35 מתנתא טמירתא, וההיא איתתא וכו_
קטגוריות: ש_ס / כט גיטין / סוגיית אונס - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

יום ועש"ק מסעי כ"ז תמוז תשע"א

**א**

א] ב"ב ד"מ: אמר רבא והויא מודעא לחברתה,[[1]](#footnote-2) אמר ר"פ הא דרבא לאו בפירוש איתמר אלא מכללא איתמר, דההוא גברא דאזל לקדושי אתתא אמרה ליה אי כתבת לי כולהו נכסיך הוינא לך ואי לא לא הוינא לך, אזל כתבי' לה לכולהו נכסי, אתא בריה קשישא א"ל וההוא גברא מה תהוי עליה אמר להו לסהדי זילו אטמורו בעבר ימינא וכתבו ליה אתו לקמיה דרבא אמר להו לא מר קנה ולא מר קנה מאן דחזא סבר משום דהויא מודעא לחברתה ולא היא התם מוכחא מילתא דמחמת אונסא הוא דכתב לה.

ופירשב"ם, ז"ל, דמחמת אונסא שאינה חפצה בו אא"כ יכתוב לה, הלכך לא גמר בלבו להקנות לה אלא עד שישאנה ויחזור בו, והלכך התם הוא דהויא במקום מודעא וכו', שמעינן מהכא דמתנתא טמירתא ל"ה מודעא לחברתה אלא היכא דאיכא אונס בבתרייתא אונס דמוכח וכו', עכ"ל.

ומבו' בד' רשב"ם, דהך אונסא שאינה חפצה בו אא"כ יכתוב לה, ל"מ לבטל המתנה, אלא בשמסר עלי' מודעא, ומש"א דמוכחא מילתא, היינו דכיון דמוכחא מילתא, ע"כ חזינן להמתנתא טמירתא כמודעא, וכן דעת הרמב"ם בפ"ה מזכי' והרמ"ה ורבינו יונה והמאירי והריטב"א בסוגיין והתשב"ץ ח"א סימן א'.

אך דעת הר"ח דהא דבכה"ג לא חיילא המתנה, הוא משום האונס בפנ"ע, דה"ה מועיל לבטל את המתנה, וכן נקטו הר"ן והנמו"י, וגם בד' הרשב"א בתחילת הסוגיא ובשו"ת ח"ד סימן י"ד נ' שנקט כן לעיקר,[[2]](#footnote-3) וכ"נ גם בד' הרמב"ן בתחילת הסוגיא, שכתב דבמתנה וידעינן באונסי' ודאי כתבינן אף בלא מסר מודעא דבמוכחא מילתא סגי, וכ"ה גם בד' הרמב"ן במלחמות בתו"ד, דמה"ט לא מוקמינן לנהרדעי על מתנה, משום דבמוכחא מילתא סגי בלא מסירת מודעא, ונ' דכונתו הוא דל"ב אונס גמור, ולמד כן מההיא איתתא, עייש"ה, וזה כדעת הר"ח, וכ"נ גם בל' קיצור פסקי הרא"ש, וכמו שדקדק במשכנות יעקב, והר"י מיגש והטור בסימן רמ"ב הביאו ב' הדעות ולא הכריעו בזה.

ב] והנה לדעת הר"ח דסגי באונס זה בפנ"ע לבטל המתנה, מ' מד' הר"י מיגש, דכללא הוא דכל אונסא דנפשי' מהני לבטל במתנה, עיי"ש, וכן נקטו בשו"ת ראנ"ח ח"א סימן ס"ג ובשעה"מ פ"י ממכירה ובשו"ת משכנות יעקב, והנה בד' הרשב"א הר"ן והנמו"י מבו' דהוא רק משום דמוכחא מילתא ממה שנתן לבנו, דלא ניח"ל ליתן לאשה, אך בד' הרי"מ מ' דא"צ לזה, וע' מה שנחלקו בזה באורך בתשו' בית אפרים תנינא ובמשכנות יעקב.

אמנם הנה בתשו' הרי"ף סימן ב' כתב, ז"ל, עיינתי בזה השטר ומצאתי אותו דברי הבאי ולדברי שטות, ודבר שלא יתכן להתקיים על עצמו שום אדם בהפצרת נפשו, אלא עשה זה כדי לפייס את אשתו ולעשות לה נחת רוח ולא על שום מתנה גמורה, שכל העולם מעידים שאלו היה ידע זה הבעל שתתרצה היא בזו המתנה ותהיה המתנה מתנה ל"ה עושה מכל מה שעשה כלום, וכמו שיכולה היא לומר נח"ר עשיתי לבעלי בדבר שנתנה לו, כך הוא יכול לומר נחת רוח עשיתי לה ולא יתקיים ממה שעשה, ואנו מוצאין בדברי רז"ל שבטלו מה שדומה לזה, והוא שאמרו וההוא גברא דאמר לההיא אתתא מנסבת לי, א"ל לא מנסיבנא לך עד דכתבת לי לכולהו נכסך ולא קנתה מזה כלום דאמרינן מוכחא מלתא דמשום אונסא הוא דכתב, ה"ה מוכחא מלתא דמשום אונסא הוא דכתב לה, עכ"ל.

והנה מבו' בד' הרי"ף שדעתו כדעת הר"ח דהא דבטלה המתנה בעובדא דההיא איתתא, אי"ז משום דהמתנה לבנו הו"ל כמודעא, אלא הוא משום דמוכחא מילתא דמחמת אונסא הוא דיהיב לה.

אך ממה שדימה הרי"ף דין זה לנידון דידי', ובנידון דידי' מבו' בד' הרי"ף דהא דהמתנה בטלה הוא משום דהוא דברי הבאי ולדברי שטות ודבר שלא יתכן להתקיים על עצמו שום אדם בהפצרת נפשו אלא עשה זה כדי לפייס את אשתו ולעשות לה נח"ר ולא על שום מתנה גמורה, וכל העולם מעידים שאלו היה ידע זה הבעל שתתרצה היא בזו המתנה ותהיה המתנה מתנה ל"ה עושה מכל מה שעשה כלום, הרי נראה דה"נ בעובדא דההיא איתתא הא דהמתנה בטלה, הוא רק משום דהוא דבר רחוק מאד שיכתוב כל נכסיו לאשתו, וע"כ ברור לנו שלא עשה כן אלא כדי לפייסה, וודאי אין דעתו ליתן לה, ובכה"ג הוא דהמתנה בטלה, אך בשאר אונסא דנפשי', ודאי דהמתנה קיימת, וז"ב.

ושו"ר בשו"ת ראנ"ח ח"א סימן ס"ג שדן בזה, ז"ל, ואף לדעת ר"ח אפשר לומר דלא הוה פליג אעקרא דדינא אלא דס"ל דבההיא מתנתא הוה מוכח מלתא דמחמת אונס הוא עביד, והילכך אע"ג דהי' אונס דמנפשי' דל"ה אונס בעלמא, היכא דמוכחא מלתא דמחמת ההוא אונסא עביד הוי אונס וכו', עכ"ל.

ג] ובשו"ת הרשב"א ח"ד סימן י"ד כתב בדין מי שנתן כל נכסיו לבנו א' מחמת שכעס על בנו השני, ודן השואל לבטל המתנה משום דהוי אנוס וכעובדא דההיא איתתא, וכתב ע"ז הרשב"א, ז"ל, מתנת ראובן מתנה גמורה היא ואין בזה בית מיחוש, ול"ד לההיא דפרק חזקת הבתים כלל, דהתם הוא הוי אנוס דכתב לה נכסיו והו"ל כתלוה ויהיב, אבל כאן מי אנסו לכתוב נכסיו לראובן בנו מעצמו הוא שכתבו ולא הי' האונס מחמת הנכסים, ולא אמרו בשום מקום אלא כשבא האונס בנכסיו, כתלוה ויהיב, ואי לא מזבנת לי כבישנא שטר משכנתא, ותלוה וקדיש, וכן כולם, ואין זה צריך לפנים, עכ"ל.

ומ' מדבריו, דרק בההיא איתתא חשיב כנאנס על הנכסים, כיון שלא נתרצתה להתקדש לו אלא אם יתן לה נכסים אלו, אך בנתן מחמת הכעס, שלא אנסו אדם על נכסים אלו ומעצמו הוא שנתנם, לא חשיב כאונס.

ולפ"ז נ' לפ"ד הרשב"א, דהיכא שהי' דחוק למעות ונתרצה ליתן גט בעד מעות, לא חשיב כאונס לבטל הגט, אף דחשיב כאונסא דנפשי', כמבו' בגמ' מז ב', משום דלא נאנס על נתינת הגט, אלא הוא מדעתו נתן הגט בעד המעות, וצ"ע בכל גוונא וגוונא דאונסא דנפשי', אם לפי דברי הרשב"א דמי לעובדא דההיא איתתא.

ושו"ר הדברים מבוארים כן בחי' רמ"ש בסוגיין, ז"ל, נראה בעיני דדוקא וכו' אבל מ"מ הוא נאנס מאחר שמכרחת אותו ליתן, משא"כ באונס דאתי מנפשי' כעין מכר דצריך למעות ומנפשי' אזיל ומכר שדהו כ"ה דליהוי לי' זוזי, גם במתנה ל"ב בטיל, דגם המעשה בידו נעשה וברצונו, עכ"ד.

**ב**

ד] ולדעת רשב"ם ודעימי' דהא דבטלה המתנה בכה"ג הוא משום דהו"ל כמודעא, צ"ב, שהרי דעת רשב"ם גופי' דל"מ מודעא במתנה אלא משום דעי"ז ידעינן דאנוס הוא, אך כל שאינו אנוס ל"מ המודעא, וא"כ בכה"ג דלא סגי באונס זה לבטל המתנה, היאך מהניא המודעא.

וכבר עמד ע"ז הריב"ש בסימן רל"ב, ז"ל, ועוד וכו' א"כ הרי הוא כאלו נאנס לגרש כיון שמסר מודעא קודם לכן מחמת זה האונס, ואע"פ שאונס זה אין מספיק לבדו לבטל הגט מדין גט מעושה היכא שלא מסר מודעא מתחלה כיון שלא נתפש על שגרש, מ"מ כשמסר מודעא מתחלה, אף אם נאמר שאין מסירת מודעא מועלת אלא ע"י אונס, אפ"ה קצת אונס מועיל להחשיב המודעא אע"פ שאינו אונס גמור מצד עצמו, וראי' לזה מדאמרינן בפ' חזקת וכו', ולא היא התם מוכחא מילתא דמחמת אונסא הוא דכתב לה וכו', והדבר מבואר, שאונס זה לאו אונס גמור הוא, שאם ירצה לא ישאנה ולא יתן לה נכסיו וכו', ואעפ"כ מבטל אותה מתנת הבן הקדומה, והו"ל מודעא מחמת אונס גרוע כזה, אע"ג דבעלמא בלא אונס כלל אמרינן דלא הויא מודעא לחברתה, בנדון זה ג"כ אף אם נאמר שאין מודעא בלא אונס, הנה הדבר שנראה כאונס מועיל לקיים המודעא, אף על פי שאינו אונס גמור מחמת עצמו, שהרי דין המתנה והגט שוין בדין המודעא כמו שמבואר שם, עכ"ל.[[3]](#footnote-4)

והשעה"מ בפ"י ממכירה כתב דהוא מוכח כן מיני' ובי', דאל"כ היאך מהניא מודעא בגט ומתנה בדלא ידעינן באונסי', משום דודאי אנוס הוא דאל"כ למה הוא נותן, הרי יתכן דהוא אנוס באונסא דנפשי', ובע"כ דבגט ומתנה מהניא המודעא אף בשאינו אנוס אונס גמור אלא אונסא דנפשי', עכ"ד, אך למש"כ כמה מן הראשונים דל"מ מודעא בגט ומתנה היכא דקיבל דמים בעד הגט, הרי בע"כ דהא דבסתמא מהניא המודעא, הוא משום דלא חיישינן להכי, וי"ל כן גם בשאר אונסא דנפשי' דלא חיישינן להו, משום דסתמא דמילתא כשאינו אנוס באונס גמור, ה"ה מתרצה במתנה, וע"כ תלינן דהא דמסר מודעא הוא משום דאניס באונסא דאחריני.

ה] אמנם לכאו' הדבר תלוי בטעם הא דל"מ מודעא בלא אונס, עמש"נ ב? ג' דעות בזה, והנה למש"נ שם בדעת רשב"ם דהוא משום דכל דאינו אנוס תלינן שנתרצה בשעת המתנה, הרי שפיר י"ל דאף באונס דל"מ לבטל את המתנה מצ"ע, מ"מ כל שמסר מודעא וגילה דעתו שאינו מתרצה במתנה, לא אמרינן דכשנתן אח"כ להמתנה חזר בו ונתרצה, אלא אמרינן דנתן מחמת אונסו.

ולמשמעות ד' הרשב"א בקידושין ד"נ., דהוא משום דכל הא דמהני המודעא ולא חשיב כדברים שבלב, אף שלא פירש בשעת המכר, הוא משום דירא מלגלות מחמת אונסו, אך כל שיש בידו לגלות, ל"מ מה שגילה קודם לכן לעדים, והדר הו"ל כדברים שבלב, י"ל, דהגם דבמכר ל"מ מודעא אף באונסא דנפשי', הגם שהוא ירא מלגלות מחמת אונס זה, הוא משום דבמכר לאו כל כמיני' שלא לגלות בשעת המכירה, אלא בשאונסין אותו, אך במתנה, הרי דכל שהוא ירא מלגלות בשעת המתנה, מהני מה שגילה לעדים בשעת המודעא.

אך לד' רבינו חסדאי בשו"ת זכרון יהודה סימן ע"ג, דהא דל"מ המודעא בשאינו אנוס, הוא משום דהו"ל דברים שבלב, וכל הא דמהני מודעא הוא רק משום דדיבורו שע"י כפי' לאו מידי הוא, תיקשי דא"כ היאך מהני המודעא בעובדא דההיא איתתא, הרי כיון דדיבורו אינו ע"י כפי', תו הו"ל דברים שבלב ואינם דברים.

ונ' מוכרח מזה, דדעת רבינו חסדאי היא כדעת הר"ח ודעימי', דהא דלא חיילא המתנה בעובדא דההיא איתתא, אי"ז כלל מכח המודעא, אלא הוא משום האונס עצמו, דבמתנה אף אונס זה מבטל המתנה, וכיון דהוי זה אונס לגבי מתנה, שפיר חשבינן לה כדיבור שע"י עישוי דלאו דיבור הוא, שהרי הא דדיבור דע"י עישוי לאו דיבור הוא, אי"ז משום דאונס כמאן דלא עביד דמי, (דנימא דלא שייך כן בעובדא דההיא איתתא דבידו שלא לישאנה ולא ליתן לה), אלא הוא משום דדיבור זה אינו מגלה כלל על דעתו ורצונו, וע"כ כל דחשיב כאונס לגבי מתנה, הוי דיבורו כדיבור דע"י עישוי דלאו דיבור הוא.[[4]](#footnote-5)

ו] והנה למש"כ הריב"ש דבמתנה מהני מודעא בצירוף קצת אונס, נראה דלאו כללא הוא דבכל אונסא דנפשי' במתנה מהני מודעא, שהרי בד' הריב"ש סימן קכ"ז מבו' דל"מ מודעא בגט במקום אונסא דזוזי, וע"כ כתב דבמקום שקיבל מעות על הגירושין, ל"מ המודעא, הגם דאונסא דזוזי חשיב כאונסא דנפשי' כמבו' בסוגיית הגמ' לקמן דמ"ז:.

ונ' מזה, דכל הא דמהני המודעא בקצת אונס, הוא רק בדהוי זה קצת אונס דאחריני, וכעובדא דההיא איתתא, וכמש"נ לעיל סק"ד בד' תשו' הרשב"א, וגם בנידון הריב"ש שם, כיון שלא יוציאוהו ממאסרו אא"כ יגרש, חשיב קצת כאונסא דאחריני, אך בגירש כדי לקבל דמים דהו"ל אונסא דנפשי', ל"מ המודעא.

אך עמש"נ ב? בדעת הטור ואחיו הר"י ז"ל דס"ל דבכל אונסא דנפשי' מהניא מודעא במתנה, עיי"ש מש"נ בזה.

ז] ואכתי צ"ע בד' מהר"ם מר"ב שהביא בתוס' הרא"ש בסוגיין, שהק' על פירשב"ם, ז"ל, וקשה לפי' דלמא אנסוהו זוזי שנותנים לו קרובי האשה לגרשה, וגם על המתנה אינו אנוס באונס גמור אלא אדם גדול בקש ממנו שיתן לו מתנה ואינו רשאי להשיב פניו, עכ"ל, וצ"ע, דהניחא היכא דזוזי אנסוהו, שפיר י"ל דלא מהניא המודעא, וכנ"ל, אך היכא דאדם גדול ביקש ממנו שיתן לו מתנה ואינו רשאי להשיב פניו, לכאו' הגם דאי"ז אונס גמור, מ"מ הוי קצת אונס, וא"כ בדין דיועיל בזה המודעא.

וי"ל דדעת מהר"ם, דבעובדא דההיא איתתא לא בטלה המתנה מכח המודעא, אלא מכח האונס עצמו, וס"ל דרק התם חשיב זה כאונס לבטל המתנה, דמוכחא מילתא שאין דעתו ליתן לה כלל, וכמש"כ בתשו' הרי"ף, אך שאר אונסא דנפשי' ל"מ לבטל המתנה.

וי"ל עוד, דאף אם לא בטלה המתנה בעובדא דההיא איתתא אלא מכח המודעא, וכמש"כ רשב"ם, מ"מ כיון דאונסא דהתם הוי אונס טפי משאר אונסא דנפשי', וכמבו' בד' הרי"ף, הרי י"ל דרק בכ"ה אונסא מהניא מודעא, אך בשאר אונסי דנפשי' ל"מ מודעא, וע"כ נקט מהר"ם דגם אם אדם גדול ביקשו ליתן ואינו רשאי להשיב פניו, ל"מ המודעא.

? בתשו' הר"ב אשכנזי סימן ט"ז כתב, ז"ל, ויש לי ראיה נכונה לזה דגרסינן בפרק חזקת אמרי נהרדעי כל מודעא דלא כתוב אנן ידעין באונסיה דפלניא דלאו מודעא היא. ופריך גמרא מודעא דמאי אי דגיטא ודמתנה גלויי מלתא בעלמא הי' ואי דזביני וכו' ופירש רבי שמעון ז"ל דבגיטא ומתנה כיון שאינו מקבל ממון בגט או מתנה גלויי מילתא בעלמא הוא שהוא אנוס שאם לא היה אנוס מה לו לגרש או לתת ולמסור מודעא עליהם לא יגרש ולא ימסור מודעא דלא דמי לזביני דהתם איכא למימר שהוא צריך למעות ומוכר ברצון ומוסר מודעא כדי שיהיו לו מעות יאמר לבטל המכר ולזה אין מאמינין אותו שיהיה אנוס וצריך שידעו העדים באונסו. ואי לא כתבי הכי לאו מודעא היא זהו תורף פירושו ז"ל וכתב הרב רבי יצחק בר ששת ז"ל בסי' קנ"ז דהאי פירוש עיקר וגם בסי' רל"ב תקע בה מסמרים וגם בסי' תפ"ב. וגם הרשב"ץ ז"ל כתב בתשובה פירוש של רש"י ז"ל מעתה יש לי לדון אי איתא דאונס כגון בנו או אביו לא הוי אונס וכדברי הרשב"ץ ז"ל מאי פריך גלויי מילתא בעלמא הוא ודילמא קא אנסי ליה לבנו או לאביו עד שיגרש או עד שיתן וכדי להצילו קא מגרש או נותן כעת ומוסר מודעא כדי לכשינצלו יערער וזה אינו אונס והילכך בעינן שידעו העדים באונסו דומיא דזביני דאמרינן דמפני שצריך למעות מוכר ומוסר מודעא ולזה אין מאמינין אותו שלא ודאי משמע דכל כי האי גונא אונסא הוי וגט מעושה הוא. גם מהכא משמע דאם אנסו אותו בממון שלא כדין אף על גב שלא הזכירו לו גירושין כלל ומתוך אותו האונס נתרצה לגרש דהויא ליה גט מעושה וכדכתיבנא לעיל, עכ"ל.

ולכאו' י"ל בדעת התשב"ץ, דהגם דאונס קרובים לא חשיב כאונס, וגם אונס ממון לא חשיב כאונס, מ"מ הוי זה אונס קצת ומהני המודעא, אך לעיל סק"ד בהערה נת' דבד' התשב"ץ נ' דכל שאי"ז אונס גמור ל"מ המודעא, וצריך בדיקה בזה.

?בעיקר דינא דמודעא באונס שאינו גמור, יש להוסיף דהנה הש"ך סימן ר"ה סק"ד נקט דבמוכר שדה ללוה, ל"מ המודעא לבטל המקח, כיון שאינו אנוס, אך הגרע"א שם הביא מד' הרמב"ן דמהניא המודעא לבטל המקח, והובא ל' הרמב"ן גם בד' הש"ך גופי' סימן פ"ה סק"ז, וכ"כ בשמ"ש סימן פ"ה סוסק"ד ודקדק כן גם מל' בעה"ע, והרי דאף דאי"ז אונס גמור, מ"מ מהניא מודעא, ועי' עוד בשו"ת בית אפרים חו"מ סו"ס ע"ו שכתב כעי"ז, והובא בפת"ש סימן רצ"ב סק"ה.

ויש לציין עוד, למש"כ בנוסח שטרות שבסוף פסקי ריא"ז, ז"ל, מודיע אני לפניכם וכו' שאני פלוני מוכרח למכור חפץ פלוני וכו' מפני שנשבע שלא לדבר עמי לעולם וכו', עכ"ל, והנה מה שנשבע פלוני שלא לדבר עמו לעולם, לכאו' אי"ז אונס גמור, ומ"מ מהני בזה מודעא, ונ' דהוא משום דהוי קצת אונסא דאחריני, וצ"ע בזה.

1. ובפירשב"ם כתב, ז"ל, והויא הך מתנתא טמירתא מודעא לבטל חברתה שטר מתנה "או מכירה" גלוי' וכשרה שנכתבה אח"כ על שדה זו לאדם אחר דלכך כתבה להך טמירתא דלא לחזיק בהאי שדה האיך בתרא, עכ"ל, וצ"ע, דהרי דחינן דכל הא דהויא מודעא הוא רק בשהוא אנוס, והרי דהס"ד דהויא מודעא לחברתה הוא גם בדלא אניס, ולפ"ז הרי בע"כ דמש"א מתחילה דהויא מודעא לחברתה, איירי בדלא ידעינן באונסי', וא"כ הרי במכר בלא"ה ל"מ המודעא, שהרי ל"מ מודעא במכר בדלא ידעינן באונסי'.

   וצ"ל, דלעולם מש"כ רשב"ם דהויא מודעא לבטל מכירה גלוי', איירי במכירה באונס, ומש"כ דהוי מודעא לבטל מתנה, הוא בדלא ידעינן באונסי', דמודעא דמתנה כדינה ומודעא דמכירה כדינה, וכל הא דמסיק דהויא מודעא בדמוכחא מילתא וכו', הוא רק במתנה, דכל דאניס מוכחא מילתא דכונתו למודעא, אך במכר ל"מ מתנתא טמירתא למיהוי מודעא אף בדאניס, דלא מוכחא מילתא דמחמת אונסא כתב לי', שהרי יש לנו לתלות דאגב אונסי' וזוזי גמר ומקני, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-2)
2. ולפ"ז קרוב הדבר, דד' הרשב"א בתשו' ח"ד סימן מ' שנקט דקנס חשיב כאונס לגבי גט, הוא לטעמי' דמתנה בטלה גם באונס שאינו גמור, ומצאתי שכבר דן בזה בשו"ת ראנ"ח ח"א סימן ס"ג. [↑](#footnote-ref-3)
3. והעירוני בזה בד' התשב"ץ ח"א סימן א', שכתב בתו"ד דבנידון דידי' כיון דלא חשיב כאנוס, גם ל"מ המודעא לדעת רשב"ם, עיי"ש, והנה הרי בנידון דידי' לכאו' הי' קצת אונס, ואפ"ה נקט התשב"ץ דלדעת רשב"ם ל"מ המודעא, וצ"ע היטב בדבריו שם. [↑](#footnote-ref-4)
4. והנה בבית אפרים אהע"ז סו"ס קכ"ה ד"ה ובדברי הריב"ש, כתב דבד' הרמב"ן בדין מודעא אמאן דציית דינא, מבו' דל"מ מודעא במתנה אלא בשאנוס אונס גמור, וכתב דצ"ל דס"ל דבההיא איתתא הו"ל אונס גמור, וזה כמש"נ לעיל סק"א בדעת הרמב"ן, אך עיקר דבריו צ"ע, שהרי להדיא מבו' בד' הרמב"ן שם, דבמתנה דידעינן באונסי' ה"ז מבטל המתנה אף בציית דינא, משום דבמוכחא מילתא סגי, ולפ"ז הרי בע"כ דטעמא דמ"ד דל"מ מודעא במתנה במאן דציית דינא, הוא כמש"כ הרמב"ן בפי' קמא דהוא משום דלא מהימנינן לי' דהוא אנוס, וא"כ אין ללמוד מזה לנידו"ד, אך שמא כונתו, דאם מהני מודעא בשאינו אנוס אלא כאונסא דנפשי', א"כ מ"ט ל"מ מודעא במאן דציית דינא, הרי כשמסר מודעא על אונסא דנפשי', שפיר תועיל המודעא, שהרי ל"מ לתבעו ע"ז לדין, כיון דאין הלה אונסו, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-5)