18 פתח בקרן זוית
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / עירובין  פ_א - פ_ג

אור ליום ה' ה' כסליו תשס"ה

בדין פתחא בקרן זוית

ובגדר הא דל"מ צוה"פ ליותר מי' לדעת רב

א] עירובין ד"ו., מראשו בארבעה וכו', אמר רב הונא בריה דרב יהושע כגון שנפרץ בקרן זוית דפתחא בקרן זוית לא עבדי אינשי.

ובתוס' שם, ז"ל, מיהו אם עשאה כעין פתח במזוזות ומשקוף הוי שפיר פתח כדאמר לעיל דפתח לי' בקרן זוית, עכ"ל.

וכ"כ בחי' הרשב"א שם, ז"ל, ועוד כתב הראב"ד ז"ל דלא אמרו דפתחא דבקרן זוית לא הויא פתח אלא בשאין לו צורת פתח כגון פרצה זו שאע"פ שאין לה אלא עשר דבעלמא נידון משום פתח הכא דבקרן זוית כיון שאין דרכן של בני אדם לעשות פתח בקרן זוית לא נדון זה כפתח אבל בשעשה לו צוה"פ ודאי פתח הוי והיינו דרב יוסף דאמר לעיל הכא במאי עסקינן דפתח לי' בקרן זוית וזה נכון, עכ"ל.

ונ' מדבריהם דהא דהיכא דעשה צוה"פ חשיב פתח, לאו היינו משום דכה"ג עבדי אינשי, אלא היינו דכל הא דל"ח כפתח משום דלא עבדי אינשי, היינו היכא שלא עשה צוה"פ, דכיון שאינו בצורת פתח, ואך שאתינן לדון שיהא עליו תורת פתח משום שאינו יותר מי', ע"ז אמרינן דכיון דלא עבדי אינשי לא חזינן לי' כפתח, אך משא"כ היכא שעשה צוה"פ, ומכח זה הוא דאיכא עלי' תורת פתח, לא איכפת לן הא דלא עבדי לה אינשי.

וכ"ה בל' תור"פ שם, ז"ל, דלעיל מיירי שעושה כתקנו בצוה"פ וחשיב הוא כפתח גמור, אבל הכא מיירי בפרצה, וה"ק פתחא בקרן זוית לא עבדי אינשי, פי' אין רגילות לעשות בקרן זוית, ומאחר שאין רגילות א"כ לא יחשיבוהו הפרצה כפתח, עכ"ל, וכ"ה להדיא בד' המאירי בבית הבחירה, וכ"ה גם בל' הר"ן בסוגיין ולקמן די"א., עיי"ש.

אמנם בחי' הריטב"א שם, ז"ל, וא"ת והיכי אמרינן דפתחא בקרן זוית לא עבדי אינשי דהא אמרינן לעיל דפתח לה בקרן זוית, וי"ל כמו שפירש הראב"ד ז"ל דשאני הכא דהוא פרוץ בלא פצימין דכי הא ודאי לא עבדי אינשי בקרן זוית, אבל כשהוא עשוי בפצימין כההוא דלעיל הא ודאי עבדי לי' אינשי, עכ"ל, ומפורש בדבריו דהא דמהני היכא שהוא עשוי בפצימין, הוא משום דכה"ג עבדי לי' אינשי.

ונ' עוד, דהנה מדקדוק ל' הריטב"א נ' דאף היכא שלא עשה צוה"פ כדינה, ולא עשה אלא פצימין מן הצדדים, נמי איכא עלי' תורת פתח, ופשוט דזה הוי לטעמי' דהא דאיכא עלי' תורת פתח בכה"ג הוא משום דכה"ג עבדי לי' אינשי, וע"כ י"ל דלזה סגי במה שהוא עשוי בפצימין, אך לדעת התוס' והרשב"א דהא דכה"ג איכא עלי' תורת פתח הוא משום שעשאה כעין פתח, ודאי בעי' שיעשה צוה"פ כדינה, וכמפורש כן בד' התוס' דבעי' שיעשה מזוזות ומשקוף.

ב] והנה לעיל ד"ה. אמר אביי מנא אמינא לה וכו' ואי בד' היכי משכח"ל וכו', ורב יוסף דפתח לי' בקרן זוית, ועיי"ש בפי' ר"ח דגריס בד' הגמ', "ואביי אמר לך פתחא בקרן זוית לא עבדי אינשי".

וצ"ב שהרי כתבו הראשונים דהגם דפתחא בקרן זוית לא עבדי אינשי, מ"מ היכא דעביד צוה"פ מהני, וא"כ מ"ט דאביי דל"מ הך פתח, הרי אית לי' צוה"פ, וכמו שהעמידו הראשונים לשנויא דרב יוסף בשעשה צוה"פ.

ובפשוטו צ"ל לגיר' ר"ח, דס"ל שלא כד' הראשונים הנ"ל, אלא לעולם לית לי' תורת פתח אף היכא שעשה צוה"פ, והא דלרב יוסף מהני פתחא בקרן זוית הוא כמש"כ המאירי בבית הבחירה בסוגיין, ז"ל, ובתוס' ראיתי שתירצו שבאותה של רב יוסף אין אנו צריכין אלא לחצר פתוח למבוי וכל שהוא פתוח מ"מ דיינו, אבל כאן לפתח גמור אנו צריכין ואין כאן פתח, עכ"ל, ובזה הוא דפליג אביי וס"ל דאף לדין בתים וחצרות פתוחין לתוכו בעי' שיהא ע"ז תורת פתח.

אמנם באמת נ' דא"צ לזה, שהרי כבר נת' לעיל סק"א מד' הראשונים דהא דהיכא דעביד צוה"פ מהני פתח בקרן זוית, לאו היינו משום דכה"ג עבדי אינשי, אלא היינו דאף דלא עבדי אינשי, מ"מ כיון דעשה צוה"פ איכא ע"ז תורת פתח, ורק לדעת הריטב"א הטעם בזה הוא משום דכה"ג עבדי אינשי, ואשר ע"כ שפיר ס"ל לאביי דל"מ זה לדין בתים וחצרות פתוחין לתוכו, דס"ל דבעי' לזה פתח כדרכו, וכיון דפתחא בקרן זוית לא עבדי אינשי ל"ח בתים וחצרות פתוחין לתוכו, ולפ"ז י"ל דרב יוסף דפליג ס"ל דל"ב שיהא פתח כדרכו, אלא סגי במה דאיכא ע"ז תורת פתח, וע"כ כיון דעביד צוה"פ ואיכא ע"ז תורת פתח, חשיב שפיר בתים וחצרות פתוחין לתוכו.

ולדעת הריטב"א דס"ל דכשהוא עשוי בפצימין ודאי עבדי לי' אינשי, י"ל בדעת אביי דפליג ע"ז וס"ל דאף כה"ג לא עבדי לי' אינשי, ויתכן עוד דס"ל דהואיל ולא עבדי אינשי פתח בקרן זוית, לא תיקנו דין מבוי על מבוי דהוי ד' טפחים, כיון שאין דרך שיהא בתים וחצרות פתוחין לתוכו.

ומוכח כן בד' הר"ן, שג"כ גריס לעיל ד"ה. דאביי אמר לך פתחא בקרן זוית לא עבדי אינשי, ופירשה ז"ל, פי' וכיון דלאו אורחי' בהכי אפי' כי עביד לי' ל"ה מבוי, עכ"ל, ובחידושיו בסוגיין הביא בשם הראב"ד אהא דפתחא בקרן זוית לא עבדי אינשי, ז"ל, כתב הראב"ד ז"ל דמשום האי טעמא אמרי' שאין הפרצה נידונת כפתח אבל אם עשה שם צוה"פ ממש מהני, עכ"ל, ולמש"נ לא סתרי הדברים זל"ז, דהגם דהיכא דעביד צוה"פ מהני, אך הרי לאו היינו דכה"ג עבדי אינשי, אלא היינו כל' הראב"ד דכל הא דלא עבדי אינשי אינו אלא טעם שלא תידון הפרצה כפתח, אך כל דעביד פתח ממש מהני הגם דלא עבדי לי' אינשי, ואשר ע"כ שפיר ס"ל לאביי דל"מ זה לדין בתים וחצרות פתוחין לתוכו, וכמש"נ.

ועיקר מה שנקטו הראשונים דיש לדון בההיא דלעיל ד"ה. בשפתח בקרן זוית משום הא דפתחא בקרן זוית לא עבדי אינשי, הוי זה חידוש, שהרי הגם דלגבי המבוי הוי זה פתחא בקרן זוית, אך הרי לגבי החצרות שפיר יתכן דהוי הפתח בראשן ואינו כלל בקרן זוית, ומחודש מזה דלדין בתים וחצרות פתוחין לתוכו ל"מ מה דאיכא ע"ז תורת פתח כלפי החצרות, אלא בעינן שיהא ע"ז תורת פתח כלפי המבוי.

ג] והנה דעת הרי"ף לקמן די"א. דהא דצוה"פ שעשאה מן הצד לא עשה ולא כלום, היינו כגון שעשאה מצדו של כותל דהו"ל פתחא בקרן זוית ופתחא בקרן זוית לא עבדי אינשי, וכ"ה ברמב"ם פט"ז משבת ה"כ.

והנה לדעתם מבו' דמשום הא דפתחא בקרן זוית לא עבדי אינשי, ל"מ אף אם עשה צוה"פ, ודלא כד' הראשונים בסוגיין, ק' לדעתם מסוגיא דלעיל ד"ה. דאמר רב יוסף דפתח לי' בקרן זוית, שהוכיחו מזה הראשונים דהיכא דעביד צוה"פ שפיר מהני פתחא בקרן זוית.

אך י"ל בדעתם כמש"כ המאירי שהבאנו לעיל סק"ב, דלגבי דין בתים וחצרות פתוחין לתוכו ל"ב שיהא ע"ז תורת פתח, וי"ל גם כמש"נ לדון בסוסק"ב דסגי במה דאיכא לזה תורת פתח כלפי החצרות אשר לזה ל"ה זה פתח בקרן זוית, ול"ב שיהא על הפתח תורת פתח כלפי המבוי, וע' עוד בחזו"א סי' ט' סק"ח מש"כ לבאר סוגיא דלעיל בע"א, ולפ"ז ישב דעת הרי"ף והרמב"ם, עיי"ש.

ונ' פשוט בזה, דהנה לדעת הרי"ף והרמב"ם דאף בדאיכא צוה"פ אמרי' דפתחא בקרן זוית לא עבדי אינשי וליכא ע"ז תורת פתח, יש להסתפק בעשה פתח בקרן זוית אם ה"ה חייב במזוזה.

ובפשוטו הי' נראה, דכיון דמדמי' לקמן די"א: דין פתח דמזוזה לדין פתח דשבת, הרי דכ"ה דפתחא בקרן זוית ל"ח פתח לענין שבת, אף ליכא ע"ז תורת פתח לחיוב מזוזה.[[1]](#footnote-2)

אך יל"ד בזה, דכיון דמבו' לקמן די"א. דלגבי כלאים מהני צוה"פ מן הצד, הרי בפשוטו הוא משום דאי"ז פסול אלא מדרבנן, וכמש"כ כעי"ז התוס' לגבי צוה"פ יותר מעשר, וא"כ יש לחייבו במזוזה, אך אם נפרש הטעם בזה כמש"כ הגר"ח בהל' שבת לחלק בין שבת לכלאים, עיי"ש בדבריו, י"ל דדין מזוזה דמי לדין שבת.

אמנם הנה במנחות דל"ד. אמרו דהאי פתחא דאקרנא חייב במזוזה, ופירש"י בקרן זוית של בית, והרי דאף פתח בקרן זוית חייב במזוזה, אך לפ"מ שפירש הרא"ש שם דפתחא דאקרנא הוא פתח שממלא כל הרוח, הרי דלפמש"נ להלן סק"?? כה"ג ל"ח פתחא בקרן זוית, ואין להביא משם דפתח בקרן זוית חייב במזוזה, ושפיר י"ל דאינו חייב במזוזה, וי"ל כן גם לדעת הרי"ף והרמב"ם.

אמנם באמת י"ל שאי"ז כן, ולעולם אף לדעת הרי"ף והרמב"ם דפתח בקרן זוית חייב במזוזה, שהנה הרי דעת רב לקמן די"א. דל"מ צוה"פ ליותר מעשר, ולכאו' פשוט שה"ז חייב במזוזה, אף בלא מש"כ התוס' דמה דל"מ צוה"פ ליותר מי' הוא מדרבנן, והטעם בזה הוא, דהא דל"מ צוה"פ ליותר מי', אין הטעם בזה משום דאין זה בצורת פתח ולי"ל שם פתח, אלא הטעם בזה דכיון דיותר מי' הוי פרצה גמורה, ל"מ צוה"פ לגדור מקום זה ולהבדילו מהרשות הסמוכה לו.

וחזינן כן מהא דמבוי שפתחו ט"ו ל"מ לעשות צוה"פ לעשר אמות ויותר השאר בעומ"ר, למה שנקטו הרבה מהאחרונים דצוה"פ מתיר בעומ"ר, ואכמ"ל, וכמו שהוכיח כן השפ"א להלן בסוגיא דמבוי עקום מד' התוס' שם, והיינו משום דהא דל"מ צוה"פ ליותר מי' אי"ז חיסרון בצורת הפתח דאי"ז צורת פתח, אלא הוי החיסרון בפרצת י' דל"מ לה צוה"פ, וע"כ ליכא נפ"מ כלל אם עושה הצוה"פ על כל הפרצה, או שעושה על י' אמות ממנה, וז"ב.

ומקור נוסף לזה נ', מהא דמדמי רב יוסף לקמן די"א., דכ"ה דל"מ צוה"פ ליותר מי' ה"נ ל"מ צוה"פ בחצר שרובה פתחים וחלונות, דהואיל ויותר מעשר אוסר במבוי ופרוץ מרובה על העומד אוסר בחצר, מה יותר מעשר האוסר במבוי אינו ניתר בצוה"פ, אף פרוץ מרובה על העומד האוסר בחצר אינו ניתר בצוה"פ, וחזינן להדיא דהא דל"מ צוה"פ ליותר מעשר אי"ז משום שאי"ז צורת פתח, אלא היינו משום דמקום פרוץ כי האי ל"מ צוה"פ להתירו, וזהו שלמד מינה רב יוסף דה"נ פרוץ מרובה האוסר בחצר אינו ניתר בצוה"פ.

שו"ר בחזו"א סי' ו' סק"ה, שכתב על סוגיא דהתם, ז"ל, לכאו' הא דצוה"פ ל"מ ביותר מי', הוא משום דיותר מי' אינו בענין פתח ובטל ענינו של צוה"פ וכו' והוי כצוה"פ מן הצד וכיו"ב דפסול וכו' וא"כ מ"ש ללמוד לפרוץ מרובה בפחות מי' שצוה"פ הוא כתיקונו והכשרו, עיי"ש מש"כ בזה, אך אי נימא דאף הא דל"מ צוה"פ ליותר מי' הוא משום דל"מ צוה"פ לפירצה כזו, וכאשר כן מוכח מד' התוס' בסוגיא דמבוי עקום וכמש"נ להלן סק"ד, א"ש בפשוטו.

ולפ"ז נ' דע"כ לגבי מזוזה שפיר חייב בפתח יותר מעשר, דאף לדעת רב איכא עלי' שם פתח, ואך דל"מ לגדור מקום הפרוץ, אך משא"כ לגבי מזוזה כל דאיכא עלי' שם פתח חייב במזוזה, ול"ב כלל שתהא הצוה"פ גודרת.

ונ' לדון עפי"ז, דאף הא דל"מ צוה"פ בקרן זוית לדעת הרי"ף והרמב"ם, לאו היינו משום דליכא עלי' שם פתח, דודאי כל דעביד צוה"פ איכא עלי' שם פתח אף בדהוי בקרן זוית, אלא היינו דפרצה בקרן זוית הויא פרצה אלימא, ול"מ צוה"פ לגדרה, וע"כ הוא דל"מ הצוה"פ שבקרן זוית, ולפ"ז שפיר יהא זה חייב במזוזה, כיון דאיכא ע"ז שם פתח.

ולפ"ז מתישב היטב הא דאמר רב יוסף לעיל דפתח לי' בקרן זוית, דהגם דל"מ צוה"פ בקרן זוית, אך הרי איכא ע"ז שם פתח, ואך דל"מ זה לגדור פרצת קרן זוית, וע"כ שפיר סגי בזה לדין בתים וחצרות פתוחין לתוכו, והרי פשיטא דלדין בתים וחצרות פתוחין לתוכו מהני אם הוי פתח יותר מי', ומשום דשפיר איכא ע"ז שם פתח וכמש"נ, וה"נ מהני לזה פתח בקרן זוית, וא"ש היטב.

ד] ובעיקר מש"נ דהא דל"מ צוה"פ ליותר מי', אי"ז משום דליכא ע"ז שם פתח, אלא היינו משום דל"מ צוה"פ לגדור פרצה זו, יש ללמוד כן מד' התוס' בסוגיא דמבוי עקום.

דהנה דעת רש"י שם דהא דאמר רב דמבוי עקום תורת כמפולש היינו דכל מבוי הוי כמבוי המפולש, וע"כ צריך בב' הפתחים לרה"ר לחי לכל רוח ובעקמומיתו צריך צוה"פ, והתוס' שם כתבו, ז"ל, וכפירושו משמע מדקאמר בסמוך אי ביתר מעשר בהא לימא שמואל תורתו כסתום משמע דלרב א"ש, ואי וכו א"כ לרב נמי קשה דאיך יועיל לחי מצד אחד או אפי' צוה"פ ביותר מעשר הא אית לי' לרב אע"פ שיש לו צורת הפתח צריך למעט, אבל אי אעקמומיתו קאי כדפירש"י א"ש לרב דסגי בצורת הפתח אפי' ביותר מי', הואיל ופתחי מבוי הפתוחים לרה"ר לא הוו יותר מעשר, דהא צוה"פ מהני מן התורה אפילו לרב ביותר מי' כדאמרינן לקמן גבי כלאים וכו', עכ"ל.

וצ"ב הטעם שכתבו התוס' דלפירש"י א"ש דמהני צוה"פ ליותר מי', הואיל ופתחי מבוי הפתוחים לרה"ר ל"ה יותר מי', והואיל וצוה"פ מה"ת מהני ביותר מי', וצ"ב צירוף ב' הטעמים בזה, גם צ"ב מה מהני הא דפתחי מבוי הפתוחין לרה"ר ל"ה יותר מי', הרי השתא עביד להצוה"פ בעקמומית דהויא יותר מי', ומה נפ"מ בשיעור הפתחים לרה"ר.

ועיי"ש במהרש"א שכתב, ז"ל, ר"ל וכו' אבל אי קאי יותר מי' אעקמומית ניחא כיון דמה"ת מהני צוה"פ בכל מקום, הכא בעקמומית הקילו חכמים דמהני אפי' ביותר מי', כיון דהתיקון בעקמומית אינו אלא בשביל שיראוהו מכאן ומכאן, וכה"ג כתב המרדכי, עכ"ל.

וראיתי להעיר ע"ד המהרש"א תרתי, חדא דמהו שכתב דהכא התיקון בעקמומית אינו אלא בשביל שיראוהו מכאן ומכאן, וכמש"כ כן המרדכי, וצ"ע רב שהרי אמנם אם הי' עושה צוה"פ בפתח לרה"ר לא הי' נצרך התיקון בעקמומיתו אלא בשביל שיראוהו, אך כיון שלא עשה צוה"פ בפתח לרה"ר, הרי נמצא שהצוה"פ שעושה בעקמומית בעינן לי' מעיקר הדין, שהרי מבוי עקום תורתו כמפולש וצריך צוה"פ מרוח אחת, וא"כ מהו שכתב המהרש"א דמה"ט הוא דמהני צוה"פ ליותר מי', עוד צ"ע, שהרי התוס' פירשו דהא דמהני הוא רק משום דהפתחים לרה"ר אינם יותר מי', ולד' המהרש"א מה בעינן לזה.

אמנם נ' פשוט דב' הקו' מתישבות זו בזו, והיינו דהנה ביאור ד' התוס' פשוט דהוא עפמש"נ לעיל, דהא דל"מ צוה"פ ליותר מי' לאו היינו דיותר מי' ליכא עלי' שם פתח, אלא היינו דל"מ צוה"פ לגדור פרצה דיותר מי', ואשר ע"כ במבוי עקום שפתחיו לרה"ר אינם יותר מי', הרי אף כשעושה הצוה"פ בעקמומיתו, מ"מ מעיקר דין תיקוני מבואות הרי א"צ להבדיל מבוי חד מחברי', אלא צריך להבדיל כל מבוי ומבוי מרה"ר, וכיון שהפתח לרה"ר ל"ה יותר מי', ע"כ מהני שפיר צוה"פ כדי להבדיל כל מבוי מרה"ר, דהאמנם אם הוה בעי' להצוה"פ כדי להבדיל כל מבוי מהמבוי השני ל"ה מהני צוה"פ, כיון דהם פרוצין זל"ז יותר מי', אך כיון שעיקר דין התיקון שבעקמומית הוא כדי להבדילו מרה"ר, ולרה"ר הרי אין המבוי פרוץ ביותר מי', שפיר מהני לזה צוה"פ, הגם שבמקומה הויא הצוה"פ במקום שהוא יותר מי'.[[2]](#footnote-3)

ומה שהוצרכו התוס' להא דמדאוריתא מהני צוה"פ ליותר מי', וכן מש"כ המהרש"א שטעם התוס' הוא משום דהתיקון בעקמומית אינו אלא בשביל שיראוהו מכאן ומכאן, נ' בביאורו, דהגם דעיקר דין תיקון המבואות הוא להבדיל כל מבוי ומבוי מרה"ר, אשר ע"ז שפיר מהני הצוה"פ, דלא חשיב צוה"פ ליותר מי', כיון שפתחי המבוי לרה"ר אינם יותר מי', וכנ"ל, מ"מ בכלל מה שתיקנו חכמים לעשות צוה"פ בעקמומית, הוא שיבדיל כל מבוי מחבירו ולא סגי לי' בהבדלתו מרה"ר, ואשר ע"כ בי' בדין דלא יהני צוה"פ היכא שיש בעקמומית יותר מי', דכיון דכל מבוי פרוץ לחבירו ביותר מי', ל"מ צוה"פ להבדילן זמ"ז, וע"ז הוא שכתבו התוס' דכיון דכל הא דל"מ צוה"פ ליותר מי' אינו אלא מדרבנן, ע"כ הכא הקילו חכמים דמהני אף ביותר מי', וזה כמו שביאר המהרש"א דכיון דמעיקר הדין ל"ב כלל להבדיל כל מבוי מחבירו, אלא עיקר הדין הוא להבדילו מרה"ר, אשר ע"ז מהני שפיר הצוה"פ, כיון שהפתחים לרה"ר ל"ה יותר מי', ע"כ אף שהצריכו חכמים להבדיל כל מבוי מחבירו, מ"מ הקילו דיהני לזה צוה"פ אף ביותר מי', וז"ב בביאור ד' המהרש"א.

ומה שפירש כן המהרש"א בד' המרדכי, דמה"ט דל"ב לחי אלא כדי שיראוהו וכו' ע"כ הקילו דמהני לחי ליותר מי', ראיתי להעיר בזה, דיל"פ ד' המרדכי בע"א, שכונתו דשפיר מהני בזה לחי יותר מי', כיון שהפתחים לרה"ר ל"ה יותר מי', וכיון דהלחי שנותן בעקמומית הוא כדי להבדילו מרה"ר, שפיר מהני הלחי, שהגם דבמקום הלחי הוי יותר מי', מ"מ שפיר מהני הלחי להבדיל מרה"ר, שאין המבוי פרוץ לרה"ר יותר מי', ומש"כ המרדכי דהטעם הוא משום שהתיקון בעקמימות אינו אלא בשביל שיראוהו, כונתו דהאמנם אם הי' דין הלחי בעמקומיתו כדי להבדיל כל מבוי מחבירו, ל"ה מהני לחי בשהעקמומית יותר מי', כיון דכל מבוי פרוץ לחבירו יותר מי', אך כיון דל"ב כלל להבדיל מבוי מחבירו אלא להבדילו מרה"ר, והא שעושין בעקמומיתו אינו אלא כדי שיראו בני כל מבוי הבדלתו מרה"ר, וע"כ שפיר מהני הלחי הגם דהוי העקמומית יותר מי', כיון דל"ב אלא להבדילו מרה"ר, ואין המבוי פרוץ לרה"ר ביותר מי', וכ"ה משמעות ל' המרדכי, ז"ל, ותיקון לחי בעקמימותו אינו אלא בשביל ב' ראשי', כדי שיראוהו מכאן ומכאן מעמידין אותו בעקמימותו, עכ"ל, ונ' להדיא שעיקר טעמו הוא משום דתיקון הלחי הוי להבדילו מרה"ר שפתוח לה בראשיו, ומה שמעמידין אותו בעקמומית הוא רק כדי שיראוהו מכאן ומכאן, אך א"צ אלא שיבדיל מרה"ר, וע"כ מהני ליותר מי' כיון שהפתח לרה"ר אינו יותר מי'.

ולכאו' ילה"ע עמש"נ דהא דלדעת רב ל"מ צוה"פ ליותר מי', אי"ז משום דליכא עלי' שם פתח, אלא היינו משום דל"מ הצוה"פ לגדור פרצה זו, ולכאו' צ"ע ע"ז מהא דפריך לעיל ד"ב: אלא מעתה לא תיהני לי' צוה"פ דהא היכל צוה"פ הויא לו אפ"ה עשר אמות הוא דרויח וכו', ומשני מידי הוא טעמא אלא לרב הא מתני לי' וכו' קמי' דרב א"צ למעט וא"ל אתניי' צריך למעט, ולכאו' חזינן מהתם דהא דל"מ צוה"פ ליותר מי' הוא משום דליכא עלי' שם פתח, וע"כ מה"ט אף לא עשו פתח ההיכל ליותר מי', אך אי נימא דלעולם איכא שם פתח אף על יותר מי', והא דל"מ צוה"פ ליותר מי' הוא משום דל"מ לגדור פרצה זו, א"כ מה טעם יש בזה דלא עשו בהיכל פתח יותר מי', הרי כיון דאיכא ע"ז שם פתח, הי' להם לעשות כן.

אמנם הישוב לזה למדנו מד' הר"ן בסוגיא שם, ז"ל, לפיכך נ"ל וכו' טפי שייך למילף משער החצר מללמוד מהיכל, לפי שזה השער הי' מפסיק בינו ובין רה"ר דומיא דפתחו של מבוי, משא"כ בפתחו של היכל שכבר הי' מקום מוקף לפניו דהיינו חצר, ולפיכך י"ל שלא הקפידה התורה אע"פ שהי' גבוה כ' מפני שיש מקום מוקף לפניו וכו', והדר אמרינן וכו', אלא ודאי לא הקפידה תורה בסתימתו של חצר ופתחו תורת פרצה עליו, אבל בהיכל מתוך שקדושתו מרובה הקפידה עליו לסלקו מאותו רשות שהוא חוצה לו, ומיני' איכא למגמר ממבוי, עכ"ל, ומבו' מכל דבריו דבפתח ההיכל הי' צריך שיבדיל הפתח מהרשות שחוצה לו, ולא סגי במה דאיכא עלי' שם פתח, ולפ"ז ניחא דע"כ נמי לא הי' הפתח יותר מי', דהגם דפתח יותר מי' איכא עלי' שם פתח, מ"מ ל"מ להבדיל מהרשות שחוצה לו, ובהיכל הי' צריך שיבדיל הפתח מהרשות שחוצה לו, אך עיקר ד' הר"ן מחודשים, וצ"ע בד' התוס' וש"ר בסוגיא שם, שלכאו' נ' מדבריהם דבפתח ההיכל ל"ה בעינן שיבדיל מרה"ר אלא שיהא עליו שם פתח, עייש"ה בדבריהם, וצ"ע כעת.

ה] ובעיקר דעת הרי"ף ודעימי' דפתח בקרן זוית אף שאינו אוכל ב' הרוחות ל"מ, ואף אם עשה לו צוה"פ ל"מ, הנה צ"ע בזה ממש"א לעיל ד"ה: דלחי ד' אמות מתיר במבוי ז' משום עומ"ר, וצ"ע היאך ניתר פתח זה בעומ"ר, הרי הוי זה פתח בקרן זוית דלא עבדי אינשי, ואינו ניתר אף בעומ"ר.

והנה אמנם הי' מקום לדון דהגם דצוה"פ ל"מ לפרצה מן הצד, מ"מ עומ"ר מהני, והטעם בזה, דשאני צוה"פ שהתירה הוא ע"י דהוי מקום זה פתח, ובקרן זוית ל"ח עלי' שם פתח, ומשא"כ בעומ"ר דסגי במה שאין על המקום הפרוץ תורת "פרצה", י"ל דאף פתח בקרן זוית אין תורת פרצה עליו.

אך בפשוטו זה נסתר מסוגיין, שהרי אמרו דפרצה מראשו בקרן זוית אוסרת בד', והגם דאיכא ע"ז עומ"ר, והרי דל"מ עומ"ר לפרצה מצידו.

אמנם יש מקום לדחות בזה, דבאמת י"ל דהכא לא חשיב דאיכא עומ"ר, שהרי בפשוטו איירי שהעומד אינו עומ"ר כנגד כל הרוח הרביעית, ואינו אלא עומ"ר על מקום הפרצה, והפתח הגדול דהמבוי ניתר בלחי או קורה, וי"ל דכל כה"ג ל"ח כעומ"ר, והא שניתר הפתח הקטן הוא משום דתיקון הלחי וקורה שבפתח הגדול מתירין אף לפתח הקטן, ובזה בעי' שיהא על הפתח הקטן תורת פתח, דאל"כ אין הוא ניתר בלחי וקורה, אך משא"כ היכא דאיכא עומ"ר מעליא, י"ל דמהני אף בקרן זוית.

ו

ובחי' הריטב"א לקמן די"א. הק' ע"ד הרי"ף, ממש"א בד"י: דמבוי הרחב ט"ו אמה, מרחיק ב' אמות ועושה פס ג' אמות, ולדעת הרי"ף היאך ניתר פתחא זוטא, הרי הוי פתחא בקרן זוית, והנה התם נמי הרי פתח זה ניתר בעומ"ר, ואפ"ה נקט הריטב"א דלדעת הרי"ף אין להתיר כה"ג, אך גם התם ליכא עומ"ר על כל הרוח, וי"ל דרק מה"ט הוא דלא מהני.

אמנם לקושטא דמילתא אין נ' לישב כן, וע' גם בדברינו בסוגיא דלקמן ד"י: שנתבאר שם בדעת הרשב"א והריטב"א דהיתר פתחא זוטא הוא משום דחשיב כעומ"ר, ולא משום דהלחי והקורה מתירין כל פתחי מבוי, והרי שאף בכה"ג אמרי' דפתחא בקרן זוית לא עבדי אינשי.

] ולכאו' י"ל עוד בזה, דהנה לדעת הרי"ף דל"מ פתח מן הצד, יש להסתפק בדין פתח שעל פני כל הרוח, אם חשיב כפתח מן הצד או לא, והיינו דהא דפתח מן הצד ל"מ, יש להסתפק אם היינו משום שאין דרך פתח אלא בדאיכא עומד מב' צדיו, ולפ"ז ק"ו דפתח שע"פ כל הרוח לא יהני, או דנימא דהא דפתח מן הצד ל"מ הוא משום דאיכא עומד מן הצד השני, וכה"ג אין דרך לעשות הפתח מצד הרוח, אך כל שהפתח על כל הרוח שפיר מהני.

והנה בשו"ת משכנו"י סי' קכ"ג דקנ"ב כתב, ז"ל, ועכצ"ל לפי פי' הרי"ף והרמב"ם ורה"ג ז"ל בהא דצוה"פ שעשאה מן הצד, דהיינו מצדו של כותל דפתחא בקרן זוית לא עבדי אינשי, ורמב"ם ז"ל ביאר שאין דרך הפתחים להיות בקרן זוית אלא באמצע, וא"כ ממילא ליכא למישרי פאה מד' רוחות, דכיון שכל הרוח פרוץ ודאי לא גרע מפתח א' מן הצד לפירושם ז"ל, עכ"ל, והרי דפשיטא לי' דצוה"פ ע"פ כל הרוח ודאי ל"מ לדעת הרי"ף ודעימי'.

אמנם הנה בס' גאו"י לקמן ד"י: סוד"ה שמעינן כתב, ז"ל, ואפי' להרי"ף והרמב"ם דאסרי, ע"כ לא קאסרי אלא לצד הקרן, אבל משוך עד יותר מחצי הפתח מודו דמהני, עכ"ל, והרי דס"ל דל"ח צוה"פ מן הצד אא"כ הויא הצוה"פ רק על פני מקצת הרוח, אך כל דהוי ע"פ כל הרוח או ע"פ רובו ל"ח כצוה"פ מן הצד.

???

והנה אי נימא כדעת המשכנו"י דהא דלדעת הרי"ף ודעימי' ל"מ אף פתח ע"פ כל הרוח, א"כ הרי תיקשי דהיאך כל מבוי ניתר בראשו בלחי או בקורה, הרי פתחא בקרן זוית לא עבדי אינשי, ובע"כ לפ"ז דכל הא דפתחא בקרן זוית לא עבדי אינשי, ל"ה בפתח העיקרי דהמבוי, שאדרבה פתח זה דרכו דהוי ע"פ כל הרוח, ורק פתחים אחרים לא עבדי אינשי בקרן זוית.

והא דפרצת מבוי מראשו בקרן זוית בד', הוא משום דהתם אי"ז הפתח העיקרי דהמבוי, וע"כ פתח זה ל"מ כל דהוי בקרן זוית, וכן משה"ק הריטב"א ע"ד הרי"ף היאך ניתר פתחא זוטא, הוא משום דאיכא פתחא רבא, והך פתחא זוטא אינו הפתח העיקרי דהמבוי, וע"כ פתח זה ל"מ בקרן זוית, (וע"כ פתחא רבא שפיר מהני, הגם דהוי בקרן זוית, משום דהוי הפתח העיקרי דהמבוי).

ולפ"ז יתישב היטב הא דמהני במבוי ז' לחי ד', הגם דהוי פתחא בקרן זוית, דהתם הרי הוי פתח זה הפתח העיקרי דהמבוי, ופתח זה שפיר עבדי לי' אינשי בקרן זוית.

אך למש"נ מד' הקרבן נתנאל והגאו"י דפתח ע"פ כל הרוח ל"ח כלל כפתח בקרן זוית, ונת' שכן מ' מד' הראשונים, הרי לא מצינו דפתח מבוי עדיף ומהני אף בקרן זוית, וגם אין טעם כ"כ לומר כן, דמ"ט נימא דפתח מבוי יועיל אף בדהוי על מקצת הרוח בצדו, הרי אי"ז דרך פתח העיקרי דהמבוי, וא"כ הדר תיקשי היאך מהני לחי ד' במבוי ז' הרי הוי זה פתחא בקרן זוית, וצ"ע בזה.

1. שו"ר בשו"ת ברית אברהם או"ח סי' י"ט סק"ד, ז"ל, דודאי לענין מזוזה לא צריך לכל הדינים הנאמרים לענין עירוב, דאך דחייב במזוזה מ"מ י"ל דלא מהני דלא עבדי הכי וכו', ולענין מזוזה לא תלי מידי בצוה"פ אך שהמשקוף והמזוזות יהיו שלימים וכו', ולרב האי והרמב"ם מה"ט ל"מ צורה של פתח משום דלא עבדי אינשי הכי וכו', עכ"ל, ולפי דבריו פתח בקרן זוית לדעת הרמב"ם חייב במזוזה, ועמש"נ בדבריו בדברינו בדין צוה"פ סק"??. [↑](#footnote-ref-2)
2. ונ' פשוט לפ"ז, דה"נ מבוי המפולש שפתחו פחות מי', ובא לתקן מחצית המבוי, הרי שמעיקר דין תיקון מבואות מהני שיעשה צוה"פ באמצעו הגם שמקום זה הוי יותר מי', ואך דמ"מ לא יועיל זה להתיר הטלטול במבוי זה, כיון דהוי פרוץ למחצית המבוי השני שלא תיקנו, ופרצה זו הויא יותר מי'.

   אך אכתי נפ"מ בזה, היכא שב' הפתחים לרה"ר הוו פחות מי', ועשה בב' הפתחים לחי או קורה וצוה"פ באמצעו שפיר מהני, כיון דכל מקום ומקום אית לי' לחי או קורה מרוח אחת וצוה"פ מרוח שנית, והגם דהוי הצוה"פ במקום שיותר מי', מ"מ שפיר מהני להבדיל מרה"ר, כיון שהפתחים לרה"ר אינם יותר מי'. [↑](#footnote-ref-3)