ה. נוגע וחוזר ונוגע בטומאת אוכלין
קטגוריות: ש_ס / נה טהרות / טהרות - הרב אהרן שלוש

**בענין נוגע וחוזר ונוגע בטומאת אוכלין**

# ?לעבור על הכותרות המשניות

# שיטת רש"י והרא"ש שיש נוגע וחוזר ונוגע בטומאת אוכלין

**א.** 'כביצה אוכל ראשון וכביצה אוכל שני שבללן זה בזה ראשון, חילקן זה שני וזה שני, נפל זה לעצמו וזה לעצמו על ככר של תרומה פסלוהו נפלו שניהן כאחד עשאוהו שני'.

רש"י בזבחים (דף ל"א.) והרא"ש (במשנתינו) כתבו שאפי' אם נפלו בזה אחר זה אם נפל השני בעוד הראשון עליו טמאוהו וכל מה שהמשנה אומרת שפסלוהו הוא כשסילק את הראשון קודם שנפל השני, וכ"כ התוס' בזבחים שם דיש נוגע וחוזר ונוגע.

והנה מקור הדין שיש נוגע וחוזר ונוגע הוא בחולין (דף קכ"ד:), והגמ' מביאה שם שנחלקו בזה ר' דוסא וחכמים באהלות (פ"ג מ"א) ובעדיות (פ"ג מ"א) לגבי הנוגע בשני חצאי זיתים מן הנבילה או ששני חצאי זיתים מן המת נכנסו לאהל אם מצטרפים לטמא ר' דוסא בן הרכינס סובר שאינם מצטרפים לטמא וחכמים סוברים שמצטרפים.

אלא שרש"י ותוס' והרא"ש הנ"ל הוסיפו לחדש על הסוגיא בחולין שגם בטומאת אוכלין יש דין נוגע וחוזר ונוגע ואינו רק בטומאת מת ונבילה. ואתיא כשיטת חכמים שיש נוגע וחוזר ונוגע, וכ"כ הגר"א בא"ר שאפי' אם נפלו זה מצד זה וזה מצד זה מצטרפין כרבנן דפליגי עליה דר' דוסא בן הרכינס.

# הוכחת המשנה אחרונה והחזו"א מדברי הרמב"ם והר"ש שאין נוגע וחוזר ונוגע בטו"א

**ב.** אך החזו"א (טבול יום סי' ד' ס"ק ג) והמשנה אחרונה והקה"י (טהרות סי' מ"ח) הוכיחו מדברי כמה ראשונים שלגבי טומאת אוכלין אין נוגע וחוזר ונוגע, דהנה במשנה לקמן (פ"ח מ"ח) איתא 'ערבה שהיא קטפרס והבצק מלמעלן ומשקה טופח מלמטן שלש חתיכות בכביצה אינן מצטרפות ושתים מצטרפות, רבי יוסי אומר אף שתים אינן מצטרפות אלא אם כן היו רוצצות משקה, ואם היה משקה עומד אפילו כעין החרדל מצטרף רבי דוסא אומר אכל פרוד אינו מצטרף'. וכתבו הרמב"ם והרע"ב שהמשנה מיירי לענין צירוף כביצה לטמאות אחרים [וכך מוכרח לדעת רש"י והרמב"ם שאוכל מקבל טומאה בכל שהוא], ואי נימא שיש נוגע וחוזר ונוגע בטומאת אוכלין מה צריך שיהיה צירוף כביצה הרי אפי' אם לא מצטרפים הבצקים מטמאים דאין צריך שיהיו כביצה ביחד בשביל שיטמאו, ומוכח שלגבי טו"א אין נוגע וחוזר ונוגע.

עוד הביאו ראיה מהא דאיתא בעדויות (פ"ג מ"ב) 'אוכל פרוד אינו מצטרף דברי ר' דוסא בן הרכינס וחכמים אומרים מצטרף', ובפשטות אזלי לשיטתם במשנה א' שנחלקו אם יש נוגע וחוזר ונוגע בטומאת מת ונבילה ובזה נחלקו גם במשנה ב' לגבי נוגע וחוזר ונוגע בטומאת אוכלין. אך הרמב"ם (בפיה"מ וכן בפ"ו מטו"א הי"ז) והרע"ב מפרשים דמיירי שהאוכלים מכונסים ביחד ונעשו גוש אחד ויש בו שיעור כביצה ובזה נחלקו ר"ד וחכמים אם מצטרפים, ומשמע שאילו לא היו מכונסים במקום אחד לכו"ע לא מטמאים, וכן הראב"ד והר"ש מפרשים דמיירי שיש ביניהם צירוף משקה ואזלי לשיטתם בטהרות פ"ח משנה ח' אם המשקה מצרף, מבואר שבלא צירוף משקה לכו"ע אינו מצטרף. וקשה למה הראשונים לא פרשו כפשוטו דמיירי בשני חצאי כביצה רחוקים זמ"ז ופליגי לשיטתם אם יש נוגע וחוזר ונוגע, ומשמע מדברי הרמב"ם והראב"ד והר"ש שלגבי טומאת אוכלין אין נוגע וחוזר ונוגע.

וצ"ע בסתירת הדברים, דדוחק לומר שרש"י ותוס' והרא"ש חולקים על הרמב"ם והר"ש והראב"ד.

# מבאר שכל דברי רש"י כשיש שיעור כביצה אוכלין ודין נוגע וחוזר ונוגע רק בשיעור של טומאה

**ג.** ונראה בזה, דהנה בעיקר הטעם שיש חילוק בין טומאת אוכלין לשאר טומאות לגבי נוגע וחוזר ונוגע, יש לבאר בפשיטות שלגבי טומאת אוכלין לא סגי שיש שיעור טומאה של כביצה אלא צריך שיעור של אוכל כביצה בשביל שיהיה אוכל חשוב, ולכך לא מועיל בזה דין נוגע וחוזר ונוגע להחשיבו אוכל אחד דהשיעור כביצה לגבי האוכל הוא בחפצא דהוי אוכל חשוב כשהוא כביצה ולא מועיל לזה שני חצאי כביצה, אבל לגבי טומאת מת ונבילה שהשיעור כזית הוא ביחס לטומאה אינו שיעור בחפצא של הכביצה אלא הוא שיעור בטומאה וסגי בשני חצאי זיתים שמצטרפים שעי"ז יש כמות של כזית שנוגעת בטהור.

ואע"פ שהוכחנו לעיל מהמשנה ששיעור כביצה לגבי לטמאות אחרים אינו בחשיבות של האוכל אלא בטומאה מ"מ מסתבר שיש גם שיעור באוכל דלא גרע מהשיעור כביצה לקבלת טומאה שצריך כביצה של אוכל, ונמצא שיש שני דינים בשיעור כביצה לטמאות אחרים הן מדין האוכל והן מדין הטומאה ?ועי' לעיל.

ולפי"ז י"ל שכל מה שכתבו רש"י והרא"ש שיש נוגע וחוזר ונוגע בטומאת אוכלין היינו רק באופן דמיירי במשנה בטהרות שיש כביצה אוכל ראשון וכביצה אוכל שני שחילקן ונפלו בזה אחר זה על האוכל, דבזה יש בכל אחד מהם שיעור אוכל כביצה וכל החסרון הוא בשיעור טומאה של כביצה ולכך מועיל שמצטרפים דלגבי הטומאה יש נוגע וחוזר ונוגע, אבל באופן של שני חצאי כביצים ממש שנפלו על אוכל טהור לכו"ע לא מצטרפים משום שלגבי השיעור כביצה של האוכל לא מועיל דין נוגע וחוזר ונוגע.

וא"כ אין מח' כלל בין הראשונים, דהמשנה בפרק ח' וכן המשנה בעדויות מיירי בשני חצאי כביצים ממש שבזה מודים רש"י והרא"ש שאין בהם דין נוגע וחוזר ונוגע, ולכך פירש הרמב"ם דמיירי שנעשה גוש אחד והר"ש והראב"ד פרשו שיש צירוף של משקה. שו"ר שכ"כ בספר אשר לשלמה בטהרות סי' ס"ז.

# קושיות עצומות על דברי רש"י מהסוגיא בזבחים ומהסוגיא בשבת

**ד.** והנה צ"ע לדברי רש"י והרא"ש שיש נוגע וחוזר ונוגע בטומאת אוכלין, מהא דאיתא בזבחים (דף ל"א.) שאם היה חצי זית חוץ לזמנו וחצי זית חוץ למקומו וצירף אליהם עוד חצי זית חוץ לזמנו לדעת רבא חוזר וניעור והוי פיגול ולדעת רב המנונא לא אמרינן חוזר וניעור, ורבא הביא ראיה מהמשנה בטהרות (פ"א מ"ה) שכביצה אוכל ראשון וכביצה אוכל שני שחילקן ונפלו על האוכל פסלוהו אבל אם חזר ועירבן טימאוהו דאמרינן חוזר וניעור.

וקשה לדעת רש"י שיש נוגע וחוזר ונוגע בטומאת אוכלין מה שייך לדון חוזר וניעור בשיעור כביצה של טומאת אוכלין, הרי הטומאה אינה תלויה כלל בחיבור של הכביצה דאפשר ששני החצאי ביצים יטמאו אף קודם חיבורן וא"כ כשהצטרפו החצי כביצה ראשון עם השני לא התווסף שום דין ולא חל עליהם דין ביחד שנצטרך לומר חוזר וניעור, ובשלמא לולא דברי רש"י אמרינן שכשהצטרפו שני החצאים חל עליהם דין טומאה של שני ואינו חוזר וניעור כמו שבחצי זית חוץ לזמנו חל עליו דין פסול ואינו חוזר וניעור, אבל לדברי רש"י לא חל על החצאים דין כשהצטרפו דאין משמעות לצירוף שלהם.

וביותר ילה"ק שרש"י פירש שהנידון של חוזר וניעור הוא באופן שחצי אוכל ראשון נגע במקום אחר בטהור מדין נוגע וחוזר ונוגע, והרי עד כמה שנוגע וחוזר ונוגע יכול לעשות חוזר וניעור א"כ כלפי טומאה זו לא הייתה שעה שלא היה יכול לטמאות מדין נוגע וחוזר ונוגע ולא נרדם כלל שנצטרך לדין חוזר וניעור וצ"ע.

עוד צ"ע מהא דאיתא בשבת דף צ"א. שאם זרק חצי כביצה לבית טמא והצטרף לחצי כביצה אמרינן מגו דהוי צירוף לענין טומאה מיחייב לענין שבת, וקשה לדעת רש"י ששני חצאי כביצה מצטרפים א"כ אין שום דין של צירוף לגבי טומאה ואפי' אם לא נחשבים כביצה אחת מטמאים מדין נוגע וחוזר ונוגע וא"כ למה אמרי' מגו דהוי צירוף לענין טומאה הרי לא התווסף כלום בצירוף של החצאי כביצים לגבי טומאה וצ"ע.

# מבאר את הסוגיא בזבחים ובשבת ע"פ היסוד הנ"ל שצריך צירוף כביצה לגבי השם אוכל

**ה.** ונראה לפי המתבאר שגם לדברי רש"י צריך שיהיה שיעור כביצה אוכלין בשביל שיוכל לטמאות ומה שכתב רש"י שיש נוגע וחוזר ונוגע הוא לגבי הטומאה באופן שחצי כביצה שני מצורף עם חצי כביצה ראשון שיש שיעור אוכל של כביצה ובכה"ג יכול לצרף אליו עוד חצי כביצה ראשון לעשות שני, אבל אם היו שני חצאי כביצה ראשון אינם יכולים לטמאות כלל, וא"כ כשצירף חצי כביצה ראשון עם חצי כביצה שני חל עליהם דין שיכולים לטמאות בדרגת שני דקודם צירופם לא היו יכולים לטמאות כלל דאין עליהם שם אוכל ועכשיו כשהצטרפו יכולים לטמאות, ומאחר שהוא מצורף לחצי שני חל עליהם דין מטמא של שני, ושפיר אמרינן שאם חזר וצירף אליו חצי כביצה ראשון אינו חוזר וניעור דכבר חל עליו דין מטמא של שני.

ואע"פ שהדין אוכל אינו שיעור בעצם הטומאה אלא הוא תנאי צדדי שיוכל לטמאות, מ"מ קודם שהצטרף לא חל עליו דין מטמא מחמת שאינו אוכל ולאחר שהצטרף יכול לטמאות כיון שנחשב אוכל וחל עליו דין מטמא של שני ולהכי אמרינן שאינו חוזר וניעור ולא חל עליו דין טומאה של ראשון כשחזר וצירף אליו.

ועדיין יל"ע שהרי אף באופן זה שמצורף לשני יכול לטמאות עם חצי כביצה ראשון אחר מדין נוגע וחוזר ונוגע וא"כ למה חל עליו דין מטמא של שני, וצריך להתיישב עוד בזה. (ואולי י"ל שמכיון שהחצי ראשון צריך את החצי שני בשביל לטמאות כי רק ע"י השני נחשב אוכל כביצה לכך במצב זה חל עליו דין שני).

ועד"ז יש לבאר את הגמ' בשבת שכשזרק חצי כביצה לבית טמא והצטרף לחצי כביצה אחר חל עליו דין מטמא אפי' שיש נוגע וחוזר ונוגע משום שיש תנאי שיהיה בו שיעור אוכל של כביצה וכל הכח שלו לטמאות חל כשהצטרף לחצי כביצה השני.

# בענין שני חצאי כביצים שנטמאו והצטרפו אם יכולים לטמאות

?רש"י בזבחים דף ל"א. ביאר בדברי הגמ' שמה שלרב המנונא אינו חוזר וניעור היינו כשהטומאה חלה מתחילה על חצי כביצה אבל אם מתחילה נטמא כל הכביצה אפי' אם נחלק אח"כ מודה רב המנונא שחוזר וניעור.

והקשו מה המעלה שהיה כביצה מתחילה הרי הטומאה חלה גם על פחות מכביצה אלא שבשביל לטמאות צריך שיהיה כמות טומאה של כביצה וא"כ מאי נפ"מ אם מתחילה היה בו שיעור כביצה. ולכאו' צ"ל שחל עליו דין מטמא כשהיה כביצה.

והיה מקום לומר שמה שחצי כביצה אינו יכול לטמאות הוא משום שהקבלת טומאה שלו היא חלשה ומחמת זה גופא אינו מטמא אבל כביצה יש לו טומאה חמורה יותר ולכך יכול לטמאות, ולפי"ז אם שני חצאי כביצים קבלו טומאה והצטרפו אינם יכולים לטמאות משום שלכל אחד יש טומאה קלושה ומה מועיל שהתחברו מאחר שטומאתם קלושה ורק אם מתחלה נגע בכביצה חלה עליו טומאה אלימא שיכול לטמאות אחרים.

ולפי"ז מובן סברת רש"י שאם מתחלה היה כביצה ואח"כ נחלק מודה רב המנונא שחוזר וניעור משום שבכה"ג חלה עליו טומאה חמורה של כביצה ואפי' אם נחלק חוזר וניעור משא"כ כשקיבל טומאה כשהוא פחות מכביצה הוי טומאה קלישא ואינו חוזר וניעור (ויל"ע שא"כ אין החסרון שאינו חוזר וניעור אלא שאין עליו טומאה חמורה לגבי לטמאות אחרים ובמה נחלק רבא).

אך בדברי רש"י בזבחים מפורש לא כך, שכתב שהמשנה בטהרות מיירי שקיבל טומאה כשהיה חצי כביצה ולכך לרב המנונא אינו חוזר וניעור, הרי מבואר שאילולא החסרון שאינו חוזר וניעור היה מטמא אע"פ שקיבל טומאה בעודו חצי כביצה.

מיהו בדעת הר"ש בטהרות (פ"ח מ"ח) יש שהוכיחו מדבריו שבשביל לטמאות אחרים צריך שיקבל טומאה בעודו כביצה אבל שני חצאי כביצים לא מטמאים אחרים משום שטומאתן קלה, עי' בספר ציוני דעת סי' ג'.