שיג א - ב
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן שיג עד שטו - בונה

##### הלכות

##### **שבת**

##### סימן שיג - הלכות בונה

##### שיעור א - ב

# **שיעורי הלכה**

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

[סעיף א] **פקק החלון כגון לוח או שאר כל דבר שסותמין בו החלון, יכולים לסתמו אפי' אם אינו קשור, ולא אמרינן דהוי כמוסיף על הבנין, והוא שיחשוב עליו מערב שבת לסתמו בו וכו'.**

**א] דין** זה דפקק החלון, היינו שבא לסתום חלון שבקיר, בלוח עץ וכדו' שאינו מיוחד לזה, ופסק השו"ע דאע"פ דניתן לראותו כמוסיף על הבנין, דהגדיל את השטח הבנוי, מ"מ מותר לסתום בו אע"פ שאינו קשור ותלוי, והוא שחישב עליו מבעוד יום.

## בטעם שצריך מחשבה

**ב] ועיין** בבה"ל (ד"ה מער"ש) דנחלקו האחרונים בטעם שצריך לחשוב עליו מבעוד יום, דדעת הב"ח והפמ"ג, [ובפשוטו כן דעת השו"ע] דהוא משום איסור טלטול מוקצה, וא"צ לחשוב עליו דווקא לצורך זה, וה"ה דאם הוא עומד למשהו, אף אם הוא מלאכתו לאיסור, א"צ לחשוב עליו מער"ש, ומותר לסתום בו בשבת. ודעת הגר"א דהוא משום בנין, דכל שלא חישב עליו, נראה כמוסיף על הבנין, ולפ"ז צריך לחשוב על זה דוקא לסתום בו, וכל שלא חישב עליו, אסור לסתום בו אף אם הוא עומד למשהו, ודינו ככלי, משום דנראה דמוסיף על הבנין [ועיי"ש שכתב שכן משמע ברא"ש, וצ"ע דמשמעות הרא"ש (שבת פי"ז סי' ח) דמשום מוקצה הוא, ולא משום בנין].

## מהו השיעור שדרכו לפתוח ולסגור תדיר

**ג] וטעם** הדבר שאין בזה משום בונה, כתב המ"ב (ס"ק ב) כיון שדרכו לפתוח ולסגור תמיד, וכתב הבה"ל (ד"ה ולא) וז"ל "ואם אינו עומד לפתוח אלא לעיתים רחוקות, אסור, כמוסיף על אהל קבוע, כן כתבו המג"א בס"ק ז והפמ"ג, וע"כ בעינן שיהא הפקק קשור ותלוי מבעוד יום". ומבואר דכל שדרכו לפתוח ולסגור תמיד מותר, אבל אם דרכו לפתוח ולסגור לעיתים רחוקות אסור.

**אמנם** לא פי' לנו המשנ"ב מהו השיעור ליחשב שנפתח ונסגר תמיד, ומה נחשב לעיתים רחוקות. ויש ללמוד מהדין המבואר להלן בסעיף ג' וז"ל השו"ע "רחבה שאחורי הבתים, שאין נכנסין ויוצאים בה תדיר וכו', ופתח העשוי לכניסה ויציאה תדיר נועלים בו אפי' לא היה לו ציר מעולם והוא נגרר". ובמג"א שם (ס"ק ז) כתב דדומה לפקק החלון, שכיון שעשוי לפתוח ולסגור תמיד מותר לסגור בו בשבת [והוא המג"א שהביאו בבה"ל הנ"ל]. ומבואר במג"א דדין פקק החלון, שווה לרחבה שאחורי הבתים, באופן שדרכה לפתוח ולסגור תמיד. ועיי"ש בתו"ש (ס"ק ט) שכתב דשיעור הזמן הוא כדין קשר של קיימא בסי' שי"ז, ונשנו שם כמה שיטות, וסיים התו"ש דנראה לו ללמוד מאבל, דאחר ל' יום חשיב שמועה רחוקה, וכן גבי ברכת הראיה דהשיעור הוא ל' יום, וה"ה הכא כל שעשוי לפתוח בפחות מל' יום, נקרא עשוי לפתוח ולסגור תמיד, אבל יותר מל' יום אסור דנראה כמוסיף על האהל.

**והנה** בחוט שני (ח"ב פרק לב עמו' רמה) הקשה על דבריו דלא מסתבר שסתם רחבה שאחורי הבתים, היו פותחים זאת יותר מל' יום, כיון שהיה משמש אותם לכמה וכמה תשמישים [וכן מסברא צ"ב הדמיון לשמועה רחוקה דאבל, וברכת הראיה, דהם תלויים בהרגשת הלב, משא"כ הכא יש לדון אם הוא קבוע או לא]. ומסיק שם, "על כן למעשה אין להקל בזה, אמנם נראה שאם הדרך ליכנס שם אחת לשבוע מסתבר דמיקרי תדיר, וה"ה לענין פקק החלון".

## תליית וילון או פרוכת וכן תמונה על הכותל, לזמן קבוע

**ד] והנה** מצינו נידון דומה בפלוג' אחרת כמה השיעור ליחשב קבוע, דנחלקו הפוסקים אם כשתולה דבר קבוע, באופן שאינו מוסיף ממש בבנין אם חייב משום בונה, וכגון התולה וילון על הפתח, או התולה תמונה על הקיר, דדעת המ"ב ובפשוטו אף דעת הרמ"א והמג"א, דאין בזה משום בונה, ודעת החזו"א דחייב משום בונה.

**וז"ל** הרמ"א (סי' שטו סעיף א) "אבל מחיצה הנעשית לצניעות בעלמא שרי, ולכן מותר לתלות וילון לפני הפתח אע"פ שקבוע שם, וכן פרוכת לפני ארון הקודש, ובלבד שלא יעשה אהל בגג טפח". ועיי"ש במג"א (ס"ק ב) דהתיר משום כן לתלות סדינים המצויירים, וכן הוא במ"ב שם (ס"ק ז) וז"ל "מותר לתלות בשבת סדינין המצוירים על הכותל לנוי, ואפי' לקבעם שלא יהיו נזוזים ממקומם ג"כ שרי, כיון שאין עשויים כלל למחיצה". הרי דהתירו שם באלו ג' הדברים, **א.** לתלות וילון לפני הפתח, **ב.** לתלות פרוכות של ארון הקודש, **ג.** לתלות תמונות וכדו' על הכותל. אמנם דעת החזו"א (סי' נב ס"ק יג) דיש בזה חיוב בונה, וז"ל "והוא תימה דכיון דקובעות להיות תלוי על צירין הו"ל כתולה דלת על ציריה דחייב משום בונה, ואע"ג דנע ונד למטה מ"מ הוא מתקיים תמיד על ציריו וזה בניינו להיות תלוי תמיד ונוח לנטותו בכל עת שירצה, ואין מותר אלא בוילון שדרכו לתלותו ולסלקו, וכן בפרוכת לדידן מותר שאין אנו קובעין אותה, אלא מחליפין אותה בשבת, וכן מש"כ בד"מ בשם או"ז דמותר לתלות סדין בסוכה מפני הרוח, היינו נמי מפני שאינו מבטלו לבנין אלא תולאו לפי שעה, וכל שאינו אלא לפי שעה אפי' קושרו גם למטה שאינו נע ונד ברוח מצוי' נמי שרי וכו'. וכן מש"כ המג"א דמותר לתלות סדינים המצויירים לנוי ואפי' לקובעם, צ"ע אם קובעם לעולם הרי זה בונה, וצ"ל ג"כ בעשוי לתלותם ולהסירם או שתלאן רפוי שנוח להסירן וממילא דרכן להסירן".

**ומבואר** בחזו"א דאע"פ דס"ל דאסור משום בונה, מ"מ בפרוכת שמחליפים פעם בשבוע לשבת, שרי דלא חשיב בכך קבוע, ויש ללמוד מכאן לדין פקק ורחבה, דעכ"פ פחות משבוע חשיב עשוי לפתוח ולסגור תדיר ושרי.

## תליית שעון קיר בשבת

**ה] וכתב** החוט שני (שם עמו' רמב) "ומה"ט שעון קיר שפועל על בטריה מותר לתלותו במקומו בשבת, דכיון דצריך להורידו מהקיר לעיתים מזומנות להחליף את הבטריה, הרי יש הגבלה לקביעתו ולא בטל אגב הבית". ודבריו צ"ב דוודאי החלפת בטריה אינה כל שבוע, אלא לעיתים רחוקות, ומדוע לא יחשב קבוע, ומסברא נראה דדינו כתמונה דדעת החזו"א דאסור משום בונה.

## החלפת מגבת או נייר טואלט בשבת

**ו] עוד** כתב החוט שני שם שמותר לתלות נייר טואלט על קפיץ המיוחד לכך, דדרכו להחליף לעיתים קרובות, אמנם דעת הגריש"א לאסור בזה משום תקיעה. וכן במוט שתולים ע"ג מגבת, נראה דכל שאינו מחובר עם קפיץ וכדו', מותר להחליפו בשבת, דעשוי להסירו תדיר.

## הנחת מדפים ע"ג שני ווים שלהם בשבת

**ז] עוד** כתב החוט שני (שם עמו' רמו) דלדעת הרמ"א והמ"ב מותר לשנות ולהניח מדפים ע"ג הווים המיוחדים להם בארון ספרים, דנחשב כתליית וילון ותמונה, אמנם לדעת החזו"א אסור משום בונה, דמניחו לזמן ארוך.

## סכך שנפל אם מותר להחזירו ע"י גוי

**ח] לענין** סכך שנפל כולו או מקצתו בשבת, אם מותר להחזירו בשבת ע"י גוי [ודבר זה מצוי בסכך קיינע"ס שמתקפל מחמת הרוח, אם מותר לפושטו בשבת]. דתלוי אם הוא איסור דאורייתא אסור, ואם הוא דרבנן, מותר דהוי שבות דשבות לצורך מצוה. ועיין במ"ב (סי' תרכ"ז ס"ק כ) דנוטה להחמיר בזה, וז"ל שם "וכן אם מותר לומר לנכרי שיסכך לו סוכה ביו"ט באין לו אחרת, מסתפק הפמ"ג, וסיים להורות היתר חלילה לי, וצ"ע בכל זה". אמנם בסי' תרל"ז (ס"ק א) דעתו להתיר, וז"ל וע"י עכו"ם אפילו נפל הסכך כולו ג"כ יש להתיר", וצ"ע למעשה.

**ט] ויש** לידע דדין זה אם הוא קבוע או עראי, אינו כלל מוחלט בהל' בונה, דישנם דברים שבנינם עראי ואעפ"כ חייב עליהם משום בונה, וכמו חשמל דידוע דעת החזו"א דאסור משום בונה, אע"פ דאין לך עראי גדול מזה, דעשוי לכבות ולסגור. וכן לאידך גיסא ישנם דברים שהם קבועים, ואעפ"כ מותר כיון שעושה אותם דרך עראי, וכגון מש"כ החזו"א (סו"ס נג) דמותר לתלות מסננת על הברז כשהוא דרך עראי, עיי"ש.

## פקיקת חלון מפני טומאת מת

**י] כתב** המ"ב (ס"ק א) "הר"י הלוי כתב, דהא דאיתא בש"ס שפקקו את החלון בשבת קודם שימות המת, דלא הוי אלא תוספת אהל עראי וגם לא מקרי מתקן עדיין, אבל לאחר מיתתו מקרי תקון גמור. והמג"א חולק עליו וסובר דזה לא מקרי מתקן, דהכלים שהיו בתוכו כבר נטמאו, ואינו מועיל אלא להבא שלא יטמאו כל אשר יהיה אח"כ בהבית, ובשערי תשובה מצדד כהמג"א, ועיין בפמ"ג". ובפמ"ג (א"א ס"ק א) תמה על המג"א דגם מניעת טומאה מכאן ולהבא נקרא מתקן, ומה נ"מ שכבר מת. ובאמת אין כוונתו לאסור משום מחיצה המתרת, דזה מפורש לקמן דבתוספת אהל אין איסור במחיצה המתרת, אלא כוונת הר"י הלוי לאסור משום מתקן, וזה כתב הפמ"ג דאף באופן שכבר מת יש לאסור דגם תקון מכאן ולהבא מיקרי תקון.

**שיעור ב**

[סעיף ה] **שידה תבה ומגדל שפתחיהן מן הצד ויש להם שני צירים אחד למעלה ואחד למטה, אם יצא התחתון כולו ממקומו אסור להחזירו שמא יתקע, אבל אם יצא מקצתו דוחקו עד שמחזירו למקומו, כיון שהעליון נשאר במקומו, בקל יכול להחזיר התחתון, אבל כשיצא העליון אסור אפי' לדחקו ולהחזירו למקומו.**

## תוספת בנין כשאינו מחובר לקרקע

**יא] הנה** עד כאן איירי בחיבור דלת או חלון במחובר לקרקע שיש בו איסור בונה, וכאן איירי בשדה תיבה ומגדל מטלטלין, דאין בתוספת גרידא משום בונה, אלא א"כ מחברו בתקיעה דחייב חטאת [או משום בונה, אם יש בנין בכלים, ואם אין בנין בכלים חייב משום מכה בפטיש]. והוסיפו חז"ל ואסרו להחזיר אף בלא תקיעה גזירה שמא יתקע, וכתב המ"ב (ס"ק לח, בשם המג"א ס"ק ט) "ואפי' היכי שהחור הוא באמצע פתח התבה דלא שייך למגזר כ"כ שמא יתקע, אפי' הכי אסור דגזרינן באמצע אטו מן הצד, ואפי' בצירים שלנו שהם מברזל אסור להחזיר דלתי הכלים, דגזרינן שמא יראה שהציר אינו תקוע יפה ויחבר אותו במסמרים".

**יב] ופשטות** דעת הפוסקים דלא שייך חיוב דאורייתא אלא א"כ יתקע, ועיין בחזו"א (סי' נ ס"ק ט) דהוכיח מגמ' עירובין (קג.) לענין תליית נימא בכינור, דאמרו שם דמשלשל מלמטה וכורך מלמעלה חייב חטאת, ואף שהכריכה ברפוי, כיון שמניחו לעולם באופן קבוע חייב חטאת או משום בונה או משום מכה בפטיש, עיי"ש.

[סעיף ו] **מיטה של פרקים אסור להחזירה ולהדקה, ואם תקע חייב חטאת, ואם היא** דרכה להיות **רפויה, מותר לכתחילה** ובלבד שלא יהדק, **וכוס של פרקים מותר לפרקו ולהחזירו בשבת, ויש מי שאומר שדין הכוס כדין המטה.** הגה. ואם דרכו להיות מהודק, אע"ג דעכשיו רפוי, אסור.

## ביאור דין מיטה וכוס של פרקים

**יג] מקור** הדין בגמ' (שבת מז.) גבי מטה של טרסיים, שהיה מנהגם לילך ממקום למקום, והיה להם מטה מתפרקת, ומבואר שם בסוגיא דכל שמחבר ע"י תקיעה חייב חטאת, ואם מחזירה בהידוק בלי תקיעה, פטור אבל אסור, ולהחזירה ברפוי דעת רשב"ג דמותר לכתחילה, וכן פסקו הטור ושו"ע.

**וכתב** הב"י דההיתר דרפוי, היינו דבר שדרכו להיות רפוי אבל דבר שדרכו להיות מהודק אסור להחזירו אפי' ברפוי, וזה מה שהוסיף הרמ"א לבאר כאן דעת השו"ע דאין להחזיר ברפוי אלא כשדרכה להיות רפוי, ולפ"ז אין היתר להחזיר בשבת, אלא בצירוף ב' תנאים, **א.** שמחזירו רפוי. **ב.** שדרכה להיות רפוי. אבל אם מהדקו, או אפי' רפוי ודרכה להיות מהודק אסור.

**יד] ובשו"ע** הביא כאן מחלוקת לענין כוס של פרקים, וז"ל הטור "וראיתי כתוב על שם הר"מ מרוטנבורק דה"ה כוס של פרקים אסור להחזירו אלא א"כ יהא רפוי, ונראה דכוס אין דרך להדקו כל כך, ושרי בכל ענין". וזהו ב' הדעות כאן בשו"ע, דדעה הראשונה היא דעת הטור דמותר לפרק ולהחזיר כוס של פרקים, ודעה השניה היא דעת המהר"ם מרוטנבורג דדינו כדין מיטה של פרקים.

**ועיין** במ"ב (ס"ק מה) דביאר ע"פ הט"ז והמג"א, דלכו"ע אין היתר להדק כוס של פרקים, ולא נחלקו אלא כשמחזירו רפוי, כיון דכוס של פרקים אין הדרך לתוקעו אלא להדקו, ודעת הטור דכיון שאין הדרך לתוקעו, לא אסרו להחזירו רפוי אטו הידוק, כיון דאין איסורו אלא מדרבנן, אבל המהר"ם סובר דהיות וס"ס אף הידוק אסור, אין להחזירו ברפוי שמא יהדק אע"פ שאין חשש תקיעה.

**טו] אמנם** בחזו"א (סי' נ ס"ק י) הקשה על הב"י, והוכיח דאין צריך שיהא דרכו להיות רפוי, אלא כל שמחזירו ברפוי מותר אף בדרכו לתקוע, והמחלוקת בכוס של פרקים, אם מותר להדק, דדעת המהר"ם דדינו כדין מטה, דהידוק אסור מדרבנן, ודעת הטור דלא אסרו להדק אלא במקום ששייך לתקוע, ולכך בכוס של פרקים שלא שייך בו תקיעה לא גזרו ומותר אף להדק. ולדברי החזו"א לשון הטור יותר מדוקדק דכתב 'ושרי בכל ענין', הרי דלא חילק להתיר דווקא ברפוי. עוד כתב החזו"א דאף הב"י חזר בו, ולא הזכיר כאן בשו"ע שצריך להיות דרכה להיות רפוי [והוא הגהת הרמ"א]. ועיי"ש בחזו"א שפסק להקל כדעת הטור, דכוס של פרקים דאין שייך בו תקיעה מותר אף להדק.

**ואף** דעת הגר"ז (שו"ע הרב סעיף כא) דנחלקו אם מותר להדק כוס של פרקים, אלא דהכריע בזה להחמיר כדעת המהר"ם, אם לא במקום צורך גדול [אמנם לענין רפוי דעת הגר"ז כפי' המ"ב דלא התירו להחזיר ברפוי אלא בדרכו להיות רפוי, ודלא כדעת החזו"א שהתירו בכל ענין]. אמנם דעת רוב הפוסקים לא כן, אלא כמו שביאר המ"ב דהידוק לעולם אסור, ולא פליגי אלא להחזיר ברפוי, באופן שאין דרכו לתקוע אלא להדק.

## מה נחשב לתקיעה

**טז] וכתב** הבה"ל (ד"ה דרכה) "דרכה להיות רפויה. והיינו שאינו מקפיד אם יתנועע בתוך החור, מותר, דאין לגזור אלא בדבר שצריך להיות מעמידה בדוחק [כל בו בשם הראב"ד]. אבל בסמ"ג איתא דדוקא דבר שצריך גבורה ואמנות אסור, ע"כ לשון המג"א" (ס"ק יא). והנה לפי מה שביאר המ"ב במחלוקת של הטור והמהר"ם, לכאו' זהו המחלוקת של הכל בו והסמ"ג, דדעת הכל בו כדעת המהר"ם דכל שמעמידה בדוחק חשיב הידוק, ומשום כן דין כוס של פרקים כדין מיטה, ודעת הסמ"ג דלא חשיב הידוק אלא אם צריך גבורה או אומנות, וכיון שכן בכוס של פרקים שאינו גבורה או אומנות דעת הטור להתיר לפרקו ולהחזירו בכל ענין, אלא דא"כ צ"ב מה בא להשמעינו כאן הלא זה אותה מחלוקת ממש.

**ונראה** דמחלוקתם היא לענין תקיעה דחייב חטאת, דדעת הסמ"ג דדוקא כשהוא דרך גבורה או אומנות, אבל בלא"ה לא חשיב תקיעה אלא הידוק ואיסורו מדרבנן אף שהוא מהדקו בדוחק. ודעת הכל בו דאם מהדקו בדוחק חשיב תקיעה.

## הידוק ע"י הברגה

**יז] ועיין** בשעה"צ (ס"ק לב) לענין הידוק בהברגה [שרוי"ף] דדעת המג"א דחשיב תקיעה וחייב חטאת, ודעת הט"ז דנחשב להידוק ואיסורו מדרבנן. ונראה דנחלקו בפלוג' הנ"ל, דענין ההברגה הוא שמהדקו בחוזק, ומ"מ אין צריך בזה גבורה או אומנות, ודעת המג"א כדעת הכל בו דכל שמהדקו בדוחק חשיב תקיעה, ולכך ה"ה הברגה חייב חטאת, ודעת הט"ז כדעת הסמ"ג דדוקא אם צריך גבורה או אומנות, ובלא"ה אינו אלא הידוק דאינו אסור אלא מדרבנן.

**ונראה** דה"ה בקליפס העשוי להדק את השולחן מתחתיו, הרי הוא כהברגה, דהוא הידוק חזק מאוד, אלא דהוא נעשה בקלות, ולדעת המג"א יהיה בו חיוב חטאת, ולדעת הט"ז איסורו מדרבנן [וזהו באופן שסוגרו לזמן קבוע, אבל אם עשוי לפתוח ולסגור תמיד, יתבאר בעז"ה בשיעורים הבא].

## עדשת משקפים שנפלה

**יח] עדשה** שנפלה ממשקפים, נראה דבאופן שנופל לעיתים קרובות [ואין לו בורג שניתן להדקו בו] הרי הוא כדרכה להיות רפוי ומותר להחזירו בשבת. וכשאין דרכו ליפול, יש להחשיבו כהידוק בדבר שאין דרכו בתקיעה, דלדעת החזו"א שרי, ודעת הגר"ז להקל בו במקום צורך גדול. אמנם דעת המ"ב ורוב הפוסקים, דאסור דאין היתר אלא ברפוי ודרכה להיות רפוי. ואם מהדקו בחוט המקיף את העדשה, באופן שמתהדק חזק, לכאו' תלוי בפלוג' המג"א והט"ז אם יש בו חיוב חטאת.

**דינים העולים**

1. פקק החלון [שאינו מחובר ע"י צירים] שעשוי לפתוח ולסגור תמיד, מותר לסגור בו בשבת, והוא שחישב עליו. ודעת הב"ח והפמ"ג דצריך מחשבה משום מוקצה, ומהני אף כשחושב עליו לצורך אחר, או שהוא כבר עומד לשימוש מסויים, ודעת הגר"א דהמחשבה משום בנין, ולכך צריך לחשוב עליו דווקא לזה.
2. ומהו הזמן ליחשב קבוע, או עשוי לפתוח ולסגור תמיד, דעת התו"ש שהוא ל' יום [והחוט שני הקשה עליו], ובחזו"א מוכח דעד שבוע חשיב עשוי לפתוח ולסגור תמיד.
3. תליית וילון או פרוכת או תמונה שהוא לזמן קבוע, לדעת המ"ב ובפשוטו כן דעת הרמ"א והמג"א דמותר, ודעת החזו"א דכל שהוא לזמן קבוע חייב משום בונה. אמנם פרוכת שעשויה להחליף אותה בשבת מותר.
4. דעת החוט שני שמותר לתלות שעון קיר שפועל על בטריה, כיון שנצרך להחליף הבטריה לעיתים מזומנות ולכך לא חשיב קבוע, ואין נראה דוודאי הוא יותר מל' יום דחשיב קבוע.
5. נראה דמותר לתלות מגבת ע"ג המוט הקבוע לכך בקיר [כשאין מחובר בהידוק, ע"י קפיץ וכדו'], דעשוי להחליפו לעיתים מזומנות, וה"ה בקפיץ המיוחד לתליית נייר טואלט, אמנם בזה דעת הגריש"א לאסור, ואפשר משום דחשיב תקיעה.
6. הנחת מדפים בארון ספרים ע"ג שני ווים התומכים בהם, לדעת המ"ב מותר ולדעת החזו"א חייב [חוט שני].
7. סכך שנפל מקצתו או כולו, וכן סכך קיינע"ס שחלקו התקפל, צ"ע דעת המ"ב אם מותר להחזירו ע"י עכו"ם בשבת [דבסי' תרכ"ז נטה להחמיר, ובסי' תרל"ז היקל ע"י גוי].
8. דעת הר"י הלוי דאסור לפקוק החלון כדי להציל מטומאת מת, וכן דעת הפמ"ג, דאף אם מונע טומאה מכאן ולהבא מיקרי תיקון ואסור, ודעת המג"א דתקון להבא לא חשיב תקון ושרי בכל גווני.
9. הוספת חלק בבנין מחובר כל שהוא לזמן קבוע חייב משום בונה, אף אם מחזירו ברפוי. אבל במטלטלין אינו חייב עד שיתקע, ואסרו רבנן להחזיר אף ברפוי כל שיש חשש שמא יתקע, ולכך אסור להחזיר ציר של שדה תבה ומגדל שיצא ממקומו בשבת, אף אם החור רחב והוא רפוי, דגזרו חז"ל שמא יתקע.
10. מטה של פרקים שעשויה לפרקה ולהחזירה, אם דרכה להיות רפויה מותר להחזירה רפוי, ואם תקע חייב חטאת, והידוק בלי תקיעה אסור מדרבנן.
11. דעת החזו"א שמותר להחזיר המטה רפוי אף אם דרכה להיות מהודק, אמנם דעת המ"ב ורוב הפוסקים, דדווקא בדרכה להיות רפוי.
12. כוס של פרקים, דאין הדרך לתוקעה אלא להדקה, לדעת המ"ב לעו"ע אסור מדרבנן להדקה, ולהמהר"ם אף להחזירה ברפוי אסור, כיון שדרכה בהידוק [וכדין מטה]. ולדעת הטור כיון שאין דרכה בתקיעה, לא אסרו רפוי אטו הידוק, ומותר להחזירה ברפוי. ודעת הגר"ז והחזו"א דנחלקו לענין הידוק, דדעת המהר"ם דאסור, ודעת הטור שמותר כיון שלא שייך בו הידוק, וכן פסק החזו"א למעשה להקל דבדבר שלא שייך בו תקיעה מותר להדק, אמנם דעת הגר"ז להחמיר בזה, אם לא במקום צורך גדול [ומ"מ דעת המ"ב ורוב הפוסקים דלא כחזו"א ואין להתיר הידוק כלל].
13. נראה דדעת הכל בו שהידוק בדוחק חשיב תקיעה וחייב חטאת, ולהסמ"ג דוקא דבר שצריך גבורה או אומנות.
14. הידוק ע"י הברגה [שרוי"ף], לדעת המג"א חייב חטאת, ולדעת הט"ז אסור מדרבנן. ונראה דתלוי בפלוג' הנ"ל אם צריך הידוק בדוחק, או דווקא גבורה או אומונת. וכן נראה לגבי קליפס שמתחת השולחן שעשוי להדק שני חלקי השולחן מתחתיו יחד, הרי הוא כהברגה ותלוי במחלוקת הנ"ל [באופן שלא עשוי לפתוח ולסגור תמיד].
15. עדשה שנפלה ממשקפים, אם נופלת תדיר, ואין לה בורג, הרי הוא כדרכה להיות רפוי ומותר להחזירו בשבת, אך אם דרכו להיות מהודק ורוצה להחזירו רפוי, לדעת המ"ב ורוב הפוסקים אסור, ולדעת החזו"א מותר. ולדעתו מותר אף להדקו כל שלא מהדקו כ"כ בחוזק כיון שלא שייך בו תקיעה, אמנם אם שייך להדקו ע"י חוט וכדו' ומהדקנו בדוחק, לדעת המג"א חייב חטאת, ולדעת הט"ז אסור מדרבנן.

**השיעור נמסר בביהכ"נ "בית ציון ואהל אית"ן", נוה יעקב, ירושלים.**

ניתן לשמוע בקול הלשון [טל': [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED], קוד 1-3-2-2-6, ובשידור חי ביום ה' 22:30].

**נכתב ע"י הרב ש. מ. שליט"א והיה למראה עיני מו"ר שליט"א**