חתוכת הרגל וצומת הגידים
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב מאיר קאופמן / עניינים

בס"ד ו' אדר תש"ע

**בדין נחתכו רגליה וצומת הגידין**

**א]סוגית הגמ' ובדין נשבר הערקום**

**ב]בביאור הטריפה בפרק האמצעי ובפסק הלכה בזה**

**ג]בראית רש"י ממחלוקת רב ושמואל ובישוב תמיהת הרא"ש וביאור דברי הרשב"א**

**ד]בביאור דברי הרשב"א ברש"י ובדברי הראב"ד בנחתך הרגל נגד צומת הגידים**

**ה]בראית המאירי מהגמ'**

**ו]בביאור דברי הרשב"א בתורת הבית במחלוקת רב ושמואל**

**ז]ביאור הרשב"א במשמרת הבית**

**ח]קושית הרשב"א על רש"י בביאור יאמרו רגל וכו'**

**ט]בסוגית הגמ' נ"ז.**

**סוגית הגמ' ובדין נשבר הערקום**

א]גרסינן חולין ע"ו. בהמה שנחתכו רגליה מן הארכובה ולמטה כשירה מן הארכובה ולמעלה פסולה וכן שניטל צומת הגידים וכו' עכ"ל המשנה ומבואר בגמ' דברגל איכא שלשה פרקים אחד מחובר לגוף ואחד מחובר לפרסות ואחד אמצעי ומבואר בגמ' שני ביאורים מהו מהרכובה ולמעלה ומהו מהארכובה ולמטה דבלשון ראשון הגמ' אומרת דרב יהודה ס"ל דהמשנה מדברת בפרק התחתון שהוא הארכובה התחתונה אבל בפרק האמצעי זה הארכובה העליונה שכל מקום שנפסק שם טריפה ובלשון השני הגמ' אומרת שארכובה העליונה זה העצם המחוברת לגוף אלא שבביאור הארכובה התחתונה יש שני ביאורים או שזה הולך על הפרק האמצעי ובו עצמו מבואר במשנה שחתיכה לא פוסלת אלא שלא מדובר על הכל כיון שבמקום צומת הגידים הרי זה טריפה ועוד ביאור הגמ' אומרת שהארכובה התחתונה זה למטה ממש אלא שהמשנה לא אמרה מה הדין של האמצעית והגמ' מבארת שבמקום צומת הגידים טריפה ולמעלה מזה כשירה עכת"ד הגמ'

והנה מבואר בראשונים שהארכובה שבעצם התחתונה זה המקום בסוף העצם שמתעבה ומעל זה יש כמין עצם שהיא מחברת בינה לבין העצם האמצעית וקוראים לזה ערקום והיא עצמה גם חלק מהעצם התחתון ועיין רא"ש בפסקיו ובתשובותיו שדן מה הדין אם נשבר בארכובה עצמה וכתב שמהסיפה שכתוב שמהארכובה ולמטה כשירה משמע שארכובה עצמה טריפה ומהסיפא שמהארכובה ולמעלה טריפה משמע שהארכובה עצמה אינה טריפה וכתב שאפשר לבאר שארכובה זה הערקום ולפ"ז כתב שאין כאן סתירה אלא שכל העצם התחתונה חשיב מהארכובה ולמטה שזה כשר והערקום עצמו טריפה אבל כתב עוד שיתכן שהמקום העבה בעצם זה הארכובה ולפ"ז מספק צריך להחמיר אמנם עיין רמב"ן ורשב"א וביותר בתורת הבית שגם אם נשבר הערקום עצמו הוי כשר שכיון שזה שייך לעצם התחתון

ובפשוטו מבואר בגמ' כמותם וכמו שהקשה המהרש"ל והיד אברהם דהגמ' שואלת על הלשון שאם נשבר בפרק האמצעי טריפה א"כ זה גם נחתך צומת הגידים ותיפו"ל מצד צומת הגידים והנה מבואר בגמ' שצומת הגידים זה רק מהערקום ולמעלה ואם נימא שאם נשבר בערקום עצמו או מתחתיו זה כמו הארכובה העליונה אם כן אין מקום לקושית הגמ' דהרי שם אין צומת הגידים וצ"ע

**בביאור הטריפה בפרק האמצעי ובפסק הלכה בזה**

ב]הגמ' שואלת על הלשון הארכובה העליונה זה העצם הסמוך לגוף אבל בעצם האמצעי אינה טריפה שאיך יתכן שאם חותך למטה במקום צומת הגידים זה טריפה ואם חותך יותר למעלה זה לא טריפה והגמ' דוחה וכי טריפות קא מדמית להדדי הרי חותכה מכאן וחיה ומכאן ומיתה וביאר רש"י לעיל מ"ח: שכוונת הגמ' לשאול דהרי אם לא יחתוך כל הרגל אלא רק הגידים לבד זה טריפה אבל אם יחתוך למעלה בגידים זה לא טריפה ובהכרח שאין לדמות אחד לשני

והנה בפשוטו הדין טריפה של נחתך מהארכובה ולמעלה זה מצד חסרון הרגל ולא מצד צומת הגידים אלא שכוונת הגמ' להוכיח שאין הכונה על העצם העליונה דהרי בתחתונה אפילו אם אין חיסרון מצד העצם אבל יש חיסרון מצד צומת הגידים ובהכרח שכונת המשנה על העצם התחתונה וממילא באמת סיבת הפסול לא רק מצד צומת הגידים אלא גם מצד הרגל עצמה והגמ' מוכיחה שלענין צומת הגידים אין לדמות המקומות דהרי אם יחתוך הצומת לבד למטה זה טריפה ולמעלה זה לא טריפה והמקשן ס"ל בפשוטו דשם יש סברא שזה הדר בריא אבל עד כמה שהוא חתך לגמרי זה לא שייך,כן ביאר ביד יהודה

ונחלקו הראשונים האם קי"ל כלשון הראשון שהאמצעי זה מארכובה ולמעלה או העליון ודעת הרי"ף והרמב"ם והרמב"ן שקי"ל שרק בעצם העליון טריפה ודעת רש"י והרשב"א שקי"ל כמ"ד דמעצם האמצעי זה טריפה

**בראית רש"י ממחלוקת רב ושמואל ובישוב תמיהת הרא"ש וביאור דברי הרשב"א**

ג]והנה מבואר במשנה בנשבר העצם אם רוב בשר קיים שחיטתו מטהרתו ואם לא אין שחיטתו מטהרתו ובגמ' בע"ב מבואר שאם נשבר העצם למטה מהארכובה זה וודאי שהעצם אסור והבהמה מותרת ואם למעלה מהארכובה דעת רב שהבהמה אסורה ודעת שמואל שהאבר אסור והבהמה מותרת והגמ' שואלת על שמואל יאמרו אבר שממנה חיה ומוטל לאשפה ומותרת וביאר רש"י שהנידון האם כה"ג שנשבר ואין רוב בשר זה כמו נחתך או לא והגמ' מוכיחה שכיון שהאבר עצמו אסור חזינן שזה כאילו הוא לא מחובר וא"כ זה כמו נחתך

ועיין רש"י בע"א שכתב שמכאן מבואר שהלכה שבעצם האצמצעי זה מהארכובה ולמעלה ועיין רא"ש שהקשה מה הראיה הרי יש לבאר מחלוקת רב ושמואל על מה שנחשב מהארכובה ולמעלה ואם זה העליון זה העליון ואם זה האמצעי זה האמצעי והם לא דיברו על זה כלל ועיין רש"ש שכתב לבאר דהנה רש"י ביאר שטעם שמואל כיון שהגידים קימים ולפ"ז אפשר לבאר שכוונת שמואל שס"ל שהטריפה של נחתכו רגליה זה בגלל שאין צומת הגידים ולכן ס"ל שאפילו שהאבר נחשב חתוך אבל כיון שצומת הגידים לא נחשב חתוך לכן אין סיבה לפסול את זה ולפ"ז ביאר כל זה שייך אם נחתך הפרק האמצעי טריפה אבל כשירה חזינן שמצד שניטל צומת הגידים זה לא חיסרון אלא מצד הרגל וממילא וודאי שצדקו דברי רב דכיון דאין רוב בשר קיים אין סיבה שזה לא יהיה טריפה עכת"ד ובדעת הרא"ש צ"ל שס"ל שהמעלה שהגידים קיימים שעל ידי זה הדר בריה

**בביאור דברי הרשב"א ברש"י ובדברי הראב"ד בנחתך הרגל נגד צומת הגידים**

ד]ועיין רשב"א שכתב בחידושיו לבאר דעת רש"י שעד כמה שרב ס"ל כלשון האחרון א"כ גם על רב קשה שאבר שממנה חיה ומוטל באשפה והיא לא טריפה עכת"ד ובפשוטו דבריו צ"ע כמו שהקשה הרא"ה דהרי לשיטת זו הגמ' בע"א ביארה שאם חותכים למעלה כשירה דהינו שבמקום זה לא מזיק א"כ אין זה אבר שממנו חיה כלל וצ"ל שרב שמכשיר בארכובה התחתונה זה גם בנחתך כנגד צומת הגידים דהרי הוא לא חילק ובזה הקשה דעצם שממנו חיה דהינו הצומת הגידים וזה נחשב באשפה והיא טריפה דהרי יסוד טענת הגמ' דנשבר ואין רוב בשר מקיפו זה כאילו נחתך לגמרי א"כ גם כאן זה חיסרון

וע"ש שכתב לדחות שהחיסרון של צומת הגידים זה בגלל כאב החתיכה ולכן לגבי זה לא שייך הטענה שכיון שזה כאילו אינו שזה יהיה טריפה דלמעשה לא היה פה את פעולת החתיכה וכל קושית הגמ' בארכובה העליונה ששם החיסרון מצד חיסרון הרגל שכיון שחשיב שכולו נחתך זה סיבה שיהיה טריפה וכתב שזה דוחק דהיינו דהרשב"א ס"ל שגם למ"ד זה יסוד הטריפה זה חיסרון צומת הגידים אלא שמתי זה חיסרון עד כמה שיש את המקום שעד צומת הגידים אבל אם חתכו יותר למעלה שאין את המקום הזה אין כאן חיסרון שהוא סיבה לטרפות ולכן הקשה שאם נשבר העצם מול צומת הגידים יש כאן הטענה שזה כאילו שחסר צומת הגידים וכתב לדון שהחיסרון הוא מעשה החתיכה

והנה במה שנקט ליישב דהטריפה זה מעשה החתיכה לכאורא ברמב"ן לעיל דף נ"ו שמנה הטריפות שזה נטולה ושאם זה מתחילת בריתו זה לא טריפה כגון ניטל הכבד ובוקא דאטמא וגלודה ולא מנה ניטל צומת הגידים ומשמע ששם הטרפות זה החיסרון כיון שיש את האבר עד שם כה"ג זה סיבה לטריפה מה שאין הצומת הגידים ובפשוטו מקורו דהמשנה כתבה את זה אם חתוכת הרגל והרי שם היא טריפה גם מתחילת בריתה וכמבואר בגמ' לעיל נ"ט: דחסורת הרגל טריפה וכמו שהוכיח הרמב"ן נ"ו: ולפ"ז הדרא קושית הרשב"א שאם נחתך מול צומת הגידים למה שזה לא יטריף

אמנם בעיקר קושיתו עיין מאירי שהביא בשם הראב"ד שבאמת כל מה שרב הכשיר זה רק אם נחתך למעלה מצומת הגידים אבל אם נחתך מול צומת הגידים זה באמת טריפה ומצד שכאילו הכל חתוך וזה חשיב שנחתך צומת הגידים ולכאורא אין זה דוחק בגמ' שהרי הם דיברו על המקום שמבואר במשנה שנחתכו זה כשר וזה וודאי לא במקום צומת הגידים דהרי שם זה טרפה בגלל שנחתך צומת הגידים וכמבואר בגמ' לעיל ובהכרח שהמשנה דיברה מעל צומת הגדים ועל זה רב ושמואל אמרו שהאבר אסור והבהמה מותרת אמנם הב"י כתב שהראשונים סתמו דלא כדבריו

ולכאורא יתכן ליישב עוד קושית הרשב"א שכל קושית הגמ' שאם הטריפה בגלל חיסרון האבר בזה ס"ל לגמ' שכיון שהוא אסור דהינו שחזינן שחשיב שהרגל חתוכה א"כ יש כאן טריפת חתוכת הרגל אבל אם הנידון להטריף רק בגלל צומת הגידים בזה אין סיבה לדון שכיון שהאבר אסור וכאילו הוא חתוך שהצומת הגידים יחשב חתוך

**בראית המאירי מהגמ'**

ה]והנה המאירי הביא שהראב"ד הוכיח את דינו שאם נחתך העצם ואין רוב בשר כנגד צומת הגידים שזה טריפה דהגמ' אחרי זה דנה בגידים שסופן להקשות האם זה מציל והרי אין לבהמה גידין אלא באבר האמצעי ועד כמה דנימא ששם כשר גם ללא רוב בשר א"כ מה נידון הגמ' וכתב שאין לומר שהנידון לגבי האבר דהרי הדין אבר המדולדל מבואר בגמ' שזה רק איסור דרבנן וכאן הגמ' דנה שזה איסור דאוריתא ובהכרח שהנידון על הבהמה וצ"ע בדעת שאר ראשונים ויש שהוכיחו מכאן כדעת הרמב"ם שהדין אבר המדודל זה מדאוריתא וברשב"א הביא בשם רבינו יונה שהוכיח מכאן שהלכה כלישנא קמא שאם נחתך העצם האמצעי טריפה ושמעתי שיש שיישבו שמדובר בעוף ובזה הרי מבואר בגמ' שיש הרבה סוגי עופות ויתכן שחלקם יש להם גידים גם למעלה ובמאירי כתב עוד שיתכן שכל הדין שזה רק דרבנן הוא רק אם נחתך רובו אבל אם נחתך כולו ורק הגידים קיימים כה"ג האבר אסור מדאוריתא ע"ש

**בביאור דברי הרשב"א בתורת הבית במחלוקת רב ושמואל**

ו]ועיין רשב"א בתורת הבית [נ"א.] שכתב לבאר את מחלוקת רב ושמואל לענין אם אין בשר מקיף העצם שבאמת לכו"ע אם אין רוב בשר מקיפו זה כאילו שאינו ונשבר זה כמו נחתך אלא שרב ס"ל שהארכובה זה הארכובה התחתונה וממילא אם נשבר בפרק האמצעי זה טריפה ושמואל ס"ל שהארכובה זה הארכובה העליונה וממילא אם נשבר הפרק האמצעי זה כשר והגמ' שואלת יאמרו עצם שממנו חיה ומוטל באשפה ומותרת הכוונה שהרי אם ניטל צומת הגידים זה טריפה א"כ איך יתכן אם נחתך אבר זה שהיא לא תהיה טריפה ולפ"ז בפשוטו זה אותו טענה של הגמ' בע"א שכיון דמבואר במשנה שניטל צומת הגידים זה טריפה א"כ גם יחתכו למעלה מזה יש את אותו חיסרון

וע"ש שהוסיף וז"ל וא"ת שאין הבהמה חיה מצומת הגידים שאם חסרו אינה טריפה שלא אמרו אלא וכן שניטל צומת הגידים דוקא ניטל, א"כ אף כשנחתך הרגל למעלה מן הארכובה שכנגדו בגמל ניכר מאי הוי והא אין הבהמה חיה ממנו שהרי חסירה רגל אינה אסורה אלא אלא מחמת בוקא דאטמא הא אם נולדה חסרת חצי רגל או אפילו כולו ובלבד שיהא הבוקא קיים כשירה עכ"ל

וצ"ב כוונתו ובפשוטו לא בא לבאר את כוונת הגמ' אלא שבא לבאר שאולי נימא שאין לבאר כנ"ל שקושית הגמ' שלא יתכן להכשיר בנחתך למעלה מצומת הגידים מצד שחסר צומת הגידים שכיון שהרי כל החיסרון מה שזה ניטל דהיינו מעשה הנטילה ולא מה שזה לא נמצא ולכן אם ניטל יותר גבוה אין חיסרון זה דא"כ גם לא קשה קושית הגמ' אם מדובר על פרק העליון ומצד חיסרון רגל דהרי גם שם החיסרון זה מעשה הנטילה ועד כמה שנולדה מחוסרת רגל אין בזה חיסרון עד כמה שבוקא דאטמא קיים [ולפ"ז הלשון נחתך אין הכוונה שנחתך הכל אלא הכונה שרוב בשר נחתך והגידים קיימים ודוחק] אמנם צ"ב דעד כמה שמדובר על פרק העליון א"כ כיון שהחיסרון מחמת חיסרון הרגל א"כ כיון שאין בשר מקיפו זה כאילו נחתך לגמרי ואין כאן רגל ולכן זה טריפה משא"כ בפרק התחתון שמצד הרגל אין חיסרון אלא מצד צומת הגידים והרי זה למעשה לא נחתך ועצם חסרונו אינו חיסרון

עוד יש לפרש שכל דברי הרשב"א הם בכלל דברי רב שאל תדחה שצומת הגידים אין חיסרון אלא מצד חתיכתו ולכן כאן שזה נחתך יותר למעלה זה לא חיסרון דא"כ אין שום סיבה לטריפה זו דנחתך הרגל למעלה מהארכובה דהרי מצד חיסרון הרגל אין כזה חיסרון ובהכרח כל החיסרון מצד נטילת הרגל דהינו כי ניטלו הגידים ועד כמה שאם ניטלו למעלה זה לא חיסרון אין כאן סיבה לטרפות כלל. ולפ"ז א"ש הלשון נחתך שהקושיא מנחתך לגמרי שגם אז זה לא יהיה טריפה אלא שביאור זה פלא דאולי ברגל הטריפה מצד כאב חתיכת הרגל כמו שביאר בגידים שאם מתחילת בריאתו זה כשר אבל בנחתך זה טריפה

והנה בעיקר דברי הרשב"א שנולדה חסרת רגל כשירה הרי לדינא זה וודאי לא נכון דהרי חלק על הרמב"ם וכתב מפורש שכל הנטולים זה גם אם זה מתחילת בריתו ולכן צומת הגידים דחסר מתחילת בריתו טריפה אלא שיתכן שכל זה מצד צומת הגידים אבל כאן הרי ביאר שהחיסרון בצומת הגידים מצד מעשה הנטילה ולפ"ז שזה כמו שבורה בזה יתכן שוודאי שאם זה מתחילת בריתו שאין בזה מעשה השבירה זה לא סיבה לפסול ולפ"ז כתב שגם מצד הרגל אי אפשר לפסול ולפ"ז להלכה נולדה חסירת רגל היא טריפה לא מצד חסירת רגל אלא מצד חסורת צומת הגידים אלא שצ"ב למה לענין צומת הגידים פשוט לו מסברא פשוטה שהחיסרון מצד מה שזה לא נמצא ולכן נקט שגם אם זה מתחילת בריתו ולענין חתוכת הרגלים נקט לא כך ויתכן שבאמת ס"ל שגם חתוכת רגל זה מצד שזה חסר וה"ה מתחילת בריתו ורק שהקשה שאם נימא שצומת הגידים זה מצד הנטילה א"כ גם חסורת רגל אפשר לומר שזה מצד הנטילה ומה קושית הגמ' אמנם כל זה אם נבאר כביאור הראשון שכל הדברים זה מדברי הרשב"א אמנם אם כוונתו לבאר הגמ' א"כ צ"ע מה רב שואל הרי המשנה ידעה שכאן הטריפה זה עצם החיסרון וצ"ע בזה

והנה הרי דעת הרמב"ם דכל הנטולים זה דוקא אם זה לא מתחילת בריתו ולכן יש הלכה נפרדת של חסורה או נטולה שחסורה זה גם אם זה מתחילת בריתו והסכים עמו הרמב"ן והקשה הרי מבואר לעיל נ"ט: שחסר רגל זה טריפה והרי במשנה זה מבואר בחתוכה וכתב שצ"ל שחתוכת הרגל זה מצד חסירה אמנם לענין בוקא דאטמא כתב שזה מחמת נטולה ואם זה מתחילת בריתו זה כשירה אמנם לענין צומת הגידים משמע בדבריו שזה בגלל חסורה אמנם בדברי הרשב"א כאן מבואר איפכא דלענין בוקא דאטמא נקט שזה מצד חסורה וגם אם זה מתחילת בריתו ולענין חסרת הרגל נקט שזה מצד נטולה אמנם יתכן שאליבא דאמת ס"ל שבכולם זה פסול אפילו מתחילת בריתו וכנ"ל

**ביאור הרשב"א במשמרת הבית**

ז]עיין במשמרת הבית שכתב שהקושיא של הגמ' בע"ב זה אחרי תירוץ הגמ' בע"א דהיינו שהגמ' בע"א שאלה רק מחמת שלא מסתבר שלחתוך למטה זה מזיק לגוף ולמעלה זה לא מזיק לגוף ועל זה הגמ' ענתה שלא מדמים טריפות אחד לשני משא"כ הגמ' בע"ב כוונתה לשאול שבכלל מאתיים מנה דהינו שהטריפה של צומת הגידים זה כלשון הגמ' שזה נטולת צומת הגידים דהיינו לא עצם החתיכה אלא מה שזה לא קיים א"כ גם אם חתכו למעלה אין סיבה שלא יהיה כאן טריפה זו אלא שצ"ב הרי זה וודאי שאם חתך רק את צומת הגידים למעלה זה לא טריפה ובהכרח שהחיסרון לא מה שאין לו צומת הגידים וביאר היד יהודה ששם זה רק מצד שהדר בריה והנה לפ"ז צ"ל שבזה עצמו נחלקו רב ושמואל בגדר הטריפה של צומת הגידים דרב ס"ל שזה מצד חסרון צומת הגידים ולכן גם אם זה ניטל אם כל הרגל זה טריפה ולכאורא לפ"ז ה"ה אם זה מתחילת ברייתו ושמואל ס"ל שזה מצד עצם מעשה הנטילה ולכן אם זה למעלה זה לא חיסרון

**קושית הרשב"א על רש"י בביאור יאמרו רגל וכו'**

ח]עיין רשב"א בתורת הבית שהקשה על קושית הגמ' אבר שהוא מוטל באשפה והיא חיה לרש"י שכוונת הגמ' לשאול שוודאי שזה מטריף כיון שרואים שלא חל על זה היתר שחיטה הרי דין זה הוא רק דרבנן כמבואר לעיל שזה רק מצוות פרוש וצ"ב כוונתו הרי יסוד הדין אבר המדולדל הוא דאוריתא שהרי אם היא מתה חשיב שזה אבר מן החי ולכן רבנן גזרו גם בשחיטה וראיית הגמ' מהא דחשיב שזה מדודל ואין זה לגמרי חלק מהבהמה ודין זה הוא דאוריתא

**בסוגית הגמ' נ"ז.**

ט]עיין בגמ' לעיל נ"ז. דאיכא מאן דאמר ששמוטת הרגל טריפה ואיכא מאן דאמר כשירה והגמ' מביאה שהיה מאן דאמר שבדק בצומת הגידים והגמ' שואלת שכיון ששמוטת הרגל כשירה למה הוא בדק והגמ' עונה שיש הבדל בין שמוטה לחתוכה ועיין תוס' שביארו שכוונת הגמ' שאם נשמט והרגל עדין קימת זה לא טריפה אבל אם נחתך זה יותר גרוע ועיין רשב"א במשמרת הבית שכתב שמכאן מוכח שהלכה כמאן דאמר שארכובה התחתונה וששיך להטריף מצד צומת הגידים אפילו אם חותכים למעלה דאל"כ אין מקום לקושית הגמ' שזה עצמו הדין שאם חותך הרגל במקום צומת הגידים זה טריפה ואם חותך בארכובה האמצעית זה לא טריפה וזו קושיא עצומה ועיין רש"י שביאר הגמ' שם בדרך אחרת ולפ"ז לא קשה אמנם תוס' שם דחו דבריו

והנה במה שהגמ' דנה האם שמוטת הירך טריפה או לא הקשו הראשונים הרי הגמ' לעיל אומרת שבוקא דאטמא ששף מדוכתיה כשירה וביארו רש"י ותוס' שמדובר שהיעכול ניבי ולפ"ז המאן דאמר שמתיר ס"ל שגם כה"ג זה כשר אמנם יש ראשונים שביארו שזה סברא מיוחדת בעוף אבל בבהמה וודאי שבהיעכול ניבי זה טריפה אמנם יש בזה דוחק בלשון הגמ' שסתמה שמוטת הירך ולא כתבה שמדובר שנאכלו הגידים ולכן הביאו הראשונים מהראב"ד שמדובר על מקום החיבור של העצם האמצעית אם העליונה שכה"ג אם ניתק זה טריפה ולפ"ז יישב הרא"ה בבדק הבית שהגמ' הבינה שהצומת הגידם מגיע עד למעלה ועיין ברשב"א שתמה עליו שהרי המציאות לא כך ועוד שהגמ' אפילו לא עונה כך ועיין רמב"ן שנראה שכוונתו לישב קושיא זו וצ"ב כוונתו