32 הכחשה בעדות ב - בדין הכחשה בבדיקות, ובטעם החילוק בין ד_מ לד_נ
קטגוריות: ש_ס / לד סנהדרין / סנהדרין עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

מוצש"ק וארא אור לב' שבט תשע"ג

א] סנהדרין ד"ל:, אמר רב יהודה עדות המכחשת זא"ז בבדיקות כשרה בדיני ממונות וכו', וארנקי שחורה בדיני נפשות לא וכו'.

והנה בטעם הא דשאני דיני ממונות מדיני נפשות בדין הכחשה בבדיקות, דבדיני נפשות כל שהכחישו זא"ז בבדיקות עדותן בטילה ובדיני ממונות עדותן קיימת, יש להסתפק אם הוא מכח הא דביטלו חכמים לדין דו"ח בדיני ממונות, או דאף מדאורייתא דדיני ממונות צריכין דו"ח, מ"מ אין הכחשה בבדיקות פוסלת בהן, ורק בדיני נפשות הוא דפוסלת הכחשה, ונפ"מ רבתא לדינא בזה הוא, בדין דיני קנסות דלא ביטלו בהן חכמים לדין דו"ח, אם פוסלת בהן הכחשה בבדיקות.

ונראה שנחלקו בזה רבותינו הראשונים ז"ל, וכמו שיתבאר בעזה"י.

ב] דהנה כתב רבינו יונה בב"ב דנ"ו:, ז"ל, ועוד לענין הכחשה מ"ש חקירות ומ"ש בדיקות וכו', דאי ס"ל דיני ממונות בדו"ח דגמרינן מדיני נפשות, בבדיקות נמי תפסול הכחשה דאי"ז נכון, ואי ס"ל דא"צ דו"ח, א"נ צריכים מה"ת אלא דאמור רבנן א"צ דו"ח כדי שלא תנעול דלת בפני לווין, א"כ בחקירות נמי לא תפסול הכחשה, וי"ל דהא דאמרינן התם עדות המכחשת זא"ז בבדיקות כשרה, משום דלא דייקי אינשי בבדיקות וכו', הלכך כיון דדיני ממונות א"צ דו"ח עדותן כשרה דאמרינן אחדא מילתא קמסהדי כיון ששוו בעיקר העדות, הלכך אין הכחשה פוסלת דלא איכפת להו למידק באותו צד שההכחשה בו דמילתא דלא דייקי בה אינשי היא, וכדמפרשינן הכא טעמא דבין חיטי לשעורי לא דייקי אלמא לאו משום דרשא דשום קרא אתיא האי מילתא אלא מסברא, עכ"ל.

ומבו' בד' רבינו יונה, דהא דעדות המכחשת זא"ז בבדיקות כשרה בדיני ממונות, הוא מכח תרי מילי, חדא דלא דייקי אינשי בבדיקות, ועוד, דדיני ממונות א"צ דו"ח.

ונראה בביאורו, לפמש"כ רבינו יונה שם, ז"ל, ולהכי נקט רבי יהודה הכשירה בבדיקות משום דברוב ענין חקירות פסולה דדייקי בה אינשי וכו', הילכך כיון דדייקי כשמכחישין זא"ז אמרינן ב' עדיות הן, וכיון שמכחישין זא"ז הו"ל כל חדא מינייהו ע"א בהכחשה, עכ"ל, ומבו' בדבריו דהא דעדות המכחשת במידי דדייקי בה אינשי פסולה, ל"ב בזה לדינא דנכון, אלא הוא משום דכל שהכחישו זא"ז במידי דדייקי בה אינשי, חשבינן להו כמעידים על ב' מעשים, וכיון דכל א' מכחיש את חבירו, הו"ל כל א' מהן ע"א בהכחשה, ועד"ז כתב רבינו יונה לעיל מינה, בטעם הא דב' אומר אב"ג וא' אומר דה"ו פשיטא דל"מ עדותן, ז"ל, אבל כשא' אומר אכל אב"ג וא' אומר אותן פירות של אב"ג לא אכלן זה המחזיק, הרי הכחישו בעיקר עדותו, והו"ל כל חד מינייהו ע"א בהכחשה, עכ"ל.

ולפ"ז נמצא, דכאשר באנו לדון לפסול בעדות המכחשת זא"ז, יש בזה ב' טעמים, חדא, משום דחשבינן להו כמעידים על ב' מעשים והו"ל כל א' מהן ע"א בהכחשה, ועוד, דאף אם חשיבי כמעידים על מעשה א', מ"מ כיון שהן מכחישין זא"ז ואין עדותן מכוונת, ל"מ עדותן, מדינא דוהנה אמת נכון הדבר.

ואשר זהו מש"כ רבינו יונה, דהא דעדות המכחשת זא"ז בבדיקות כשרה בדיני ממונות, הוא משום דלא דייקי אינשי בבדיקות, ועוד דדיני ממונות א"צ דו"ח, והיינו דמכח הא דלא דייקי אינשי בבדיקות חשבינן להו כמעידין על מעשה א', ואך דמ"מ אם היו דיני ממונות צריכין דו"ח והוה בעינן בהו שתהא עדותן מכוונת, ל"ה עדותן מועלת, ורק משום דביטלו לדין דו"ח בדיני ממונות, ובכלל זה ביטלו לדינא דנכון, דהוא מכלל דיני דו"ח, הוא דעדותן מועלת.

ומכלל הדברים למדנו מד' רבינו יונה, דהא דעדות המכחשת בבדיקות בדיני נפשות לא מהניא, אי"ז משום דדייקי בהו אינשי, דאם הוי דייקי בהו אינשי ל"ה בעינן לבטל העדות מדינא דנכון, אלא בלא"ה ל"ה מהניא העדות משום דהו"ל כעדות על ב' מעשים והוי כל א' ע"א בהכחשה, ונראה עוד, דגם ל"ה שייך בזה דינא דנכון, דכל הא דבעינן שתהא עדותן מכוונת הוא בשהן מעידין על מעשה א' והו"ל כעדות אחת, אך כל דחשבינן להו כמעידין על ב' מעשים, והו"ל ב' עדויות חלוקות, אין מקום להצריך שתהא עדותן מכוונת, שהרי לא ב' עדויות הם, ובע"כ דאף בדיני נפשות לא דייקי אינשי בבדיקות, וע"כ אף שמכחישין העדים זא"ז בבדיקות, חשבינן להו כעדות על מעשה א', והא דל"מ העדות הוא מכח דינא דנכון, דבעינן שתהא עדותן מכוונת, וז"ב.

ועכ"פ נמצא לפ"ז לדעת רבינו יונה, דכל הא דעדות המכחשת זא"ז בבדיקות כשרה בדיני ממונות, הוא רק אחר שביטלו חכמים לדין דו"ח, ולי"ב לדינא דנכון, אך מדאורייתא דאף דיני ממונות צריכין דו"ח, היתה הכחשה בבדיקות פוסלת בהן.

ג] וכ"ה מבו' להדיא בשו"ת הר"ן סימן מ"ז, ז"ל, אפ"ה מסתברא לי דלא מיפסל הך סהדא, משום דקי"ל דל"ב בעדות נשים דו"ח דכדיני ממונות דמי וכו', וכיון שכן מסתברא דעדים המוכחשים בבדיקות בעדות נשים כשרין כשם שכשרין בדיני ממונות וכו', עכ"ל, ולהדיא בדבריו דהא דעדות המכחשת זא"ז בבדיקות כשרה בדיני ממונות, הוא מכח הא דביטלו חכמים לדין דו"ח בדיני ממונות, ובכלל זה ביטלו לדינא דנכון, וקודם שביטלו חכמים לדין דו"ח, היתה הכחשה בבדיקות פוסלת אף בדיני ממונות, וזהו שכתב הר"ן דמסתברא דה"נ בעדות נשים דביטלו חכמים לדין דו"ח, ביטלו נמי לדינא דנכון, וע"כ אף עדות המכחשת זא"ז בבדיקות כשרה.

וכ"ה גם בחי' הר"ן לעיל ד"ב:, ז"ל, אלא שחכמים תיקנו וכו' שלא יהיו צריכין דו"ח כדי שלא תנעול דלת בפני לווין, דאם היו צריכין דו"ח העדים לא יכוונו עדותם "בבדיקות" וחקירות ויפסיד המלוה וכו', וכן נמי אם אתה מצריך דרישה וחקירה בגזלות וחבלות אתה פותח דלת בפני הגוזלין והחומסין שיגזלו ויחמסו "ולא ימצאו עדות העדים מכוונת פעם אחת לע' שנה" ויתבטלו כל דיני גזלות וחבלות, ולפיכך תיקנו שלא יהיו צריכין דו"ח, עכ"ל, ולהדיא דכל הא דעדות המכחשת זא"ז בבדיקות כשרה, הוא רק מכח הא דביטלו חכמים לדין דו"ח.

ד] וכן נראה גם מד' התוס' לעיל ד"ח:, ז"ל, וצ"ל לפר"ת שהיא מותרת לבעלה כשלא כוונו עדותן או כשהוכחשו וכו', ויש ללמוד מכאן דאי אתו עדים ואמרו אשת פלוני זינתה דבעי דו"ח לאוסרה על בעלה, וסברא הוא דלא גרע מגזלות וחבלות, עכ"ל,?

אמנם הנה ז"ל ראב"ן במכילתין, אמר רב יהודה עדות המכחשת זא"ז בבדיקה כשירה בדיני ממונות, וליתה לדרב יהודה דאפי' בחקירה נמי כגון בזמן אם מכחישין זא"ז כשירה, מדר"ח דאמר וכו' מ"ט אמרו דיני ממונות לא בעי דו"ח כדי שלא תנעול דלת בפני לוין, עכ"ל, וכ"כ ראב"ן בשו"ת סימן מ"ג, והוסיף לפרש, ז"ל, וכיון דל"ב דו"ח, הוי חקירה כבדיקה, מה בדיקה אע"ג דמכחשי אהדדי כיון דאמנה קא מסהידי מצטרף, אף חקירה נמי כיון דאמנה קמסהדי מצטרפין, עכ"ל.

והנה לפמש"כ ראב"ן דרב יהודה ס"ל דאף דיני ממונות צריכין דו"ח, הרי בע"כ דהא דעדות המכחשת זא"ז בבדיקות כשרה, אי"ז מכח הא דביטלו חכמים לדין דו"ח, שהרי רב יהודה גופי' ס"ל דאף דיני ממונות צריכין דו"ח, אלא הוא דין בפנ"ע, דכל עיקר הדין דהכחשה בבדיקות פוסלת, הוא רק בדיני נפשות ולא בדיני ממונות.

ה] וכ"ה מבו' בתורי"ד ב"ב דמ"א:, ז"ל, וטעמא דמילתא משום דבמנה שחור ומנה לבן וכו' אין ב"ד חוקרין אותן על כך וכו', הלכך אע"פ שהכחישו עצמן בדבר זה לא קרינן לי' עד חמס דאמרי' חד מנייהו לא כיון יפה בראייתו ונראה לו כך ול"ה כך וכו', ול"ד לעדות נפשות שבי"ד חוקרין אותן על כך כדתנן כל המרבה בבדיקות ה"ז משובח, והלכך יש להם לכוון ראייתם בכל דבר שיהיו שניהם שוין מפני שב"ד עתידין לחוקרן על כך, והלכך אם הכחישו זא"ז אפילו בבדיקות עדותן בטלה וכו', עכ"ל.

ו] וכ"ה מבו' בחי' הר"ן בסוגיין, ז"ל, ונהרדעי דמכשרי אף במנה שחור, ס"ל דדיני ממונות נפקי מכלל בדיקות לגמרי, לומר שבדיקות מאחר שאינו עיקר העדות שאם אמר אינו יודע עדותו קיימת ואין הזמה תלוי בה, ואע"פ שהוא מה"ת בדיני נפשות היכא (שאין) [שהן] מכחישין בה, מ"מ אינה נוהגת בדיני ממונות אף במכחישין, משום דבדיקות קילא טפי מחקירות, ואין דרך העדות "בדיני ממונות" לדקדק אלא בראש הממון שלא לפחות ולא להותיר וכו', ואע"ג דאמרינן בסמוך א' אומר בדיוטא התחתונה וא' אומר בדיוטא העליונה עדותן כשרה ואע"פ שהן מכחישין עצמן בחקירות, התם ה"ט שע"י שהם מקומות קרובים הוא הצד קולא בדיני ממונות שאין העדים מדקדקין כ"כ "בדיני ממונות", עכ"ל, ונ' להדיא דטעם הא דשאני הכחשה בבדיקות בדיני ממונות מבדיני נפשות, הוא משום דבדיני ממונות אין דרך העדות לדקדק בבדיקות, ובדיני נפשות דרך העדות לדקדק בבדיקות, ואף בחקירות איכא גוונא דחלוקין הן זמ"ז, היכא דהוו המקומות קרובים, דבדיני ממונות אין העדים מדקדקים כ"כ, ובדיני נפשות ה"ה מדקדקים אף בזה.

ז"ל הרמ"ה לעיל ד"ב:, דאקילו בהו דלא ליבעו דרישה וחקירה משום נעילת דלת וכו' דאי מצרכת ליה דו"ח מימנע ולא מוזיף סבר דילמא טעו סהדי בחקירות ומפסיד, עכ"ל, ומ' קצת דגם קודם שביטלו חכמים לדו"ח, ל"ה עדותם בטילה בהכחשה בבדיקות, דאל"כ הול"ל דדילמא טעו בבדיקות ומפסיד, וי"ל?.

קר"א, ז"ל, וכן משמע קצת מלשון הרמב"ם ז"ל בפ"ג מה' עדות, אף על פי שאמרו חכמים ד"מ א"צ דרישה וחקירה אם הכחישו בחקירות עדותן בטילה, אבל אם הכחישו בבדיקות עדותן עדות, משמע מדבריו דלא איירי רב יהודה אלא בדיני ממונות דלא צריכי דרישה וחקירה וא"כ בדיני קנסות דבעינן דו"ח אפילו עדות המכחשת בבדיקות פסולה

יל"ע עוד בתומים סימן ל' סק"ז, ובשו"ת הגרע"א קמא סימן פ"ז שכתבו בדעת הרמב"ם דבנזירות פוסלת הכחשה בבדיקות, - עוד יל"ע בחזו"א לדעת ל"א ד"ה והנה שהוכיח מנזירות דמדינא אין הכחשה פוסלת בדיני ממונות, ולא מכח הא דביטלו לדו"ח.

] והנה תנן לקמן דפ"א:, ההורג נפש שלא בעדים מכניסין אותו לכיפה וכו', ובגמ' שם, מנא ידעינן וכו' ורב חסדא אמר אבימי כגון דאתכחוש בבדיקות ולא אתכחוש בחקירות, כדתנן מעשה ובדק בן זכאי בעוקצי תאנים.

עוד ילה"ע מדינא דדפ"א: דבהכחשה בבדיקות מכניסין לכיפה, ועמד ע"ז הגרש"ר, ובאמת לק"מ, דהגמ' לא קאי על בדיקות אלו, כמפורש בד' רש"י, אך המאירי הביא פלוגתא בזה, ועי' בל' הרמב"ם, וכל קו' זו היא רק ע"ד רבינו יונה שמפורש בדבריו דגם בדיקות אלו תליין בדין דו"ח, ולדעתו בע"כ דבכיפה ליכא לדינא דנכון הדבר, אך אם הטעם משום דא' מהן משקר, אי"ז טעם להכניסו לכיפה, וז"ב, - ועד"ז נראה גם מד' התוס' בד"ח: דמ' מדבריהם דגם דין הכחשה בבדיקות דרב זכאי, תליא בדין דו"ח, וזה כד' רבינו יונה, ולדעתם צ"ל כנ"ל, - ויל"ע בזה בשיעורי הגרש"ר החדש.