16. גרוגרות וצימוקים
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מוקצה / הרב מאיר קאופמן / שיעורים

כ"ה טבת ע"ב

**סימן ט"ז**

**סוגיא דגרוגרות וצימוקים**

**א]דינם קודם שהסריחו**

**ב]בדין אחזו ולא אחזו**

**ג]בדין גרו"צ שנהיו ראויים באמצע שבת**

**ד]בביאור דברי רש"י שדימה מחוברים לגרו"צ ובדין אין הכן לעכו"ם במחובר וגרו"צ**

גרסינן שבת מ"ה. אמר ר"י אמר שמואל אין לך מוקצה לר"ש אלא גרוגרות וצימוקים בלבד והנה עיין ביצה כ"ו: דבתחילתם אינם ראוים כלל ולאחר מכאן הם חזו ולא חזו ואיכא אנשי דאכלי להו ואיכא אנשי דלא אכלי להו ובסופם הוי ראוים לגמרי והנה לענין שבת יש כאן נידון בארבע זמנים א. כשהניחם בגג והם עדין לא נתקלקלו ב.כשהם התקלקלו לגמרי ג.כשהם התחילו להיתקן ואיכא אנשי דאכלי להו ואיכא דלא אכלי להו ד. כשלא היו ראוים באמצע שבת ונהיו ראוים בשבת ויש לעין מה דין כל מקרה ובמה איירי סוגין

**דינם קודם שהסריחו**

א] והנה באופן א. בפשוטו היה נראה שקודם שזה התקלקל לגבי זה אין הקצאה דזה ממש כמו חיטים שזרען בקרקע דאפילו דמבואר בגמ' שזה דחייה בידיים כיון שהניח את זה למצב שזה עומד להתקלקל וכן הרי סופו להיות לא ראוי בכל אופן הדין שכל זמן שזה לא השריש זה מותר וכן משמע באו"ז הלכות שבת סימן פ"ו שכתב וז"ל אבל גרוגרות וצימוקים דדחינהו **אם נתקלקלו** וכו' עכ"ל ומשמע שרק כשנתקלקלו זה אסור אבל קודם זה מותר אמנם עיין חזו"א מ"ד ו' שכתב שגם אז זה אסור וכן הוא בלשון הטושו"ע שכתבו כיון שיודע שיסריחו הסיח דעתו מזה עכ"ל והסברא בזה עיין חזו"א שביאר שכיון שבסופו זה יהיה ראוי לכן עכשיו הוא מקצה דעתו לגמרי מזה משא"כ חיטים שזרען בקרקע זה לא עומד להיות ראוי בעצמו אף פעם הוא פחות מסיח דעתו מזה וכסברא זו מבואר בחידושי הר"ן ד"ה והתניא שהקשה דהגמ' לקמן דנה האם לר"ש בשאר פירות הוא מודה שדחיה בידים זה סיבה לאסור הרי בחיטים שזרען מבואר בגמ' שמותר ולמה הגמ' לא הקשתה על ר"י מהבריתא ותירץ ששאר פירות זה עומד להיות בסוף מתוקן לגמרי זה סברא שהוא יותר מקצה דעתו משא"כ חיטים וכו' אדרבא הם עומדים להיות לא ראוים כלל ומבואר כנ"ל עוד היה אפשר לדון סברא שגרוגרות וצימוקים כיון שזה מאוד מהר מסריח וכלשון רש"י ד"ה גרוגרות ומשנשתהו מעט מסריחות א"כ אדם מסתכל על זה שבעצם הנחתו זה כמקולקל כבר וממילא יש כאן הקצאה גמורה משא"כ חיטים ושאר דברים המבוארים בגמ' זה לוקח זמן ויודע שזה לוקח זמן א"כ ביחס לזמן שזה ראוי הוא לא מקצה דעתו דכל דבר שראוי לאדם אינו מקצה דעתו מזה

והנה עיין רש"י ד"ה אין מוקצה שכתב וז"ל בדבר הראוי וצ"ב כוונתו ולכאורא בא לישב דהרי יש גם גרוגרות וצימוקים ועל זה תירץ ששם זה דבר שאינו ראוי ופה זה דבר הראוי וכן הוא ברמב"ן ושיטה לר"ן דהקשו כנ"ל הרי יש גם גרוגרות וצימוקים וכתבו שזה לא דומה ששם הנידון שזה לא ראוי אבל כאן זה דבר ראוי ולכאורא מבואר מדבריהם שמה שגרוגרות וצימוקים זה אסור כי זה לא ראוי ואין לומר כי זה עומד להיות לא ראוי דהרי גם חיטים וביצה זה עומד להיות לא ראוי אמנם אם כביאור שאדם מסתכל מתחילה שזה כדבר שאינו ראוי א"כ יש לדון שבאמת כאן זה לא ראוי וזה סיבת ההקצאה גם על תחילתו וצ"ע ועיין תוס"ר ותוס' שהקשו למה הגמ' אומרת אלא שמן שבנר ולא אומרים אלא גרוגרות וצימוקים וזה דומה יותר ששניהם זה הקצאה מחמת דעתו [והנה הם לא הקשו כרמב"ן שהרי הכלל לא נכון אלא שעדיף להביא ביחס למקרה שלנו מגרוגרות וצימוקים דרק שם ולא במקרה אחר] ותירץ בתוס"ר ששם זה עומד להיות ראוי משא"כ כאן ולכן זה דומה לשמן דהינו שאי אפשר לדיק משם להתיר דשם זה דבר שיהיה מותר לאחר זמן וזה יותר סברא שלא מסיח דעת משא"כ כאן שזה עומד לא להיות ראוי כלל ולכן הגמ' מביאה לדיק משמן שבנר שזה עומד להיתכלות ורק שם יש הקצאה ולא בדוגמא שלנו עכ"ד והנה אם נימא שכאן לפני שזה מתקלקל זה אסור לכאורא אין כאן מקום לדייק דאדרבא חיטים וכו' זה בדיוק כמו גרוגרות שזה עכשיו ראוי ועומד להתקלקל ויש כאן כבר עכשיו הקצאה ואין זה דומה לשאר פירות שזה לא עומד להתקלקל ושלכן זה מותר וצ"ע אמנם יתכן שכוונת התוס"ר לדון שהגמ' רוצה להביא מקרה שיותר דומה לסוגין ולומר שדוקא שם ולא פה ולפ"ז מבואר שעל אותו מקרה שבגרו"צ אסור פה מותר ורק שהגמ' לא אמרה זה מצד סברת החזו"א וכנ"ל וצ"ע

**בדין אחזו ולא אחזו**

ב]והנה באחזו ולא אחזו בתחילת השבת מבואר בגמ' בביצה כ"ו: דאם הזמינם לאכילה זה מועיל ואם לא הזמינם זה אסור והנה יש לדון האם זה רק לר"י דס"ל דיש מוקצה לאוצר דהינו שגם דבר שראוי כיון שהקצה מדעתו זה אסור ה"ה כאן אבל לר"ש כיון שמוקצה לאוצר זה לא מוקצה ה"ה כאן דהרי יש אנשים שאוכלים את זה וביותר דהרי בשאר פירות דמבואר בתוס' שזה גם קצת מקולקל או בפצעילי תמרה שאיכא אנשי דאכלי להו ואיכא דלא אכלי להו ומבואר בגמ' שלר"ש זה לא מוקצה א"כ ה"ה כאן שהרי זה באותו מצב ועיין בשער המלך פ"ב מיו"ט ה"ט ובאפיקי ים ח"ב סימן כ"א שכתבו דבפשוטו נחלקו בזה הראשונים דהרי"ף סוף ביצה כתב להוכיח שביו"ט הלכה כר"י מהא דהגמ' ביצה ד. שואלת בסתמא על ברייתא דר"א שזה מוקצה אמנם כתב רש"י שם וכן הבעל המאור שכוונת הגמ' שהרי מצאנו דר"א ס"ל דאיכא מוקצה דמבואר ביצה ל"ד. ועוד אמר ר"א עומד אדם על המוקצה ואמר מכאן אני נוטל למחר וכו' דהינו שצריך הזמנה בערב שבת ומבואר דס"ל דיש מוקצה ולכן צריך הזמנה וכתבו הראב"ד בהשגות על הבעל המאור והרמב"ן שם שהרי סתם מוקצה זה גרוגרות וצימוקים דאיחזו ולא איחזו ובזה הרי ר"ש מודה ואין מזה שום ראיה דס"ל כר"י [ובפשוטו בהכרח זה כך שלא מדובר באוצר סתם דהרי מבואר במ"ב שם דבאוצר לא צריך הזמנה בידים כמבואר ברבנן שם ובהכרח שכאן זה בחזי ולא חזי ולכן צריך שירשום לרבנן] הרי מפורש דעת הרמב"ן והראב"ד דגם לר"ש צריך הזמנה ודעת רש"י והבעל המאור דלר"ש לא צריך הזמנה אמנם עיין מהר"ם ביצה ד. שכתב שכוונת רש"י שמשמעות המשנה שמדובר בכל מוקצה ולא דוקא בגרוגרות וצימוקים ומה שכתב רש"י ל"ד. גרוגרות וצימוקים הכוונה שזה עיקר המשנה ע"ש והנה הרמב"ם כתב המשנה בהלכות יו"ט וכתב המ"מ שזה מצד שמוקצה נוהג ביו"ט ולא בשבת והקשה הלח"מ הרי בגרוגרות וצימוקים ר"ש מודה וזה גם בשבת ותירץ שהרמב"ם רצה לכלול כל מיני אוצר אמנם המ"מ הביא באותו ד"ה את רש"י שמדובר בגרוגרות וצימוקים וכתב השער המלך דדעתו שאחזו ולא אחזו באמת לר"ש מותר אמנם אינו מוכרח וכל האחרונים ביארו כוונת הרמב"ם על כל אוצר עיין מ"ב סימן תצ"ה ס"ד

והנה לכאורא נראה להוכיח דדבר זה אסור גם לר"ש דהגמ' אומרת שר"ש ברבי שאל את אביו האם פעצילי תמרה לר"ש מותר ורבי ענה לו שרק גרוגרות וצימוקים אסור ובביאור ספק הגמ' מצאנו כמה ביאורים בראשונים בתו"י בסוגין וברשב"א ביצה מ. ביארו שזה תמרות שהיו מפצילים אותם כגרוגרות וצימוקים ועושים שלא יהיו ראוים ויש כאן דחיה בידים וספק הגמ' האם כזו דרגא שלא ראוי ודחיה בידים זה סיבה לאסור והגמ' דוחה שכיון שזה לא נהיה כל כך לא ראוי כמו גרוגרות וצמוקים לכן אין זה בכלל האיסור לר"ש ובתוס' בביצה ביארו שקוצרים את זה מהעץ קודם זמנם וספק הגמ' האם כה"ג חשיב דחיה בידים כיון שבקצירתו גורם שזה לא יגדל יותר או שכיון שזה לא היה ראוי מעולם לא חשיב דחיה בידים והגמ' מסיקה שזה לא דחיה בידים אמנם ברש"י בסוגין ובפשוטו זה גם כוונתו בביצה מ: וכמו שביאר הראשי יוסף שם שזה פירות שלא התבשלו ומניחם אותם בסלים להתבשל שם וספק הגמ' האם צריך דחינהו בידים או לא וברשב"א בביצה ביאר כוונתו שהספק האם זה נחשב דחינהו בידים ומשמע שזה אותו דרגא של גרוגרות וצימוקים בזמן שזה לא חזו וא"כ וודאי שאין ספק הגמ' על מצב זה שזה כעצים ואבנים כמבואר בגמ' כ"ו: שלא מועיל הזמנה אלא הנידון כשזה נהיה חזו ולא חזו וכלשון רש"י שספק הגמ' קודם שנהיו ראוים ובזה הכריעה הגמ' שגרוגורת וצימוקים אסור ושפצעילי תמרה אסור [אמנם עיין מ"ב סימן ש"י ס"ב ובשער הציון שם שנראה שנקט בכוונת רש"י שזה כל הזמן ראוי קצת ולפ"ז צ"ב כוונת רש"י שביאר שזה לא דומה לגו"צ בשני דברים א.שזה ראוי ב.שזה לא דחיה בידים] ועיין ב"ח סימן ש"י דביאר דמה דרש"י והטושו"ע הצריכו דחיה בידים ולא חזו שהלא חזו בא לאפוקי חיטים וכו' והדחיה בידים בא לאפוקי פצעילי תמרה הרי מפורש שזה גם לא חזו בתחילתו אלא שאין כאן הקצאה בגלל שלא דחיה בידים ובהכרח שהנידון בזמן שזה חזו ולא חזו ובהכרח צ"ל בדעת רש"י כמהר"ם לעיל ולפ"ז לא מצאנו שיטה דדין חזו ולא חזו תלוי בר"י ור"ש אלא וודאי שזה גם לר"ש

והנה צ"ב טעמא דמילתא כיון שעכשיו זה ראוי כמו שאר פירות א"כ כמו ששם זה לא הקצאה לר"ש ה"ה כאן והנה היה מקום לומר שכיון שזה היה לא ראוי כלל כה"ג כל שאדם עדין אין דעתו על זה זה אצלו כמו דבר שלא ראוי בעצם ולא שיש כאן הקצאה להשתמש ובזה ר"ש מודה כיון שסיבת ההקצאה כי רואה את זה עדין כדבר שלא ראוי אמנם אם נימא כדביארנו ברש"י שפצעילי תמרה גם יש שלב שזה לא ראוי ובכל אופן כיון שלא היה דחיה בידים כשזה נהיה ראוי ולא ראוי זה אסור ובזה הגמ' חילקה בין גרוגרות וצימוקים לפצעילי תמרה א"כ בהכרח דלא כסברא הנ"ל ובפשוטו צ"ל כמו שביאר בחזו"א כיון שבתחילתו זה לא ראוי כלל ודחיה בידים כה"ג ההקצאה של הבן אדם עד שזה יהיה ראוי לגמרי ואין זה דומה לדבר שאין דחיה בידים או דבר שכל הזמן היה ראוי שבזה אין אדם מקצה דעתו כלל לר"ש ועיין תוס' ד"ה אלא שכתבו וז"ל בירושלמי מפ' שמסריחים בינתים כיון שמתקלקלין כל כך אין דעתו לקחתם עד שיתקנו היטב ומשמע כנ"ל

והנה בפשוטו היה מקום לומר שיסוד המחלוקת באוצר של ר"י ור"ש בדבר שמצד עצם החפצא זה ראוי לשימוש רק שהאדם הקצה בדעתו דלר"י גם בכה"ג הוי מוקצה ולר"ש לא הוי מוקצה רק בדבר שצד עצם החפץ הוא דבר שאינו ראוי וכמו שכתב היפה עינים דבמוקצה בטעות דלר"י הוי מוקצה ולר"ש לא הוי מוקצה אמנם לנ"ל לכאורא מבואר שגם דבר שמצד עצם מצבו אין סיבה להקצאה בכל אופן כיון שאדם בדעתו מקצה אותו הוי מוקצה

והנה יש לעיין למה שכתב הגרעק"א לבאר דעת הר"ן דמוקצה מחמת מיאוס לר"ש הוי מוקצה רק שיכול לחזור בו מהקצאתו וכן נקט בבשר טפל ובחסרון כיס שיכול לחזור בו מהקצאתו למאן דלא ס"ל מיגו וכו' א"כ למה שכאן לא יוכל ליחד הדבר בשבת ולחזור בו מהקצאתו ועיין אפיקי ים למה שביאר דעת הבעל המאור ורש"י דלר"ש בחזו ולא חזו לא הוי מוקצה דהטעם מצד שכשחוזר בו זה עוזר מצד דלר"ש לית ליה מיגו וכו' והנה למה דנקט החזו"א דלחזור בו מהקצאתו לא מועיל בשבת א"כ א"ש דכאן שזה באותו מצב וחוזר בו מהקצאתו לכן אין זה ענין לר"י ולר"ש אמנם לדברי רעק"א הנ"ל צ"ע וצ"ל שכאן כיון שאין דעת האדם להשתמש אלא אם זה יהיה ראוי חשיב הצד שיחזור בו אינו יושב ומצפה ועיין בזה לקמן

**בדין גרו"צ שנהיו ראויים באמצע שבת**

ג]והנה מבואר בגמ' בביצה כ"ו: דבלא היו ראוים בתחילת השבת ונהיו ראוים באמצע שבת זה אסור ומבואר בגמ' יותר שאפילו אם הזמינם מערב שבת זה לא עוזר והנה לר"י וודאי הדין כן כיון דיש כאן מיגו דאיתקצאי אבל לר"ש דלית ליה מיגו וכו' יש מקום לדון שבאמת זה יהיה מותר אמנם עיין ר"ן בסוגין וכן הוא מפורש בשאילתות שגם כה"ג זה אסור אפילו לר"ש וכן למד בעמק שאלה שאילתא מ"ז [הובא באפיקי ים] מדברי רש"י ביצה כ"ד: דנקט דפירות עכו"ם שהיו מחוברים ונתלשו אסורים כמו גרוגרות וצימוקים ומבואר שגרו"צ אסור כה"ג ולכאורא כן מוכח מהא דמבואר בגמ' דמדבריות הוי כגרו"צ ואסור גם לר"ש והרי שם בפשוטו וודאי מדובר שהבהמה באה לעיר ועכשיו היא ראויה וכן הוא בשו"ע סימן תצ"ח ובכל אופן מבואר לר"ש שזה אסור [והנה הראשי יוסף דקדק מרש"י בסוגין שכתב בפעצילי תמרה שמדובר שזה לא נתבשל לגמרי ומשמע שאם נתבשל אסור אמנם בפשוטו אין בזה שום דיוק דכוונתו דבתחילת השבת זה לא ראוי וזה סיבת המוקצה וממילא ה"ה בנהיה ראוי בשבת כיון שכאן ר"ש מודה למיגו וכו' ועיין רש"י ביצה כ"ו: בגמ' אי דלא אחזו שכתב למאן דאית ליה מוקצה משמע שאם אין מוקצה זה וודאי מותר וצ"ע]

והנה צ"ב טעמא דמילתא למה באמת זה אסור לר"ש דלית ליה מיגו וכו' והיה מקום לומר שכאן שזה לא ראוי כלל א"כ הוי מוקצה מחמת גופו ובזה גם לר"ש אמרינן מיגו וכו' דרק דבר שראוי בעצם לשימוש אלא שאיסור מונע ממנו בזה לא אומרים מיגו וכו' אמנם לפ"ז גם בפעצילי תמרה כל שבתחילת שבת זה לא היה ראוי יהיה מיגו וכו' והרי רש"י למד שגם כשזה נהיה ראוי זה אסור מהמימרא של אלא גרו"צ ומבואר שבשאר דברים זה לא כך [ועיין סימן כ' שהוכנו בראיות ברורות שגם כה"ג לר"ש לית ליה מיגו וכו']

ועיין רשב"א ביצה כ"ז. שכתב שזה אינו יושב ומצפה והקשה למה בהמה שמתה מותר מה זה שונה מגרו"צ דמבואר דבאינו יושב ומצפה אסור ומבואר שנקט שכאן זה אינו יו"מ וכן עיין תוס' עירובין מ.שכתבו שמחובר שרש"י דימה לגרו"צ זה באין יושב ומצפה ועיין אפיקי ים שביאר שזה לא מצוי שזה חוזר ונהיה ראוי אמנם צ"ע דהרשב"א כ"ו: הקשה למה הזמנה באיחזו באמצע שבת לא עוזר הרי תנאי עוזר בסוכה רעועה לר"י חזינן שנקט שכאן זה כמו סוכה רעועה דהינו שזה יושב ומצפה דהרי נקט שסוכה בריאה לר"י לא מועיל תנאי וצ"ע הרי כתב שזה אינו יושב ומצפה אמנם אין זה קשה כלל דיתכן שזה וודאי שכאן מצד עצם המצב זה בגדר יושב ומצפה דוודאי הרי זה צריך להיות ראוי באיזה שלב ויתכן שזה יהיה בשבת אלא שכה"ג כיון שזה דחיה בידים וזה היה לא ראוי כלל בזה שהיה הקצאה אלימה אז למעשה כל שבדק בתחילת השבת האדם מצידו אינו יושב ומצפה שזה יהיה ראוי ויש כאן הקצאה מצד האדם בגדר אינו יושב ומצפה אבל לא שמצד עצם החפצא זה אינו יושב ומצפה וא"ש מה שהקשה הרשב"א שיועיל תנאי שכיון שמצד המצב וודאי זה עומד להיות מותר ממילא היה צריך להועיל תנאי והנה הבאינו לעיל להקשות למה שבאחזו ולא אחזו לא יכול לשנות דעתו ולהליט להשתמש ולנ"ל דכאן כיון שדחיה בידיים והיה לא ראוי אדם יותר מקצה דעתו מהדבר עד שיהיה ראוי ממילא וודאי יתכן מאותו טעם זה לא יו"מ שיאכלו עד שזה יהיה ראוי לגמרי

והנה בעיקר הקושיא שיועיל תנאי עיין שטמ"ק שתירץ כיון שזה לא ראוי וזה כמו עצים ואבנים לא מועיל בזה תנאי דלא שייך הזמנה על עצים ואבנים וברשב"א תירץ שכאן כיון שלא מינכרא הכנה דידהו לכן לא מועיל תנאי וצ"ב כוונתו וצ"ל שסוכה בריאה שנפלה השימוש בדבר שהיה קיים קודם אבל כאן הדבר שבו משתמשים לא היה קיים קודם דהיה כאן דבר שלא ראוי מצד עצם החפצא ולפ"ז בכל מוקצה מחמת גופו ולא מחמת איסור לא יועיל תנאי והנה יש להסתפק האם בחזו ולא חזו מועיל רק הזמנה שמוכן לאוכלם כך או גם אם עושה תנאי שאם יהיו ראוים יאכלם ולכאורא לרשב"א לא יועיל כי למעשה לא מינכרא הכנה דידיה אמנם לשטמ"ק לכאורא כה"ג זה לא כעצים ואבנים אמנם אינו מוכרח דיתכן דגדר ההקצאה בחזו ולא חזו שזה כמו עצים ואבנים וצ"ע בזה [ובחזו"א כתב שלא מועיל שעושה תנאי אפילו לר"ש כי בלבו הוא עדין מסיח דעתו ומשמע שכל שזה וודאי יהיה מוכן באמת זה מותר אמנם הראוני דביש"ש נקט שגם אם זה וודאי יהיה מוכן זה אסור ודימה דבר זה לסכין של מילה שוודאי יש לו מילה באותו יום וצ"ע בזה]

והנה קשה מה זה שונה מנר הדולק שזה דחיה בידים ואינו ראוי בזמן הדלקתו ובכל אופן לר"ש לא אמרינן מיגו וכו' ובאמת דבב"ח סימן ש"י כתב דמה שאסור לדידן מצד שזה דחיה ואינו ראוי וצ"ל שכיון שזה רק סברא שהוא לא יו"מ וכנ"ל א"כ בנר שזה וודאי יכבה לא שייך סברא זו אמנם הראשונים הרי לגבי מוכני כתבו שכיון שיתכן שקטן יפיל המעות אין כאן מיגו לר"ש וכאן לכאורא זה גם דחיה בידים ואינו ראוי ולכאורא צ"ל שכל סברת ר"ש בדבר שהדחיה הוא מצד המציאות שזה לא ראוי לשימוש ולא דבר שזה רק מצד האיסור שבת דכל שזה רק מצד האיסור שבת כל שהוא יו"מ אין בזה איסור וצ"ע בזה

והנה לאחר כל הנ"ל יש לעיין מה כוונת שמואל לחדש, והנה לומר שבזמן שזה לא ראוי זה מוקצה עיין חזו"א שכתב שזה פשיטא ועיין לשון רש"י ביצה כ"ו שכשזה לא ראוי זה כמו עצים ואבנים וא"כ וודאי שזה מוקצה ודוחק לומר שחידש זה המצב ועוד שא"כ לא צריך דחיה בידים והנה רש"י הרי כתב על מחובר לאחר תלישתו שזה אסור כמו גרו"צ ומשמע שלמד שזהו החידוש של גרו"צ ומאידך לגבי פצעילי תמרה ביאר שהנידון על זמן שחזי ולא חזי ולכאורא הכוונה בהכרח ששמואל חידש שבזה ר"ש מודה לר"י וא"כ ה"ה לגבי לפני שזה התקלקל

והנה עיין לשון הרמב"ם פכ"ו הי"ד דכתב וז"ל אפילו אוצר של תבואה או תבואה צבורה מתחיל להסתפק ממנה בשבת שאין שם אוכל שהוא מוקצה בשבת כלל אלא גרוגרות וצימוקים שבמוקצה בזמן שמיבשים אותם הואיל ומסריחות בינתים ואינם ראוים לאכילה הרי הן אסורין בשבת משום מוקצה עכ"ל ועיין עמק שאלה שכתב דמלשונו משמע שרק כשזה לא ראוי זה מוקצה ולכאורא אינו מוכרח כלל דאדרבא משמע שכאן כיון שיש סוג שזה מסריח לכן יש כאן מוקצה של אוצר וגם בזמן שזה לא מסריח זה אסור

**בביאור דברי רש"י שדימה מחוברים לגרו"צ ובדין אין הכן לעכו"ם במחובר וגרו"צ**

ד]והנה רש"י ביצה כ"ד: כתב שפירות של עכו"ם מחוברים שנתלשו בשבת הם אסורים אפילו לר"ש שזה כמו גרוגרות וצימוקים ועיין בעל המאור ור"ן שהקשו מה צריך לדמות לגרו"צ שזה רק מימרא של שמואל הרי זה כמו כוס קערה ועששית שאדם לא יושב ומצפה דמבואר שזה אסור דהינו שנקטו שגם ללא דחיה בידים יש איסור באינו יושב ומצפה וצ"ב דעת רש"י והנה בעיקר לשון רש"י הגר"א סימן שכ"ה ס"ד נראה שנקט שמה שלא ליקט זה כמו דחיה בידים אמנם א"כ ודאי קשה למה לא הביא את הדין של כוס וכו' אמנם בפשוטו וודאי שכה"ג זה לא דחיה בידים וכמו שכל הראשונים נקטו שבהמה שמתה זה לא דחיה בידים וכן עיין בראשנים שהעתיקו דברי רש"י והשמיטו תיבות אלו דמדלא לקטינהו אקצינהו ומבואר שזה לא סיבת דברי רש"י וכוונת רש"י רק לומר שיש כאן מציאות של הקצאה אבל אין זה דחיה בידים וכן משמע בב"י ריש סימן שי"ח ובסימן שכ"ה שכתב שכאן יש הקצאה גמורה מצידו מזה שלא לקטם ומשמע שזה לא גדר דחיה בידים אלא שיש כאן עוד סיבה להחשב כהקצאה לר"ש וכן צ"ע כנ"ל למה לא הביא מכוס וכו'

והנה בעיקר דין מוקצה מצאנו שני סוגי מוקצה א. דבר שעמד לשימוש האדם אלא שיש עליו הקצאה בשבת מצד איסורו או מצד הקצאת האדם אמנם יש דברים שאינם מוכנים לשימוש כלל כמו עצים ואבנים ובפשוטו הקצאתם יותר חזקה ועיין רמב"ן במלחמות ביצה כ"ד שכתב שגם אם יש הכן לעכו"ם אפילו בדבר שלא עומד לקצור אבל בהמות שבמדברות או דגים שבים וודאי אינם מוכנים כלל דהינו שזה בעצם לא מוכן לשימוש ולא רק מצד הקצאתו וכן בדף כ"א. כתב שגם אם לר"ש צריך דחיה בידים אבל בפירות מחוברים שאין להם הכן כלל וודאי שזה אסור דהינו שפרי שגודל הוא כדבר שלא עומד עדין לשימוש כלל ולפ"ז יש מקום לומר דכוונת רש"י דבמחובר עד כמה שאין דעתו על זה לקוצרם א"כ חשיב כדבר שאינו מוכן לשימוש כלל והקצאתו חזקה יותר ובזה אפילו שלפי הגדרים זה יושב ומצפה שאולי יתלש בכל אופן בדברים שהקצאתם חזקה גם דרגא שבעלמא חשיב יושב ומצפה כאן זה לא חשיב יושב ומצפה ולזה הביא מגרוגרות וצימוקים דגם שם ביארנו לעיל דמצד עצם מצבו זה גדר של יושב ומצפה ובכל אופן כיון שהיה דחיה בידים ולא חזי הוי הקצאה חזקה שגם לר"ש חשיב מוקצה וחזינן שגם לר"ש יש דברים שמצד עצם מצבם מותר בכל אופן במקום שיש הקצאה אלימה זה אסור אמנם עדין יתכן שאם זה יושב ומצפה גמור דהינו שזה וודאי יתלש בזה אין כאן הקצאה כלל ויהיה מותר דגם זה יסוד איסורו מצד הקצאה וכן משמעות התוס' בכמה דוכתי אמנם לענין גרו"צ משמע שגם אם יודע וודאי שזה יהיה ראוי יש כאן מיגו וכו' וצ"ע

אמנם יש מקום לומר בזה עוד דהנה מבואר בירושלמי שאין נכרי צריך הכן ודעת הראב"ד בהשגות על הרי"ף פ"ג דביצה שהכוונה שלא נאמר שכל דבר של עכו"ם לגבי ישראל זה כמו מדבריות שזה מוקצה קמ"ל אבל זה וודאי שאם העכו"ם הקצה לאוצר וכדו' זה מוקצה כמו אצל ישראל אמנם הראשונים נקטו שכל דבר שנאסר מצד הקצאה אצל עכו"ם חשיב שאין כאן הקצאה שדעתו על כל דבר שהוא יכול להשתמש שהוא ישתמש זה ולפ"ז אם יש לו אוצר וכדו' זה לא מוקצה והנה רש"י הרי כתב שפירות העכו"ם זה מוקצה וכתב הרמב"ן שהרי אם יכין את פירותיו לשימוש וודאי חשיב מוכן אפילו שזה מחובר וכמבואר בגמ' פסחים נ"ו שפירות הנושרים שדעתם עליהם הם לא מוקצה וחשיב מוכן וא"כ אצל עכו"ם הרי חשיב שהוא הכין אותם לשימוש דהרי אין פירותיו צריכים הכן והנה גם לרמב"ן ע"ש שכתב מפורש שדגים שבים ודבר שאינו ברשותו זה לא שיך דרק בדבר ששיך בו הכנה חשיב כאילו הכינם אבל דבר שלא שיך על זה הכנה גם אצל עכו"ם חשיב שאינו מוכן

אמנם הראשונים הרי נקטו שלענין מחוברים אצל עכו"ם אם לא הכינם לשימוש אין כאן הכלל של אין הכן אצל עכו"ם וכן נקט המ"ב שכ"ה סקכ"ב ולכאורא מצד שכל הכלל של אין הכן שדבר שהסיבה שהוא לא מוכן כי היה הקצאה אצל עכו"ם אין הקצאה אבל דבר שמצד עצם מציאותו אינו מוכן לשימוש כמו אבנים שבחצר אפילו שאפשר ליחדם בזה אין סיבה לומר שעכו"ם זה אחרת וס"ל שגם פירות שהם במצב גדילתם כל שלא הכינם רואים אותם כלא מוכנים לשימוש כלל והנה רש"י הרי דימה גרוגרות וצימוקים למחובר ומשמע שס"ל שגם זה אסור אצל עכו"ם וכן דייק הבית מאיר והחזו"א וכן הוא בביאור הגר"א סימן שכ"ה ס"ד ועיין ביאור הגר"א סימן ש"י ס"ב על הרמ"א שאין הכן אצל עכו"ם שכתב וז"ל דדוקא דבר שאסור משום הכן אבל דבר שאסור מצד מחובר אסור וכן כל כיוצא בו ויתכן כוונתו למה דרש"י דימה הדברים ולכאורא הטעם מצד שס"ל שכאן המוקצה הוא לא מצד הקצאתו וצ"ע הרי צריך דחיה בידים ולכאורא זה סברא מצד הקצאת האדם ועיין בית מאיר סימן ש"י שהוכיח מהר"ן שיש מיגו דאיתקצאי בעכו"ם ודחה כנ"ל שדבריו לר"י אבל לר"ש שצריך דחיה בידים אצל עכו"ם זה לא נחשב דחיה

ולכאורא יש מקום לומר דכאן גדר המוקצה על ידי דחיה בידים ולא חזי לא שזה רק הקצאה מצד האדם אלא זה הופך את הדבר כמו עצים ואבנים וכמו פירות מחוברים שחשיבי דבר שאינו מוכן כלל לשימוש דהינו ללא דחיה דנים שזה עומד לשימוש אלא שזה צריך הכנה להעמידו לשימוש אבל על ידי הדחיה והאינו חזי דנים שזה כדבר שאינו עומד לשימוש כלל וממילא בכזה סוג מוקצה אין הכלל של אין הכן וכו' דכאן יסוד השם מוקצה הוא מצד שאינו מוכן כלל ולא מדין הקצאה

ואם כנים הדברים א"ש הטעם שגרו"צ אסור אפילו שזה יושב ומצפה דיתכן דדבר שהוא לא מוכן לשימוש כלל לא שייך בזה הכנה על אחרי זה דרק דבר שעומד לשימוש האדם אלא שלענין שבת יש כאן הקצאה מועיל הכנה על אחרי זה אבל לא דבר שהוא לא מוכן לשימוש כלל וזה דמיון רש"י למחובר ובזה א"ש דחזי ולא חזי אסור כאן גם לר"ש דכל מה דר"ש חולק שדבר שראוי לא לחל על זה הקצאה אבל כאן שגדר הדברים שזה כדבר שאינו מוכן כלל אין זה ענין למחלוקת ר"י ור"ש ובזה מיושב דברי הגרעק"א שמועיל יחוד באמצע שבת אבל פה בחזי ולא חזי לא מועיל דכאן הגדר שכל שזה אינו ראוי שזה כדבר שאינו מוכן כלל **והדברים מחודשים**

אמנם הכל בו הרי כתב שגרו"צ של עכו"ם מותרים וביאר המ"ב דהינו חזו ולא חזו ובפשוטו ה"ה קודם שזה התקלקל וה"ה אם נהיה מתוקן באמצע שבת והטעם כנ"ל שכל חומר גרו"צ זה מצד ההקצאה של הגברא וכיון שעכו"ם לא מקצה מדעתו כל דבר שראוי א"כ זה כמו לא דחיה בידים וממילא זה כמו שאר פירות שכל שעכשיו זה ראוי אין כאן מוקצה ובדעת החולקים יתכן שהדין דחיה בידים לא צריך את זה כל פעם אלא שדבר כזה שצורת עשיתו היא על ידי דחיה בידים ממילא יש כאן הקצאה מצד עצם מצבו וזה שייך גם בעכו"ם והנה מבואר בגמ' ביצה כ"ו: דאם ירדו גשמים ונדחו וחזור ונראו הגמ' דנה האם יש מוקצה לחצי שבת וצ"ע הרי כאן זה לא דחיה בידים שהרי זה היה ראוי ונפל גשם ובהכרח שכבר נקבע שגרוגרות וצימוקים זה נחשב בעצם כדבר דחוי וצ"ע בזה ועיין סימן כ' מה שכתבנו בזה

והנה בעיקר הנידון הנ"ל האם יש דין אין הכן לעכו"ם בדבר שבתחילת השבת זה היה מוקצה ויש כאן מיגו דאיתקצאי לכאורא היה מקום לומר שאם כל הדין מיגו וכו' זה מצד שזה גורם שאין דעתו על זה לכל השבת א"כ בעכו"ם שתמיד דעתו על כל דבר ממילא לכן אצלו אין דין מיגו וכו' ולכאורא באמת לשיטות שמועיל תנאי אין סיבה שזה יהיה יותר גרוע מכל תנאי וצ"ע

והנה עיין בה"ל סימן ש"י שכתב שעכו"ם שהדליק נר בשבת כיון שאין הכן אצל עכו"ם זה מותר לאחר שזה נכבה ומקורו מהפמ"ג וע"ש שביאר שכיון שכל המיגו וכו' הוא מצד הדחיה בידים ולכן אצל עכו"ם זה לא נחשב דחיה בידים כיון שאין הכן לעכו"ם אמנם החזו"א חלק על זה וכשיטתו לעיל שבגרורות וצימוקים אומרים מיגו וכו' גם בעכו"ם וצ"ע דהמ"ב לכאורא סותר דברי עצמו ואם כנ"ל שגרוגרות וצימוקים גדר הדין שזה כאינו מוכן כלל א"כ א"ש שאין כאן סתירה אמנם נראה שגם ללא זה לא קשה כלל דכל הדחיה בידים מצד שיש כאן איסור טלטול הנר אבל בעכו"ם שאין איסור אין שום סיבה לראות בזה דין דחיה ובאמת הראשונים שכתבו שעכו"ם שאפה פת זה אסור מצד שזה כמו גרוגרות וצימוקים וביאר הגר"א שמדלא אפה קודם שבת זה דחיה צ"ע הרי העכו"ם יכול לאפות ולמה לראות בזה מעשה דחיה

והנה מצאנו עוד כמה מקומות דהראשונים כתבו שר"ש מודה וכתבו שזה כמו גרו"צ א.עיין תוס' מ"ה: לענין ביצת אפרוח שזה מוקצה כמו גרו"צ וצ"ע הרי כאן זה חזו לכלבים ואין כאן הקצאה וכן עיין תוס' ביצה ו. לענין ביצת אפרוח שיצא ממנה אפרוח שזה אסור מצד שזה כמו גרו"צ ועיין מ"ב תקי"ג סקל"ו דכל זמן שזה היה ביצה זה לא ראוי ולכאורא כאן זה יושב ומצפה ולמה שזה יהיה אסור ב. עיין רבינו חננאל קכ"ד: שלבנים שהעמידם לבנין הוי מוקצה וכתב שזה כמו גרוגרות וצימוקים וצ"ע ששם זה חזי וגם לא היה דחיה בידים ג. עיין הגהות מימוני דמטה שיחדה למעות הוי הקצאה כמו גרו"צ והקשה הבית מאיר הרי זה חזי ולכאורא צ"ל שכוונת הראשונים למה דנתבאר לעיל דבגרו"צ נתחדש שגם לר"ש יש דבר שמצד מציאותו אין כאן סיבה להקצאה בכל אופן לר"ש הוי מוקצה דיש כאן הקצאה חזקה וה"ה במקומות אלו מטעם אחר חשיב הקצאה חזקה שזה אוסר ורק הוכיחו שיש כזה מושג אמנם יש מקומות שלא צריך דחיה בידים אלא שמסיבות אחרות יש כאן הקצאה חזקה שאסורה גם לר"ש ומה שלא הוכיחו ממוקצה מחמת חסרון כיס דיתכן דשם זה חסרון מצד עצם החפצא ולא רק מצד מחשבת האדם ועוד יתכן ששם זה מצד גזירת כלים וצ"ע בכל זה