ג - בדין יצא לדעת לדיר וסהר, ובדין יצא או חזר בהיתר
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / תחומין מהדו_ב

**סימן ג**

**בדין יצא לדעת לדיר וסהר**

**ובדין יצא או חזר בהיתר**

**א**

א] **עירובין מ"א ב',** מי שהוציאוהו נכרים וכו', הוליכוהו לעיר אחרת נתנוהו בדיר או בסהר, ר"ג וראב"ע אומרים מהלך את כולה.

**והנה** נחלקו הראשונים בדין היוצא לדעת ונכנס לדיר וסהר, אם מהלך את כולה, דהתוס' לעיל כ"ט א' ד"ה והושיבו כתבו דאף מי שיצא במזיד ונכנס לעיר מהלך את כולה, כיון דחשבינן לה כד' אמות, ואף היוצא במזיד יש לו ד' אמות, וכן צידד הרשב"א בעבוה"ק שער ה' פי"ג הע"א, וכ"כ המ"מ בפכ"ז משבת הי"ג משמו, וכ"כ הריטב"א והר"ן בסוגיין, והר"ן כתב דהוא איבעיא דגמ' בר"ה כ"ג ב', וכיון דלא איפשיטא נקטינן לקולא.

**אך** הרמב"ם בפכ"ז משבת הי"ג כתב אם יצא חוץ לתחום לדעת, אע"פ שהוא בתוך רה"י כגון דיר וסהר, אין לו אלא ד' אמות, וכ"כ הרמב"ן בסוגיין, והבעה"מ לקמן מ"ג ב' בפי' בתרא, וכ"ה מבו' בד' רש"י לקמן מ"ב ב' ד"ה אטו, ובד' הראב"ד בכתוב שם לקמן מ"ב ב', והביאו הרמב"ן במלחמות, ובד' הרשב"א לקמן מ"ז ב', והריא"ז בפירקין ה"א דין ב' וג', וכ"כ הר"ן בפי' הרי"ף שבת י"ט א', וכ"ה בשו"ע סימן ת"ה ס"ו, ועי' בביאוה"ל שם במש"כ בהכרעת ההלכה בזה.

ב] **והנה** הבית מאיר בסו"ס ת"ד כתב דאף דהיוצא בספינה חשיב כיוצא לדעת, מ"מ אם הספינה היתה הולכת ושבתה ע"י הפלגה בעיר "מה שלא אסיק אדעתי' שתבא שם", הויא כל העיר כד' אמות.

**ויש** שפירשו בדבריו, דהך דינא דכל שהלך לדיר וסהר מדעתו אין לו אלא ד' אמות, לא תלי במה שיציאתו מתחומו היא לדעת, אלא במה שכניסתו לדיר וסהר היא לדעת, וכל שיצא מתחומו לדעת והוליכוהו נכרים לדיר וסהר, מהלך את כולן, וזהו שכתב דאף דהוי כיוצא לדעת, מ"מ כל שכניסתו לעיר היא שלא לדעת מהלך את כולה.[[1]](#footnote-2)

**אך** הנה בד' הבעה"מ לקמן מבו' להדיא דכל שיציאתו חוץ לתחום היתה לדעתו, אינו מהלך את כל הדיר והסהר, ולא תלי במה שכניסתו לדיר וסהר היתה לדעתו, וכ"נ בל' רש"י לקמן והרמב"ן והר"ן בסוגיין, ובל' הרמב"ם בפכ"ז משבת הי"ג והשו"ע בסימן ת"ה ס"ו, וכ"ה מבו' להדיא בד' הרשב"א שהביא המ"מ בהל' שבת שם, עיי"ש, וכ"נ בד' התו"ש בסימן רמ"ח סוסקי"ג, והבית מאיר שם נחלק לפי דבריו ע"ד התו"ש, וכ"כ המ"ב בסימן ת"ה סק"כ ובשעה"צ סקי"ח.[[2]](#footnote-3)

ג] **והנה** הטעם לומר דאף אם יצא מתחומו לדעת כל שכניסתו לדיר וסהר היא שלא לדעת מהלך את כולם, ול"ד לדינא דהוציאוהו והחזירוהו דכאילו לא יצא, דהוא רק כשיצא שלא לדעת, ואם יצא לדעת וחזר שלא לדעת אין לו אלא ד' אמות, נראה דהוא משום דלענין הא דהדיר וסהר חשובין כד' אמות, אין לתלות אלא בכניסתו לשם, דאם היא לדעתו ל"מ זה ליתן לו את כל הדיר והסהר, אך מה נפ"מ במה שיצא מתחומו לדעתו, הרי לא בא להלך את כל הדיר וסהר, מכח יציאתו מתחומו, אלא מכח מה שנכנס לשם, ומה לי אם יציאתו מתחומו היא לדעת או שלא לדעת.[[3]](#footnote-4)

**ובביאור** ד' הראשונים דכל שיצא לדעת והוליכוהו נכרים לדיר וסהר אינו מהלך את כולם, נראה דיש לפרש, דהנה בפירש"י לקמן מ"ב א' ד"ה מהלך בה כתב, דמדינא ל"ה הדיר וסהר כד' אמות כיון שלא שבת באויר מחיצותיהן מבעו"י, והא דלר"ג מהלך את כולה, הוא משום דמי שהוציאוהו נכרים אין לו אלא ד' אמות, והקילו חכמים אצלו להיות לו היקף מחיצות כד' אמות, ומשא"כ בקונה שביתה שיש לו אלפים אמה, לא הקילו חכמים אצלו להיות לו היקף מחיצות כד' אמות כשלא שבת באוירן.

**ובפירש"י** לקמן מ"ב ב' ד"ה אטו מבו' דמה"ט הוא דאינו מהלך את כולה אלא כשיצא באונס מתחומו, והיינו דכיון דכל הא דהוו הדיר וסהר כד' אמות, הוא משום דאין לו אלא ד' אמות, הרי דכ"ז הוא כשאיבד את תחומו באונס, אך כל שאיבד את תחומו מדעתו, והוא גרם לעצמו שלא יהיו לו אלא ד' אמות, לא הקילו עליו שיהיו הדיר וסהר כד' אמות.

**ולפ"ז** הרי דמה"ט הוא דכל שיצא מתחומו לדעת, אינו מהלך את כל הדיר וסהר, אף שנכנס לשם שלא לדעת, ומשום דכל שיצא מתחומו ואיבד את תחומו לדעת, לא הקילו עליו חכמים שיהיו כל הדיר וסהר כד' אמות.

ד] **ואמנם** גם בגונא דיצא מתחומו שלא לדעת, מ"מ כל שנכנס לדיר וסהר מדעת, מבו' בל' הרמב"ם בפכ"ז משבת הי"ב, דאינו מהלך את כולה, וע"כ דוקא כשנזכר "והוא בתוכן" מהלך את כולה, וכ"ה מבו' בד' הריא"ז ה"א דין ד' ובד' הר"ן בסוגיין,[[4]](#footnote-5) וכ"ה להדיא בד' הרמ"א בסו"ס ת"ד, וכ"כ המ"ב בסימן ת"ה סקכ"ד.

**ויש** להעיר קצת בזה בל' הר"ן בסוגיין, שכתב בשם הרמב"ן דהא דבראשונה לא היו העדים מהלכין את כל העיר, הוא משום דיצאו מתחומן לדעת, וכ"נ בד' הרמב"ן, ולכאו' הול"ל דהוא משום שבאו לעיר מדעת, ומ"ט לא הזכיר אלא להא דיצאו מתחומן לדעת.

**ב**

ה] **והנה** התוס' בר"ה כ"ג ב' ד"ה לא היו הוכיחו דהא דנתנוהו בעיר מהלך את כולה, הוא רק בעיר המוקפת מחיצות, מהא דתנן התם דבראשונה לא היו זזים משם, ולא הי' להם את כל העיר, והיינו משום דאיירי לאחר שנפרצו בה פרצות דחשיבא כרה"ר, וכן הוכיחו הרשב"א וש"ר שם, והרא"ש בפירקין בסימן י', והריטב"א לקמן מ"ז ב'.

**והרמב"ן** בסוגיין כתב לדחות, לפי דבריו דהיוצא לדעת ונכנס לעיר אחרת אין לו אלא ד' אמות, ובראשונה היו עושין העדים כיוצאין לדעת ואין להם אלא ד' אמות, ואע"פ שיצאו לשם מצוה וברשות לא עשאום כאנוסים.

ו] **ובד'** התוס' שהוכיחו מהתם, בפשוטו הי' נראה דלטעמייהו אזלי, דס"ל לעיל כ"ט א' ד"ה והושיבו דאף היוצא לדעת לעיר אחרת מהלך את כולה, וע"כ אף דהעדים הוו כיוצאין לדעת, מ"מ הי' בדין שיהלכו את כל העיר, ובע"כ דהא דלא היו זזים משם, הוא משום דאחר שנפרצו בה פרצות ל"ה כד' אמות.[[5]](#footnote-6)

**אך** הנה הרא"ש בסימן י' כתב, ז"ל, ואמאי כיון שברשות באו מחוץ לתחום, וכי גרע מהוציאוהו נכרים ונתנוהו בעיר, עכ"ל, ומבו' בדבריו דאף דדינא דנתנוהו בעיר אחרת הוא רק בהוציאוהו נכרים, וכאשר כ"נ בדבריו בכ"ד, ונת' בסימן ב' סק"ג בהערה, מ"מ בעדים שבאו ברשות, לא גרע מהוציאוהו נכרים, ויש להם את כל העיר.

**ולמדנו** מזה פלוגתת הראשונים בדין היוצא בהיתר וברשות, דהרמב"ן ס"ל דחשיב כיוצא לדעת, אך הרא"ש פשיטא לי' דלא גרע מיוצא שלא לדעת, וצ"ב ביסוד הפלוגתא בזה.

ז] **ומצינו** שנחלקו עוד בזה, דהנה בפי' הר"ן בשבת י"ט א' כתב, ז"ל, ולפיכך נוהגין עכשיו שמתכנסין לתוך הספינה מער"ש וכו' לקנות שם שביתה, ואח"כ חוזרין ונכנסין לה בשבת, ועושין כך מפני שהספינה עתידה לצאת בשבת חוץ לתחום ויהא אסור לזוז בתוכה מד' אמות שלו לפי שלא שבת באויר מחיצות מבעו"י, ואע"ג דקי"ל דהלכה כר"ג וכו' ה"מ בנתנוהו נכרים בדיר וסהר דאניס הא לדעת לא עשאום כד' אמות, עכ"ל, ומבו' בדבריו דאף דהוא יוצא בספינה בהיתר, מ"מ כיון שהוא יוצא לדעת, אינו מהלך את כל הדיר וסהר.

**והב"י** בסימן ת"ה פירש כן גם בד' הרשב"ם שהביאו התוס' לקמן מ"ג א' ד"ה הלכה כר"ג דהנכנס לספינה בשבת ויצאה חוץ לתחום אינו מהלך את כולה, משום דלא שבת באויר מחיצות, והיינו משום דס"ל דהיוצא לדעת אינו מהלך את כל הדיר וסהר, והיוצא בספינה חשיב כיוצא לדעת, אף שהוא יוצא בהיתר.[[6]](#footnote-7)

ח] **אך** הנה הריא"ז בפירקין ה"א דין ג' כתב, ז"ל, והבא בספינה בשבת ונכנסה הספינה לתוך הנמל שהוא תוך עיבורה של עיר, הרי זה רשאי לירד מן הספינה ולהלך בכל העיר, "שהרי בהיתר יצא חוץ לתחומו", עכ"ל, והרי דס"ל דאף דהוא יוצא לדעת, מ"מ כיון דהוא בהיתר, הו"ל כיוצא שלא לדעת ומהלך את כל העיר, וכ"ה להדיא באו"ז סו"ס קמ"ו, והביאו ההג"א בסימן ג'.[[7]](#footnote-8)

**וכ"נ** גם מד' הרא"ש בסימן ג' דמשמעות דבריו כמו שדקדק הב"י בסימן ת"ה ס"ו דהיוצא בספינה בשבת מותר להלך את כולה, אף כשלא שבת באויר מחיצות, ולפ"מ דס"ל בסימן י' דהיוצא לדעת לדיר וסהר אינו מהלך את כולה, וכ"ה מבו' גם בדבריו בסימן א' בשם המהר"ם, וכמש"נ בסימן ב' סק"ג בהערה, וכ"ה גם בתוס' הרא"ש לעיל כ"ט א', הרי בע"כ דהא דהיוצא בספינה מהלך את כולה, הוא משום דהיוצא בהיתר לא חשיב כיוצא לדעת, ואזיל הרא"ש לטעמי' בסימן י', דעדים היוצאין ברשות לא חשיבי כיוצאין לדעת.[[8]](#footnote-9)

**ג**

ט] **והנה** לקמן בסוגיין אמרי נהרדעי בהוצרך לנקביו, דאם פקח הוא עייל לתחומא וכיון דעל על, ובפירש"י שם כתב, ז"ל, כיון דעל על ומותר כאילו לא יצא, "דהא ברשות על", ולא גרע מהחזירוהו, עכ"ל, והגאו"י לקמן מ"ג א' הוכיח מזה דהיוצא מדעתו בהיתר לא חשיב כיוצא לדעת.

**וקשיא** מהתם לדעת הרמב"ן ודעימי' דס"ל דהיוצא ברשות חשיב כיוצא לדעת, דא"כ מ"ט כשהוצרך לנקביו ונכנס אמרינן דכיון דעל על, ולא חשיב כהוציאוהו נכרים וחזר לדעת דאין לו אלא ד' אמות.

י] **ולכאו'** צ"ל בזה, דשאני היכא שהוצרך לנקביו וא"א לו לישאר במקומו, דבכה"ג חשבינן לי' כאונס, וזה ניחא לדעת הסוברים דהתירא דהוצרך לנקביו הוא לילך למקום צנוע, וע"כ הו"ל כהחזירוהו נכרים דכאילו לא יצא.[[9]](#footnote-10)

**אך** אכתי תיקשי ממה שאמרו לקמן מ"ג ב' בנחמי' ברי' דרב חנילאי דמשכתי' שמעתא ונפק חוץ לתחום, וא"ר נחמן עשה לו מחיצה של בנ"א ויכנס, ועי"ז הוא חוזר לתחומו, והרי דאף שהוא חוזר לתחומו לדעתו, מ"מ כיון דהוי זה בהיתר, ע"י מחיצת בנ"א, הוי כהחזירוהו נכרים דכאילו לא יצא.[[10]](#footnote-11)

יא] **עוד** יש להעיר בזה, דהנה האו"ז בסימן קמ"ו הביא ד' הרשב"ם, ז"ל, ספינה הנכנס בה מבעו"י מותר לילך בתוכה בשבת אע"פ שהספינה מפליגתו חוץ לתחום, ובלבד שלא יצא מן הספינה בשבת, דהא אמרינן מי שיצא חוץ לתחום אין לו אלא ד' אמות, וכל הספינה כולה הו"ל כד' אמות כשנכנס בה מבעו"י ושבת באויר מחיצות של ספינה וכו', וה"ה נמי דמותר להפליג בשבת עצמו, אבל משיצא חוץ לתחום אינו זז מד' אמותיו ואין הספינה לו כד' אמותיו הואיל ולא שבת באויר מחיצה מבעו"י וכו', ומי שנכנס בשבת בספינה וישב לו בד' אמותיו והלכה ספינה חוץ לתחום וחזרה לאחורי' לנמל שהפליגה משם מותר ישראל זה לצאת מן הספינה לשוב לעיר כבתחילה, דהוי כהוציאוהו נכרים והחזירוהו נכרים דהוי כאילו לא יצא, עכ"ל.

**וצ"ע** למש"כ הב"י בדעת הרשב"ם דהא דהנכנס לספינה ויצאה חוץ לתחום אינו מהלך את כולה, הוא משום דהו"ל כיוצא לדעת, דא"כ מ"ט כתב הרשב"ם דאם חזרה הספינה לאחורי' לנמל שהפליגה שם, מותר להלך בכל העיר דהוי כהוציאוהו נכרים והחזירוהו נכרים,[[11]](#footnote-12) אך אי נימא דטעמא דהרשב"ם דכשיצאה חוץ לתחום אינו מהלך את כולה, הוא משום דקי"ל כר' יהושע, ניחא.

**ד**

יב] **והנה** בביאור פלוגתת הרמב"ן והרא"ש בעדים היוצאין ברשות אם חשיבי כיוצאין לדעת, נראה דזה תליא ביסוד דינא דיוצא לדעת דאינו מהלך את כל הדיר וסהר.

דהנה לעיל סק"ג נתבאר לפרש בזה, כמש"כ רש"י דמדינא כיון דלא שבת באויר מחיצות אינו מהלך את כולו, אלא שהקילו ליוצא חוץ לתחום שאין לו אלא ד' אמות, שיהא כל היקף המחיצות כד' אמות, ולא הקילו בכך אלא במי שיצא ואיבד את תחומו באונס, ולא במי שיצא לדעתו.

**אך** הנה בד' התוס' הרא"ש לעיל כ"ט א' מבו' דהוא משום דכל שיצא במזיד קנסוהו שלא יהיו הדיר וסהר חשובין לדידי' כד' אמות, וזהו שכתב שם דדין יוצא מתחומו בשוגג לדיר וסהר, תליא בהפלוגתא אם קנסו שוגג אטו מזיד.

יג] **ולפ"ז** פשוט דבזה הוא שנחלקו הרמב"ן והרא"ש בדין עדים היוצאין ברשות, דהרמב"ן ס"ל דהא דהיוצא לדעת אינו מהלך את כל הדיר וסהר, הוא משום שלא הקילו חכמים לחשוב את כל הדיר וסהר למי שיצא מתחומו מדעתו, וע"כ ס"ל דאף אם יצא ברשות, מ"מ כיון דיצא לדעתו אינו מהלך את כולה.

**אך** הרא"ש לטעמי' אזיל, דס"ל דהא דהיוצא לדעת אינו מהלך את כל הדיר וסהר הוא משום קנס, וע"כ פשיטא לי' דכל שיצא ברשות אין מקום לקנסו, ומהלך את כולה.

**ה**

יד] **ולפ"ז** הי' נראה בדעת הרמב"ן, דחלוק הוא דינא דיצא לדעת או חזר לדעת אינו חוזר לתחומו, דהיינו רק כשיצא או חזר באיסור, מדינא דיוצא לדעת אינו מהלך את כל הדיר וסהר, דהוא אף כשיצא בהיתר.

**והטעם** בזה, הוא לפמש"נ דהא דהיוצא ברשות אינו מהלך את כל הדיר וסהר, הוא משום דמדינא כל שלא שבת באויר מחיצות אינו מהלך את כולו, אלא שהקילו ליוצא חוץ לתחום, ולא הקילו בכך כשיצא מתחומו לדעתו, אף שיצא בהיתר.

**ולפ"ז** י"ל דכ"ז הוא בדינא דדיר וסהר, אך בהא דיצא וחזר לתחומו דכאילו לא יצא, י"ל דהיינו דמדינא לא איבד את תחומו אף כשיצא משם, דאף כשהוא חוץ לתחומו, אכתי הוי תחומו במקום שקנה שביתה בתחילת השבת, וע"כ כשחזר לתחומו מן הדין הוי כאילו לא יצא, והא דהיוצא או חוזר לדעת אינו חוזר לתחומו, הוא קנס שקנסוהו חכמים, וכמש"כ בפי' ר"ח בן שמואל בסוגיין, וכ"נ גם בפי' ריו"נ (בד"ה אנוסין נינהו),ו[[12]](#footnote-13) וע"כ כ"ז הוא כשיצא או חזר באיסור, אך כל שיצא וחזר ברשות ליכא למקנסי', והוי כאילו לא יצא.

טו] **ובזה** מתישב היטב הא דכשיצא שלא לדעת, וחזר לתחומו ע"י שהוצרך לנקביו, או ע"י מחיצה של בנ"א אמרינן דכיון דעל על, ולא חשיב כחוזר לדעת דאין לו אלא ד' אמות.

**ובזה** מתישב גם מש"כ הרשב"ם דהמפליג בספינה ויצא מתחומו אין לו אלא ד' אמות ואינו מהלך את כולה, וכתב הב"י דהוא משום דהוי כיוצא לדעת, ואפ"ה כל שחזר לתחומו הוי כאילו לא יצא, - והיינו משום דכל הא דהיוצא בספינה הוי כיוצא לדעת, הוא כלפי דינא דדיר וסהר, דכל שיצא מדעתו אינו מהלך את כולה, אך כל שחזר לתחומו, כיון דהויא יציאתו וחזרתו בהיתר, הו"ל כהוציאוהו והחזירוהו נכרים דכאילו לא יצא.

**ו**

טז] **אמנם** הנה לפ"ז נמצא דבר חדש, דכל מה שאמרו בסוגיין דכשהוצרך לנקביו הוי כחוזר שלא לדעת, הוא רק כשחזר לתחומו, דבהך דינא דיצא וחזר כאילו לא יצא, אף היוצא וחוזר לדעתו בהיתר הוי כיצא וחזר שלא לדעת, אך אם הוצרך לנקביו ונכנס לעיר אחרת, אינו מהלך את כולה, דהו"ל כנכנס לדיר וסהר לדעת דאינו מהלך את כולה, דבהך דינא דיצא לדעת לדיר וסהר אינו מהלך את כולה, אף היוצא בהיתר הוי כיוצא לדעת.

**ובאמת** מצאנו כן באו"ז סימן קמ"א, ז"ל, מכאן יש ללמוד מי שבא בספינה וכו' והוצרך לנקביו וכו' ונכנס לעיר ומותר בכל העיר כאילו שבת שם, וי"א שאין להתיר מכאן, דלא איירי נהרדעי אלא בהוציאוהו נכרים ומפני שאמש ביה"ש שבת שם, להכי אמרינן כיון דעל עלף ומדקדקים לשון רש"י זצ"ל שכתב דעל על ומותר כאילו לא יצא דהא ברשות על ולא גרע מהחזירוהו, ומשמע לשונו שכתב כאלו לא יצא ולא גרע מהחזירוהו דדוקא בכה"ג איירו נהרדעי שאמש שבת שם, ולאו מילתא היא וכו', עכ"ל, - והרי די"א דאף דכל שהוצרך לנקביו וחזר לתחומו הוי כאילו לא יצא, דחשיב כחוזר שלא לדעת, מ"מ כל שנכנס לעיר אחרת אינו מהלך את כולה, דחשיב כנכנס לה לדעת, וזה כמש"נ.[[13]](#footnote-14)

יז] **אך** תיקשי לפ"ז בד' הב"י, שנקט בפשיטות בסימן ת"ה דהיוצא בהיתר בספינה חשיב כיוצא לדעת, ואינו מהלך את כל הספינה, אלא לדעת הסוברים דהיוצא לדעת לדיר וסהר מהלך את כולה, ולפ"ז הי' בדין דהוציאוהו נכרים והוצרך לנקביו ונכנס לדיר וסהר אינו מהלך את כולה, והב"י גופי' בסימן ת"ו נקט בפשיטות דבכה"ג הוא מהלך את כולה, עיי"ש.[[14]](#footnote-15)

יח] **וגם** בעיקר הדברים יש להעיר, דהנה הרמב"ן בסוגיין כתב בתו"ד בטעם הא דהיוצא או חוזר לדעת אינו חוזר לתחומו, ז"ל, אבל תחומין משום קנין שביתה הוא, והיוצאין חוץ לתחום קנו להן ד' אמות שם, ואינן חוזרין לשביתה הראשונה, עכ"ל.

**ומבו'** בדבריו דהא דהיוצא או חוזר לדעת אין לו אלא ד' אמות, אי"ז משום קנס, אלא דינא הוא דכיון שיצא חוץ לתחומו קנה לו ד' אמות, ואינו חוזר לשביתתו הראשונה,[[15]](#footnote-16) - ולפ"ז צ"ל דהא דהוציאוהו והחזירוהו נכרים כאילו לא יצא, הוי זה קולא שהקילו חכמים ליוצא מתחומו באונס.

**ולפ"ז** הרי מסתברא מילתא, דכ"ה דבהא דהיוצא לדעת לדיר וסהר אינו מהלך את כולה, הוא אף כשיצא בהיתר, ה"נ הא דהיוצא או חוזר לדעת אין לו אלא ד' אמות, הוא אף כשיצא בהיתר, - דכל מש"נ לעיל לחלק ביניהם, הוא רק אי נימא דכל שיצא וחזר לתחומו מן הדין הוי כאילו לא יצא, וכל הא דכשיצא או חזר לדעת אין לו אלא ד' אמות הוא מקנסא, אך למש"כ הרמב"ן דמן הדין אין לו אלא ד' אמות, אין לחלק כן.[[16]](#footnote-17)

**ז**

יט] **ואשר** ע"כ נראה בדעת הרמב"ן ודעימי', דחלוק בזה דינא דיצא לדעת, מדינא דחזר לדעת, דאף דהא דיצא לדעת אין לו אלא ד' אמות, ואינו חוזר לתחומו, הוא אף כשיצא ברשות, מ"מ הא דהוציאוהו נכרים וחזר לדעת אין לו אלא ד' אמות, ואינו חוזר לתחומו, הוא רק כשחזר באיסור.

**והטעם** בזה הוא, משום דחלוק הוא הא דהיוצא לדעת אין לו אלא ד' אמות, מהא דהחוזר לדעת אין לו אלא ד' אמות, דהא דהיוצא לדעת אין לו אלא ד' אמות, הוא משום דכל שעקר מתחומו בדעתו אינו חוזר לתחומו, והיינו משום דכל דעקירתו מתחומו היא לדעתו הוי זה עקירה טפי מתחומו, או היינו משום דדינא דהוציאוהו והחזירוהו כאילו לא יצא הוא קולא שהקילו חכמים, ולא הקילו אלא למי שיצא באונס, אך הא דהחוזר לדעת אין לו אלא ד' אמות, אי"ז מכח ה"ט, שהרי יציאתו מתחומו היתה לאונסו, והדין נותן שיהא חוזר לתחומו, אלא הוא משום דכל שחזר לתחומו באיסור, קנסוהו חכמים דאי"ז מועיל לו, דלא יהא חוטא נשכר.

**ועד"ז** הוא גם בדינא דדיר וסהר, דהא דהיוצא מתחומו לדעת והוליכוהו נכרים לדיר וסהר אינו מהלך את כולה, הוא משום דכל שאיבד את תחומו מדעתו לא הקילו עליו להלך בדיר וסהר שלא שבת באויר מחיצותיהן, והא דהוציאוהו נכרים ונכנס מדעתו לדיר וסהר אינו מהלך את כולה, אף שאיבד את תחומו באונס, והי' בדין שיהלך את כל הדיר וסהר, הוא משום דכל שנכנס לדיר וסהר באיסור קנסוהו חכמים דאי"ז מועיל לו.[[17]](#footnote-18)

**ואשר** ע"כ אף דבהא דהיוצא לדעת אין לו אלא ד' אמות, אף היוצא ברשות חשיב כיוצא לדעת, מ"מ בהא דהחוזר אין לו אלא ד' אמות, כל שהוא ברשות וליכא למקנסי' הוי כאילו לא יצא, וה"נ כשנכנס ברשות לדיר וסהר מהלך את כולה.[[18]](#footnote-19)

כ] **ולפ"ז** מתישב היטב הא דבהוציאוהו נכרים והוצרך לנקביו וחזר לתחומו הוי כאילו לא יצא, ולא חשיב כחוזר לדעת, וה"נ כשנכנס לתחומו ע"י מחיצה של בנ"א ל"ה כחוזר לדעת, דבדינא דחזר לדעת, כל שחזר ברשות ל"ה כחוזר לדעת, - ובזה מתפרש גם מש"כ הב"י דכל שהוצרך לנקביו ונכנס לעיר אחרת, מהלך את כולה, אף דאם נכנס לעיר אחרת לדעת אינו מהלך את כולה.

**ובזה** מדוקדק היטב מש"כ הר"ן דהא דבראשונה לא היו העדים מהלכין את כל העיר, הוא משום דיצאו מתחומן לדעת, ולא הזכיר להא שבאו לעיר מדעת, - דבהך דינא דכל שנכנס לעיר מדעת אינו מהלך את כולה, הרי דהעדים שנכנסו ברשות ל"ה כנכנסים מדעת, וכל הא דל"ה מהלכין את כל העיר, הוא מכח הא דהיוצא מתחומו לדעת אינו מהלך את כל העיר, דבזה אף היוצא ברשות חשיב כיוצא לדעת.

**ח**

כא] **והנה** לפמש"נ נמצא, דאף שאמרו בסוגיין דבהוצרך לנקביו חשיב כחוזר שלא לדעת וכאילו לא יצא, מ"מ אם משכחת גוונא דמכח הא דהוצרך לנקביו יצא חוץ לתחומו וחזר, הוי כיוצא לדעת ואין לו אלא ד' אמות, דבהא דהיוצא לדעת והחזירוהו נכרים אין לו אלא ד' אמות, אף היוצא ברשות הוי כיוצא לדעת.

כב] **ובזה** זכינו לפרש מש"כ בפי' ר"ח בסוגיין, ז"ל, אמרי נהרדעי ואם זה שהוצרך לנקביו הוא חכם ויודע שהנכנס בתחומו "אפי' מזיד כיון שתחלתו אנוס הוא" אם חזר בתחומו כאילו לא יצא וכו', ואם יזדמן לו ליכנס בתחומו ונכנס בתחומו ישב שם ודומה כאילו הנכרים החזירוהו ויש לו אלפים אמה לכל רוח, עכ"ל.

**ובספר** העתים סימן ל"א כתב ע"ז, ז"ל, ומאי דכתב ר"ח ויודע שהנכנס בתחומו אפי' מזיד כיון שתחילתו אנוס הי' וכו', מיתחזי לן לענ"ד דטעותא הוא ולעולם לא כתב ר"ח הכי ואפשר דהוי ט"ס, כי וודאי ברור הוא ומפורש בשמועה שהנכנס בתחומו מזיד אין לו אלא ד' אמות, והאי אינו מזיד אלא ברשות קא עייל מפני כבוד הבריות, וכדמעיינת בנוסחא דלעיל דכתב מיתחזי לך דהכי היא, הלכך לא אפשר שיכתוב ר"ח כה"ג אלא ספרא הוא דטעה, עכ"ל.

**ולמש"נ** יש לקיים פי' ר"ח שלפנינו, דהרי בהוצרך לנקביו שהוא לדעתו, לא חשיב כאונס, ואם הוצרך לנקביו ויצא מתחומו הוי כיוצא לדעת, וכל הא דבהוצרך לנקביו וחזר לתחומו אמרינן כיון דעל על, הוא משום דכל שיצא מתחומו באונס אף שנכנס לתחומו מדעתו כאילו לא יצא, - וכל הא דהוציאוהו נכרים וחזר לדעת אין לו אלא ד' אמות, הוא משום שחזר באיסור, אך בהוצרך לנקביו שחזר ברשות, אף שהוא לדעתו, הוי כאילו לא יצא.

**ט**

כג] **האלי'** רבה בסימן ת"ז סק"א כתב דהיוצא להציל והחזירוהו נכרים לתחומו, הוי כאילו לא יצא, דעדיף יוצא ברשות מיוצא שלא לדעת, והובא בשעה"צ שם סק"א.

**וצ"ע** במש"כ בפשיטות דעדיף יוצא ברשות מיוצא שלא לדעת, דהוא דלא כמש"כ הרמב"ן ודעימי' דהיוצא ברשות הוי כיוצא לדעת.

**ולכאו'** מוכח מזה כמש"נ לעיל בדרך קמא, דכל הא דהיוצא ברשות הוי כיוצא לדעת, הוא רק בדינא דדיר וסהר, אך בדינא דיצא וחזר לתחומו ל"ה היוצא ברשות כיוצא לדעת.

**אך** אכתי אי"ז מתישב, דאף דנימא דבדינא דיצא וחזר לתחומו אף היוצא ברשות הוי כיוצא שלא לדעת, מ"מ מהו שכתבו דעדיף יוצא ברשות מיוצא שלא לדעת, אחר דבדינא דדיר וסהר חזינן דיוצא שלא לדעת עדיף מיוצא ברשות.

כד] **וע"כ** נראה, דכל הא דהיוצא להציל וכו' הוי כיוצא לדעת, ולא הקילו עליו ליתן לו את הדיר וסהר, וגם אם חזר לתחומו ל"ה כאילו לא יצא, הוא רק קודם תקנת ר"ג, - אך אחר שתיקן ר"ג דהיוצא ברשות יש לו אלפים לכל רוח, והקילו טפי על היוצא ברשות מהיוצא שלא לדעת דאין לו אלא ד' אמות, הרי דכיון דהיוצא שלא לדעת והחזירוהו לתחומו הוי כאילו לא יצא, כ"ש דהיוצא ברשות והחזירוהו לתחומו הוי כאילו לא יצא.

**וכן** משמע קצת ממש"כ הרמב"ן בסוגיין, ז"ל, "ובראשונה היו עושין העדים כיוצאין לדעת" ואין להם אלא ד' אמות, ואע"פ שיצאו לשם מצוה וברשות לא עשאום כאנוסים, עד שבא ר"ג והתקין להם נמי אלפים אמה לכל רוח כאנשי העיר, עכ"ל, ומשמע דרק קודם תקנת ר"ג היו עושין העדים כיוצאין לדעת, אך אחר תקנת ר"ג ל"ה העדים כיוצאין לדעת.

כה] **ובאמת** יש להוכיח כן, ממה שאמרו לקמן מ"ד ב' דמי שיצא ברשות והיו תחומין שנתנו לו חכמים מובלעין בתוך תחומו כאילו לא יצא מתחומו, ולכאו' הוא מיוסד על דינא דהוציאוהו והחזירוהו כאילו לא יצא, וכמש"נ בסימן י' סק"ו, ותיקשי מינה למש"כ הרמב"ן דהיוצא ברשות הוי כיוצא לדעת, למש"נ בדעתו דהוא אף כשיצא ברשות וחזר לתחומו, דלא אמרינן דכאילו לא יצא, אלא הוי כיוצא לדעת ואין לו אלא ד' אמות,[[19]](#footnote-20) - ובע"כ כמש"נ, דכל הא דהיוצא ברשות הוי כיוצא לדעת הוא קודם תקנת ר"ג, אך אחר תקנת ר"ג עדיף היוצא ברשות מהיוצא שלא לדעת, וכל שחזר ברשות לתחומו הוי כאילו לא יצא.

**י**

כו] **בפי'** הר"ן בפ"ק דשבת כתב, דאף דהיוצא בספינה חשיב כיוצא לדעת, ואינו מהלך את כולה, מ"מ כל דשבת באויר מחיצות הספינה מהלך את כולה.

**ובסימן** ב' סק"ח נתבאר הטעם בזה, דהוא משום דהא דהיוצא לדעת אינו מהלך את כל הדיר וסהר, הוא משום דלא שבת באויר מחיצות מבעו"י, ומדינא ל"ה כד' אמות, ולא הקילו חכמים לחשבם כד' אמות, אלא כשיצא באונס, אך כל ששבת באויר מחיצות מבעו"י ומדינא הו"ל כד' אמות, הרי דאף אם יצא לדעת מהלך את כולם.

כז] **ולמש"נ** יש מקום לדון, דכ"ז הוא משום דיציאתו היא ברשות, וכל הא דחשבינן לי' כיוצא לדעת, הוא דכיון דאין יציאתו לאונסו לא הקילו עליו להלך את כל הדיר וסהר, ובזה הוא דאמרינן דכל ששבת באויר מחיצות הספינה ומדינא הוא מהלך את כולה, לא איכפת לן דהוי כיוצא לדעת, - אך בגונא שיהא כניסתו לספינה באיסור, דהא דאינו מהלך את כולה הוא משום שלא יהא חוטא נשכר, יש מקום לומר דהוא אף היכא ששבת באויר המחיצות, וסמך לזה הוא ממש"כ הר"ן בסוגיין בדין קופץ מספינה לספינה, ונת' בסימן ה' סוסק"א בהערה.

**אך** בד' המג"א בסימן ת"ה סק"ז מבו' דאף כשכניסתו לספינה היא באיסור, מ"מ כל ששבת באויר מחיצותי' מבעו"י מהלך את כולה, עיי"ש.

1. אמנם הנה בסימן ב' סוסקי"א בהערה נת' לפרש לד' הבית מאיר בע"א, והיינו דאף דהיוצא בספינה הוי כיוצא לדעת, מ"מ כיון ששבת באויר מחיצותי', אכתי שביתתו קיימת ולא חשיב כיוצא, וע"כ כל דכניסתו לעיר היא שלא לדעת, הו"ל כיוצא שלא לדעת ונכנס לעיר שלא לדעת דמהלך את כולה, ונת' שם כן גם בביאור דבריו בסימן ת"ה ס"ז, עיי"ש.

   אך יש להעיר בזה ממש"כ הבית מאיר שם, דהא דביוצא בספינה בעינן להא דשבת באויר מחיצות, הוא משום דיודע שיצא בה חוץ לתחום "והוא ירצה להלך בכולה", ומשמע דאלמלי הא דירצה להלך בכולה, ל"ה בעינן להא דשבת באויר מחיצות, והיינו משום דבכה"ג לא חשיב כנכנס לדיר וסהר מדעתו, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-2)
2. וכ"ה מוכח ממש"כ הרמ"א בסימן ת"ה ס"ח, במש"כ השו"ע שם דאם יצא לדעת והחזירו נכרים לעירו כולה כד' אמות, דהיינו בעיר המוקפת מחיצות לדירה, ומבו' דאם לא החזירוהו לעירו אלא הוליכוהו לעיר אחרת, אין כולה כד' אמות, והרי דאף שהוליכוהו הנכרים לשם באונס, מ"מ כיון שיציאתו מתחומו היתה לדעתו, אינו מהלך את כל העיר. [↑](#footnote-ref-3)
3. ול"ד להא דיצא לדעת והחזירוהו נכרים אין לו ד' אמות, דלגבי לחזור לתחומו הרי דכל שיצא לדעת אמרינן דהפקיע עצמו מתחומו, או דקנסוהו חכמים שיפסיד את תחומו, ואף שהחזירוהו נכרים לשם אינו חוזר לתחומו, אך לגבי דיר וסהר שבמקום אחר, מה לי דיציאתו מתחומו היתה לדעת, - ואמנם בגונא דכל הא שהוליכוהו לדיר וסהר הוא מכח הא דיצא מתחומו, יש מקום לומר דחשיב כבא לדיר וסהר לדעת דאין לו אלא ד' אמות, אך בגונא דהיו מוליכין אותו לדיר וסהר גם אלמלי הא דיצא מתחומו, מה לי דיצא מתחומו לדעת. [↑](#footnote-ref-4)
4. וזהו שכתב הריא"ז דהא דבקופץ מספינה לספינה מהלך את כולה, הוא דוקא כשקפץ עד שלא יצא מתחומו, והר"ן כתב דהוא כשקפץ באונס, והרי דכל שקפץ אחר שיצא מתחומו לדעתו, אף שיציאתו מתחומו היא שלא מדעתו, מ"מ כיון דכניסתו לספינה השני' היא מדעתו, אינו מהלך את כולה. [↑](#footnote-ref-5)
5. ויש להוסיף, דבד' התוס' וש"ר בר"ה מבו' שהוכיחו מהא דהיו מהלכין את כל החצר ולא היו מהלכין את כל העיר, וי"ל דהוא משום דהי' מקום לומר דהא דמהלך את כל העיר הוא רק ביוצא שלא לדעת, ועדים חשיבי כיוצא לדעת, ואך דמהא דמהלכין את כל החצר, יש ללמוד דהא דמהלך את כולה הוא אף ביוצא לדעת או דעדים חשיבי כיוצא לדעת, ואפ"ה לא היו מהלכין את כל העיר, ועד"ז הוכיח הר"ן בסוגיין. [↑](#footnote-ref-6)
6. אך התור"פ לקמן שם כתב בדעת הרשב"ם, דס"ל דקי"ל כשמואל דאין הלכה כר"ג בדיר וסהר משום דלא שבת באויר מחיצות מבעו"י, וכ"כ הגר"א בסימן ת"ה ס"ו. [↑](#footnote-ref-7)
7. והאו"ז וההג"א שם כתבו לפ"ז, דבגונא שאסור ליכנס לספינה ועבר ונכנס, הו"ל כיוצא לדעת ואינו מהלך את כולה, וכ"כ המג"א בסימן ת"ה סק"ז, וכמש"כ הפמ"ג והמחה"ש שם, ועי בביאוה"ל שם ד"ה הואיל. [↑](#footnote-ref-8)
8. אך בד' הב"י בסימן ת"ה ס"ו והגר"א שם מבו' שפירשו דטעמא דהרא"ש הוא משום דס"ל דהיוצא לדעת לדיר וסהר מהלך את כולה, עיי"ש, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-9)
9. אך העירוני דאמנם כ"ה משמעות ל' הרשב"א בעבוה"ק שער ה' פי"ג ה"ע דכל שהוצרך לנקביו הו"ל כאונס, וכ"ה ל' הביאוה"ל בסיןמ ת"ה ס"ז, - אך בל' הרמב"ן גופי' במלחמות בשלהי פירקין, משמע להדיא דהא דבהוצרך לנקביו אמרינן כיון דעל על, הוא משום דנכנס ברשות, ולא משום דהו"ל כאנוס, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-10)
10. אמנם י"ל דהתם עדיף טפי, דכיון דעשו לו מחיצה של בנ"א ומצד דיני תחומין מותר לחזור למקומו, לא חשיב כחזר לדעת, ול"ד לעדים שיצאו ברשות, דמצד דיני תחומין אסור להם לצאת ממקומם, אלא שהותר להם לעבור על דיני תחומין לצורך עדות החדש.

    וסמך לדבר ממש"כ הרמב"ן לקמן מ"ג א', דאם אין תחומין למעלה מי', ומותר לצאת חוץ לתחום בכל למעלה מי', הרי דכשבא למטה מי' יש לו את כל העיר לדעת ר"ג, והרי דדינא דמהלך את כל העיר הוא אף כשיצא לדעתו כל שיצא בהיתר, וזה דלא כמש"כ הרמב"ן בסוגיין, ובע"כ דשאני התם דמצד דיני תחומין הותר לצאת למעלה מי', ובכה"ג לא חשיב כיוצא לדעת, וכ"נ גם ממש"כ הרמב"ן בסוגיין בתו"ד דלמ"ד דפירות לא חשיבי כאנוסין, הרי שאם באו ע"י נכרים בשביל ישראל אין להן את כל העיר, ואם באו בשביל נכרים יש להן את כל העיר.

    אך צ"ע אם ד"ז מתישב עם מש"כ הר"ן ודעימי' דהיוצא בספינה חשיב כיוצא לדעת, אף דלי"ב לאיסור תחומין, וי"ל. [↑](#footnote-ref-11)
11. וי"ל כמש"כ המג"א בסימן ת"ה סק"ה דהתם איירי כשהלכה הספינה חוץ לתחום שלא מדעתו, וע"כ הו"ל כיוצא שלא לדעת, - ואמנם דלכאו' בד' הרשב"ם אי"ז מתישב, דמשמע דמש"כ בתחילת דבריו דכשיצאה הספינה חוץ לתחום אין לו אלא ד' אמות, ומש"כ בסו"ד דאם חזרה לתחומו הוי כאילו לא יצא הוא בחד גוונא, - אך שמא יש לדחוק דאורחא דמילתא הוא, דכל שהלכה וחזרה, הויא יציאת הספינה שלא לדעת, דאם יצאה הספינה לדעת מ"ט חזרה לנמל שהפליגה ממנו, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-12)
12. וכ"נ בד' התוס' בד"ה מכלל דטעמא דמ"ד דבמקומן לא יאכלו, הוא משום קנס, וזהו שכתבו דדין שוגג תליא אם קנסו שוגג אטו מזיד, והנה הרי הפלוגתא אם במקומם יאכלו, היא גם אם מותר להוליכן חוץ לד' אמות, שהרי בגמ' אמרינן על דינא דרב פפא, דתנאי היא, והרי דטעמא דמ"ד דאף כשחזרו למקומן אסור להוליכן חוץ לד' אמות, הוא משום קנס. [↑](#footnote-ref-13)
13. והאו"ז שנחלק ע"ז, הוא לטעמי' בסו"ס קמ"ו דהיוצא מתחומו בהיתר ונכנס לדיר וסהר מהלך את כולו, ונת' לעיל סק"ח. [↑](#footnote-ref-14)
14. ואמנם י"ל בזה כמש"נ לעיל סק"י די"ל דבהוצרך לנקביו חשיב כאונס, וע"כ הוא דהו"ל כיוצא שלא לדעת, אך אי"ז במשמעות ל' השו"ע בסימן ת"ו שכתב דבהוצרך לנקביו ונכנס לתחומו הוי כאילו לא יצא כיון שנכנס "ברשות", וי"ל. [↑](#footnote-ref-15)
15. וזה לטעמי' לקמן מ"ג א' דהא דישן אין לו אלא ד' אמות, ואינו קונה אלפים אמה כשניעור, הוא משום דכיון שאינו קונה אלפים אמה שלא מדעת קונה לו ד"א, לא זכה מקומו דאל יצא איש ממקומו, יתקיים בו שבו איש תחתיו, ומשא"כ במהלך בים דאין שם לא דין אלפים אמה ולא דין ד' אמות, דכשיצא ליבשה הוא קונה אלפים אמה, והרי דקנין שביתה דאלפים אמה דאל יצא איש ממקומו וקנין שביתה דד' אמות דשבו איש תחתיו סותרים זל"ז, וע"כ ה"נ כשיצא מתחומו וחייל בי' דינא דשבו איש תחתיו וקנה ד' אמות, בטל מיני' קנין השביתה דאלפים אמה דאל יצא איש ממקומו. [↑](#footnote-ref-16)
16. ונראה סמך למש"נ בדעת הרמב"ן דאין לחלק בין הא דיצא וחזר לדעת אין לו אלא ד' אמות, להא דיצא לדעת לדיר וסהר אינו מהלך את כולה, ממש"כ הרמב"ן בסוגיין בתו"ד, בדין פירות שיצאו לעיר אחרת, ז"ל, וזאת הסברא ודאי אינה כהלכה, שהרי יש להם כל העיר כר"ג, וכו' וליכא למימר וכו' דהא קי"ל כר"פ דפירות אנוסין הן, עכ"ל, ואי נימא דיש לחלק בין דינא דיצא וחזר לדעת דאין לו אלא ד' אמות, להא דיצא לדעת לדיר וסהר אינו מהלך את כולה, הרי לכאו' הי' מקום לחלק כן גם בדין פירות, דכל הא דא"ר פפא דאנוסין הן, הוא בדינא דיצא וחזר לדעת דאין לו אלא ד' אמות, ובזה הוא דאמרינן דפירות אנוסין הן, אך דינא דיצא לדעת לדיר וסהר אינו מהלך את כולה, י"ל דהוא אף בפירות, וי"ל. [↑](#footnote-ref-17)
17. ויש להוסיף, דבהא דהיוצא לדעת והחזירוהו נכרים אין לו אלא ד' אמות, ואם הוליכוהו לדיר וסהר אינו מהלך את כולה, י"ל דאין לפרש דהוא משום קנס, שהרי אינו נשכר כלל ביציאתו, וליכא למיקנסי', אלא הוא משום דבכה"ג לא הקילו חכמים שיהא חוזר לתחומו ושיהא מהלך את כל הדיר וסהר, וכנ"ל. [↑](#footnote-ref-18)
18. והעירוני בזה, דבסוגיין מבו' דיותר יש לאסור בחזר לדעת מביצא לדעת, וכמש"כ התוס' הרא"ש, והיאך נימא דיצא לדעת חמיר טפי ואף היוצא בהיתר הוי כיוצא לדעת, - אך באמת לק"מ, דודאי דיש לאסור טפי בחוזר לדעת שלא יהא חוטא נשכר, וביוצא לדעת ליכא לה"ט, דאינו נשכר ביציאתו, אך מ"מ אחר דדינא הוא דכל שיצא לדעת והחזירוהו נכרים אין לו אלא ד' אמות, הרי דאף כשיצא ברשות הוי כיוצא לדעת, ומשא"כ בהא דחזר לדעת דאין לו אלא ד' אמות דהוא משום שלא יהא חוטא נשכר, הרי דכל שחזר ברשות ל"ה כחוזר לדעת, וכמש"נ. [↑](#footnote-ref-19)
19. ואמנם י"ל דהא דכאילו לא יצא מתחומו הוא מדין הבלעת תחומין, וה"ז מועיל אף ביוצא לדעת, דכיון דלא יצא מעולם מהתחומין המובלעין עם תחומו, הוי כאילו לא יצא, כאשר כ"ה מבו' מהא דס"ל לר"א לקמן נ"ב ב' דמי שיצא חוץ לתחום ב' אמות יכנס, ומפרשינן לקמן מ"ה א' דהוא מדין הבלעת תחומין, ולדעת רוב קמאי הוא אף ביוצא לדעת, (ועמש"נ בזה בסימן י"א סק"ו).

    אך הנה לפ"ז יתחדש דכל הא דכשהיו תחומין שנתנו לו חכמים מובלעין בתוך תחומו כאילו לא יצא, הוא רק כשלא יצא מעיקרא אלפים אמה חוץ לתחומו, אך כל שיצא מעיקרא אלפים אמה חוץ לתחומו, אף דהוצרך לחזור לתוך אלפים אמה הסמוכין לתחומו ובמקום זה נתנו לו חכמים אלפים אמה, לא נימא בזה דכאילו לא יצא מתחומו, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-20)