עו - סוכות
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

## היושב ראשו ורובו בסוכה ושלחנו בתוך הבית אם קיים מצות סוכה דאורייתא

א] התוס' בסוכה ג' א' כתבו דלדעת ב"ש אם ישב ראשו ורובו בסוכה ושולחנו בתוך הבית לא קיים מצות סוכה אפי' מדאורייתא, וזהו דתנן שם כ"ח א' דאמרו לו א"כ לא קיימת מצות סוכה מימיך, - אך הריטב"א שם כ"ח א' נחלק ע"ז וז"ל, הא דתנן וכו' לא קיימת מצות סוכה מימיך לאו דוקא דהא סוכה גדולה וכשרה היא אלא דאסרו רבנן שלא תהא שולחנו בתוך הבית גזירה שמא ימשך אחר שולחנו, אלא פירושו לא קיימת מצות סוכה כראוי וכרצון חכמים, ודכוותה בפרק ערבי פסחים מי שלא אמר ג' דברים אלו בפסח לא יצא יד"ח שפירושו שלא קיים מצותו כראוי אבל ודאי אינו מעכב, עכ"ל, וכ"כ הר"ן שם, וכ"כ הר"ן בפ' ערבי פסחים וז"ל, כל מי שלא אמר ג' דברים אלו בפסח לא יצא יד"ח כלומר לא יצא יד"ח כראוי אבל לא יצא יד"ח כלל לא קאמר, ודכוותה בסוכה א"כ היית נוהג לא קיימת מצות סוכה מימיך לאו דוקא דהא ל"ה טעמא דההיא אלא משום דילמא אתי לאמשוכי בתר שולחנו וכל היכא דלא אימשך לא סגי דלא יצא, עכ"ל, וצ"ב ביסוד הפלוגתא בזה.

## היושב בסוכה המסוככת בנסרים אם קיים מצות סוכה דאורייתא

ב] עוד יש להעיר בד' הריטב"א בזה, דהנה בסוכה י"ד ב' א"ר יהודה מעשה בשעת הסכנה שהבאנו נסרים שיש בהן ארבעה וסיככנו וכו' אמרו לו משם ראיה אין שעת הסכנה ראיה, והריטב"א שם כתב, ז"ל, אין שעת הסכנה ראיה פי' לדברי הכל אין עושין סוכה בדבר הפסול בגופו מן הדין אפי' בשעת הסכנה דהא למאי מהני הרי אינה סוכה כלל, אבל בנסרים שפסולן אינן בגופן אלא מדרבנן משום גזירה אמרו רבנן דבשעת הסכנה לא גזרו כדי שלא תשתכח תורת סוכה ואוקמוה אדינא, אבל ר' יהודה סבר שאילו גזרו בהם חכמים כלל היו עושין לדבריהם חיזוק אפי' בשעת הסכנה כאילו היו פסולין מה"ת וכו', עכ"ל, ומבו' דסוכה הפסולה מדרבנן אין בה קיום מצוה כלל דאל"כ הדין נותן דאף אם גזרו גם בשעת הסכנה מ"מ ישבו בהם בשעת הסכנה כדי לקיים מצוה סוכה דאורייתא, וצ"ע בסתירת דבריו למש"כ שם כ"ח ב' דאם ישב ראשו ורובו בסוכה ושולחנו בתוך הבית קיים מצות סוכה, ולא אמרינן דכיון דמדרבנן אינו יוצא יד"ח לי"ב קיום מצוה כלל.

## היושב בסוכה הפסולה משום גזירת תקרה אם קיים מצות סוכה דאורייתא

ג] עוד צ"ע בזה בד' התוס' שכתבו שם ב' א' להוכיח דסכך קבע פסול, דאל"כ מ"ט גשמים סימן קללה בחג הרי בידו לקבוע נסרים במסמרים, ואף אם מדרבנן יש בזה לגזירת תקרה מ"מ כיון דלא אסור אלא מדרבנן לא שייך לומר דהגשמים סימן קללה, וצ"ע דלמש"כ התוס' בדין יושב ורובו בסוכה ושלחנו בתוך הבית דכל דפסול מדרבנן לי"ב קיום מצוה כלל אף מדאורייתא, א"כ מ"ט אי"ז סימן קללה הרי לא קיים המצוה כלל, (ומה לי דבלא התקנ"ח היה בזה קיום מצוה, הרי מ"מ כיון דמכח התקנ"ח לי"ב קיום מצוה, שפיר הו"ל סימן קללה).

ד] ולכאו' יש מקום לפרש דמכוון דברי התוס' הוא לפ"מ שאמרו שם י"ד ב' דאין שעת הסכנה ראיה, ופירש הריטב"א דהיינו דבכה"ג לא גזרו, וה"נ בשעת הגשמים דאין בידו לישב בסוכה לא גזרו רבנן וע"כ הוא דאי"ז סימן קללה.

אך אי"ז מתישב כלל בד' התוס', דלפ"ז נמצא דהא דאי"ז סימן קללה הוא משום דבשעת ירידת הגשמים ליכא להגזירה דרבנן והוי סוכה מעליא, והתוס' לא כתבו כן אלא כתבו דהוא משום דלא אסור אלא מדרבנן, והרי דמדרבנן אינו מקיים בזה מצות סוכה ומ"מ כיון דמדאורייתא הוא מקיים מצות סוכה אי"ז סימן קללה, (וכ"ה להדיא בתור"פ שם וז"ל דאי ל"ה אלא משום גזירה דרבנן ל"ה גשמים סימן קללה דקללה משמע דהוי חשש מן התורה עכ"ל), ולפ"ז הדק"ל דמ"ש ממש"כ התוס' דכל דישב ראשו ורובו בסוכה ושולחנו בתוך הבית לא קיים מצות סוכה אף מדאורייתא.

## כמה גווני שמצינו דאף דאסרו חכמים לעשות המצוה מ"מ אם עבר קיים את המצוה

ה] והנה הגרע"א במערכה ח' (שנדפסה בפסחים פ"ט א') כתב בתו"ד בדין תקיעת שופר בשבת וז"ל דגם גדול שתוקע בשבת קיים מצות שופר דזמנו גם בשבת אלא דעבר על שבות דשבת עכ"ל, והחלקת יואב בקבא דקשייתא קו' צ"ט הק' ע"ז ממש"כ התוס' דכיון שאסרו חכמים לישב ראשו ורובו בסוכה ושולחנו בתוך הבית אינו מקיים מצות סוכה אף מדרבנן.

ו] עוד צ"ע בזה במה שאמרו ביבמות כ' ב' דבחייבי לאוין אף דמדרבנן אין עולין ליבום מ"מ אם בעלו קנו, והוכיח מזה האבנ"ז ביו"ד סימן קמ"א סקי"ב ובאהע"ז סימן קי"ט סק"ע דאף דיש כח ביד חכמים לעקור דבר מה"ת בשוא"ת מ"מ אכתי המצוה דאורייתא קיימת, עיי"ש, ותיקשי דלמש"כ התוס' בסוכה דמכח גזירת חכמים אינו מקיים מצוה אף מדאורייתא, א"כ מ"ט התם אמרינן דאם בעלו קנו ולא אמרינן דלי"ב מצות יבום אף מדאורייתא.

## כלל הדברים אימתי כשעבר על תקנ"ח לא קיים כלל את המצוה

ז] ולכאו' הישוב בזה הוא בפשיטות, דבתקיעת שופר בשבת מעולם לא אמרו חכמים דליכא מצות תקיעה בשבת, אלא שאסרו לתקוע בשבת מגזירה שמא יעבירנו, וע"כ כל שעבר ותקע בשבת קיים מצות שופר לגמרי ואף מדרבנן יש בזה קיום מצוה (אלא די"ל דמדרבנן הו"ל כמצהב"ע), וה"נ הוא בחייבי לאוין שאין עולין ליבום מגזירה ביאה ראשונה אטו ביאה שניה דלא אמרו חכמים דאין בהן מצות יבום אלא אמרו דאין האיסור נדחה ואסור לייבמם, וע"כ שפיר יש בזה קיום מצוה.

ומש"כ התוס' דלא קיים מצוה אף מדאורייתא הוא ביושב ראשו ורובו בסוכה ושולחנו בתוך הבית, דבזה הרי לאו היינו דאף דיש בזה קיום מצות סוכה מ"מ אסרו חכמים לעשות כן, (והרי ודאי דכל שאין בידו לישב כלל בסוכה כששולחנו שם מותר לישב בסוכה בכה"ג שראשו ורובו בסוכה ושולחנו בתוך הבית), אלא היינו דמדרבנן מכח מצות סוכה צריך שיהא שולחנו בתוך הסוכה וכל ששולחנו בתוך הבית אין מתקיים בזה מצות סוכה מדרבנן, וע"כ מכח זה אף מדאורייתא לא יצא יד"ח.

ח] ויש לחלק עוד עד"ז, דביושב ראשו ורובו בסוכה ושלחנו בתוך הבית הרי מה שאסרו חכמים לישב ראשו ורובו בסוכה ושולחנו בתוך הבית הוא מכח דין מצות סוכה דגזרו שמא ימשך אחר שולחנו ויבטל מצות סוכה, וע"כ הוי זה דין בקיום מצות סוכה דבכה"ג אין מתקיים מצות סוכה, ומשא"כ בתקיעת שופר בשבת וביבום דחייבי לאוין דמה שאסרו חכמים בזה אינו כלל משום לתא דמצות שופר ומצות יבום אלא משום חשש איסור דיעבירנו ד' אמות ברה"ר ומשום חשש איסור בביאה שניה, ובכה"ג מה שתיקנו חכמים שלא לעשות את המצוה אין התקנה דלא יהא מצוה בכה"ג, אלא אף דאיכא מצוה אף בכה"ג מ"מ אסרו חכמים לעשות את המצוה.[[1]](#footnote-2)

## אם מברכין על סוכה הפסולה מדרבנן ועל תקיעת שופר בשבת

ט] ונפ"מ רבתא בזה נראה, דהנה הפמ"ג בפתיחה כוללת ח"ג אות ז' צידד דאף אי נימא דבגזירה דרבנן אכתי הוא מקיים את המצוה מדאורייתא מ"מ אין מברכין ע"ז, דברכת המצוות דרבנן והם אמרו דפסולה.

ואמנם נראה דכ"ז הוא בסוכה הפסולה מדרבנן אך בתקיעת שופר בשבת שפיר י"ל דמברכין ע"ז, שהרי אף מדרבנן יש בזה קיום מצות תקיעת שופר אלא דהוא אסור לתקוע וכיון דהוא מקיים מצוה אף מדרבנן שפיר הוא מברך ע"ז, (ואך די"ל דכיון דמדרבנן אסור לתקוע הו"ל מצהב"ע ואין מברכין ע"ז).

## במקום שהוסיפו חכמים על המצוה אם יצא יד"ח מצוה דאורייתא כשלא עשה כן

י] והנה הפמ"ג בפתיחה כוללת ח"ג אות ח' כתב דלפ"ד התוס' דכל שגזרו חכמים אף מדאוריתא לא יצא, ה"נ הוא בקידוש דמדרבנן צריך לקדש על הכוס, דאם קידש בדברים לא יצא יד"ח אף מדאורייתא. - ועד"ז מצינו עוד בד' הפמ"ג בכ"ד, חדא הוא במש"כ באש"א בסימן תפ"ה סק"א דלפ"ד התוס' כל שאכל מצה בלא הסיבה לא יצא יד"ח מצה אף מדאורייתא, עיי"ש, (ובדבריו שם נראה דה"נ אם לא אמר ג' דברים הללו בפסח לא יצא יד"ח אף מדאורייתא). - ועוד הוא במש"כ הרא"ש בפ' ערבי פסחים סימן ה' דאם קידש שלא במקום סעודה ל"ה קידוש, והפמ"ג במש"ז בסימן רס"ט סק"א פירש דהיינו דאף דכל הא דבעינן קידוש במקום סעודה הוא מדרבנן מ"מ מכח זה ל"מ כלל קידוש שלא במקום סעודה אף לצאת יד"ח דאוריייתא וכמש"כ התוס'. - ועוד הוא במש"כ באש"א בסימן קפ"ז סק"ג דאף אם הזכרת ברית ותורה בברהמ"ז היא מדרבנן, מ"מ כל שלא הזכיר ברית ותורה לא יצא יד"ח מדאורייתא לפ"ד התוס'. - ועוד הוא במש"כ באש"א בסימן קפ"ד סק"ח לפ"ד התוס' דהמברך שלא במקום שאכל דלא יצא ידי ברהמ"ז אף מדאורייתא, (ועיי"ש שכתב דמ"מ אזלינן בספיקו לקולא, אך בפתיחה כוללת ח"ד אות י"א נסתפק בכעין הך גוונא אם ספיקו לקולא או לחומרא). - ועוד הוא במש"כ במש"ז בסימן נ"ח סק"ב דאף למש"כ הכס"מ דמדאורייתא הוי זמן קר"ש כל היום מ"מ כיון שתיקנו חכמים דזמנה הוא עד ג' שעות הרי דכל שקראה לאחר הזמן לא יצא יד"ח אף מדאורייתא וכמש"כ התוס'.

יא] אך הנה המג"א בסימן רע"א סק"א כתב דאף דמדרבנן צריך לקדש על הכוס מ"מ בקידוש שאומר בתפילה יוצא יד"ח מדאורייתא, וכ"כ המ"ב שם סק"א וסק"ב, וכ"כ הפוסקים בכ"ד, וצ"ב דמ"ש ממש"כ התוס' דכל שגזרו חכמים אינו מקיים מצוה אף מדאורייתא.

יב] ובפשוטו נראה דהטעם בזה הוא דבקידוש שהצריכו חכמים לקדש על הכוס לאו היינו שאמרו חכמים דקידוש שלא על הכוס אינו קידוש כלל, אלא היינו דהוסיפו חכמים על המצוה והצריכו שיהא הקידוש על הכוס, וכל שקידש שלא על הכוס אף דקיים לעיקר מצות קידוש מ"מ מחסר למצות הקידוש על הכוס, וה"נ הוא בדין הסיבה באכילת מצה דלא אמרו חכמים דאכילת מצה בלא הסיבה לאו אכילת מצה היא, אלא הוסיפו על מצות מצה דלא סגי באכילת המצה ובעינן לאכלה בהסיבה וכל שאכלה בלא הסיבה אף שקיים לעיקר מצות מצה מ"מ מחסר למצות אכילת מצה בהסיבה, וה"נ הוא במי שלא הזכיר ג' דברים הללו, ועד"ז הוא גם בשאר האופנים הנז', (וגם בזמן קר"ש הוי גדר הדין דהוסיפו חכמים על הדין דאורייתא דבעינן שתהא הקר"ש בתוך ג' שעות).

יג] ונפ"מ רבתא בזה לדינא הוא למש"כ הפמ"ג דאף אם לא עקרו חכמים את המצוה דאורייתא מ"מ י"ל דאין מברכין ע"ז משום דברכות דרבנן, ולמש"נ נראה דהאוכל מצה בלא הסיבה שפיר מברך ע"ז, שהרי גם מדרבנן הוא מקיים לעיקר מצות מצה אלא שאינו מקיים למה שהוסיפו חכמים לאכול מצה בהסיבה, אך מ"מ כיון שהוא מקיים לעיקר המצוה דמצה שפיר הוא מברך ע"ז.

יד] ולפ"ז הרי דמה"ט לא שייך בזה כלל הא דכל שגזרו חכמים אינו מקיים מצוה אף מדאורייתא, שהרי בהני גווני אף מדרבנן הוא מקיים את עיקר המצוה, וכל מש"כ התוס' דכל שגזרו חכמים אינו מקיים מצוה אף מדאורייתא הוא ביושב ראשו ורובו בסוכה ושולחנו בתוך הבית דמדרבנן אי"ז ישיבה בסוכה כלל ובכה"ג אינו מקיים מצות סוכה אף מדאורייתא.

טו] ובטעם הא דבקידוש ובמצה אמרינן דמה שתיקנו חכמים קידוש על הכוס והסיבה באכילת מצה הוא תוספת על המצוה ובסוכה אמרינן דמה שתיקנו חכמים שיהא שולחנו בסוכה היינו דבלא"ה אינו מקיים כלל מצות סוכה, (ולא אמרינן דגם בזה אי"ז אלא תוספת על המצוה שהצריכו לאכול בסוכה כששולחנו בתוך הסוכה ואין שולחנו בבית), י"ל דהוא משום דהתקנ"ח דאין לאכול בסוכה כששולחנו בתוך הבית הוא משום דחששו שימשך אחר שולחנו ולא יקיים מצוה כלל, וע"כ מכח זה תיקנו דכל שיושב בענין זה שיש לחוש שימשך אינו מקיים מצות סוכה, ול"ד למה שתיקנו קידוש על הכוס והסיבה באכילת מצה שהוא תוספת שבאו חכמים להוסיף על המצוה ואי"ז מעכב בקיום המצוה.

טז] ויש להוסיף, דהנה הפמ"ג במש"ז בסימן נ"ח סק"ב הביא למש"כ הפסקי תוס' בפ"ק דברכות אות כ"ו דבכל דבר שתיקנו חכמים משום סייג לא יצא יד"ח אף מדאורייתא, (והיינו דבלא ד' הפסקי תוס' היה מקום לומר דכל מש"כ התוס' דלא יצא יד"ח אף מדאורייתא הוא במקום שנתפרש כן בגמ', אך בד' הפסקי תוס' מבו' דגם בעלמא הוא כן), ועפי"ז כתב כן גם במי שלא קרא קר"ש בתוך ג' שעות (לדעת הכס"מ דמדאורייתא הוי זמנה כל היום).

אך הנה ל' הפסקי תוס' דהיינו בדבר שתיקנו חכמים "משום סייג", ולכאו' משמע מזה כמש"נ דבמקום שהוסיפו חכמים על המצוה דאורייתא שפיר יוצא יד"ח המצוה דאורייתא אף כשלא עשה למצות חכמים, ורק כשתיקנו חכמים משום סייג הוא דכל שעשה את המצוה דאורייתא לא יצא יד"ח.

## טעם הא דהקורא קר"ש בהטיה לא קיים מצוה קר"ש

יז] ואמנם לכאו' אין הדברים מתישבים במש"כ התוס' כן גם בההיא דקורא קר"ש בהטיה, והתם הרי אין התקנה משום חשש שלא יקיים מצוה כלל ואפ"ה אמרינן דמכח זה לא קיים את המצוה כלל.

אך הנה מצינו בד' התוס' הרא"ש בברכות י"א א' וז"ל כדאשכחן גבי ר' יוחנן בן החורנית שהיה יושב ראשו ורובו בסוכה וקיים מצות סוכה מן התורה ואפ"ה אמרו לו ב"ש לא קיימת מצות סוכה מימיך משום גזירה שמא ימשך אחר שולחנו, "ה"נ איכא למיחש לפעמים שלא יוכל להטות וימנע מלקרות" עכ"ל, והרי דגם התם הא דאסור לקרות בהטיה הוא משום החשש שלא יקרא כלל, ובכה"ג הוא דמכח התקנ"ח אינו יוצא אף ידי הדאורייתא.[[2]](#footnote-3)

## טעם הפלוגתא ביושב ראשו ורובו בסוכה ושלחנו בתוך הבית אם יצא יד"ח סוכה

יח] וכמדומה שבזה הוא שנחלקו הריטב"א והר"ן, דהא דס"ל דהיושב ראשו ורובו בסוכה ושולחנו בתוך הבית קיים מצות סוכה לאו היינו דאף דמדרבנן לא קיים מצוה כלל אכתי קיים את המצוה דאורייתא, אלא היינו דס"ל דאף מדרבנן קיים בכך מצות סוכה, דמה שתיקנו חכמים דאין לישב בסוכה בכה"ג היינו דהוסיפו חכמים במצות סוכה שצריך לישב כששולחנו בסוכה, אך גם כשיושב כששולחנו בבית קיים לעיקר מצות סוכה אלא שביטל למצות חכמים לישב כששולחנו בסוכה.

וכ"נ להדיא ממש"כ הריטב"א והר"ן לדמותו למה שאמרו דכל שלא אמר ג' דברים הללו בפסח לא יצא יד"ח והיינו שלא יצא כראוי וכרצון חכמים, והתם ודאי מכוון דבריהם דגם מדרבנן הוא יוצא ידי עיקר המצוה אלא דאינו יוצא כראוי וכרצון חכמים דמחסר מה שהצריכו חכמים לומר ג' דברים אלו, ומשמע דה"נ הכא דכוותה דקיים את עיקר מצות סוכה אף מדרבנן אלא שביטל את מה שהצריכו חכמים לישב כששולחנו בסוכה ואינו בתוך הבית.

והעירו דכ"נ להדיא בד' הריטב"א ביומא ל"ז ב' וז"ל, הקורא קר"ש עם אנשי משמר ואנשי מעמד לא יצא, פי' ל"ד לא יצא אלא שלא קיים מצותו כראוי, ודכוותה הא דאמרינן התם לא קיימת מצות סוכה מימיך, ואמרינן נמי כל שלא אמר ג' דברים אלו בפסח לא יצא ידי חובתו עכ"ל.

יט] ונפ"מ רבתא בזה הוא דלדעתם אם יושב ראשו ורובו בסוכה ושולחנו בתוך הבית שפיר מצי לברך ע"ז, (אך לפ"מ שצידד הפמ"ג דבכל מצוה הפסולה מדרבנן אין מברכין עליה), שהרי אף מדרבנן הוא מקיים בכך מצות סוכה, (אך י"ל דכיון שאסור לעשות כן, הו"ל כמצהב"ע ואין מברכין ע"ז).

## טעם הא דשאני דין היושב בסוכה הפסולה מדרבנן מיושב ראשו ורובו בסוכה ושלחנו בתוך הבית

כ] ולפ"ז מתישב היטב סתירת ד' הריטב"א, דמה"ט הוא דביושב ראשו ורובו בסוכה ושולחנו בתוך הבית קיים מצוה, וביושב בסוכה הפסולה מדרבנן לא קיים מצוה כלל, דבסוכה הפסולה מדרבנן כיון דפסלו חכמים את הסוכה, ה"ז מועיל שלא יהא בכך קיום מצוה אף מדאורייתא, - אך ביושב ראשו ורובו בסוכה ושולחנו בתוך הבית, דלא פסלו חכמים כלל לישיבה זו, אלא שהצריכו לישב כששולחנו בסוכה, הרי דאף כשיושב כששולחנו בבית קיים לעיקר מצות סוכה אף מדרבנן.

## טעם הסוברים דהיושב ראשו ורובו בסוכה ושלחנו בתוך הבית לא יצא ידי סוכה דאורייתא

כא] ובעיקר מש"כ התוס' דבכה"ג לא קיים מצוה דאורייתא, הנה בפשוטו ד"ז הוא תולדה מהא דמדרבנן לא נתקיים בזה מצות סוכה ומכח זה אף מדאורייתא לא נתקיים בזה מצות סוכה.

אך הנה התוס' בסוכה ג' א' ובברכות י"א א' פירשו דמה שאמרו בברכות שם דעשה כדברי ב"ש לא עשה ולא כלום היינו דכ"ה דביושב ראשו ורובו בסוכה ושולחנו בתוך הבית לא יצא יד"ח אף דאין איסורו אלא מגזירה שמא ימשך, ה"נ לענין קר"ש אם היטה וקרא אע"ג דמן הדין יצא בדיעבד כיון דלב"ה אין נכון לעשות כן כדתנן דכדאי היית לחוב בעצמך אם עשה כן לא עשה ולא כלום.

והנה התם הרי ליכא תקנ"ח כלל דהקורא קר"ש בהטיה לא יצא יד"ח, (והרי כל הא דלא עשה ולא כלום הוא רק כשהיטה וקרא משום דעת ב"ש אך אם קרא בהטיה בלא כוונה שפיר דמי), אלא היינו דכיון דאין לעשות כדברי ב"ש ע"כ אם עבר ע"ד חכמים ועשה כדברי ב"ש לא יצא יד"ח כלל.

כב] ומבו' לפ"ז דהא דלא יצא יד"ח אף מדאורייתא אי"ז משום שקבעו חכמים לצורת המצוה וכל שעשה המצוה שלא כפי שקבעו חכמים לא יצא יד"ח, (דהתם הרי לא קבעו חכמים דצורת קר"ש היא שלא בהטיה שהרי כל הא דל"מ הוא כשהיטה וקרא משום דעת ב"ש), ובע"כ הוא דין נוסף שקנסוהו חכמים כשעבר על דבריהם שלא יצא יד"ח אף מדאורייתא, ומה"ט הוא דהאוכל ראשו ורובו בסוכה ושולחנו בתוך הבית לא יצא יד"ח אף מדאורייתא משום דעבר על תקנ"ח שלא לאכול בסוכה בכה"ג וכל שעובר על תקנת חכמים קנסוהו שלא יצא בכך יד"ח כלל.

כג] והנה לפ"ז לכאו' לא שייכי דברי התוס' כלל בקידוש בשבת שלא על הכוס ובאכילת מצה שלא בהסיבה ובכל שאר גווני שנתבאר לעיל, דהתם הרי לא אסרו חכמים לעשות כן והמקדש בדברים וחוזר ומקדש על הכוס לא עבר על תקנ"ח כלל וכן האוכל מצה בלא הסיבה וחזר ואכל בהסיבה לא עבר על תקנ"ח כלל, וע"כ בהני גווני ליכא כלל לדינא דהתוס' דלא יצא יד"ח אף מדאורייתא.

כד] ולפ"ז מתישב היטב מש"כ התוס' דאף אם נסרים הקבועין במסמרים פסולין מדרבנן משום גזירת תקרה, מ"מ כיון דאי"ז אלא מדרבנן לא שייך לומר דגשמים סימן קללה, והיינו משום דהתם דאין בידו לאכול בסוכה ורשאי לאכול בבית ודאי דהוא רשאי לאכול בסוכה זו הפסולה מדרבנן ולא עבר בכך על תקנ"ח כלל, וע"כ אף דמדרבנן אינו מקיים בכך מצות סוכה מ"מ הוא מקיים בכך מצות סוכה דאורייתא וע"כ אי"ז סימן קללה, (וכ"נ בד' הפמ"ג בפתיחה כוללת ח"ג סוף אות ז' דבשעת הדחק אכתי תקנת חכמים קיימת ומ"מ בכה"ג הוא מקיים את המצוה דאורייתא, עיי"ש).

1. וי"ל עוד, דשאני בתקיעת שופר בשבת וביבום דחייבי לאוין דהוו מעשה האסור, (דתקיעה בשבת אסורה משום שבות), אלא דמדינא הותר ונדחה האיסור לצורך המצוה, וי"ל דגדר התקנ"ח הוא שלא יהא האיסור ניתר לצורך המצוה, וממילא הדר קיים בזה האיסור המונע מקיום המצוה, (וכן משמע קצת בל' הרמב"ם בפ"ב משופר ה"ו), ומשא"כ ביושב ראשו ורובו בסוכה ושולחנו בתוך הבית דליכא בזה איסור כלל, בע"כ דהתקנ"ח היתה שלא תתקיים המצוה בכה"ג, - ונפ"מ דלפ"ז בנטילת לולב בשבת היתה התקנ"ח שלא תתקיים מצות לולב בכה"ג, (אך י"ל דגם בנטילת לולב יש בזה לאיסור טלטול, כמו שאמרו בר"פ לולב וערבה, וגדר התקנח היתה שלא הותר האיסור בכה"ג). [↑](#footnote-ref-2)
2. ויש להוסיף, דבד' התוס' הרא"ש אלו משמע להדיא דכל הא דבהני גווני לא יצא יד"ח הוא משום דיש לחוש שאם יעשה כן יתבטל מעיקר המצוה, ואיך שיהא הטעם בזה, מ"מ לפ"ז לא שייך הך דינא בקידוש שלא על הכוס ובאכילת מצה בלא הסיבה ובשאר גווני שנתבארו. [↑](#footnote-ref-3)