של איסור מקונח [כשאינו מודח שיש עדיין דבר מועט ע"ג הסכין] בשר רותח הבשר צריך הדחה ולא קליפה, והיינו דאע"פ שנדבק ע"ג החתיכה [ומשו"ה צריך הדחה] אינו נבלע בחתיכה וא"צ לקלוף.

**ובסו"ד** כתב הש"ך דכ"ז דוקא אם שפך את כל המים, אבל אם נשאר מעט מים ודאי נאסרו כל הדגים, דכיון שהמים נאסרו חוזרים המים ואוסרים את הדגים האחרים.

**שלא יוציא הביצים בכף מהמים עד שיצטננו**

**ובלשון** המחבר שכתב 'לא יוציאם מהמים' משמע ביאור שלישי בדברי הראשונים, שמיירי במי שבא להוציא ביצים מהמים ע"י כף ועל זה כתב בסמ"ג שלא יוציא הביצים מהמים עד שיצטננו, וביאר המחבר את החשש, דאם היה מוציא ביצים מהמים קודם שנצטננו, יש לחשוש שמא הביצה שיש בה אפרוח נשארה במים עם האחרונות ולא יהא ששים לבטלה. ולכאורה צ"ב דהא אף אם מוציא את הביצה שיש בה אפרוח בתחילה ג"כ יאסר הכל, דכיון שהוציא את הביצה האסורה ע"י כף, נאסרת הכף מהביצה ואח"כ כשחוזר ומוציא שאר הביצים ע"י הכף יאסרו כל הביצים. וכתב היד יהודה (סק"ב) ליישב, שכשמוציא את הביצים הוא מוציאם בלא מים, וא"כ אין הכף אוסרת אלא כדי קליפה, ובביצים בקליפתן אין חשש לכ"ק, ולכן יש לאסור רק מחמת החשש שמא ישאר לבסוף עד שלא יהא ששים כנגד האיסור [ויאסר כל מה שבקדרה כיון שהוא כ"ר, ואח"כ כשיבא הכל לקערה לא יהא רוב לבטל את האיסור, דלא מצוי שיהיה כ"כ הרבה ביצים לבטל ברוב].

**כל דין זה הוא דוקא כשיש ששים בקדירה כנגד ביצה אחת**

**מיהו** כל דין זה שמבואר בשו"ע שהמבשל ביצים לא יוציא הביצים עד שיצטננו, הוא דוקא כשיש ששים במים כנגד כל ביצה, ולכך לא יוציא עד שיצטננו כדי שלא יתמעט מששים, אבל אם מבשל מעט ביצים ואין ששים כנגד כל ביצה, לא שייך כלל דין זה שלא להוציא הביצים מהמים עד שיצטננו, דהא אם יש שם ביצה אחת עם אפרוח כבר נאסר הכל, ולא יועיל מה שימתין [ובבדי השולחן (ביאורים ד"ה לא יוציאם) כתב לדון אם מותר להוציא ביצים כל זמן שיודע שעדיין יש ששים בקדירה כנגד ביצה אחת, וכתב שיש לחוש שיש שני ביצי טריפה, ולפי"ז ה"ה שיש לחוש בפחות מששים ביש חשש רק על ביצה אחת, מיהו לא נראה שיש לחשוש לזה, דכיון שלמעשה אם נמצא ביצה שיש בה אפרוח נאסור את כל הביצים, אין טעם שימתין עכשיו עד שיצטננו המים].

**בזמה"ז שלא מצוי ביצים עם אפרוח יש להקל בכל זה**

**ובזמן** הזה נראה דכיון שמצוי בביצים רק דם ואין מצוי כלל שיהיה אפרוח בביצים, א"כ אף אם מבשל הרבה ביצים עד שיש ששים כנגד כל ביצה, אי"צ להמתין עד שיצטנן, דהמוצא דם בביצים אי"צ ששים כדי לבטלו אלא סגי ברוב כנגד הביצה האסורה [כמבואר ברמ"א סי' סו ס"ד, דקיי"ל שדם הביצים דרבנן, וכיון שנחלקו הראשונים מהו הדם בביצים האסור, הו"ל ספק בדרבנן, ויש להקל דסגי ברוב כדי לבטלו].

**אמאי הזכיר המחבר האיסור רק בביצים ולא בדגים**

**והנה** המחבר לא הזכיר איסור כלל לגבי הדגים, ולכאורה אם הביאור הוא שמוציא את הביצים מהמים וחוששים שנשארה הביצה האסורה עם האחרונות, א"כ ה"נ יש לחשוש לגבי הדגים שישאר דג טמא לבסוף, ולמה אין צריך להמתין עד שיצטנן. ובפמ"ג (מ"ז סק"א) באמת נקט דהמחבר אוסר אף בדגים, אמנם מסתימת השו"ע לא נראה כן, וכ"כ היד יהודה (קצר סק"א) שהמחבר סובר שדוקא בביצים יש לאסור, אבל בדגים אין חשש כיון שאף אם ימצא דג טמא מ"מ בטל ברוב, ועל כן אין לחשוש אפילו לכתחילה להמתין עד שיצטנן. ועוד כתב שיש לומר שהמחבר לא הזכיר החשש בדגים, כיון שלא מצוי שימצא דג טמא לאחר הבישול, דמסתמא בודק אותם יפה קודם הבישול, משא"כ בביצים שלא שייך לבודקם קודם הבישול שאין יודעים אם יש בביצה אפרוח.

**אם עבר ולא עשה כן ומצא ביצה עם אפרוח או דג טמא**

**וכתב** הרמ"א ואם לא עשה כן אלא עירה אותן לקערה ונמצא אחת מהן טריפה יש אוסרין הכל דחוששין שמא הטריפה נשאר לבסוף ולא היה ששים בקדירה לבטל ונאסר מה שבקדירה וחוזר ואוסר כל מה שבקערה וכן בדגים קטנים וכו'. וכבר ביארנו שהרמ"א ביאר דמיירי בשופך הביצים עם המים, ואם שופך בשתי שפיכות חוששים שנשארה הביצה האסורה או הדג הטמא לבסוף. ומשמע שאם יצא האיסור בשפיכה הראשונה לא היה אסור, והיינו משום שבתוך הקערה הוא כלי שני. וצריך ביאור אמאי לא נאסר בזמן העירוי עצמו, שכששופך הביצים עם המים, אם יצאה הביצה האסורה עם המים, הרי בזמן העירוי עדיין אינו ככלי שני, ותיאסר כל השפיכה הראשונה מחמת הביצה האסורה [דמה שבקדירה אינו מצטרף לבטל בזמן שמערה דאין ניצוק חיבור].

**וכתב** היד יהודה (סק"א ד"ה והרש"ל) דעל כרחך צ"ל שבשפיכה הראשונה היה ששים כנגד האיסור. אלא דזה תימה, שאם כן אינו תלוי כלל בשפיכה הראשונה או בשפיכה שניה, אלא הכל תלוי באיזה שפיכה היה ששים כנגד האיסור, שהרי אם לא היה ששים בשפיכה הראשונה נאסרה כל השפיכה הראשונה, ותחזור ותאסור הכל, אף אם בקדרה עדיין יש ששים כנגד האיסור. מיהו לפי מה שהעלינו לעיל (שיעור נא) די"ל שבזמן העירוי עצמו אינו בולע ופולט, דניצוק אינו בולע ופולט כלל, א"כ הקושיא מיושבת.

**ומה** שכתב הרמ"א וכן דגים קטנים וכו'. ולכאורה צ"ב אמאי נאסור בדגים, והרי לעולם יש רוב כנגד האיסור. וביאר בתו"ח דמ"מ יש לחוש שהרוטב שבקדרה שנאסר כשנשפך על מה שבקדרה יאסור הכל מדין עירוי מכלי ראשון. אכן הדבר צ"ב איך נאסור מחמת העירוי, והרי הדגים שבקערה הם בתוך המים [לביאור המחבר והרמ"א ששופך הדגים עם המים], ועירוי אינו אוסר יותר מכ"ק, וא"כ העירוי אינו בא כלל על הדגים ולא נאסרו. ומצאתי שכבר העיר כן היד יהודה (סק"א ד"ה והרש"ל), וכתב דלא שייך לאסור את הדגים שבקערה אא"כ נימא שהדגים עצמם שהם רותחים נוגעים זה בזה ואוסרים זה את זה. ואפילו אם נאמר שבגוש יש דין כלי שני כדעת הרמ"א (סי' קה ס"ג) בכ"ז יש לאסור מחמת דין עירוי.

**אמנם** לא הבנתי כוונת היד יהודה למה הדגים אוסרים כדי קליפה, אחרי שיש רוטב צונן על הדגים. וצ"ל דס"ל שדבר גוש רותח אוסר אף ע"י רוטב צונן, והדבר צ"ע שאפילו לדעת התרה"ד (מובא ברמ"א סי' צב ס"ז) שגם עירוי הנזחל אוסר, זה דוקא בלא נפסק הקילוח, אבל הדגים הוי כנפסק הקילוח, וא"כ בפשטות אינו אוסר כשעובר דרך הרוטב הצונן וצ"ע.

**● השיעור נמסר בביהכ"נ "בית תפילה" נוה יעקב ירושלים ● ניתן לשמוע בקול הלשון טל: [PHONE_REMOVED] קוד 1-3-2-2-1 ובשידור חי מוצש"ק בשעה 10:00 ●**

**● נכתב ע"י א. ה. והיה לעיני מו"ר שליט"א ●**