דעת רש_י והרמב_ם בימי לידה
קטגוריות: ש_ס / נ נדה / נדה - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים מהדו_ק / ענינים שונים

יום ועש"ק וירא תשס"ו

א] נדה דל"ז., תניא רבי מרינוס אומר אין לידה סותרת בזיבה, איבעיא להו מהו שתעלה, אביי אמר אינה סותרת ואינה עולה, רבא אמר אינה סותרת ועולה.

והנה תניא לקמן דנ"ד., ח' ימים טמאין וח' ימים טהורין משמשת ט"ו יום מתוך מ"ח, ופריך הרי ארביסר הוו, אמר רב אדא בר יצחק זאת אומרת ימי נדתה שאין רואה בהן עולין לספירת זיבתה דאיבעיא להו ימי לידה שאינה רואה בהן מהו שיעלו לספירת זיבתה וכו'.

והנה בפירש"י שם פירש להא דפריך דהרי ארביסר הוו, ז"ל, קסבר האי דמותיב שהאשה הזאת לא תשמש יום מ"ח לפי שהשמונה החמשיים שנעשית בהן זבה אין מהן אלא ד' מימי זיבה וד' האחרונים מימי נדה הן, ומיהו תחלת נדה לא הוי כל זמן שלא ספרה ולא טהרה מזובה, אבל להכי מהניא הך ראייה ד' האחרונים הראויין לנדות שכשיבאו ח' טהורין שאחריהם לא יעלו ג' הראשונים לימי הספירה לפי שהן השלמת ימי נדה, וימי נדתה שאינה רואה בהן אין עולין לספירת זיבתה, הלכך אין כאן אלא ה' לספירה וכשתראה יום מ"ט סותרת, עכ"ל.

ונתחדש בד' רש"י, דאם ימי נדה אין עולין לספירת זיבתה, הרי דאף בגונא דלא חייל עלי' טומאת נדה משום שעדין לא ספרה ולא טהרה מזובה, מ"מ מהניא הראי' שבימים הראויים לנדה, לחשוב ז' ימים הבאים כימי נדה שאין עולין לספירת זיבתה.

אמנם בתוס' וש"ר שם נחלקו על פירש"י, דכיון דלא חיילא עלי' טומאת נדה, ודאי עולין ימים אלו לספירת זיבתה, ופירשו הסוגיא שם באופ"א, עיי"ש, ועמש"נ ב??דברינו בדין שומ"י לרש"י סק"?? מ"ט ל"ה ניח"ל לרש"י לפרש כן.

והנה עיי"ש בתוס' שלמדו מלישנא דגמ' דמשוה ימי לידה וימי נדה זל"ז, דלמ"ד דימי לידה אין עולין ה"נ ימי נדה אין עולין.

ועיי"ש שכתבו לפ"ז דלר"ת דפסק דימי לידתה שאינה רואה בהן אין עולין לספירת זיבתה, ולפירש"י דימים הראויים לימי נדה אין עולין אין תקנה לנשים בזמן הזה דהוי כלהון ספק זבות וצריכות ז' נקיים, ופעמים דקיימי בימים הראויים לנדה ולא עלו לה לספירתה, ומיהו לפירש"י אתי שפיר דהוא פסק דימי לידה עולין לימי ספירתה ולר"ת נמי ימי נדה דווקא אין עולין אבל ימים הראויין עולין שפיר, עכ"ד, וכעי"ז כתב בסה"ת סי' צ"ט.

והנה לפ"ז נמצא לדעת רש"י, דלדעת אביי דימי לידה שאינה רואה בהן אין עולין, ה"נ ימי נדה שאינה רואה בהן אינן עולין, ולפ"ז אשה שראתה בג' ימים אחרונים של ימי זיבה ואח"כ ראתה עוד יום א' בימים הראויים לנדה, אין מתחלת לספור ז' נקיים עד שיעברו ו' ימים אחר יום הראי', דו' ימים הללו הוו ימי נדה ואין עולין לה לספירה.

ויש לתמוה בזה ממשנה ערוכה בערכין ד"ח. אין פתח בטועה פחות מז', ובגמ' שם תניא טועה שאמרה יום א' טמא ראיתי וכו', י"ג פתחה ז' שאין פתח בטועה פחות מז', והטעם בזה הוא משום דבכה"ג הויא ודאי זבה, שאפי' אם ב' ימים הראשונים היו בסוף ימי זיבה, ועוד ז' ימים היו ימי נדה, וד' ימים האחרונים הוו ימי זיבה ונעשית זבה גדולה, ואי נימא דימים הראויים לנדה אין עולין לספירת זיבתה, א"כ מ"ט סגי לה בספירת ז' נקיים, הרי יש לחוש די"א ימים הראשונים היו ימי זיבה, וכיון שראתה עוד ב' ימים בימים הראויים לנדה, לא יעלו לה ה' הימים שאחריהם לספירת זיבתה, וא"כ מ"ט תנן דפתחה שבעה.

והנה אמנם לדעת רש"י גופי' בתשובה, שהביאו התוס' בסוגיין, דאביי ורבא פליגי אליבא דרבי מרינוס, ומודה אביי גופי' דימי לידה עולין, ניחא דלא תיקשי לאביי ממתני' דערכין, אך רש"י גופי' לא הוכיח מהתם דימי לידה עולין, ומ' דלא תליא זב"ז, ואף אם ימי לידה אין עולין מ"מ ימים הראויין לימי נדה עולין, וקשיא מסוגיא דלקמן דמדמי להו וכמש"כ התוס'.

ב] ונ' לדון בזה בדעת רש"י, דהנה באמת עיקר הא דמדמי הגמ' לקמן דין ימי נדה לדין ימי לידה, ומ' דאם ימים הראויים לימי נדה עולין לה ה"נ ימי לידה עולין, צ"ע, דהנה להלן בסוגיין אמר אביי מנא אמינא לה דתניא כימי נדתה כך ימי לידתה, מה ימי נדתה אין ראוין לזיבה ואין ספירת ז' עולה מהן אף ימי לידתה שאין ראוין לזיבה אין ספירת ז' עולה מהן.

ופירש"י, ז"ל, מה ימי נדתה וכו' ואין ספירת ז' לזיבה עולה מהן, דהא מכי הויא זבה לא חיילא ימי נדה לעולם עד שתשב ז' נקיים, וכל דם שרואה אינה אלא סותרת אבל נדה לא הויא, הילכך לא משכחת ימי ספירה בימי נדה ולא ימי נדה בימי ספירה, עכ"ל.

וצ"ע דהגם דימי נדה גמורים לא משכח"ל דיעלו לה לספירת זיבתה, אך הרי אכתי משכח"ל דימים הראויים לימי נדה יעלו לה לספירה, וכפירש"י לקמן דנ"ד., וא"כ נימא דה"נ ימי לידה עולין לה, ומבו' דדין ימי לידה דמי לדין ימי נדה גמורים ולא לדין ימים הראויים לימי נדה, וע"כ כיון דימי נדה גמורים לא משכח"ל דיעלו לה לספירה, ילפי' מינה דה"נ ימי לידה אין עולין, ולכאו' זה שלא כפי המתבאר בסוגיא לקמן דדין ימי לידה דמי לדין ימים הראויים לימי נדה, ואם ימים הראויים לימי נדה עולין ה"נ ימי לידה עולין.

ובפשוטו צ"ל בזה, דהאמנם להך תנא דיליף ימי לידה מימי נדה, הרי שהגם דימים הראויים לימי נדה עולין, מ"מ כיון שימי נדה גמורים לא משכח"ל שיעלו, ילפי מינה דה"נ ימי זיבה אינם עולין, אך נידון הסוגיא לקמן דימי לידה לא יעלו אי"ז משום הך ילפותא, אלא דנו מסברא שמא כיון שימי לידה הן אינם עולין, ובזה מדמינן לדין ימים הראויים לימי נדה, דאם אינן עולין משום דימי נדה הם, ה"נ ימי לידה אינם עולין, ואם ימים הראויים לימי נדה עולין הגם דימי נדה הם, ה"נ ימי לידה עולין, והגם דימי נדה גמורים אין עולין, אך הרי היינו רק משום דלא משכח"ל שיהיו ימי נדה גמורים בימי הספירה, אך בלא זה אף ימי נדה גמורים היו עולין, ומה"ט ימים הראויים לימי נדה עולין, וע"כ ה"נ ימי לידה עולין.

ועד"ז צ"ל גם לדעת התוס' וש"ר, דהנה התוס' להלן בסוגיא הקשו בהא דתניא דימי נדה אין עולין לספירה, דבשילהי בא סימן אמר ימי נדותה שאינה רואה בהן עולין לספירת זיבתה, ותירצו דהתם מיירי בזבה קטנה שרואה יום י"א דיום י"ב הויא ביה תחלת נדה ועולה לה, עכ"ד, וכ"כ ש"ר, ומבו' בדבריהם דמודה אביי דימי נדה עולין לספירת זבה קטנה.

וצ"ב דאכתי תיקשי, דמ"ט הכא מדמי' דין ימי לידה לדין ימי נדה בזבה גדולה שאינם עולין לה, והתם מדמי' דין ימי לידה לדין ימי נדה בזבה קטנה שעולה לה.

וצ"ל בזה, דהך תנא דיליף ימי לידה מימי נדה בהיקש, יליף לה מהא דימי נדה אין עולין לספירה דזבה גדולה, והגם דהן עולין לספירה זבה קטנה, אך נידון הסוגיא לקמן אי"ז משום הך ילפותא, אלא דנו מסברא דימי לידה לא יעלו, ובזה מדמינן לזבה קטנה, דכ"ה דימי נדה עולין לשימור דזבה קטנה, ה"נ ימי לידה עולין לספירת ז' נקיים, והגם דימי נדה אין עולין לספירת ז' נקיים, הרי היינו רק משום דלא משכח"ל ימי נדה בימי הספירה.

ולפ"ז צ"ע במה שנקטו התוס' לקמן דנ"ד. וסה"ת, דלאביי דימי לידה אין עולין ה"נ ימי נדה אין עולין, שהרי מוכח דכל הא דמדמי הגמ' שם ימי לידה לימי נדה, הוא רק אם באנו לדון מסברא דימי לידה לא יעלו, אך לאביי דיליף לה בהקישא מימי נדה, הרי דהגם דימים הראויים לנדה עולין לספירה, והגם דימי נדה עולין לספירת זבה קטנה, מ"מ ימי לידה אין עולין, וכאשר כן נ' להדיא בד' התוס' והראשונים בסוגיין דמודה אביי לדינא דהתם דימי נדה עולין לספירת זבה קטנה, וצ"ע רב בד' התוס'.[[1]](#footnote-2)

ויש להוסיף בזה, דהנה בחי' הרמב"ן לעיל ד"ל. כתב, ז"ל, דקסבר האי מקשה ימי לידה עולין לשימור דזיבה קטנה וכו', וכן נראה לי עיקר דימי לידה אין עולין גמירי לה לקמן בפ' בנות כותים מדכתיב כימי נדת דותה תטמא מה ימי נידתה אין ראויין לזיבה ואין ספירת ז' עולה בהן אף ימי לידתה כן, והא ליתא אלא לספירת ז' דזבה גדולה אבל שימור דזבה קטנה אף בימי נדה עולה דאפשר הוא כדאיתא בשלהי בא סימן, עכ"ל, ולפי דבריו דמודה אביי דימי לידה עולין לספירת זבה קטנה, א"כ ודאי דה"נ ימי נדה עולין לספירת זבה קטנה, אך גם לדעת התוס' ודעימייהו דפליגי התם בזה וס"ל דלדעת אביי אין ימי לידה עולין אף לספירת זבה קטנה, שפיר י"ל דימי נדה עולין לספירת זבה קטנה, דהא דימי לידה אינם עולין היינו משום דילפי' מנדה שאין עולין לספירת זבה גדולה, ותו מדמינן דה"נ אין עולין לספירת זבה קטנה, שאין לחלק ביניהם, ומשא"כ ימי נדה דהא דאינם עולין לספירת זבה גדולה הוא משום דלא משכח"ל שיהיו ימי נדה בימי ספירה, שפיר הם עולין לספירת זבה קטנה, (אך ילה"ע בזה, דאחר דילפי' לידה מנדה דימי לידה אין עולין ואף לספירת זבה קטנה, תו נהדר ונילף נדה מזבה דימי נדה אין עולין לספירת זבה קטנה, וצ"ע בזה).

ועכ"פ לפ"ז נמצא לדעת רש"י, דמודה אביי דימים הראויים לימי נדה עולין לספירת זיבתה, וניחא לפ"ז דלא תיקשי עליו ממתני' דערכין, וז"פ.

ג] ונ' להוסיף בזה בדעת רש"י, דבאמת פלוגתא דאביי ורבא בסוגיא דילן אם ימי לידה עולין, והאיבעיא בס"פ בא סימן אם ימי לידה עולין, ב' ענינים חלוקים הם.

דהנה בביאור הצד דימי לידה אין עולין יל"פ בתרי גווני, דבפשוטו הטעם בזה הוא משום דהוו ימי טומאה, וע"כ אין עולין לנקיים, אך יל"פ דהוא משום דספירת נקיים בעי' שתהא בימי זיבה, וכיון שימי לידה אינם ראויים לזיבה ואינם ימי זיבה, ע"כ אינם עולין לספירת נקיים, דספירת נקיים הוא שיהיו נקיים מזיבה, וזה ל"ש בימים שאינם ראויים כלל לזיבה.

והנה בטעמא דאביי דימי לידה אין עולין, מבו' להדיא בסוגיין דהוא משום טומאתן, וכמו שפירש"י במש"א אביי דבעי' נקיים מלידה, ז"ל, שלא תהא לידה ביניהם, דאע"ג דלא חזיא כמאן דחזיא דמי, דהא ימי לידה טמאין בלא דם, עכ"ל, והיינו דהואיל והוו ימי טומאה, ע"כ אין עולין לספירת ימים נקיים.

וכ"ה מבו' גם מהא דאמר רבא מנא אמינא לה, דתניא ואחר תטהר אחר אחר לכולן שלא תהא טומאה מפסקת ביניהם וכו' אלא אי אמרת אינה עולה אפסיק ליה לידה, והרי להדיא דהא דלאביי אין עולין הוא משום דהוו ימי טומאה, וע"כ פריך רבא דא"כ מ"ט אין סותרין הרי טומאה מפסקת ביניהם, והתוס' לעיל דל"ג: וש"ר כתבו, דרבא נמי מודה דאם מפסיק ביניהם טומאת יום א' שאי"ז סותר, ודוקא בטומאת לידה שטמאה ז' ועושה משכב ומושב כמו נדה ס"ל דבעינן שלא תהא מפסקת, עכ"ד, ולפ"ז ודאי דכל ד' רבא שייכי רק משום דהא דימי לידה אין עולין הוא משום דהוו ימי טומאה.

וכן מ' גם מהא דאמר רבא מנא אמינא לה דתניא מזובה מזובה ולא מנגעה מזובה ולא מלידתה, ומ' דהא דלאביי אין עולין, הוא משום דבעי' שתיטהר מלידתה, וכל שהיא טמאה לידה אין ימי טומאה עולין לספירת נקיים.

אך הא דאיבע"ל בס"פ בא סימן אם ימי לידה עולין, נ' דאי"ז משום טומאתן, דע"ז כבר הוכיח רבא דאין טומאתן מעכבת, דאם היתה הטומאה מעכבת אף היו סותרין, כיון דבעי' שלא תהא טומאה מפסקת ביניהם, אלא הוא משום דימי לידה אינם ראויין לזיבה ואינם ימי זיבה, וע"כ י"ל דאינם עולין לספירת ז' נקיים.[[2]](#footnote-3)

ונ' להוכיח כן, שהרי לפירש"י שם מדמינן דין ימי לידה לדין ימים הראויים לימי נדה, והנה הרי הצד דימים הראויים לימי נדה לא יעלו, אי"ז משום טומאתן, שהרי לא חייל עלי' כלל טומאת נדה, כיון שעדין לא ספרה לזובה, ואך דמ"מ כיון שראתה בימים הראויים לנדה וחשיבי ז' ימים אלו לימי נדה, ע"כ אינם עולין, והיינו בע"כ משום דרק ימי זיבה עולין לספירה, וה"נ הא דאיבע"ל אם ימי לידה עולין, אי"ז משום טומאתן, אלא הוא משום די"ל דרק ימי זיבה עולין לספירה.

ולפ"ז הרי נמצא, דהא דמדמי הגמ' לקמן דין ימים הראויים לימי נדה לדין ימי לידה, הוא רק כד דייני' אם מתקיים הספירה בימים שאינם ימי זיבה, ובזה הוא דמדמי' דאם ימים הראויים לימי נדה אין עולין ה"נ ימי לידה אין עולין ואם ימים הראויים לימי נדה עולין ה"נ ימי לידה עולין, אך אם ימי לידה אין עולין משום טומאתן, הרי אין לדמות כלל דה"נ ימים הראויים לימי נדה לא יעלו, שהרי בימים אלו אין עלי' כלל טומאת נדה, ול"ד כלל לימי לידה דהוו ימי טומאה, וז"ב.

ובזה ניחא טפי, הא דיליף בברייתא ימי לידה מימי נדה שאין ספירה עולה בהן, וצ"ע שהרי אף ימי נדה ספירה עולה בהן בימים הראויים לימי נדה, ובפשוטו צ"ל דימי לידה דמי לימי נדה גמורים, אך לפי המבו' ניחא טפי, דילפי' דכ"ה שימי טומאה דנדה אין עולין, ה"נ ימי טומאה דלידה אין עולין, וע"כ הגם דימים הראויים לימי נדה עולין, אך הרי אינם כלל ימי טומאה, וימי טומאה לעולם אינם עולין, וז"פ.

ולפ"ז נמצא, דאף לדעת אביי דימי לידה אין עולין משום דהוו ימי טומאה, מ"מ ימים הראויים לימי נדה עולין, כיון דאינם כלל ימי טומאה, ולא קשיא כלל ממתני' דערכין, וז"ב.

ד] אמנם ילה"ע בזה, דאם כנים הדברים די"ל דימי לידה לא יעלו משום דאינם ראויים לזיבה, א"כ מה מייתי רבא מהא דבעי' שלא תהא טומאה מפסקת ביניהם, ואי אמרת אינם עולין אפסיק לי' לידה, דילמא הא דס"ל לאביי דימי לידה אינה עולה, אי"ז משום טומאתן, אלא משום שאינם ימי זיבה, וע"כ שפיר ניחא שאינם סותרין, כיון שאין "טומאה" מפסקת ביניהם.

וביותר קשיא למש"כ רש"י בתשובה דאביי ורבא פליגי אליבא דר' מרינוס, דמדנקט אינה סותרת ולא קאמר נמי דעולה מכלל דס"ל דאינה עולה, ומייתי רבא מנא אמינא לה דמסתמא ר' מרינוס לא פליג אקרא, וצ"ע דמה מייתי, דילמא הא דלא קאמר ר' מרינוס דעולה אי"ז משום טומאת הלידה, אלא משום דימי לידה אינם ימי זיבה וספירת ז' נקיים אין מתקיימת אלא בימי זיבה, וע"כ שפיר אינה סותרת דאין טומאה מפסקת ביניהם.

ונ' בזה, דאם הא דימי לידה אין עולין אי"ז משום טומאתן, אלא משום דאינם ימי זיבה, נ' דיום הלידה עצמו בדין שיעלה, שכיון שבתחילתו הי' ראוי לזיבה שפיר מתקיימת בו ספירת נקיים, ובפרט אם ילדה ביום ז' לספירתה, שכבר נשלם ספירתה במקצת היום, וכל הא שאם נטמאה אח"כ סותרת הוא רק משום דין סתירה, או משום דה"ז מבטל לתורת נקי דיום זה, וע"כ מהא דאמר ר' מרינוס דלידה אינה סותרת אשר מזה דייקי' דאין יום הלידה עולה, ש"מ דמשום טומאת הלידה לא חשיבי ימי הלידה לנקיים, וע"כ אף יום הלידה עצמו אינו עולה, וע"ז מייתי רבא מדינא דשלא תהא טומאה מפסקת ביניהם, ואי אמרת דאינה עולה משום טומאת הלידה, א"כ מ"ט אין הלידה סותרת.

ה] וע"ד מש"נ בדעת רש"י, נ' גם בדעת הרמב"ם, דהנה ז"ל הרמב"ם פ"ז מאיסו"ב ה"י, וכן אם ילדה בז' ימים נקיים וכו' וימי הלידה עולין לה למנין ז' אע"פ שהיא טמאה בהן, שנאמר ואם טהרה מזובה כיון שטהרה מזובה אע"פ שהיא טמאה טומאה אחרת כגון טומאת לידה או טומאת נדה או טומאת צרעת הרי זו סופרת בהן, עכ"ל.

וז"ל הרמב"ם שם הי"א, ימי לידתה וימי נדתה אם לא ראתה בהן דם הרי אלו עולין לה לספירת ז' ימים נקיים ואם ראתה בהן דם אין עולין לה ימי הראיי' ולא סותרין כל הימים, אלא משלמת על הימים שספרה כשיפסוק הדם, שאין סותר הכל אלא ראיית של זוב אבל אלו סותרין יומן בלבד, עכ"ל.

ונ' דמה שכפל הרמב"ם להך הלכתא דימי לידה עולין לספירת ז' נקיים, הוא משום דבהלכה י' פירש להא דימי הלידה עולין "אע"פ שהיא טמאה בהן", דהגם דהוו ימי טומאה ה"ה עולין לספירה, דל"ב שתטהר מטומאה אחרת, וכללה הרמב"ם עם הא דאף אם טמאה נדה עולין לה הימים לספירה, ול"ב שתטהר מטומאת נדה, וזהו פלוגתא דאביי ורבא בסוגיין אם ימי טומאה עולין לה, וקי"ל כרבא דעולין לה.

ובהלכה י"א פירש להא דימי לידה עולין אף שאינם ימי זיבה, ול"ש בהו ראיית זיבה, אשר מה"ט אם ראתה בהן אינה סותרת הכל, משום שאין סותר הכל אלא ראי' של זוב, וראי' בימי לידה אינה ראי' של זוב, וכללה הרמב"ם עם הא דימי נדה שלא ראתה בהן דם עולין לה, ומ' דאיירי בשלא ראתה בהן כלל דם, והוו ימי טהרה, ואפ"ה הי' מקום לומר שלא יעלו משום שאינם ראויים לזיבה, וזהו להרמב"ם לטעמי' דאף בלא שספרה לזיבתה חשיבי ימי נדה, וימי לידה דמו להו שג"כ אינם ראויים לזיבה, וזהו נידון הסוגיא בס"פ בא סימן, אם ימים שאינם ראויים לזיבה עולין לספירה, וקי"ל דאף ימים אלו עולין לה.

ועמש"נ עוד בזה ב?, דדעת הרמב"ם דהא דבימי נדה אין נעשית זבה, אי"ז משום דבימים אלו אין ראוי' ליעשות זבה, אלא הוא משום דהדם שרואה בימי אלו הוא "דם נדות", ואינו "דם זיבות", וע"כ הוא שאינה נעשית זבה, ואשר ע"כ הי' מקום לומר שלא יעלו ימים אלו לספירת זיבתה, משום דכלל ל"ש בימים אלו ראיית דם זיבה.

וע' ב? שנת' עוד, דמה"ט דעת הרמב"ם דאף אם ראתה דם בימי לידה ובימי נדה אינה סותרת כל המנין, ול"ד לדם טוהר קודם טבילה שסותר כל המנין, משום דשאני דם שבימי לידה ובימי נדה שאינו "דם זיבה", ומשא"כ דם טוהר קודם טבילה, הגם שאינו מטמא את האשה משום שימי טוהר אין ראויים לטומאת זיבה, מ"מ הדם "דם זיבה" הוא, עיי"ש.

ו] ולכאו' הי' מקום לישב בזה משה"ק הראשונים בהא דבעי בס"פ בא סימן אם ימי לידה עולין לה ואין רגילות למיבעי חדא מילתא בתרי דוכתי, ולפמש"נ בדעת הרמב"ם תרי איבעיות נינהו, דהכא בעי שמא ימי לידה אין עולין משום טומאתן, והתם בעי שמא ימי לידה אינם עולין משום שאין ראויין לזיבה.

ואמנם הרי רש"י גופי' עמד בזה, הגם דלמש"נ מפרש כן רש"י דב' איבעיות נינהו, ונ' דהוא משום דהגם דאיכא ב' טעמים לדון שלא יעלו ימי לידה, מ"מ סו"ס הוי זה חדא איבעיא אם ימי לידה עולין או לא.

אך בדעת הרמב"ם י"ל, דהכא הוי האיבעיא על יום הלידה עצמו, וכלישנא דגמ' מהו שתעלה, אשר בזה ליכא למיתי משום הא דאין יום זה ראוי לזיבה, שהרי בתחילתו הי' ראוי לזיבה וכמש"נ לעיל סק"ד, ובזה אמר רבא דעולה הגם שהיא טמאה משום הלידה, והדר איבעיא להו בס"פ בא סימן, דהגם דקי"ל כרבא דטומאת הלידה אין מעכבת הספירה, מ"מ שמא שאר ימי הלידה אין עולין משום שאין ראויים לזיבה, ופשיט רב כהנא מברייתא דימי הלידה עולין לספירה.

אך זה דוחק קצת, דהרי רבא פשיט דימי לידה עולין, מהא דתניא מזיבתה ולא מלידתה, ולכאו' מהך ברייתא נשמע דכל ימי הלידה עולין, וע"כ א"צ ליטהר מלידתה.

וראיתי לישב בזה, דאם הי' הדין דימי לידה אין עולין משום טומאתן, אף אחר שנשלמו ימי הטומאה לא הי' עולה לה עד שתטבול, וכאשר כ"כ בספר התרומה סי' צ"ט והמרדכי בשבועות, דלדעת ר"ת דקי"ל כאביי דימי לידה אין עולין, צריכה לטבול אחר ז' וי"ד יום להשלים ימי לידתה שתוכל לספור אחריהם ז' נקיים, וע"כ שפיר י"ל דהגם דתניא דמזיבתה ולא מלידתה, לא אתא למעוטי אלא דאחר שעברו ז' וי"ד יום א"צ ליטהר מטומאת לידתה, אך מ"מ ימי הלידה גופייהו אין עולין לה משום שאין ראויים לזיבה, ומשא"כ הימים שאחר ימי טוהר הגם שעדין לא טבלה ה"ה ראויים לראיית זיבה, וכמש"כ כן להדיא הרמב"ם שם ה"ז דכל דמים שתראה כדם זיבה הוא, ועמש"נ בפרט זה ב???.

אך אין הדברים מתישבים כ"כ, דמשמעות ד' הרמב"ם בה"י, דאף אם הי' הדין דבעי' שתיטהר גם מלידתה, רק ימי הלידה לא היו עולין לה משום דימי טומאה הן, אך הימים שאחר ימי הלידה היו עולין לה אף שלא טבלה, דהגם דבעי' שתטהר אף מלידתה, מ"מ סגי שיעברו ימי הטומאה, כ"ה דחשיבא "טהרה מזובה" הגם דאכתי היא טמאה טומאת זיבה, וז"פ, אך למש"נ ב?? בביאור ד' סה"ת והמרדכי יל"ד בזה, וצ"ע עוד בזה.

1. אמנם הנה שו"ר בתוס' הרא"ש לקמן דס"ו. שמפורש בדבריו דלדעת אביי דימי לידה אין עולין לספירה, ה"נ ימי נדה אין עולין אף לספירת זבה קטנה, וצ"ל לפ"ז דמש"כ התוס' הרא"ש בסוגיין דמש"א בשלהי בא סימן דימי נדה שאין רואה בהן עולין לספירת זיבתה היינו לספירת זבה קטנה, אין כונתו דאביי מודה לדין זה, אלא קשיא לי' בהא דיליף תנא ימי לידה מימי נדה, שהרי אף בימי נדה אמרו בגמ' שעולין, וע"ז תירץ דהתם איירי בספירת זבה קטנה והכא איירי בספירת זבה גדולה, והאמנם דהך תנא דיליף ימי לידה מימי נדה, ובימי לידה אין מקום לחלק בין ספירת זבה גדולה לספירת זבה קטנה, שוב יליף ימי נדה מימי לידה דאין ימי נדה עולין אף לספירת זבה קטנה, וכמש"נ למעלה להקשות כן ע"ד התוס', וכנראה כ"ה גם דעת התוס' בס"פ בא סימן. [↑](#footnote-ref-2)
2. ויל"פ עוד, דטעם האיבעיא דהתם הוא משום די"ד ימי לידה הם זמן הראוי לראיית דם, וכמש"כ בפי' הרמב"ן עה"ת, וע"כ י"ל דלא חשיבי הני ימים לימים נקיים, וזהו דמדמי לה לימי נדה, דהם ג"כ זמן העומד לראיית דם, אך בסוגיין אין לפרש דזהו טעמא דאביי, דא"כ לא חשיב כלל "טומאה מפסקת".

   אך אי נימא הכי אין מתישב מש"נ להלן סק"ד בישוב סוגיין, דלפום האיבעיא דהתם דימי לידה לא יעלו, מ"מ יום הלידה עצמו יעלה, וכ"ז ניחא אם הא דמיבע"ל אם ימי לידה עולין הוא משום שאין ראויין לזיבה, אך אם הא דמיבע"ל אם עולין הוא משום דחשבינן כאילו ראתה דם ואי"ז ימים נקיים, הרי מה"ט אף יום הלידה לא יעלה, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-3)