קבוע וניידי
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב וורצל / תערובות ובב_ח / רוב וקבוע

גר"א קי מחלוקת רא"ש ורשב"א בקבוצה שהולכת יחד אי חשיב פריש.

חזו"א לז-טז אי"צ שיפרוש אחד מהם והעיקר שלא יהיה אחד מהם קבוע, וא"ש קו' השער"י ל"ל תרי רובי אבל דבריו מחודשים טובא.

ע"ע בשער"י מש"כ הטעם תרי רובי, ובאר למה ס"ס ל"מ והרי עדיף מרוב דהכא בעי תרתי, אבל יל"ד דס"ס גרע מרוב שאינו מברר וכמו לענין ס"ט ברה"י.

בפר"ח סקכ"ח כתב שאם חזרו והוקבעו במקום אחר פשיטא דמיקרי קבוע, ולמד כן מגמ' יומא פד: שלא דנו הראשונים אלא אם פירש אחד ולא סגי במה דניידי כיון שהוקבעו בחצר אחרת ועי' בתוס' שם ובחזו"א סקט"ז, ודבריו דלא כהחזו"א שאי"צ שיפרוש אחד וגם לשער"י הוא רק בפקו"נ דבעי תרי רובי [גם צ"ע מרוב סיעה דחשיב כניידי אף שהולכין יחד ועי' בבינ"א???], אמנם בש"ך נראה שאם הוקבע אינו חשיב קבוע, ועי' בפמ"ג יישב דעת הש"ך דקבוע דרבנן קיל.

עי' בחוו"ד כנראה כהחזו"א שמותר ליקח אחד בעודם ניידי, ובבינ"א הצדיק את הפר"ח.

זבחים עג: נכבשינהו וניניידי, והק' הראשונים מסוגיא פסחים ט: דמבואר שאם ראינו את העכבר נוטל את החתיכה אסורה ולא אזלינן בתר רוב שכבר נולד הספק בקבוע א"כ ה"נ הרי כבר נולד הספק בקבוע ומה מועיל דניניידי?

וכנראה כמה תי' ע"ז בראשונים:

א. בתוס' פסחים ט: כתבו לחלק דדוקא בקבוע דאורייתא אמרינן דפירש בפנינו אסור, אבל בקבוע דרבנן כבע"ח דלא בטלי לא אכפ"ל שכבר נולד הספק בקבוע.

ולפי"ד לכאו' ה"נ בחה"ל שראינו את הקונה יוצא מהחנות יהיה מותר, וצ"ע שבפוסקים לא הזכירו צד זה???וכנראה בפירש בפנינו ממש או שלקחו בידים לא הקילו רק כשנולד הספק לחוד, וצ"ב, וכבר עורר בזה בדה"ש קי-ו.

ב. בתוס' זבחים עג: כתבו דכוונת הגמ' שיעשה באופן שלא יראה את הפרישה ויוולד הספק אחר הפרישה [ופי' בפר"ח סקכ"ח דהיינו כגון שיזרוק אבנים מאחרוי הגדר].

ואינו מבואר דסו"ס כבר נולד הספק מקודם במקום הקביעות, כנראה כוונתם משום דחשיב ספק חדש אחר הפרישה ששוב אינו מזהה את הבהמות מחדש???.

ג. בר"ן חולין צה. למד מכאן יסודו הגדול דפריש בפנינו נמי מיקרי פריש, אלא דאסרוהו חז"ל מטעם שמא יקח מן הקבוע והוא ממש כתי' הגמ' זבחים דמה"ט ל"מ ניכבשינהו וניניידי שמא יקח מן הקבוע.

כתב בפר"ח סקכ"ח דלשיטת הר"ן אם באמת לא יראה את הפרישה מותר, אלא דס"ל דקשה לעשות כן במציאות, ולית ליה העצה של התוס' זבחים, וצ"ע.

ובפשוטו היה נראה דס"ל להר"ן דכל כה"ג שנודע לו הספק בשעה שהוא קבוע לא יהני מה שלא יראה את הפרישה עצמה וכ"ז בכלל פירש בפנינו הוא וגזרו עליו, ולית ליה סברת התוס' זבחים, וצל"ע בזה???.

ובאמת בבי"מ תמה על סברת התוס' דאטו בראיית העין תליא מילתא, ועי' בדה"ש ביאורים קי-ו מש"כ דאיירי באופן שאינו ברור שע"י האבן יתפזרו.

ד. בתו"ר פסחים ט: ובר"ש טהרות פ"ב ועוד ראשונים יצאו לחלק דדוקא אם פירש בפנינו ל"מ שעדיין לא בטלה הקביעות לגמרי והחנויות קבועות, אבל בהא דניכבשינהו וניניידי הרי בטלה הקביעות לגמרי [ועי' תוס' זבחים עג: ובהג' חק נתן שם שלפי הגהתו נמצא שכ"ה כוונת תירוצם השני].

ועיקר הדין זה כבר הביא הש"ך קי-לה,לז בשם הרשב"א בתוה"ב דכל שפירשו כולם אף בפנינו מותרים.

נראה ביאור דבריהם עפי"ד השער"י שנתקשה בכל חנויות היאך אזלינן בתר רוב והרי האיסור קבוע במקומו והו"ל כמע"מ ומה לי שחתיכה זו פירשה, וייסד בשער"י דהכא הוא ענין אחר של כל דפריש, ויסודו דדנים רוב על מאורע הפרישה ולא אכפ"ל דהחתיכות עצמן נידונות כמע"מ, ונתבאר במקו"א עוד.

ועפי"ז באר בשער"י הא דפירש בפנינו אסור דיסודו הוא משום שבכה"ג הספק לא חל במאורע הפרישה אלא על החנויות עצמם ושוב הו"ל בדין קבוע.

ולפי"ד יתבאר היטיב שאין דין מיוחד ברוב דכל דנולד הספק בקבוע ל"מ, רק הוא ענין מסויים בכל דפריש שא"א להתיר ע"י הפרישה שהרי הספק לא חל בפרישה, וזה ברור.

בטור פסק כדעת ר"י דפירש אחד מן התערובת אסור שמא יקח מן הקבוע, ותמהו הפוסקים בסתירת דבריו דבסי' טז גבי אוא"ב נתן עצה [שמקורה ברא"ש בשם בה"ג] דניכבשינהו וניניידי, וכמו"כ בסי' נז גבי ספק דרוסה.

ובאמת סתירה זו קיימת גם ברא"ש שפסק בפגיה"נ כר"י ומ"מ גבי אוא"ב הביא עצה זו, וכמו"כ בשו"ע סי' טז.

בב"י נדחק בהא דסי' נז שנתן עצה זו רק לדעת הסמ"ג, וכבר תמה עליו בד"מ דאכתי לא הועיל לד' הטור סי' טז.

בד"מ הביא מחמיו הר' שכנא לתרץ שכל האיסור שמא יקח מן הקבוע הוא רק בפירשו מקצתן דאכתי נשארו חלק במקום הקביעות ואסורין, אבל אם פירשו כולן אין כאן קביעות כלל וכל כה"ג אין לאסור שמא יקח.

בש"ך סקל"ז הביא מהב"ח לתמוה דאה"נ דינו של הרמ"א שאם פירשו כולן מותרים מבואר ברשב"א אבל כ"ז לענין דיעבד ולא נתפרש להתיר לכתחילה.

וכתב הש"ך דאמנם יל"פ גם ד' הרמ"א לענין דיעבד לחוד, אבל ממש"כ בתו"ח וד"מ לתרץ בזה סתירת הטור מבואר דנקט דאף לכתחילה יעשה כן.

אמנם תמה הש"ך ע"ד הרמ"א מנ"ל דפירשו כולן עדיף על פירש ממילא דאסר הטור משום שמא יקח מן הקבוע, ומשמע דלשיטת הרשב"א שכל האיסור דשמא יקח הוא רק בכובש בידים ניחא ליה אבל לדעת הרא"ש לא, וכבר תמה בזה בהג' רעק"א דמלבד דעיקר הדין אינו מבואר ברשב"א להתיר גם לכתחילה, עוד צ"ע דאם לדעת הרשב"א ניחא ליה להתיר לכתחילה בכובש בידים דל"ש גזירה דשמא יקח בפירשו כולן, א"כ ה"נ להרא"ש בפירש ממילא.

בב"ח תמה ע"ז דא"כ היאך פסק הטור ששנים האחרונים אסורין והרי כולם ניידי ביחד והותרו בשוה שאינם במקום הקביעות?

ובש"ך סקל"ז תי' דאיירי שחזרו למקום הקביעות אח"כ וכיון דקבוע חידוש הוא לא חזרו לאיסורן ויש בהם היתר כל דפריש מלבד שנים האחרונים.

ובפר"ח ודגמ"ר תמהו ע"ז מגמ' נזיר יב. הדרא לניחותא, ועוד העיר בפר"ח מגמ' יומא פד: דפרשו לחצר אחרת ועי' דלרשש"ק לק"מ???

בהגר"א ופר"ח סקכ"ח תמהו על הרמ"א היאך התיר לכתחילה א"כ הדק"ל בגמ' זבחים ניכבשינהו בכה"ג דניידי כולהו, וע"כ כל כה"ג נמי לכתחילה אסור.

לדעת הרמ"א כתב בפר"ח דצ"ל הגמ' זבחים איירי באופן שלא פירשו כולם רק חלקם להכי יש בו משום שמא יקח [ולפי"ז קו' הגמ' משום כל דפריש וכמו שדקדק בשער"י???], אבל אכתי צ"ע למה באמת לא יכבוש הכל, ואף אי תימא כמסקנת הגר"א דדוקא אחר שפירשו ממילא מותר לכבוש להפריש חלק אכתי למה ימותו ימתין עד שיניידו מאליהן.

[וע"כ מסיק הגר"א דד' הטור הם רק לשיטת ר"ת כפי שיטת התוס' זבחים שאין איסור אלא בקדשים, וגם שיטת הרשב"א לא תציל אותו שהרי הוא עושה בידים].

ועי' בפר"ח סקכ"ח גדר האיסור לכתחילה מטעם מבטל איסור לכתחילה כיון שהותרו כולם, ורק בפורש אחד אחד מותר דאכתי שנים האחרונים אסורים [מבואר לכאו' דשנים האחרונים אסורין מדינא שאין כאן כל דפריש כלל דלא כמו שהביא בקוה"ע בשם הגר"ח שאינו אלא מדרבנן דאכתי מבטל איסור לכתחילה הוא].

בפר"ח תי' סתירת ד' הטושו"ע דבאוא"ב אין גזירה שמא יקח מן הקבוע כיון שאיסורו רק היום ויכול ליקח למחר אין לחוש שיבוא ליקח מן הקבוע [אמנם כתב שלא הוכילח לתרץ ד' הטור סי' נז גבי דרוסה והתם צ"ל כד' הב"י, אבל הועיל לכה"פ בד' הרא"ש והשו"ע].

אמנם נתקשה דא"כ למה לא יבדור כולהו ויתיר את כולם ולמה שנים האחרונים אסורין, והרי מבואר ברשב"א דאף בפירש בפנינו מותרים כולם, ובאר דכל כה"ג הוי מבטל איסור לכתחילה ורק אם מפריש מעט מעט ושנים האחרונים מותרים הרי תולים האיסור במה שנשאר ואין כאן ביטול איסור לכתחילה, וכ"נ בכו"פ???.

???מכ"ז דנראה דעתם שאין איסור לעשות כל דפריש משום ביטול לכתחילה דאדרבה נקטינן שאין זה האיסור ורק באופן שמתיר את כולם וממ"נ התיר את האיסור יש בזה משום מבטל איסור לכתחילה, ומדבריהם מבואר תי' אחר לקו' הבינ"א ופמ"ג בגמ' זבחים??? .

בלשון הרמ"א מבואר שלא התיר אלא אם פירשו כולן ובשעת עקירתן פירשו מקצתן מהם, והוא ע"ד הסוגיא יומא פד: וגם בד"מ ציין מקורו מסוגיא זו, וכבר תמה בפר"ח דדוקא לענין פקו"נ הצריכו כולי האי דאין הולכין אחה"ר, אבל בכה"ת סגי במה דניידי כולהו?

ועי' בהגר"א מש"כ דסוגיא יומא מדמינן לפירש בפנינו, וכל שנשארו חלק קבועים ל"מ פירש בפנינו וה"נ לענין פקו"נ, וצריך דניידי כולהו שאין כאן קבוע [והוסיף דבכה"ג שפירשו ואין כאן קבוע מותר כבר לכתחילה להפריש אחד???ואין בו משום ביטול איסור לכתחילה].

ועי' בהגר"א???ובדה"ש באר ע"ד הפר"ח דא"א להתיר היכא דאיסורא ברובא איתא [וכמו שמבואר בראשונים דה"נ אם פרשו רובן א"א להתיר, צ"ע הדמיון].

???לפי"ז נמצא שאין מושג של היתר של ניידי כלל שא"א להתיר את כולם ומאי חזית, ורק יש דין כל דפריש.

ונתקשה בדה"ש מה הסברא בזה דבצירוף שפורש בפנינו שרי, ובאר דכה"ג אינו אלא דרבנן הקילו בפירש בפנינו.

אבל נראה לבאר סברת הרמ"א היטיב, דפירש בפנינו עיקר החסרון הוא כיון שיש חנות קבועה והוי כמע"מ אלא שבאת מטעם כל דפריש וכל כה"ג דפריש בפנינו הרי הספק על שעת הלקיחה מן החנות.

אבל כשכולהו ניידי שפיר יש היתר כשיוצא אחד ומה לי שיצא בפנינו???

כתב בפר"ח סקכ"ח שאם כל הקבוצה נעקרו מקביעותן חשיב נייד ולא קבוע אבל אכתי באסורא קיימא דהא איסורא קאי התם [צ"ב הגדר ודימה להרשב"א גבי פירשו ארבעין], ורק אם יפרוש אחד מהם מותר.

עוד כתב שאם נקבעו במקום אחר פשיטא דמיקרי קבוע, ולמד כן מגמ' יומא פד: שלא דנו הראשונים אלא אם פירש אחד ולא סגי במה דניידי כיון שהוקבעו בחצר אחרת, ודבריו דלא כהחזו"א שאי"צ שיפרוש אחד וגם לשער"י הוא רק בפקו"נ דבכעי תרי רובי [גם צ"ע מרוב סיעה דחשיב כניידי אף שהולכין יחד ועי' בבינ"א???].

אם נתפזרו אנה ואנה עד שלא נשאר רוב כולן מותרין, דל"ש למימר איסורא ברובא איתא.

פירשו מקצתן או כולן וחזרו והוקבעו אין חוזרים לאיסורן כהא דמגיסא.

גמ' יומא עי' שבט הלוי א-ס האריך מאי ס"ד לילך בתר רוב הא ס"ס עדיף והביאור ע"ד ס"ט ברה"י דמהני רוב ול"מ ס"ס דאכתי בכלל ספק הוא.