ז (ב) - בד_ הרא_ש בדין קופצת וצידי הרחבה, ובד_ הטור דשבקתה לרחבה חייבת אף אם אפשר לה לאכול בלא_ה
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / ב_ק - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / שיעורים בעניני קרן שן ורגל בור ואש

אור ליום ב' כ"ג כסליו תשע"ה

**א**

א] ב"ק די"ט: אכלה מתוך הרחבה משלמת מה שנהנית, מצידי הרחבה משלמת מה שהזיקה, ובגמ' שם דכ"א., אמר רב ובמחזרת, ושמואל אמר אפי' מחזרת נמי פטור, ולשמואל היכי משכחת לה דמחייב כגון דשבקתה לרחבה ואזלה וקמה בצידי רחבה.

והתוס' שם כתבו, ז"ל, ונראה לר"י דצידי רחבה חשיבי חצר הניזק שכל אחד יש לו רשות להניח פירותיו כנגד פתח ביתו בצידי רחבה, ולרב אפי' במקום שיכול לאכול בחיזור חשיב חצר הניזק וחייבת נ"ש מטעם שן, ולשמואל מקום שיכולה לאכול בחזרה חשיב לה כרה"ר, עכ"ל, והרא"ש בסימן ז' כתב, ז"ל, ושמואל אמר אף במחזרת נמי פטור, דכיון דיכולה לאכול ע"י חיזור אין לו רשות לשטוח שם פירות וחשיב כרה"ר, עכ"ל.

והנה בפשוטו למש"כ התוס' והרא"ש דטעמא דשמואל דפטר במחזרת, הוא משום דמקום שיכולה לאכול ע"י חיזור חשיב כרה"ר, הרי בע"כ דהא דמודה שמואל בדשבקתה לרחבה ואזלה וקמה בצידי רחבה דחייבת, הוא רק במקום דאינה יכולה לאכול ע"י חיזור, אלא ע"י דשבקתה לרחבה, אך במקום דיכולה לאכול ע"י חיזור דחשיב כרה"ר, ה"ה פטורה אף אם שבקתה לרחבה וכו', וכ"ה להדיא בתור"פ ובחי' תלמיד הרשב"א, עיי"ש.

ב] ועד"ז מצינו בדין קופצת, שכתב הרא"ש בסימן ד', ז"ל, אמר רבא בקופצת, וכיון שאין יכולה לאכול אלא בקפיצה לאו אורחה הוא ויש לו רשות להניח שם פירותיו וכו', וכיון שאין יכולה לאכול אלא בקפיצה קרינא בה שדה אחר כי יש לו רשות להניח שם פירותיו, עכ"ל, ומבו' דכל הא דקופצת חייבת, הוא רק כשאין יכולה לאכול אלא בקפיצה, דבכה"ג יש לו רשות להניח פירותיו שם, אך כל שיכולה לאכול שלא בקפיצה ואין לו רשות להניח פירותיו שם, אף אם קפצה ואכלה ה"ה פטורה.

וכ"ה להדיא בטור סימן שצ"א, ז"ל, אבל אם אינה יכולה להגיע וליקח הפירות מע"ג חברתה אא"כ תקפוץ ותקחם אז חשוב כחצר הניזק ומשלם נזק שלם וכן כל כיו"ב כגון שהיו הפירות מונחין ברה"ר במקום שא"א ליטלם אא"כ תקפוץ או שהיו פירות בקופה מופשלין מאחוריו בענין שא"א לה ליטלם אא"כ תקפוץ חשוב כחצר הניזק, ואם אפשר לה ליטלם בלא קפיצה אז חשוב כרה"ר, עכ"ל.

ג] אמנם צ"ע בזה בד' הטור שם, ז"ל, היו הפירות מונחין בצידי רחבה והיא בתוך הרחבה אע"פ שאינה יכולה ליטלם אא"כ תחזיר ראשה לצידי רחבה וכו' ואכלתם אינה משלמת אלא מה שנהנית, אבל יצאה מן הרחבה לצידי רחבה ולקחתם שם ואכלתם שם משלם כל מה שהזיקה, עכ"ל, ומ' להדיא דכל שיצאה לצידי הרחבה ולקחתם ואכלתם שם, ה"ה משלם כל מה שהזיקה, אף אם היתה יכולה ליטלם ע"י חיזור, אך בחזו"א סימן ט' סק"ב כתב ע"ד השו"ע שם (שהם כל' הטור), דאפי' נכנסה כולה לרה"ר ואכלה פירות הסמוכות לרה"ר משלמת מה שנהנית, וזה צ"ע, דמלבד דאין כן משמעות ד' הרא"ש, גם מ"ש מקופצת דאינה חייבת אא"כ א"א לה ליטלם אא"כ תקפוץ.

וילה"ע גם בד' הטור אלו מיני' ובי', דממש"כ "אע"פ שאינה יכולה ליטלם אא"כ תחזיר ראשה וכו'", מ' דגם מאן דמחייב במחזרת היינו רק בכה"ג שא"א לה ליטלם אלא בחיזור, והרי דאף דס"ל דמחזרת חייבת, מ"מ כל שאפשר לה ליטלם שלא ע"י חיזור ה"ה פטור, והיינו משום דבכה"ג אין לו להניזק רשות להניח פירותיו שם, וא"כ בדין דה"נ בהא דמחייבינן בשבקתה לרחבה וכו', דהוא דוקא בכה"ג דא"א לה ליטלם אלא ע"י דשבקתה לרחבה, וכעת לא מצאתי שעמדו ע"ד הטור בזה.

**ב**

ד] ונראה לישב, דהנה בעיקר מש"כ הרא"ש דטעמא דמאן דפטר במחזרת הוא משום דכל יכולה לאכול ע"י חיזור אין לו רשות לשטוח שם פירות וחשיב כרה"ר, הנה עד"ז כתב הרא"ש בסימן ד' בסוגיא דקופצת, דכל היכא דיכולה בהמה לאכול כדרכה דרך הילוכה בלא קפיצה, אין לו לאדם רשות להניח שם פירותיו והוי רה"ר ופטורה, אבל היכא דאין יכולה לאכול אלא בקפיצה יש לו רשות להניח פירותיו ומיקרי חצר הניזק, עכ"ל, ובסו"ד שם כתב דהא דכשאינה יכולה לאכול אלא בקפיצה יש לו רשות להניח פירותיו, הוא משום דלאו אורחה הוא, - והנה ודאי דאין המכוון דבאמת אינו רשאי להניח פירותיו, דודאי דכ"ז דאינם תקלה, ה"ה רשאי להניחם, אף אם בהמה יכולה לאכלם כדרכה, אלא היינו דאינו רשאי להניח פירותיו שם ולתבוע מן המזיק לשמור על בהמתו שלא תאכלם, וצ"ב בגדר הדברים בזה.

ה] ונראה דהביאור בזה נלמד ממש"כ הרא"ש בסימן ז', ז"ל, וכיון דל"ק עיקר נראה לי דמקצה מקום מרשותו לרה"ר פטור, דל"ק לית לי' להך פלוגתא דמקצה מקום, שהרי מקצה מקום יותר ראוי לפטור ממחזרת דהא רב מחייב מחזרת ופוטר במקצה מקום וכו', אבל לל"ק דשמואל פטר במחזרת כ"ש במקצה מקום, עכ"ל, ועמש"נ בסימן ז' (ג) סק"א ללמוד מזה דמפרש הרא"ש לההיא דמקצה מקום, בשהפקיר רשותו, ואכמ"ל.

והנה הרי בטעמא דמאן דפטר במקצה מקום, אמרו בגמ' דהוא משום דאמר לאו כל כמינך דמקרבת להו לפירותך לרה"ר ומחייבת להו לתוראי, וממש"כ הרא"ש דלמ"ד דמחזרת פטור כ"ש דמקצה מקום פטור, מ' דגם טעם הא דפטרינן במחזרת הוא משום ה"ט דלאו כל כמיני', וזהו שכתב הרא"ש דאם אף במחזרת אמרינן דלאו כל כמיני', כ"ש דבמקצה מקום נימא הכי, אך אם הא דבמחזרת פטור הוא מטעמא אחרינא, לכאו' ליכא למעבד מינה ק"ו למקצה מקום, שהרי י"ל דטעם פטורא דמחזרת ל"ש במקצה מקום, ואך דבמקצה מקום נחלקו אם יש לפטרו מטעמא אחרינא.

ו] ובזה מתפרש מש"כ הרא"ש דבמקום שיכולה לאכול כדרכה אין לו רשות להניח פירותיו שם וחשיב כרה"ר, ובמקום שאינה יכולה לאכול כדרכה יש לו רשות להניח פירותיו שם וחשיב כחצר הניזק, - ונראה דלאו היינו דבמקום שאינה יכולה לאכול כדרכה חשיב כחצר הניזק מכח הא דיש לו רשות להניח פירותיו שם, דודאי דאם המקום מצ"ע לא חשיב כחצר הניזק, מה לי דאין הבהמה יכולה לאכול שם כדרכה, אלא היינו דבאמת ביסוד הדין חשיב מקום זה כחצר הניזק, כיון שיש להאדם רשות להניח פירותיו בצידי הרחבה או בשאר מקום גבוה שברה"ר, וכמש"נ בסימן ו' (ג) סק"ח, ואך דמ"מ אם יכולה הבהמה לאכול שם כדרכה לאו כל כמיני' להניח פירותיו שם ולחייב את הבהמה, וע"כ דין מקום זה כדין רה"ר, ומשא"כ במקום שאינה יכולה לאכול שם כדרכה, לא אמרינן דלאו כל כמיני', ועמש"נ הטעם בזה להלן סקי"ב, וע"כ דין מקום זה כדין חצר הניזק.

ז] והנה בביאור ה"ט דלאו כל כמינך וכו', נראה דהיינו, דכיון דיש לו להבעלים רשות להוליך שורו ברה"ר בלא שמירה, הרי הגם דמקום הפירות חשיב כחצר הניזק, משום דהו"ל כחצר המיוחדת לפירות לחד דחשיבא כחצר הניזק, וכמש"נ בסימן ו' (ג) סק"ג ד', מ"מ כיון דהבהמה מזקת בדרך הילוכה ברה"ר ובהילוך זה אין מוטל על הבעלים לשמור, אמרינן בזה דלאו כל כמינך להניח פירותיך שם ולחייב את הבעלים לשמור על בהמתו בהילוכה ברה"ר.

ומה"ט ל"ד דין מקצה מקום, לדין חצר המיוחדת לשניהם לשוורים ולא' לפירות דלדעת רוב קמאי חייב בה על שו"ר, ול"מ למימר לי' לאו כל כמינך, דשאני התם דחשיבא שדה זו כשדה אחר ומהל' שמירת נזיקין אין לו רשות להוליך שורו שם בלא שמירה, וע"כ ל"ש בזה הא דלאו כל כמינך, והרי פשוט דאם הי' חייב על שו"ר ברה"ר, ל"ה מצי למימר לאו כל כמינך דמנחת פירותיך ברה"ר ומחייבת להו לתוראי, שהרי אין לו רשות להוליך שורו שם בלא שמירה, ודוקא במקצה מקום סמוך לרה"ר, כיון דברה"ר יש לו זכות להבעלים להוליך שורו שם בלא שמירה, והניזק בא לחייבו מכח מה שמניח פירותיו בחצירו, אמרינן דלאו כל כמיני'.[[1]](#footnote-2)

**ג**

ח] ולפ"ז נראה בדעת הטור, דאף דבמקום דיכולה לאכול שם בחיזור אין לו רשות להניח פירותיו משום דלאו כל כמיני' וכו', וכמש"כ הרא"ש, מ"מ אי"ז טעם לפטור אלא כשהיא אוכלת בדרך הילוכה ברה"ר, דכנגד הנזק הנעשה ע"י הילוך זה אמרינן דלאו כל כמיני' וכו', כיון דאין מוטל על הבעלים לשמור את בהמתו בהילוך זה, אך משא"כ כשיצאה מן הרחבה לצידי הרחבה, דנעשה הנזק ע"י הילוך בחצר הניזק, דבהילוך זה מוטל על הבעלים לשמרה, הרי דבזה ליכא בזה כלל לה"ט דלאו כל כמיני' וכו', ודמי לחצר המיוחדת לשניהם לשוורים ולפירות לחד, דלא אמרינן דלאו כל כמיני', וכנ"ל.[[2]](#footnote-3)

ט] ויש להוסיף, דהנה התוס' בסוגיין כתבו, ז"ל, ולפי' ר"י צ"ל דכל מה שהגדיים יכולין להגיע ולאכול חשיב רה"ר אפי' לחמור שאין יכול לאכול בלי חיזור, כי זה דוחק לומר דגבי חמור חשיב חצר הניזק ולגבי גדיים שעל גביו חשיב רה"ר, עכ"ל, ובפשוטו נראה דאין לחלק בין חמור זה שגדיים על גביו לשאר חמורים, ונתחדש לפ"ז, דכל שהניח פירותיו במקום שיש בהמות שאוכלות בלא חיזור, חשיב כרה"ר לגבי כל הבהמות, אך הרשב"א בסוגיין כתב דלענין הבהמות חשבינן לצידי הרחבה כחצר הניזק, ולענין הגדיים שע"ג הבהמה חשבינן לה כרה"ר.

ונראה דד' התוס' דלא אזלינן בתר כל בהמה ובהמה, הם לטעמייהו, ולדעת ש"ר אין לומר כן, - והיינו, שהרי אמרינן לעיל ד"כ. דהיתה קופתו מופשלת לו מאחוריו וקפצה ואכלה חייבת, ומבו' דאף דודאי דיש בהמות שיכולות לאכול מן הקופה בלא קפיצה, מ"מ בהמה זו שא"א לה לאכול אלא בקפיצה חייבת, ולפ"ז הרי ה"נ בדין דבצידי הרחבה כל שאין בהמה זו יכולה לאכול בלא חיזור, ה"ה חייבת, - והתוס' שנקטו דכל דיש בהמות שאוכלות בלא חיזור חשיב כרה"ר לגבי כל הבהמות, הוא לטעמייהו, דס"ל בשלהי סוגיין דחיובא דקופצת הוא מטעם קרן, וע"כ אין ללמוד מזה דלענין תורת חצר הניזק אזלינן בתר כל בהמה ובהמה, אך לדעת הרא"ש ודעימי' דחיובא דקופצת הוא מטעם שן, יש ללמוד מזה דאזלינן בתר כל בהמה ובהמה, וז"ב.

ומבו' לפ"ז, דאף דהא דפטרינן בגונא שיכולה לאכול בלא קפיצה ובלא חיזור, הוא משום דאין לו רשות להניח פירותיו שם, מ"מ היינו רק כלפי בהמה זו שיכולה לאכול משם כדרכה, דלאו כל כמיני' להניח פירותיו שם ולחייבה, אך כלפי בהמה שאין יכולה לאכול משם כדרכה, שפיר יש לו רשות להניח פירותיו שם, והו"ל כחצר הניזק.

ועכ"פ נת' לפ"ז דבהא דאין לו רשות להניח פירותיו שם, הדבר יכול להתחלק, דכלפי בהמה זו אין לו רשות וכלפי בהמה זו יש לו רשות, ולפ"ז ודאי מסתברא מילתא, דה"נ ל"מ הא דאין לו רשות להניח פירותיו שם, אלא כלפי היזק הנעשה בדרך הילוכה ברה"ר, אך כלפי היזק הנעשה בהילוכה בחצר הניזק, לא אמרינן דאין לו רשות להניח פירותיו.

**ד**

י] ואמנם דלכאו' עיקר הדברים נסתרים ממש"כ הטור בדין קופצת דאינה חייבת אלא בשאכלה במקום שא"א לה ליטלם אא"כ תקפוץ, והרי דאף דקופצת נסתלקה מרה"ר לגמרי, וכמש"כ כן הרמב"ן והרשב"א, מ"מ כל שאפשר לה לאכול בלא קפיצה, ה"ה פטורה, והרי דאף כשלא נעשה ההיזק ע"י הילוכה ברה"ר, מהני ה"ט דלאו כל כמיני', ולפ"ז הי' בדין דגם בשבקתה לרחבה וכו' לא תתחייב אלא אם א"א לה לאכול בלא זה, והרמב"ן הרי דימה דינא דקופצת לדינא דשבקתה לרחבה.

יא] אך נראה דבאמת פליגי קמאי בביאור גוונא דקופצת, דבפירש"י לעיל ד"כ. כתב, ז"ל, בקופצת, שקפצה ואכלה על צוארה שאין דרכה בכך ותולדה דקרן הוא, עכ"ל, והנימו"י שם כתב, ז"ל, ופירש"י ז"ל קופצת שקפצה ואכלה על צוארה שאין דרכה כן וכו', וכתבו הרא"ה והריטב"א ז"ל דאינו נכון וכו', אלא פי' קופצת היינו שזקפה רגלי' ועמדה על הבהמה ואכלה זקופה וכו', ובכה"ג יש לה דין אוכל ברשות הניזק וכו', עכ"ל.

ומבו' בדבריו, דלדעת רש"י לא איירי בשקפצה ועמדה ע"ג הבהמה, אלא איירי שנתלתה בצוארה ואכלה, וע"כ הו"ל משונה ותולדה דקרן, דאין דרך בהמה לעמוד באופן זה ולאכול, אך לדעת החולקים איירי בשזקפה רגלי' ועמדה על הבהמה, וע"כ היא חייבת מטעם שן, משום שנסתלקה מרה"ר לגמרי.

ולפ"ז י"ל בדעת הטור, דמפרש להא דקופצת כפירש"י, דאיירי בשנתלתה בצוארה ואכלה, ונמצא דעדיין הויא הבהמה עצמה ברה"ר, והא דמחייבינן לה הוא משום דאין דרכה בכך, ומכח זה יש לו רשות להניח פירותיו במקום זה שאינה יכולה לאכול ממנו אלא בקפיצה, וע"כ כל שהיא יכולה לאכול ממקום זה בלא קפיצה ואין לו רשות להניח פירותיו שם, אינה חייבת, ומשא"כ בשבקתה לרחבה שנסתלקה מרה"ר לגמרי, ול"ה ההיזק בדרך הילוכה ברה"ר, ה"ה חייבת בכל גווני, וכמש"נ.

**ה**

יב] יש להסתפק בהא דבמקום שאינו יכולה לאכול שם כדרכה לא אמרינן דלאו כל כמיני', אם היינו משום דכל הא דלאו כל כמיני' הוא רק בגונא דה"ז עשוי שתתחייב הבהמה מכח זה, ומשא"כ במקום שאינה יכולה לאכול שם כדרכה דאי"ז עשוי שתתחייב מכח זה, שפיר כל כמיני' להניח שם פירותיו, - או דהיינו דכל הא דלאו כל כמיני' הוא רק לגבי היזק הנעשה בדרך הילוכה, אך לגבי היזק שאינו נעשה בדרך הילוכה לא אמרינן דלאו כל כמיני', וזה לפמש"נ לעיל סק"ז דה"ט דלאו כל כמיני', הוא משום דיש לו רשות להוליך בהמתו ברה"ר בלא שמירה, וע"כ כל ששינתה מדרך הילוכה דאי"ז בכלל הרשות דדרך הילוכה, וכמש"נ בסימן ז' (א) סק"ח בדעת הרמב"ן דמה"ט הוא דמחייבינן בפשטה צוארה, עיי"ש, ליכא בזה להא דלאו כל כמיני'.

ונראה דיש ללמוד לזה מד' הטור דבקופצת אינה חייבת אלא במקום שאינה יכולה לאכול בלא קפיצה, ובשבקה לרחבה ה"ה חייבת אף במקום שהיא יכולה לאכול בחיזור, ונת' דהוא משום דבשבקה לרחבה דל"ה ההיזק בדרך הילוכה ברה"ר, ואין לו רשות להוליכה שם בלא שמירה, ל"ש הא דלאו כל כמיני', ולפ"ז הרי יש ללמוד מזה דהא דקופצת חייבת, אי"ז משום דכל ששינתה מדרך הילוכה ליכא בזה להרשות דדרך הילוכה, דא"כ הי' לנו לחייב בזה אף אם אפשר לה לאכול בלא קפיצה, דומיא דהא דמחייבינן בשבקה לרחבה אף אם אפשר לה לאכול בחיזור, ובע"כ דהא דמחייבינן בזה, הוא משום דלא אמרינן דלאו כל כמיני' כל דאי"ז עשוי שתתחייב מכח זה, וע"כ כ"ז הוא כשא"א לה לאכול אלא בקפיצה, אך כל שאפשר לה לאכול בלא קפיצה, ולאו כל כמיני' להניח פירותיו שם ולחייבה, ה"ה פטורה אף כשקפצה ואכלה, ויש לדחות.

יג] ונפ"מ בזה, במש"נ בסימן ז' (א) ענף ו' להסתפק בארי שטרף ואכל מצידי הרחבה אם הוא חייב, כיון שאין לאדם רשות להוליך ארי ברה"ר, עיי"ש מש"נ לדעת הרמב"ן בזה.

ולדעת הרא"ש בזה, נראה דהדבר תלוי בביאור הא דבשינתה מדרך הילוכה לא אמרינן דלאו כל כמיני', דאם היינו דלא אמרינן דלאו כל כמיני' בגוונא דאי"ז עשוי שתתחייב הבהמה מכח זה, מסתברא מילתא דה"נ לא אמרינן דלאו כל כמיני' לגבי נזקי ארי שאין לו רשות להוליכו כלל ברה"ר, אך אי נימא דהא דבמשנה מדרך הילוכה לא אמרינן דלאו כל כמיני' הוא משום דאי"ז בכלל הרשות דדרך הילוכה, הרי דכ"ז הוא במשנה מדרך הילוכה, אך בארי שהולך כדרכו, אף דאסור לו להוליכו ברה"ר, מ"מ כיון דמהל' שמירת נזיקין יש לו רשות להוליכו ברה"ר בלא שמירה, אמרינן בזה דלאו כל כמיני'.

יד] ועד"ז הוא במש"נ שם להסתפק, לדעת ר' טרפון דקרן בחצר הניזק משלמת נ"ש, אם בהזיקה בקרן את הפירות שבצידי הרחבה אינה משלמת אלא ח"נ, או דכיון דצידי הרחבה חשיבי כחצר הניזק, וכל הא דפטרינן כשאכלה משם הוא משום שדרכה בכך, הרי דלגבי נזקי קרן דל"ה זה אורחי', ה"ה חייבת נ"ש, ועיי"ש במש"נ בזה בדעת הרמב"ן, - ונראה דג"ז תליא בנידון זה, דאם הא דלא אמרינן דלאו כל כמיני' בשינתה מדרך הילוכה, הוא משום דאי"ז עשוי שתתחייב הבהמה מכח זה, הרי דה"נ כלפי נזקי קרן דלאו אורחה ואי"ז עשוי שתתחייב מכח זה, לא אמרינן דלאו כל כמיני', וה"ה חייב נ"ש, אך אם הא דבמשנה מדרך הילוכה לא אמרינן דלאו כל כמיני', הוא משום דאי"ז בכלל הרשות דדרך הילוכה, הרי דכ"ז הוא במשנה מדרך הילוכה, אך במזקת נזקי קרן בדרך הילוכה, אינה חייבת אלא ח"נ, וזה ע"ד מש"נ שם לדעת הרמב"ן דאינה חייבת אלא ח"נ, משום דאף הא דקרן ברה"ר אינה חייבת אלא ח"נ, הוא משום הרשות דדרך הילוכה, עיי"ש.

**ו**

טו] במש"כ הטור דאם יצאה מן הרחבה לצידי רחבה ולקחתם שם ואכלתם שם משלם כל מה שהזיקה, כתב הפרישה, ז"ל, נראה דהעיקר כאן כיון שאכלה שם אפי' לא לקחתם שם, דהא כתב רבינו דלקחה ברה"ר ואכלה בחצר הניזק חייב, ולקחתם שכתב כאן אורחא דמילתא קתני, עכ"ל, ועי' חזו"א סימן ט' סק"ב שדן בזה, ומסיק דאי נימא דאם לקחה מרה"ר ואכלה בצידי הרחבה פטורה, הי' בדין דגם אם לקחה פירות המונחים שם ואכלתן תיפטר, ובע"כ דחשבינן לה כחצר הניזק גם לגבי אכילה, וממילא דאף אם לקחה פירות מרה"ר ואכלה בצידי הרחבה ה"ה חייבת, עכ"ד.

ונראה לדון דד"ז תליא בפלוגתת רבוותא, דהנה בטעם הא דצידי הרחבה חשיבי כחצר הניזק, כתבו התוס' דהוא משום דכל א' יש לו רשות להניח פירותיו כנגד פתח ביתו בצידי רחבה, והנה לפי דבריהם ניחא הא דחשיבי כחצר הניזק אף למ"ד דחצר המיוחדת לשניהם לפירות ולא לשוורים חשיבא כרה"ר, משום דאינם מיוחדים לפירות אלא לזה שהוא כנגד ביתו, וכ"ה להדיא בחי' הראב"ד לעיל די"ד., עיי"ש.

אמנם הנה בתור"פ כתב, ז"ל, ומ"מ לאו מיוחדת לשניהם קרינן בי' שהרי כיון שהניח א' מהם שם פירותיו אין האחר רשאי לשטוח שם פירותיו, וגם אין רשאין להניח לבהמות ללכת שם, עכ"ל, ומבו' בדבריו דיש רשות לכל אדם להניח פירותיו בצידי הרחבה, וע"כ הוצרך לפרש דהא דלא חשבינן לה כמיוחדת לשניהם לפירות, הוא משום דאחר שהניח א' מהם שם פירותיו אין האחר רשאי לשטוח שם פירותיו.

טז] ונראה לפ"ז, דדינא דהפרישה תליא בפלוגתא זו, דלדעת התוס' והראב"ד דהא דצידי הרחבה חשיבי כחצר הניזק, הוא משום שהן מיוחדין לזה שהם כנגד ביתו, ע"כ הדין נותן דגם אם לקחה הפירות מרה"ר ואכלתם בצידי הרחבה במקום שכנגד ביתו של בעל הפירות, ה"ה חייבת, דאף אי נימא דבכה"ג יש רשות להוליך הבהמות שם, מ"מ הו"ל כמיוחדת לא' לפירות ולשניהם לשוורים דקי"ל דחשיב כחצר הניזק.

אך לדעת תור"פ דהא דחשיבי כחצר הניזק הוא משום דכשהניח א' מהם שם פירותיו אין האחר רשאי לשטוח שם פירותיו וגם אין רשאין להניח לבהמות ללכת שם, הרי דכ"ז הוא כשהניח שם את פירותיו, אך כל שלא הניח שם פירותיו, אלא שלקחה הבהמה את הפירות מרה"ר ואכלתם שם, לא חשיב מקום זה כלל כחצר הניזק, - ואמנם כ"ז הוא רק אי נימא דהא דאין רשאין להניח לבהמות ללכת שם, הוא ג"כ מכח מה שהניח א' שם פירותיו, אך אי נימא דגם בלא"ה אין רשאין להניח לבהמות ללכת שם, הרי דאף דנימא דכיון דלא הניח שם פירותיו הוי כחצר המיוחדת לשניהם לפירות, מ"מ כיון דאינה מיוחדת לשוורים, הו"ל כחצר הניזק.

ונמצא לפ"ז דהפרישה דפשיטא לי' דבכה"ג היא חייבת, אזיל לטעמי' שהביא שם לד' התוס' דהא דצידי הרחבה חשיבי כחצר הניזק הוא משום דכל א' יש לו רשות להניח פירותיו נגד ביתו בצידי רחבה, אך בדעת הטור י"ל דס"ל כדעת תור"פ דהא דחשיבי כחצר הניזק, הוא משום דאחר שהניח שם א' פירותיו אין רשאין להניח לבהמות לילך שם, וע"כ כתב הטור דרק אם לקחה הפירות משם ואכלתם שם ה"ה חייבת, וכמש"נ.

1. שו"ר בחזו"א סימן ט' סק"ד במוסגר, שרמז להעיר בהא דבחצר השותפין המיוחדת לזה ולזה לשוורים ולפירות לחד חשיבא כחצר הניזק אע"ג דהפירות סמוכין לניזק, ובמש"נ נתישב. [↑](#footnote-ref-2)
2. אך יש להעיר ע"ד הטור בזה, ממש"כ הרא"ש בסו"ס ד', ז"ל, וכיון שאין יכולה לאכול אלא בקפיצה לאו אורחה הוא, ויש לו רשות להניח שם פירותיו וכמו מחזרת לרב "ושבקה לרחבה לשמואל", עכ"ל, ומ' להדיא דגם הא דמחייבינן בשבקה לרחבה, הוא רק משום דאין דרכה בכך ויש לו רשות להניח שם פירותיו, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-3)