יורה דעה עג - ציונים ומראי מקומות להדפסה
קטגוריות: שו_ע / יורה דעה / איסור והיתר - הרב אברהם שלייפר

בעזרת השם יתברך

**ציונים ומראי מקומות לסימן ק"ג – מליחת הכבד**

[א, ספק הגמ' האם כבד אוסר. ב, הכבד אינו נאסר. ג, קריעה שתי וערב. ד, חליטה. ה, צליית כבד מעל בשר.]

**א, ספק הגמ' האם כבד אוסר**

הגמ' הסתפקה האם כבד אוסר מחמת דמו את הבשר המתבשל עמו. ולא התפרש בגמ' באיזה נקודה שונה הכבד מבשר אחר, אשר מחמתה נולד ספק זה. גם לא התפרשה בגמ' להדיא פשיטות לספק זה. והתפרשו בזה בראשונים כמה פירושים:

1. בכבד ודאי לא מועילה מליחה, מחמת ריבוי דמו. אלא שיש צד שאף בלי מליחה, דמו אינו אסור מחמת שכולו דם ואפ"ה התירתו התורה. ועד כמה שדמו אסור, אוסר אף אחר מליחה וכנ"ל. ספק זה, אף שלא נפשט להדיא, נראית מסקנת הסוגיא לאסור, הן ממעשי האמוראים שחששו לדם הספק. והן מהמבואר בשלהי הסוגיא שאין לצלות כבד מעל בשר מחמת נטיפת הדם. **[ר"ן, וכן משמעות הרש"י.]**
2. לאחר מליחה הכבד ודאי מותר כמו כל בשר. אבל הספק הוא דילמא לא צריך מליחה כיון שדמו מותר וכנ"ל, ומדאורייתא ודאי דמו מותר, והספק הוא רק מדרבנן. גם לפירוש זה, מוכח בסוגיא שנפשט הספק לאיסור וכנ"ל, והקשו התוס' לפירוש זה היאך נוקטת הגמ' לגבי צליית הכבד מעל הבשר, שדם הכבד אסור מדאורייתא בעוד לר"ת הוא אסור רק מדרבנן **[ר"ת בתוס'.]**
3. אין שום צד שדם הכבד מותר, והספק הוא האם מועילה בו מליחה או לא, מחמת ריבוי דמו. ולפירוש זה אין ברירות לפשיטות הגמ'. **[פי' שני בתוס', וכן כתב הרא"ש בשם רש"י[[1]](#footnote-1).]**
4. אין צד שדם הכבד מותר, והספק הוא האם מועילה בו מליחה רגילה, או שצריך גם חיתוך הבשר שתי וערב מחמת ריבוי הדם. וכן היא מסקנת הסוגיא, שצריך הכבד חיתוך שתי וערב, ולפירוש הנ"ל הכוונה, כאשר מולח את הכבד על מנת לבשלו בקדירה. **[רמב"ן, הובא בר"ן.]**

**להלכה: המחבר** פסק כפירוש הר"ן ורש"י (פירוש א') [או כפירוש השני בתוס'], שלמסקנת הגמ' דם הכבד אסור, ומליחה לא מועילה לו [עכ"פ מספק], והצורה היחידה להכשירו מדמו, היא רק על ידי צליה, ואח"כ מותר אף לבשלו. והסכים עמו **הרמ"א.** אמנם הביאו הנו"כ (ט"ז סק"א, ש"ך סק"ט) **מהתורת חטאת** שבמקרה שנמלח הכבד לאחר קריעה, והתירו המורה, והתבשל עם בשר אחר, לא מחזירים את המעשה, ומותר בדיעבד (כיון שעיקר ההלכה כר"ת [ורמב"ן ורשב"א] שמליחה מועילה לכבד על ידי קריעה שתי וערב).

וכמו כן מבואר **בתו"ח** (והובא בש"ך סקי"ט) שלהלכה קיי"ל שדם הכבד אסור רק מדרבנן, וכתב הפמ"ג (ש"ד ב') שכן היא דעת "רוב הפוסקים" (ולכאורה אין כוונתו בדעת המחבר – ראה ביאוהגר"א אות א').

**ב, הכבד אינו נאסר**

הביאה הגמ' מהמשנה בתרומות ש(גם אם דם הכבד אסור), הכבד עצמו אינו נאסר מחמת דמו אף כאשר מבשלו, ולא אמרינן שחוזר ובולע את הדם היוצא ממנו, והיינו משום ריבוי פליטת הדם שיוצא ממנו. וגורם ריבוי זה שאף שבעלמא בבישול תמיד נבלע דם (ורק בצליה אמרינן בעלמא איידי דטריד למיפלט) – בכבד, אינו כן.

עוד מבואר בפשטות הגמ' שאף שבעלמא אמרינן איידי דטריד רק לגבי דם ולא לגבי בליעת שמנונית, בכבד, מחמת ריבוי דמו, אינו בולע אף שמנונית של איסור. [כן הוא לרש"י. אבל הר"ן והרא"ה כתבו ששמנונית ודאי בולע.] ומבואר בתוס' (ד"ה רב שבא איקלע) שאף לכתחילה מותר לבשל כבד על מנת לאכלו לבדו[[2]](#footnote-2).

**כבד שלוק:** התבארה בגמ' (לפירוש רוב הראשונים) מחלוקת תנאים האם גם בכבד שלוק (היינו מבושל הרבה) נאמרה קולא זו, או דילמא כיון שהתבשל הרבה ונפלט דמו, כבר חוזר ובולע. ומבואר בפשטות הגמ' שהלכה שאף בכבד שלוק, אינו נאסר. [אך ראה להלן שאין זה מוסכם.]

**דעת הרמב"ם: הרמב"ם** פירש דעתו בפיה"מ, שכל דין זה שאין הכבד נאסר היא רק דעת יחידאה של ר"י בן נורי, אבל ת"ק פליג. ופי' הרמב"ם את סוגיית הגמ' באופן שעולה ממנה שהלכה כת"ק (כך ביארו הב"י).

**להלכה: הרי"ף** כתב שאין לאכול כבד מבושל כלל, וכתב **הרא"ש** בדעתו שהיינו רק לכתחילה (ומשום גזירה שמא יבוא לבשל עם בשר[[3]](#footnote-3) – ב"י) אבל בדיעבד ודאי מותר, דהא הכבד אינו נאסר. אמנם **הרמב"ם** לשיטתו הנ"ל כתב שאף בדיעבד כבד שהתבשל אסור. גם **ר"פ** (בהגהות סמ"ק) **והתרוה"ד** (בהגהות שערי דורא) כתבו לאסור בדיעבד, אך לא מטעם הרמב"ם, אלא לחשוש לדעת התנאים שכבד שלוק כן נאסר, ומחמת שאין אנו בקיאים בין מבושל לשלוק.

המחבר **פסק בסתמא כדעת הרא"ש, והביא בתור יש אומרים דאסור אף בדיעבד.** והרמ"א **כתב להחמיר בדיעבד.**

**וכתבו המפרשים, דדעת הי"א של המחבר, ודעת הרמ"א, אינן** שוות. דהמחבר כיון לדעת הרמב"ם אשר ס"ל שלת"ק כבד כן נאסר וקיי"ל כוותיה (כמבואר בב"י). ואילו הרמ"א כיון לדעת הר"פ והתרוה"ד הנ"ל שטעם האיסור בדיעבד הוא חוסר הבקיאות (כמבואר בתורת חטאת). והנפ"מ בין הטעמים היא בכבד שנכבש במים מעל"ע, משום דבזה ודאי אין צד שנחשב שלוק. (ראה **ש"ך** סק"ח, **מטה יהונתן** על השו"ע ס"א, **משב"ז** סק"ד, **וביאוהגר"א** אותיות י"א וי"ב.)

ולגבי שמנונית, ראה משב"ז א' שנקט שהוי ספק אי בולע הכבד, ועיי"ש נפ"מ לחומרא לשני הצדדים.

**ג, קריעה שתי וערב**

מבואר בגמ' שיש להכשיר את הבשר על ידי קריעתו שתי וערב ונתינת חיתוכו כלפי מטה.ונתבארו בראשונים כמה ביאורים באיזה אופן מיירי, ומה מטרת החיתוך:

א, מיירי אף כאשר *צולה את הכבד ואינו מבשלו אח"כ*. (רש"י ובה"ג.) לרש"י הטעם הוא מחמת דם הסמפונות עצמו, ולבה"ג הוא מחמת דם הכבד שיתכנס בסמפונות. [ואף שבעלמא לצלייה לא בעינן חיתוך חוטי הדם, כאן שאני מחמת ריבוי הדם.]

ב, מיירי רק כאשר דעתו *לבשל את הכבד לבסוף*, ובכה"ג צריך לחתוך *אף מתחילה צולהו*. (תוס'. והחשש הוא מחמת שהצליה לא מוציאה את כל הדם ויצא על ידי הבישול. אבל אם אין דעתו לבשלו אין חשש, כיון שדם שלא פירש מותר.)

ג, כאשר צולה את הכבד אין צורך בחיתוך, משום דנורא מישב שייב (וכמו בעלמא לגבי חוטי הדם), וכאן מיירי ב*מולחו לבישול, ד*צריך חיתוך שתי וערב, מחמת ריבוי הדם שנמצא בסמפונות. (רמב"ן.)

ד, צליה לא צריכה חיתוך, ומליחה לקדירה בלא"ה לא מועילה בכבד. וכאן מיירי *בכבד שחלטו,* דאף שהחליטה מועילה להצמית את הדם, עדיין צריך חיתוך מחמת הדם הכנוס בסמפונות (רי"ף ורמב"ם, כביאור הב"י בדעתם).

**להלכה: המחבר** פסק כדעת רש"י והבה"ג בעינן חיתוך. ואילו **הרמ"א** פסק כדעת התוס' דרק אם מבשל אחר הצליה צריך לחתוך[[4]](#footnote-4).

**ד, חליטה**

מבואר בגמ' שאפשר להכשיר כבד על ידי חליטתו, הן בחומץ והן ברותחין. ומבואר בב"י שחליטה בחומץ מועילה אף בשאר בשר, אבל חליטה בחומץ מועילה רק לכבד (ומבואר בר"ן שהיינו משום חלקותו).

**להלכה: הגאונים** כתבו שאין אנו בקיאים בחליטה, והביאום הרי"ף וש"ר [וכתב הב"י שהכוונה לחליטה ברותחים, ומחמתה גזרו אף על חומץ]. וכתב **הרשב"א** שהיינו רק לכתחילה, אבל בדיעבד אם חלט את הכבד ובשלו – אינו אוסר ואינו נאסר.

**המחבר** (ס"ב) פסק שאכן אם חלט, בדיעבד אין אסור. ושתק לו הרמ"א. אבל הביא הש"ך (סק"י) **שבתורת חטאת** פסק הרמ"א שאף בדיעבד אסור, מחמת שאין בקיאים בחליטה. [וראה ש"ך סק"י שאף לגבי שאר בשר כתב הרמ"א בסימן ס"ז שאין בקיאים בחליטה בחומץ, אבל שם בדיעבד הקל. ועי' **רעק"א** על הש"ך שיסוד החילוק הוא כדברי הב"י, שחוסר הבקיאות בכבד חמור יותר, כיון שגוזרים חליטה בחומץ אטו חליטה ברותחים.]

**ה, צליית כבד מעל בשר**

הנה, לצלות בשר על גבי בשר מותר, ולא אמרינן שהבשר התחתון בולע דם. והעולה מדברי התוס' בסוגיין שהיתר זה ייתכן מצד שתי סברות. הא' – דם משרק שריק. וסברא זו מוסכמת. והב' – כבולעו כך פולטו, וסברא זו שנויה במחלוקת בסוגיא בכיצד צולין (דף ע"ד. והנפ"מ שם היא במולייתא שלא שייך בה משרק שריק).

אבל לגבי צליית כבד על גבי בשר, מבואר בסוגיא שלכתחילה אסור. (ועי' בתוס' שבזה לית מאן דפליג והמחלוקת בסוגיא היא האם אסור אף בדיעבד.) ומסקנת הסוגיא שבדיעבד מותר משום שדם משרק שריק. וביארו התוס' שמחמת ריבוי הדם שבכבד, סברת כבולעו כך פולטו לא שייכת כלל, ואף סברת דם משרק שריק מתירה כאן רק בדיעבד, מחמת ריבוי הדם, אף שבעלמא מתירה אף לכתחילה.

1. וראה משב"ז א' שהקשה דאין כן משמעות הרש"י. [↑](#footnote-ref-1)
2. ומסברא היה מקום לדון בזה, דהרי אין היתר לעשות להגיע איסור בהיתר על מנת להדיח את ההיתר אח"כ, דילמא משתלי. וגם כאן יצטרך להדיח את הכבד מרוטב הדם שעליו. וכן ביאר במנחת יעקב את הטעם שלהלכה לא סומכים על כך לכתחילה אלא רק בדיעבד, וכדלקמן. [↑](#footnote-ref-2)
3. וראה ט"ז סק"ג ובפמ"ג שם עוד טעמים. [↑](#footnote-ref-3)
4. אמנם ראה ט"ז סק"ה שלמד אחרת בדעת הרמ"א. [↑](#footnote-ref-4)