סימן יח. דמי וחליפי שביעית
קטגוריות: ש_ס / ה שביעית / שביעית עניינים - הרב מאיר קאופמן

ד' תמוז ס"ז

סימן י"ח

בדין דמי שביעית וחליפי שביעית

א]בדין חליפי שמן בשמן וביאור דעת הגר"א בזה

ב]ביאור הדין דחליפי שביעית מותר רק כמו השימוש הראשון

ג]בדין החליף דבר שדרך אכילתו חי בדבר שדרך אכילתו גם מבושל

ד] בדין מאכל אדם שנפסל ונהיה ראוי לבהמה האם מותר מלוגמא וביאור הטעם ובגדר קדו"ש במאכל בהמה

ה]בדין החלפת קדו"ש בדבר שיש לו שימוש אחר האם זה נאסר צדדי הספק ובדברי תוס' בבכורות לענין בהמה טמאה

ו]ביאור דין המשנה שאין נותנים פירות שביעית לא לבייר ולא לבלן וכו' והראיה מזה לנדון הנ"ל

ז]בהא דאין לאסור במתניתין הנ"ל מצד שזה לא כמו השימוש בקודם

ח]סיכום הדינים

# בדין החליף שמן בשמן וביאור דעת הגר"א בזה

א] עיין פ"ז מ"ב דר' מאיר ס"ל שגם דבר שאין לו ביעור אבל דמיו מתבערים עד ר"ה ועיין ר"ש שהביא תוספתא שר"מ אמר מחמיר אני בדמים מן העיקר שהשמן של שביעית מדליקים בו מכר ולקח שמן אחר אין מדליקין בו וביאר הר"ש הטעם דשמן ופרי מינכר ולא אתי לעשות בו סחורה אבל דמים לא מינכרי ואתי לעשות בהו סחורה דהיינו כיון שלא ניכר על הדבר שהוא דמי שביעית שהרי הוא לא שביעית בעצמו לכן גזרו שאין להשתמש בו אלא השימוש החשוב ואסרו הדלקה ובפשוטו לא מצאנו בזה איסור סיכה וזהו כוונת ר"מ להוכיח שגזרו חומרא על הדמים יותר מהדבר בעצמו ואם כן ה"ה לענין ביעור

עוד מבואר בר"ש בהמשך וכן הוא ברמב"ם דאם החליף שמן בשמן שניהם אסורים בהדלקה וביאר שזה מצד גזירה שלא ניכר מה העיקר ומה החליפין ואולי הכוונה שגם בדעת בני אדם לא נראה להם חילוק והנה בפשוטו אם מכר שמן בדמים וקנה בזה שמן אחר כה"ג השמן הראשון לא יאסר בסיכה אמנם לשון הרמב"ם משמע שגם כה"ג זה יאסר ודבד זה צ"ע מסברא שע"י שקנה אחרי זה אם הדמים יתחדש דין על השמן הראשון

אמנם הגר"א פליג על זה וס"ל שלא יתכן איסור בשמן השני יותר מהשמן הראשון וס"ל שכה"ג וודאי גם השמן השני מותר בסיכה והדלקה ולכן ביאר שכוונת התוספתא שמכר דבר אחר כגון יין וקיבל שמן וכה"ג דין השמן שאסור בהדלקה וסיכה כמו היין שהגיע ממנו וכדלקמן והנה צ"ע לפ"ז מה ר"מ מוכיח מזה שדין הדמים יותר מגוף הדבר הרי כאן זה הלכה אחרת שדין הדמים לא יותר ממקור הדבר ובהכרח צ"ל שס"ל לר"מ שזה וודאי שמעיקר הדין אין סברא שדין השמן יהיה חמור כדין היין דהרי מצד עיקר שימושי שביעית מותר גם סיכה והדלקה ורק מצד שיין אין דרכו בסיכה חשיב הפסד אבל כאן עד כמה שהשמן יש בו קדו"ש ממילא כל דבר שהוא לא הפסד לגבי השמן צריך להיות מותר ורק מצד גזירה דרבנן שיהיה ניכר הדמים החמירו בזה ומזה הוכיח ר"מ שמחמירים בדמים דינים שלא היה בעיקר

והנה בפשוטו כיון שדעת הר"ש והרמב"ם שלא כהגר"א הכי נקטינן ולפ"ז יש לדון שהדין של יין בשמן שדין השמן כדין היין הוא מעיקר הדין ועיין לקמן

# ביאור הדין דחליפי שביעית מותר לשימוש רק כמו הדבר הראשון

ב] עוד מבואר בירושלמי הנ"ל דמכר יין ולקח בו שמן כמו שהיין אסור בהדלקה וסיכה ה"ה השמן דהיינו ששימוש שהיה אסור במקור הקדושה אסור בחליפין וצ"ב טעם הדבר ועיין קה"י סימן י"ט שביאר שכיון שאסור לעשות רוחים בקדו"ש אם כן אם יהיה מותר לעשות דבר נוסף חשיב שהרויח שימוש והנה מסברא דבר זה צ"ב דזה סברא לאסור לעשות את ההחלפה אבל זה לא סיבה לאסור את החליפין לאחר שעשה דבר זה ועוד שהרי מפורש בירושלמי שמאכל בהמה מותר להחליף במאכל אדם אע"ג שמרויח כאן שימוש חדש ובפשוטו צ"ל שהוא סברת חז"ל שאותם שימושים שהיה מותר בדבר הקודם מותר גם בחליפיו ועיין חזו"א סימן י"ג סק י"ח שכתב שאם אחד החליף פרי שאין ראוי לצביעה בפרי שהוא ראוי לצביעה אסור לצבוע בו ואפילו שם אין בו שימוש אחר ע"ש אמנם עיין ברמב"ם פ"ה הי"ב שכתב שאסור לקנות באוכלי אדם אוכלי בהמה אבל אם קנה מותר להשתמש לבהמה ויתכן שכה"ג זה כמו נפסל מאכילת אדם שמותר לתת לבהמה וזה כל הסיבה שיש לזה קדו"ש אמנם יותר מסתבר שזה דין דרבנן שיהיה ניכר שזה קדו"ש וכמו החליף שמן בשמן וכנ"ל סק"א מהר"ש וכן הוכחנו סק"א מהגר"א ובזה א"ש שכל זה דוקא עד כמה שאפשר להשתמש כמו השימוש של הדבר הראשון אבל אם אי אפשר כגון החליף מאכל אדם במאכל בהמה מותר להאכיל לבהמה ועיין חזו"א סימן י"ג ס"ק כ"ד ד"ה ולפי שנקט שאם החליף אוכל אדם באוכל אדם ונפסל וראוי רק לבהמה אסור לבהמה ותמה על הגר"א שיוצא מתוך דבריו לא כך וכל זה לשיטתו שנקט שזה מעיקר הדין וכנ"ל אמנם לפי מה שביארנו א"ש שכה"ג שאי אפשר להשתמש השימוש הראשון מותר גם להשתמש שימוש אחר ועיין לקמן סק"ה ואילך עוד משמעויות דלא כהחזו"א [אייר פ"א: והנה יתכן שמאכל אדם מה שלא נאכל לבהמה אין זה נקבע בעיקר הדבר שזה קדשתו אלא זה רק מצד הפסד משא,כ מלוגמה זה מדיני הדבר אמנם מהיכי תיתי לומר כך]

# בדין החליף דבר שדרכו לאכול חי בדבר שדרכו לאכול מבושל

ג]והנה בעיקר הדין המבואר כאן שמותר הנאה רק כדבר הראשון יש לדון בדבר שעומד לאכילה חי שאסור לאכול מבושל אם החליפו בדבר שעומד לאוכלו גם מבושל האם מותר לאוכלו מבושל או שאסור וראיתי בספר משמרת השביעית פרק י"ח הערה 15 שהביא מהרידב"ז שאסור והיה מקום לדון שזה לא נחשב סוג שימוש אחר דשניהם זה שימוש של אכילה ורק דבר שהוא סוג שימוש אחר ובפרט אם זה דין דרבנן וכנ"ל וסתימת הדברים שהירו' לא נקט חידוש זה שכה"ג מותר

אמנם יתכן שיש מקום לדון עוד דבאמת מסברא גדר הדברים צ"ע דהרי פירות שביעית ניתן לאכילה ולסיכה ומה שיין אסור בסיכה זה מצד שלגביו שימוש זה הוא הפסד אם כן אם החליף בדבר שלגביו זה לא הפסד הרי בצורה זו שזה לא הפסד גם בדבר הראשון מותר וזה פלא והיה מקום לבאר לפי מה שהארכנו סימן י"ג בדעת הירו' ועוד ראשונים דבפירות שביעית שראוים לאכילה כמו צביעה אסור צביעה דבאמת איכא הילכתא מדיני שביעית שזה נחשב שימוש עדיף ולפי זה יתכן שרק דבר שבפרי הראשון יש הילכתא ששימוש זה עדיף שיך לקבוע שגם חליפיו כך, שנקבע בעצם קדושתו שדינו לשימוש זה אע"ג ששימוש אחר הוא לא הפסד אבל דבר שהוא לא דין בעצם שאסור להשתמש בו אלא שעד כמה שזה הפסד אסור אם כן בחליפיו שזה לא הפסד אין סיבה לאסור ולפ"ז נראה שאם אחד החליף דבר שראוי להדלקה בדבר שראוי גם לצביעה יהיה מותר גם לצבוע דכאן זה לא חלות דין קדימה אלא רק מצד דיני הפסד שזה לא עומד לכך ודו"ק בזה ועדין הסברא צ"ב

**ביאור הדין שמאכל אדם שנהיה ראוי רק לבהמה שאסור למלוגמא**

ד] עוד מבואר בר"ש שם לגירסתו בירושלמי שמאכל אדם שהחליפו במאכל בהמה אסור לעשות בו מלוגמא והקשתה הגמ' שם דהרי אסור להחליף מאכל אדם במאכל בהמה ועיין חזו"א שתמה שהרי הרבה משניות הם על אחד שעשה איסור בפירות שביעית ולכן רצה לבאר שכוונת הירו' שיהיה אסור לו להשתמש לבהמה ויחליף את זה חזרה במאכל אדם אמנם הוכיח שם מדברי הגר"א לא כך וכן מוכח מדברי הר"מ שכתב שאם אחד החליף מותר להשתמש עיין לעיל ס"ק ב' ובהכרח שלמד שכוונת הירו' רק שלא רצה להעמיד בעשה איסור ולא שזה שאלה על הדין

והירושלמי עונה וז"ל כהדא קניסתא דירקא מסקין לה לאיגרא והיא יבשה מן גרמא והנה לגירסת הר"ש הכוונה שהיה אוכל אדם שנפסל ממאכל אדם וראוי לבהמה וכה"ג מותר להחליפו במאכל בהמה אחר אבל לעשות ממנו מלוגמא אסור וה"ה בדבר הראשון אסור לעשות מלוגמא כיון שזה היה אוכל אדם שהוא אסור במלוגמא ובפשוטו הדבר צ"ע דהרי הדין שאסור לעשות מלוגמא מצד שזה הורדה משימוש חשוב לשימוש גרוע ולכן מאכל בהמה מותר לעשות מלוגמא אם כן כאן שזה מאכל בהמה למה שיאסר מלוגמא

והנה עיין סימן י"ב שהארכנו בגדר הדין שמאכל אדם אסור מלוגמא ומאכל בהמה מותר והבאנו צד לבאר שבאמת מלוגמא זה שימוש שלא חשיב שימושי שביעית ובאמת דבר שעומד למלוגמא לא חל על זה קדו"ש ומה שמאכל בהמה מותר במלוגמא כי זה פרשה אחרת ובפרשה זו התחדש שגם מלוגמא חשיב שימושי שביעית ולפ"ז יתכן שחלוק מזה שימוש של אכילת בהמה שאין זה דבר שהוא לא שימושי שביעית אלא זה רק מדין הפסד ולפ"ז א"ש שכיון שהחלות קדושה שלו מדין מאכל אדם אם כן מאכל בהמה שזה רק חיסרון מצד הפסד אם כן כאן שזה לא ראוי אלא לבהמה זה לא הפסד מה שאין כן מלוגמא שזה לא משימושי שביעית אסור

והנה מבואר במשנה פ"ח מ"א וכל שאינו מיוחד לא לאוכל אדם ולא לאוכל בהמה חישב עליו אוכל אדם ואוכל בהמה נותנים עליו חומרי אדם וחומרי בהמה ע"כ דהינו שלקבוע האם זה מאכל אדם או בהמה תלוי במחשבתו ומבואר בירושלמי שחומרי אדם שאסור לעשות מלוגמא וחומרי בהמה שאסור לבשל והנה בביאור המשנה עיין תוס"ר נדה נ"א ע"א וכן הוא בפירוש אחד בשנות אליהו ובהגהות הגרא"מ שאין הכוונה שבאותו מקרה יש חומרי אדם ובהמה אלא שזה שני מקרים שאם זה לאדם אם כן זה כמאכל אדם שאסור מלוגמא ואם חשבו לבהמה אם כן זה רק מאכל בהמה ולפ"ז אם יחשבו לשניהם כיון שזה מאכל אדם זה יהיה אסור לבהמה

אמנם ברמב"ם מבואר שמדובר שחשב על שני הדברים וכה"ג זה מותר לאכילת אדם ובהמה וזה אסור למלוגמא וכן לבשלו והדבר צ"ב שכיון שמאכל אדם אסור לבהמה אם כן כאן שזה מאכל אדם למה מותר לבהמה וצ"ל שבדבר שעומד גם לבהמה מה שאסור לבהמה זה רק בדבר ששמו הוא אוכל אדם שמביאים אותו לבהמה אבל כאן ששמו לפי מחשבתו והוא חשב גם לבהמה אם כן מותר גם לתתו לבהמה אמנם עדיין צ"ב אם כן מלוגמא שזה שימוש עדיף למה שיהיה אסור אמנם לנ"ל אפשר לבאר שכיון שלגבי אוכל אדם מלוגמא זה לא משימושי שביעית וכאן זה קדוש מצד מאכל אדם לכן אסור מלוגמא[[1]](#footnote-2)

ועיין תורת זרעים שיצא לחדש שאם החליף מאכל בהמה במאכל אדם כה"ג יהיה מותר מלוגמא דהינו שנקט שאין זה הפסד כלל אלא רק שזה לא שימושי שביעית וכל זה על מאכל אדם אבל לא במאכל בהמה וכאן ששורש הקדושה הוא מאכל בהמה מותר מלוגמא וככל הנ"ל אמנם לכאורא מלשונות הראשונים רואים שדנו שמלוגמא חשיב הפסד עיין ר"ש פ"ד מ"ז שכתב אפילו על משרה וכבוסה שזה הפסד וכן עיין ראב"ד ב"ק בשטמ"ק שזילוף שזה למפונקים חשיב הפסד וכן עיין ספרא פ"א ז' בר"ש ובראב"ד שמאכל אדם לבהמה זה מצד הפסד וכן עיין ירושלמי פ"ד משנה ז' לענין בוסר שמותר לטבל בהם פיתו שנסתפק האם מותר מלוגמא ועיין ברש"ס שם ושאר מפרשים שיתכן שכאן לא חשיב הפסד חזינן שזה מדין הפסד וצ"ל שאפילו אם אין זה בכלל שימושי שביעית אבל שורש הדבר כי זה חשיב הפסד וצ"ע

אמנם דעת הגר"א דאם מאכל בהמה עצמו התקלקל ונהיה לא ראוי לאדם אלא לבהמה כה"ג מותר לעשות מזה מלוגמא ורק אם החליף מאכל אדם במאכל אדם ונתקלקל כה"ג איכא חומרא דאסור לעשות מלוגמא וצ"ב הסברא בזה וצ"ל שכיון שזה מגיע מדבר ששם היה הדין שאסור מלוגמא ממילא תמיד דנים ביחס למצב זה

**בדין החלפת קדו"ש בסוג שימוש אחר**

ה] נתבאר לעיל דהמחליף פירות שביעית בדבר אחר אסור להשתמש בחליפין אלא באותו סוג שימוש שהיה אפשר להשתמש בדבר הראשון ויש לעין האם זה גם סיבה לאסור להחליף בעד דבר שאין בו מסוג שימוש הקודם או שזה רק עד כמה שאפשר להשתמש כמו השימוש הקודם אסור להשתמש שימוש אחר אבל אם אי אפשר זה לא סיבה לאסור להשתמש וממילא אפשר גם להחליף והנה בפשוטו אם הביאור כחזו"א לעיל שזה אסור מעיקר הדין והביאור כקה"י הנ"ל סק"ג שיסוד הדין מצד הדין סחורה שאסור לקבל מההחלפה יותר ממה שהיה לו קודם אם כן וודאי שזה גם סיבה לאסור להחליף בכה"ג אבל אם ננקוט שזה רק הלכה שהדמים מקבלים את דיני השימוש הקודם אם כן יתכן שמצד עצם ההחלפה כל שזה לדבר שהוא שימושי שביעית אין כאן סיבה לאסור ואדרבא כה"ג יהיה מותר בהכרח להשתמש דלא שיך לצמצם בו את השימושים כיון שאין בו שימוש אחר או אם יחליף בצורה שלא יחול קדו"ש על החליפין יתכן כה"ג להתיר ובפרט אם ננקוט כנ"ל שזה דרבנן אם כן יתכן וודאי לומר שלא אסרו אלא עד כמה שאפשר להשתמש את השימוש הקודם כדי שיהיה ניכר שזה קדו"ש אבל זה לא סיבה לאסור את עצם ההחלפה או את שימוש אחר אם אי אפשר את השימוש הקודם

והנה עיין גמ' בכורות שאין להחליף פטר חמור בעד בהמת שביעית מצד לאכלה ולא לסחורה והקשו התוס' שם שמשמע מזה שאסור לקנות בהמה טמאה בפירות שביעית ולמה שזה יאסר הרי זה הנאתו וביעורו שווה ועיין סימן י"ח שהארכנו בזה ועיין חזו"א סי"ג סקי"ח וכן בקה"י ובמקד"ד שכתבו שלפי דברי הירושלמי הנ"ל שחליפי הדבר אסור להשתמש אלא כפי שימושי הדבר הראשון אם כן אי אפשר להחליף פירות בעד דבר שעומד למלאכה שזה לא כשימוש הקודם ומבואר שפשיטא להו שדין הירושלמי הוא סיבה לאסור ההחלפה אמנם בדעת תוס' יתכן כנ"ל שס"ל שדין הירושלמי הוא לא סיבה לאסור את עצם ההחלפה ויתכן עוד שס"ל שזה רק דין דרבנן ומשמעות הגמ' שזה דין דאוריתא ואדרבא בזה א"ש שכתבו משמע מכאן שאסור לקנות בהמה טמאה בפירות שביעית וצ"ע הרי זה משנה מפורשת אמנם לנ"ל א"ש שאת המשנה היה אפשר לבאר שזה דין דרבנן אמנם הקשו שמשמעות הגמ' שם שזה דין דאוריתא דמביאה דרשא לאכלה ולא לסחורה

# בביאור המשנה פ"ח מ"ה אין נותנין לבייר

ו]והנה שנינו במתניתין פ"ח מ"ה וז"ל המשנה אין נותנין לא לבייר ולא לבלן ולא לספר ולא לספן אבל נותן הוא לבייר לשתות ולכולן הוא נותן מתנת חינם ע"כ דהינו שאסור לתת דמי שביעית בעד שימושים אלו ורק בעד שימוש של שתיה מותר ועיין בראשונים דמבואר בירושלמי שאסור לתת לצורך מים לבהמתו וכן אסור לתת לצורך מים לרחיצה וצ"ע הרי שימושים אלו הם שימושי שביעית ולמה שזה יאסר ועיין מקדש דוד ס' נ"ט סק"ד ד"ה אמרינן שזה חומרא מיוחדת בדמי שביעית שאסור להשתמש בהם אלא לצורך אכילה אמנם עיין סיפא דמתניתין ולכולן הוא נותן מתנת חינם וברמב"ם ובריבמ"ץ ביארו שמדובר בפירות שביעית או דמיהן משמע שדין המשנה גם בפירות שביעית עצמם

ובפשוטו מבואר מכאן שפירות שביעית שעומדים לאכילה אסור להחליפם אלא בצורכי אכילה ועיין לשון הר"ש פ"ז מ"ג שכתב אין נותנין לא לבייר וכו' דשביעית ניתן לאכילה ולשתיה ולסיכה ולא לשאר דברים עכ"ל והנה היה מקום לבאר שזה מצד אותו דין שמבואר לעיל שחליפי שביעית אסור להשתמש אלא בשימוש הראשון ולכן פירו"ש שעומדים לאכילה חליפיהם אסורים בשימוש שהוא לא אכילה ומצאתי בחזו"א ס' שביאר כך אמנם נראה להוכיח שאינו כן דהרי הר"ש כתב שלסיכה מותר והרי חליפי שביעית אסור בסיכה וכמבואר בירושלמי לעיל וכן הרי הירושלמי כתב שלר' יוסי שכביסה זה חיי נפש מותר לתת לצורך כביסה ולכאורא הסברא של חיי נפש זה רק סברא שזה חשוב כאכילה אבל זה לא אותו סוג שימוש כמו אכילה ואם הדין פה הוא מצד ההלכה של חליפי שביעית שאסור להשתמש אלא כשימוש הקודם אם כן לא יעזור הסברא של חיי נפש אלא בהכרח שמצד דין הנ"ל זה לא סיבה לאסור את עצם ההחלפה אפילו אם זה בעד דבר שלא שייך להשתמש כשימוש הקודם אלא שאיכא כאן הלכה אחרת שדבר שעומד לאכילה כמו שאסור לעשות בו דבר שהוא לא אכילה ה"ה שאסור להחליפו בדבר שהוא לא אכילה אמנם בסיכה שהיא כשתיה מותר והנה וודאי שדין זה א"ש טפי אם ננקוט כנ"ל סימן י"ח שדבר שראוי לאכילה אפילו שהוא עומד גם לצביעה אסור לצבוע בו וכמו שהארכנו שם שמצד דיני שביעית שיש עדיפות לשימוש של אכילה גם כשאין נידון של הפסד עי"ש

ז] אלא שעדיין צ"ב למה שלא יאסר כביסה או סיכה מצד ההלכה שחליפי שביעית אסור להשתמש אלא כשימוש הקודם ואינו קשה דבפשוטו מדובר שם שנותן הדמים בצורה שלא חל על המים קדושת שביעית וכמו לעניין בלן וספן וכן ביאר החזו"א אם כן לא שיך לאסור להשתמש בהם לכביסה או סיכה מצד שזה ראוי לשימוש הקודם דהיינו אכילה ופשוט

אמנם יתכן עוד שגם אם יחול על הדבר קדושת שביעית אבל כה"ג שהוא מלכתחילה החליף את זה לצורך שימוש זה אם אין איסור בעצם ההחלפה יהיה מותר להשתמש גם דבר שלא היה ראוי בדבר הקודם ולא מבעיא אם זה דין דרבנן יתכן שכה"ג לא גזרו אמנם גם אם זה מעיקר הדין אבל כה"ג חל בעצם קדושתו שהוא עומד לשימוש זה וכמו אם החליף בדבר שאין בו השימוש הקודם שיהיה מותר וכנ"ל ונראה להוכיח דבר זה דעיין ר"ש פ"ז מ"ו לענין וורד וכופר שיש לדמיהן שביעית שכתב וז"ל דמה שקונה מהן נכנס בקדושת שביעית ואסור לאבדן ועשות ממנו מלוגמא אלא אכילה ושתיה וסיכה וכו' עכ"ל וצ"ע איך מותר סיכה הרי זה מדמי שביעית והר"ש הביא את הירושלמי שדמי שביעית אסור בסיכה ואפשר לומר שהחליף בדבר שהוא לא ראוי אלא לסיכה וכנ"ל אמנם יתכן שהכוונה שאם מחליף לצורך סיכה מותר

ועיין רמב"ן ע"ז ס"ב ע"א וז"ל אבל דבר הראוי לאכילה ודאי לוקחין בין בפירות שביעית בין בדמיהן ומוכרין אותם במעות ע"מ ליקח בהן פירות וכל דבר הנתפס בקדו"ש וכו' עכ"ל והנה מפורש מלשון הרמב"ן שגם בדמי שביעת מותר לקנות גם דברים שהם לא אוכל אלא כל דבר שנתפס בקדו"ש אלא שצ"ע מהמשנה שמבואר שאסור לצורך בהמה או רחיצה וכן מדברי הירושלמי שאסור בדבר שהוא לא כשימוש הדבר הראשון וצריך לדחוק שכוונת הרמב"ן שמצד איסור סחורה אין איסור אלא לדבר שהוא לא שימושי שביעית אמנם עדין יש לאסור מצד שדבר שעומד לאכילה שאסור לשימוש אחר אלא שנפק"מ שאם יחליף דבר שעומד לצביעה או למאכל בהמה כה"ג יהיה מותר להחליף גם לצורך דבר שהוא לא אכילה ויתכן שזה מספיק גם לישב דברי הירושלמי אמנם לנ"ל א"ש טפי שעד כמה שאי אפשר לשימוש הראשון מותר גם שימוש אחר וכן אם מלכתחילה מחליף לצורך סוג שימוש אחר אין בזה איסור

ולפ"ז מיושב דברי התוס' שהבאינו לעיל שהקשו למה אסור לקנות בהמה טמאה מדמי שביעית והקשו האחרונים דהרי חליפי שביעית אסור בשימוש אחר ולנ"ל אין זה איסור סחורה וכן עד כמה שקונה דבר שאין בו אלא שימוש אחר יתכן שמותר ועיין לעיל סק"ה אמנם עדין קשה מצד דין המשנה שאין נותנים לא לבייר שמבואר שאין להחליף פירות שביעית בדבר שלא עומד לאכילה אמנם לנ"ל א"ש שגם זה לא מצד איסור סחורה ונפק"מ שבמאכל בהמה זה לא סיבה לאסור וודאי שמשמעות הגמ' שבכל אופן לא משכח"ל שיהיה אפשר להחליף פטר חמור בבהמת שביעית ודו"ק

והנה יש שרצו ללמוד מדברי הירושלמי שרחיצה זה לא משימושי שביעית ולפי זה צמחים שעומדים לרחיצה לא יחולו עליהם קדו"ש ומסברא הדברים צ"ע שהרי לענין יו"ט מפורש שזה חשיב שווה לכל נפש לכל הפחות לרחיצת פניו ידיו ורגליו ובפשוטו שביעית חמיר מיו"ט וכדחזינן לענין בשמים שהירושלמי דן לענין שביעת אע"ג שלענין יו"ט מפורש בגמ' שאסור אמנם לנ"ל אינו ראיה כלל שזה רק סיבה שלענין חליפי פירות זה סיבה לאסור וכמו לענין שתיה לבהמה שזה וודאי סיבה לקדו"ש ובכל אופן פה אסור [אלא שיתכן שמיני סבון אין זה הרחיצה עצמה אלא תוספת נקיון ואולי זה אינו שווה לכל נפש והארכנו בזה סימן י"ב סק"ט]ובאמת שלפ"ז יהיה מותר להחליף דבר שעומד לצבע לצורך רחיצת גופו וכן מאכל בהמה לצורך שתית בהמה ועיין סימן י"ג שהארכנו עוד בדין זה

ח]

**דיני חליפי שביעית ודמי שביעית והשימושים המותרים בהם**

א)החליף שמן בשמן דעת הר"ש והרמב"ם שניהם אסורים בהדלקה ושמן הראשון זה רק מצד גזירה אטו השמן השני ודעת הגר"א שכה"ג מותר

ב)מכר שמן בדמים וקנה בהם שמן אחר בפשוטו כה"ג השמן הראשון לא נאסר ויש שדייקו ברמב"ם שזה נאסר וכן נראה בחזו"א וצ"ע הטעם

ג)בפשוטו באופנים אלו לא נאסר בסיכה כיון שזה כשתיה

ד)החליף יין בשמן אסור בהדלקה ובסיכה ודעת החזו"א נראה שזה מעיקר הדין אמנם דעת הגר"א מוכח שזה דרבנן וצידדנו לבאר כן בדעת שאר הראשונים

ה)החליף דבר שאין דרכו בבישול בדבר שדרכו בבישול הרידב"ז אסר בבישול ויש לצדד להתיר מכמה טעמים וראיתי בחוט שני שגם נקט כך

ו)אסור להחליף מאכל אדם במאכל בהמה

ז)מאכל אדם שנתקלקל וראוי לבהמה לגירסת הר"ש בירושלמי וכן הוא בשאר המפרשים אסור לעשות ממנו מלוגמא אע"פ שהוא מותר לבהמה ולדעת הגר"א מותר אמנם חליפי מאכל אדם שהתקלקל גם לגר"א אסור לעשות ממנו מלוגמא

ח)פירות שביעית שראוים לאכילה או דמיהם אסור להחליף רק בדבר אכילה או סיכה אבל לא בצביעה או רחיצה

ט)מותר להחליף פירות שביעית בדבר שאי אפשר להשתמש בו את השימוש הקודם דבר זה מוכח בירו' ובר"ש והחזו"א נקט לא כך

י)יתכן לחדש שאם מלכתחילה מחליף כדי להשתמש סוג שימוש אחר שמותר

י"א)מותר להחליף מאכל בהמה במאכל אדם והתורת זרעים רצה לחדש שכה"ג יהיה מותר גם למלוגמא והבאינו משמעויות שזה גדר של הפסד

י"ב )החליף מאכל אדם במאכל בהמה החזו"א נקט שאסור להשתמש שימושי בהמה והוכיח מהגר"א לא כך ובפשוטו מבואר ברמב"ם שמותר כהגר"א

1. ?כ"ג כסליו ס"ח

   וראיתי מביאים מהגר"ש ואזנר שליט"א שקופים שלא אוכלים רק מאכלי אדם מותר לתת להם מאכל אדם דכאן זה לא הפסד והנה מסברא נראה שגם אם כל האיסור מצד הפסד אבל גדר ההפסד לא כי בהמות יכולים שימוש יותר זול אלא דשימוש אדם הוא ניצול יותר ולמה שביארנו שזה הלכה בדיני שביעית וכנ"ל סימן י"ג לעניין צבעים א"כ וודאי שגם כאן אסור ולכאורא גם במשנתינו שרק כי יחד את זה לבהמה ושמו מאכל בהמה מותר אבל ללא זה אסור אפילו שכאן לא שיך לדון מצד הפסד דהרי זה עומד לבהמה ודו"ק [↑](#footnote-ref-2)