אהל, בדין גוד בכיסנא
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

אור ליום ועש"ק ויצא ו' כסליו תשס"ח

א] שבת דקל"ח: הא דתניא גוד בכיסנא מותר לנטותה בשבת אמר רב לא שנו אלא בב' בנ"א אבל באדם אחד אסור, אמר אביי וכילה אפילו בי' בנ"א אסור א"א דלא מימתחא פורתא.

ובביאור הך דינא מצינו ו' דרכים בד' הראשונים.

**א** בפירש"י פירש, ז"ל, גוד בכיסנא, גוד ברצועותיו ומונח על מקום קבוע שלו, מותר לנטותו בשבת, והא דאמרן לעיל פטור אבל אסור היכא דלא הוי מתוקן בכיסנין, בב' בנ"א לא מימתח לי' שפיר, באדם אחד, ממתח לי' שפיר שמותחו על יתד זו וקושרו בה וחוזר ומותחו על זו וקושרו בה וכו', עכ"ל.

וביאור דבריו מצינו בד' רבינו ירוחם ני"ב, ז"ל, הנוד וכו' והוא כמו אהל כשמותחין אותו ואסור לנטותו בשבת דהוי כמו אהל, ודוקא שאינו מתוקן מערב שבת ברצועותיו אבל מתוקן כבר ברצועותיו שכבר התחיל לעשותו אהל מערב שבת מותר לנטותו בשבת דאינו אלא כמוסיף אהל עראי, ודוקא שמותחין אותו בנ"א אבל אדם א' אסור, עכ"ל.

וכנראה היינו דהגם דהוי כמוסיף על אהל עראי, וע"כ שרי לנטותו בב' בנ"א, מ"מ באדם א' דמימתח לי' שפיר הוי עשיית אהל חשובה טפי, ובזה לא התירו בכה"ג, דהגם דבכל תוספת על אהל עראי שרי אף בדמימתח שפיר, מ"מ בכה"ג שלא הי' אהל מער"ש, הרי דהגם דדמי למוסיף על אהל עראי, מ"מ לא התירו אלא בשאי"ז עשיית אהל חשובה.

שו"ר בחי' הריטב"א שכתב בזה, ז"ל, ואיכא למידק שלפי' זה כיון שהוא כבר על מקום קביעותו ההמתחה אינו אלא תוספת ותוספת באהל עראי מותר, וי"ל דאפילו שהוא על מקום קביעותו אינו משמש אלא מעשה עץ בעלמא וההמתחה עיקר, עכ"ל, וצ"ב.

שו"ר עוד בפסקי רי"ד שפירש בע"א, ז"ל, שכיון שהתחיל מבעו"י לפרשו ע"ג יתידות מותר בשבת להוסיף ולנטותו, ודוקא וכו' אבל באדם אחד אסור שהוא מותח וכו' ומתוך כך מותח בהידוק וכו', ואין המתיחה כמו הנטיי' שהנטיי' הי' לפורשה ולשוטחה מיכן ומיכן לעשות צל וכיון דהוות פרושה מבעו"י קצת מותר להוסיף עלי' בשבת, אבל המתיחה היא שמושך זה לכאן וזה לכאן כדי שתעמוד פרושה בהידוק ולא תהא רפוי', וד"ז אסור לעשותו דהוי עובדין דחול, עכ"ל, ולפי דבריו לכאו' בדין דבכל תוספת על אהל עראי יהא אסור בכה"ג דמימתחא, וצ"ע בזה.[[1]](#footnote-2)

**ב** בחי' הריטב"א כתב בשם הרמב"ן, ז"ל, והרא"ה פירש בשם רבו הרמב"ן ז"ל שהטעם דבשנים מותר משום דשנים שעשאוה פטורים אפילו מדאורייתא וא"כ באהל עראי מדרבנן מותרים לגמרי והפירוש הזה הוא מחוור מכולם, וכילה אפילו בעשרה אסור דא"א דלא מימתח, פי' כל אחד ואחד פורתא, ונמצא שהכל עשו אהל עכ"ל, והובא פי' זה גם בשיטה להר"נ, ועיי"ש שתמה ע"ז.

**ג** בחי' הרשב"א הביא פי' רבינו יונה, ז"ל, אבל מורי הרב ז"ל פירש משום דבאדם אחד הוי כעשיית אהל שקושר וחוזר וקושר כדרך בנין שבונה מעט מעט, אבל בב' בנ"א שפורסין תחלה ואחר כך נותנין על גבי קינופות אי"ז כבנין שאין דרך בנין לעשותו כולו בב"א, והיינו דאמרינן בכילה דלא אפשר דלא ממתחא פורתא כלומר ואינה נפרסת כולה בב"א, עכ"ל.

**ד** כתב הרמב"ם פכ"ב משבת הל"ב, ז"ל, הנוטה פרוכת וכיו"ב צריך להזהר שלא יעשה אהל בשעה שנוטה, לפיכך אם היתה פרוכת גדולה תולין אותה שנים אבל אחד אסור, ואם היתה כילה שיש לה גג אין מותחין אותה ואפילו עשרה שא"א שלא תגבה מעט מעל הארץ ותעשה אהל עראי, עכ"ל, ובביאור דבריו ע' ביאוה"ל סימן שט"ו ס? וחזו"א סימן ?, וצ"ב.

**ה** ז"ל הראב"ד בהשגות שם, אין דעתי נוחה בכל זה שלא באו לכאן משום אהל זה אלא מפני שהוא בכסכיו והם לולאות, וצריך לכוין הלולאות כנגד היתדות שבכותל, וב' בנ"א יכולים לכוין בלא שנוי הקפול שלו אבל אדם א' לא, וכילה שהיא גדולה בכסכתא אפי' י' בנ"א אין יכולין לכוין בלא שנוי הקפול שלו ויראה כנוטה אהל בתחלה א"נ כמפשט הקמטין לתקנן, עכ"ל.

**ו** ז"ל המאירי, גוד בכוסכיו וכו' שהוא אסור דוקא באדם א' שהוא מותחו על יתד זה וקושרו ואח"כ חוזר ומותחו על זה וקושרו והוא נעשה אהל, אבל בב' בנ"א מותר לכתחלה שאין כאן מתיחה ובב"א הוא פרוס, "וכל שהוא ראוי למתיחה אינו אהל אלא במתיחה" ומ"מ כילה אפי' בי' בנ"א אסור שא"א לפרסה בב"א בלא מתיחה מעט, עכ"ל, ומשמעות דבריו דעיקר ההיתר אינו משום דבב"א הוא פרוס וכד' רבינו יונה, אלא הוא משום דאהל שהוא ראוי למתיחה אין עליו חשיבות אהל אלא במתיחה, וע"כ בב' בנ"א שפורסין בב"א ואין בו מתיחה, אין ע"ז חשיבות אהל.

ועיקר הך מילתא דאהל בלא מתיחה לא חשיב כאהל, מצינו כן גם בחי' הרמב"ן בריש פירקין, ז"ל, ולי נראה דאביי משום אהל עראי אסר לה וכו', והא דשרינן ברמונים משום דהתולה לשמרים מותחה יפה וקובעה בכיסכהא, והתולה לרמונים א"צ לקובעה ולא למותחה יפה ולאו אהל הוא כלל, עכ"ל, והי' נראה דהרמב"ן פירש כן לדינא דגוד בב' בנ"א מותר, דהוא משום דלא מימתחא ואי"ז אהל, אך הריטב"א הביא בשם הרמב"ן שפירש בע"א, וכנ"ל.

ב] והנה בחי' הרשב"א הק' על פי' רבינו יונה, ז"ל, ולא ירדתי לסוף דעת מורי הרב ז"ל דא"כ נתן דף על גבי מחיצות הכי נמי דשרי וקדירה דאמרינן בביצה דמלמטה למעלה אסיר אמאי והא נתינת הקדירה על גבי המחיצות בב"א הוא, וי"ל דהתם נמי דרך בנין בכך כיון שהוא עושה גם מחיצותיה עכשיו, עכ"ל, וכ"ה בחי' הריטב"א.

ובחזו"א סימן נ"א סק"א הק', ז"ל, וצ"ע למה תלה הרשב"א קושיתו בפי' מורו ז"ל, הלא בהדיא אמרו בגמ' א"א דלא מימתחא פורתא, ומבו' דאלא"ה שרי, עכ"ל.

אמנם כמדומה שד' הרשב"א פשוטים, דלדעת רש"י לק"מ מהתם ומתרי טעמי, חדא שהרי לדעת רש"י לא הותר כלל נטיית אהל בשאינו נמתח, ורק בגוד בכיסנא הוא דשרי משום דהוי כמוסיף על אהל עראי, וע"כ ל"ק כלל מהא דאסרו בקדירה וחביתא, שלא התחיל לעשותן מערב יו"ט.

ועוד, דגם בגוד בכיסנא לא מצינו דשרי אלא היכא דלא מימתח שפיר וה"ה רפוי, דכה"ג לא מיחזי כאהל, אך היכא דמימתח שפיר י"ל דה"ז אסור אף דלא עביד מעשה מיתוח, וע"כ בקדירה וחביתא דאינם רפויים כלל, ה"ז אסור, אמנם באמת לד' הריטב"א והרי"ד שהבאנו לעיל סק"א, אין לאסור בגוד בכיסנא אלא היכא דעביד מעשה מיתוח, ומכח הני טעמי גם ל"ק קו' הרשב"א לפי' ש"ר בסוגיין.

וכל קו' הרשב"א היא לפי' רבינו יונה, דהא דבב' בנ"א שרי אי"ז משום דהוי זה רפוי ואי"ז כדרך עשיית אהל, אלא הוא משום שאין דרך בנין לעשותו כולו בב"א, וזהו שהק' הרשב"א דלפ"ז מ"ט אסרו בקדירה ובחביתא, דהגם דלא מחסר מיתוח, מ"מ כיון דעשייתם היא בב"א ל"ד לאהל, וז"פ.

ג] ובחזו"א שם כתב עוד, ז"ל, והנה מבו' דעת הרשב"א כדעת תו' דאם אין עושה עכשיו המחיצות שרי, אלא דלדעת תוס' דוקא מחיצות ולדעת רשב"א כל שמתקן עכשיו רגליו אסור אפי' בלא מחיצות, ונפ"מ בהעמיד ספסלי השולחן ונותן עליהם הדף וכו', עכ"ל, ושם סק"ט כתב, ז"ל, ואף לדעת רשב"א דוקא כשעושה עכשו הרגלים ולפיכך מותר גוד בשנים, וכן כל דבר שאין בו מיתוח מותר ליתן ע"ג מחיצות הקיימות מאתמול וכו', עכ"ל.

ודבריו צ"ע, שהרי בד' הרשב"א אלו מבו' דעתו דאף אם אינו עושה עכשיו המחיצות אסור, ורק היכא דעשיית הגג היא בב"א הוא דשרי היכא דאינו עושה עכשיו המחיצות דרק אם עושה המחיצות הוי דרך בנין שעושה האהל בזא"ז, אך בגוד באדם א' שהוא קושר וחוזר וקושר כדרך בנין שבונה מעט מעט, ה"ז אסור אף דלא עביד מחיצות ואף דליכא מיתוח.

ואמנם כנים הדברים, דהיכא דעביד הגג בב"א שרי לדעת רבינו יונה, ובכה"ג אין לאסור אלא אם עושה מחיצות, וע"כ לדידי' יש להתיר להניח קרש המטה על רגלי', וזה דלא כמשמעות הביאוה"ל בסימן שט"ו ס"ג, וכבר עמד ע"ז החזו"א שם סוסק"ט, ואמנם כ"ז הוא היכא שאין לה אלא קרש א' ומניחו בב"א, אך אם יש לה כמה קרשים או דאין מניח הקרש ביושר בב"א, יש לאסור גם לדעת רבינו יונה, וזה דלא כמשמעות החזו"א שם.

ועיי"ש עוד בד' החזו"א שתמה כן גם במשה"ק הגר"א ע"ד הרשב"א מהא דשרי עשיית אהל מלמעלה למטה, ולד' הרשב"א הרי עשיית הגג עצמו אסור, ולפי הנ"ל בקדירה ובחביתא שמניחן בב"א, מודה הרשב"א דאין לאסור אא"כ עשה גם את המחיצות.

ואמנם בד' הרשב"א לא נתברר אם מסיק להלכה כפי' רבינו יונה או כפירש"י, אך נ' דכיון דקי"ל דלא כהרשב"א, הרי דהגם שכתב הביאוה"ל דלכתחילה טוב לחוש לדברי הרשב"א וסייעתו להחמיר, הבו דלא לוסיף עלה, וא"צ להחמיר היכא דעביד הגג בב"א, דכה"ג י"ל דגם לדעת הרשב"א שרי.

ובעיקר הך מילתא אם דעת הרשב"א להכריע כפי' רבינו יונה, ילה"ע בזה מכ"ד, חדא מהא דשרי להחזיר קדירה ע"ג כירה, ובחי' הרשב"א בביצה דל"ג. הביא תי' התוס' שלא אסרו אלא בשעושה מחיצות ואח"כ נותן את התקרה, אך לדעת הרשב"א בסוגיין דאף עשיית גג בלא מחיצות אסורה הדק"ל, ולפי' רבינו יונה ניחא, דקדירה הויא החזרתה בב"א, ואי"ז כדרך בנין אהל, וע"כ הוא דשרי להחזירה, אך י"ל דהא דשרי להחזיר קדירה הוא כמש"כ בשטמ"ק בביצה שם, דהוא משום דלהכי עבידא ולצורך תשמישן הידוע.

עוד ילה"ע בזה, ממשה"ק הרשב"א לקמן דקל"ט:, ע"ד רש"י ותוס' דפירשו דהאיסור בפרוונקא הוא משום אהל, שהרי אפי' כסוי קרקעות שהוא נראה יותר כאהל התירו ולא נתנו חכמים בו שיעור, עכ"ד, ולד' רבינו יונה שלא נאסר עשיית אהל בלא מחיצות אלא בשעושאהו מעט מעט, הרי ל"ק מכיסוי קרקעות שסתמא דמילתא עושאהו בב"א, ומשא"כ בפרונקא שהוא בגד שמכסה בו, סתמא דמילתא עושה כן מעט מעט דומיא דגוד בכיסנא, ומזה נ' דהרשב"א לא ס"ל לדינא כפי' רבינו יונה, וצ"ע בזה.

ד] עוד כתב החזו"א שם, ז"ל, וגם לדעת תוס' דהיכא דאינו עושה עכשיו המחיצות שרי, אינו אלא היכא דליכא מיתוח, אבל הכיא דאיכא מיתוח אסור, שהרי אמרו דגוד בכיסנא מותר לנטותה בשנים וע"כ משום שאין כאן מחיצות או שאינו עושה עכשיו מחיצות, ואפ"ה בחד אסור, וכן אמרו בכילה דאי לאו דממתחא מותר ואפ"ה בממתחא אסור, עכ"ל.

ועיי"ש בחזו"א שהק' לפ"ז במש"כ תו' דפרוונקא אכולא כובא אסור, משום דהיא גדולה, הלא כילה היא גדולה ומ"מ בלא מיתוח מותר, ואי פרוונקא נמי במימתחא א"כ גם בקטנה אסור כמו גוד, עיי"ש מש"כ בזה, עוד הק' במשה"ק הרשב"א ע"ד התו' שאין איסור אלא באיכא מחיצות שהרי גוד ליכא מחיצות, דהלא באמת גוד אינו אסור אלא במימתחא, עיי"ש מש"כ בזה.

ועיי"ש עוד בדבריו ס"ק ב' ג' ו' ז' י' י"ג שנקט כן, דלכו"ע אסור לעשות גג בלא מחיצות היכא דאיכא מיתוח.

ודבריו צ"ע רב, דכל מש"כ הרשב"א דהיכא דמימתחא אסור אף בלא עשיית מחיצות, הוא משום דלדעתו חשיב עשיית אהל אף בלא מחיצות, ואך דהיכא דלא מימתחא והוי עשיית הגג בב"א אינו אסור אא"כ עושה מחיצות דעי"ז הויא עשיית האהל מעט מעט, אך לדעת התוס' דלא חשיב כאהל בלא מחיצות, מהיכ"ת נימא דהיכא דמימתחא חשיב אהל אף בלא מחיצות, וע' בספר מג"ס שהוכיח מכ"ד בד' התוס' דאין איסור עשיית אהל בלא מחיצות אף בדאיכא מיתוח, וכן נקטו הפוסקים, שלא הזכירו כלל דהיכא דאיכא מיתוח אסור אף בלא עשיית מחיצות.

ומש"א בסוגיין דגוד בכיסנא אסור לנטותו באדם א', וכילה אסורה אף בי' בנ"א, פשוט דלדעת התוס' איירי בשיש להן מחיצות ועשה עכשיו את המחיצות,[[2]](#footnote-3) והא דבב' בנ"א שרי, דאאל"פ כפירש"י דההיתר הוא משום דהי' מתוקן ברצועותיו מער"ש וחשיב כתוספת על אהל עראי, דבכה"ג הרי כבר נעשו המחיצות מער"ש, ולדעת התוס' כה"ג ליכא איסור עשיית אהל כלל, צל"פ כפי' הרמב"ן דהוא משום דהוי ב' שעשאוה, או כפי' המאירי דאהל רפוי אין עליו תורת אהל, וז"ב.[[3]](#footnote-4)

ולפ"ז ניחא משה"ק התוס' דמ"ט פרוונקא אסור הרי לא עביד המחיצות בשבת, והיינו משום דכל דלא עביד המחיצות בשבת אינו אסור משום אהל אף בדמימתח, וניחא נמי משה"ק הרשב"א ע"ד התוס' מהא דגוד אסור, דגם אי איירי במימתח, מ"מ אין לאסור בזה לדעת התוס', וז"ב.

ה] עוד כתב החזו"א שם, דלפרש"י דמשמרת ליכא משום אהל, צ"ל דאין מיתוח במשמרת דאי איכא מיתוח לא גריעא משמרת מגוד, עכ"ד.

וצ"ע, שהרי לדעת רש"י לא התירו בגוד בב' בנ"א דלא מימתח, אלא משום שהי' מתוקן ברצועותיו מער"ש וחשיב כתוספת על אהל עראי, אך במשמרת דהוי עשיית אהל מתחילה, יש לאסור אף בדליכא מיתוח, ובע"כ דהא דלדעת רש"י לי"ב משום אהל הוא מטעם אחר, וצ"ע באמת הטעם בזה.[[4]](#footnote-5)

ובתהל"ד סימן שט"ו סק"ו פירש דהטעם הוא משום דלא עשה המחיצות בשבת, אך לכאו' אי"ז מתישב בד' רש"י, שנראה דעתו דאיסור עשיית אהל הוא אף בשלא עשה המחיצות בשבת, וכאשר כ"ה מבו' בדבריו בעירובין דק"א. ובביצה דל"ב: וכמש"כ הראשונים שם, וכ"ה מוכח גם בדבריו בגוד בכיסנא, וכן ממה שפירש דהאיסור בכפיפה מצרית הוא משום אהל.

1. וע' פסקי ריא"ז שכתב דגם בב' בנ"א איירי בשקושרין אותו ביתידות שיהא מתוח הרבה, והא דבאדם א' אסור משום שהוא מותח יותר מדאי עיי"ש, והא דבכילה אסור הוא משום שהיא מבגד והבגד הוא רך ונמתח יותר מן העור, עכ"ד, ולפ"ז אין לאסור בתוספת על אהל עראי בכל גווני דמימתח, אלא היכא דמימתח יותר מדאי, או בשפורס בגד שהוא נמתח יותר. [↑](#footnote-ref-2)
2. וראיתי להוסיף, דהגם דגוד סתמא דמילתא לי"ל מחיצות, וכמשה"ק הרשב"א לעיל ע"ד התוס', מ"מ י"ל דיש לו יתידות רחבים טפח, ואם הוו ב' יתידות רחבים טפח זה כנגד זה, כבר חשיב דאית לי' מחיצות, שהרי אף אהל טפח אסור, והגם דהגוד רחב יותר ואין תחת כולו מחיצות, מ"מ י"ל דסגי במה שיש מחיצות תחת טפח ממנו לאסור, דדל מהכי לשאר הגוד. [↑](#footnote-ref-3)
3. וקצת מקור לזה בד' התוס', מצינו במה שפירשו לעיל בהא דשרי סייאנא דלא מהדק, דהוא משום שהוא נכפף ואז אין נראה כעין אהל, והרי דאין איסור עשיית אהל באהל הנכפף, וע"כ ה"נ בכילה דלא מימתחא שפיר והיא רפוי', ליכא איסור עשיית אהל.

   אך יותר נראה דהתם הוי זה היתר מסוים בכובע, דכל שהוא נכפף חזינן לי' כמלבוש, וכ"ה ל' ר"ח, וכשהוא מהודק ביותר ואינו נכפף "כבגד" חשיב כאהל ואסור, עכ"ל, והיינו שהרי לדעת רש"י דסייאנא לי"ב משום אהל, הוא משום שאין אהל במלבושי האדם, וכמו שפירש בפסקי רי"ד, וע"כ גם לדעת החולקים דיש בסייאנא משום אהל, הוא רק בשהוא מהודק ביותר ואינו כעין בגד. [↑](#footnote-ref-4)
4. ושמא יל"פ עפי"ד הרשב"א שם, שדן באיסורא דמשמרת דמ"ט חשיב כצריך לאויר שתחתיו, וא"כ שמא דעת רש"י דאה"נ חשיב כאינו צריך לאויר שתחתיו, וע"כ לי"ב משום אהל, אך אי"ז מתישב, דכל הא דס"ל להרשב"א דלא חשיב כצריך לאויר שתחתיו, הוא משום דמפרש דאין תולין את המשמרת על הכלי עצמו, עיי"ש בדבריו, אך בד' רש"י במתניתין נ' להדיא דתולין המשמרת על הכלי עצמו, וא"כ ודאי דחשיב כצריך לאויר שתחתיו, וצ"ע דמ"ט לי"ב משום אהל, גם צ"ע דמ"ש מכפיפה מצרית שדעת רש"י לקמן דקל"ט: דאסור משום אהל. [↑](#footnote-ref-5)