מראי_מקומות_שח_לה-לו-לז
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב יהושע ננקינסקי

**ל"ה**

★"אסור להחזירם אלא א"כ נתןלתוכן מים".

בגמרא (ביצה לו:) וכשהוא מחזיר נותן לתוכה מים ומחזירה".

ועין ברשב"א (ד"ה כשהוא מחזיר) שהקשה מה מהני המים, הרי המים חזרו להיות כעביט, וי"ל דחזו לבהמה.

והקשה עוד וז"ל "ולדידי קשיא לי למה התירו להחזירו ע"י נתינת המים לתוכן דהא משמע דכלים עצמן מאוסין ואסורין לטלטלן בפני עצמן, אלא שעל ידי המים נעשה למים בסיס וניטלין על ידיהן, והא קי"ל דלא אמרו כא"ת אלא למת בלבד.

**א.** ויש לי לומר דהכא בששפך וצריך עוד לכלי לשנות ולמלאות ולשפוך כאותה ששנו בבריתא ומשום כבודו התירו לו להחזיר הכלי, ועושין לו תקנה בנתינת מים לתוכן מיהא כנ"ל".

ובב"י מביא בשם רבינו ירוחם שהרא"ש לא חילק בזה [דהיינו מסתימת הרא"ש משמע שמטלטל בכל ענין לא רק כשצריך לפנות בהם כרשב"א].

**ב.** ובטעם ההיתר כתב "ואם לא יתיר לו החזרה על ידי נתינת המים לא יוציאנו כדי שלא יפסיד את כליו כשיוציאן לאשפה ויניחם שם".

וביש"ש [ביצה פ"ה-ד] הקשה דלא שייך התירו סופן משום תחילתן ורק במניעת שמחת יו"ט דחשיב כצורך או"נ [דהינו אם ימנע] וכו אבל היכא אם מתחילה לא יוציאנו מה בכך וכו'

**ג.** ועין עוד בקר"נ [ביצה פ"ה -ד] ונראה דהיינו טעמא דכשאין בו מים אסור לטלטלן דמאוס הוא ולאו כלי הוא דאפילו לכסות בו מנא אינו ראוי מה שאין כן כשיש בו מים ואיירי במים זכים דראוי לשתית בהמה וכו'.

ובתהל"ד הקשה על דבריו, ועוד הקשו אמאי לא מהני מה דחזי ליתן בו מים.

**ד.** ובמג"א [ס"א] תירץ "דכלי שרי כמש"ל ס"ה" [דהיינו שיטת הרא"ש **דבכלי** שרי ככר או תינוק אפי' לא במת].

ובט"ז [שי"א-ה] הקשה סתירה בדעת הרא"ש האם מהני בכלי ככא"ת, ותירץ דרק בדבר שמותר לגו"מ מהני כא"ת משא"כ במנורה דאסור לטלטלה לצורך גו"מ לא מהני ככר או תינוק, וא"כ לדבריו הרי גרף נאסר לצורך גו"מ, וא"כ לא מהני כא"ת גם לדעת הרא"ש [קושית הא"ר, ופמ"ג א"א ס"א].

וע"ע במחהצ"ש מה שתירץ.

★ועיין צריך ביאור דהיכי מהני מה דהוה כלי הרי משום מה הכלי הזה נאסר בטלטול ודינו כמוקצה מחמת גופו ודינו כאבן, וא"כ מה מעלת כלי יש בו וע"ע ברמב"ם [פכב-יא] "דכלי הצואה וכיוצא בהן מותר לטלטלן בשבת אם **הוצרך להן**".

ועי"ש ברע"א [על רמב"ם פרנקל] דאיה"נ הוה מוקצה מחמת מיאוס ואסור כ"ז שלא נמלך בו, אבל כשרוצה להשתמש בהם הוה כנמלך על הקצאתו.

ואולי לכן יש להן מעלת כלי [דיכול לחזור בו].

וע"ע בחזו"א [מח-ו] דבעצם הוא כשמל"ה ורק **החמירו** לתת בתוכו מים ועי"ש **"דהיכי דלא אפשר שרי לטלטלו בלא מים".**

**ל"ו-ל"ז**

★ביצה [לו:] "בי ריחיא דאביי דלוף אתא לקמיה דרבה א"ל זיל עיליה לפוריך להתם דלהוי כגרף וכו'".

והקשו בתוס' מ"ט דרבה דשרי והרי אין עושין גש"ר לכתחילה.

"ותירצו **א.** דהכא שאני משום פסידא [וכן ס"ל לראב"ד דהתם דשרי מפני ההפסד [פכ"ה-כ"ד].

**ב.** דלא מיקרי לכתחילה כ"כ הכא כיון שהיו הגשמים כבר מזלפין בבית אין כ"כ לכתחילה כמו מזמנים נכרי" [ובפשטות שרי גם בלי פסידא].

**ובטור פסק כתירוץ בתרא דתוס'.**

ודעת הרמב"ם דגם זה אסור, וע"ע בכס"מ דהא דאמר אביי "תיתי לי דעברי אדמר דברי אנינות בעלמא היו ולא משום דדינא הכי".

**ודעת השו"ע** "במקום דאיכא פסידא מותר להכניס מטתו".

ולכאורה כונתו תירוץ א' בתוס' [וא"כ לא שנא להכניס מטתו ל"ש להכניס הגרף].

וע"ע בגר"א [הובא בביאה"ל] דגם לשו"ע לא שרי **כי אם להכניס מטתו**, ולא כל עשית גש"ר לכתחילה.

וע"ע בשו"ע [סי' שלה-ד] ובמשנ"ב [של"ה-ט"ז].

★ובעיקר הדבר צ"ב מה החילוק בין הכנסת מטתו להכנסת הגש"ר.

★וע"ע בט"ז [שלח-ד] שהאריך בפלוגתת הטור והרמב"ם.

דלרמב"ם דס"ל שאף להביא את עצמו לדלף חשיב עשית גש"ר לכתחילה, א"כ כל נתינת כלי תחת הדלף ודעתו לסלקו אח"כ חשיב באיסור עשית גש"ר לכתחילה.

משא"כ לטור דשרי להביא את עצמו, **ה"נ שרי ליתן כלי תחת הדלף בשדעתו לסלקו** [ואין כאן ביטול כלי מהיכנו היות דשרי לסלקו].

★עיין שטמ"ק [ביצה כא: ד"ה וכי] "אין עושין גש"ר לכתחילה פירוש שלא לצורך, אבל לצורך כגון זריקת קליפין ועצמות לפנינו בשעה שאנו אוכלין מותר ואפי' לכתחילה".

ובגמ' בשבת [קמג.] שהקשו גיב עצמות וכי עושין גש"ר לכתחילה, ועי"ש ברש"י **דצוברן** לפניו עד שנמאסות וכו', דהיינו שעושה מעשה **מיוחד** לכך אסור ולא אכילה כדרך.

ובגמ' ביצה [כא.] דאסור לזמן גוי, מפני שאין עושין גש"ר לכתחילה, לכאורה נגד השטמ"ק, דהרי שם אין כל עשיה מיוחדת ובעיקר כונתו לזמן את הגוי ובכ"ז נאסר.

וע"ע לדינא [שכה-א] **דמותר** לזמן הגוי בשבת".

וע"ע בשפ"א דאולי מהאי טעמא שרי דלא נחשב כעשית גש"ר לכתחילה, וכנ"ל.

וכן הוא בחזו"א [מח-ט] "ואע"ג דאנן קי"ל דמזמנין עכו"ם בשבת י"ל דס"ל דלא חשיב עשיית גש"ר לכתחילה".

ובמג"א [שכג-ח] ביאר הטעם דשיורי הכוס בטלין ואין כאן כלל מוקצה, וכן הוא בשעה"צ [שכה-א], ולדבריו שפיר חשיב עשית גש"ר לכתחילה.

וכן מוכח מדברי הביאה"ל [שלח-ח] "שדן גבי נטילת ידים שחרית היכי שרי ולא חשיב עשית גש"ר לכתחילה", דס"ל דגם בעשיה רגילה חשיב עשית גש"ר, ולא כשטמ"ק הנ"ל.