כלים פי_ח מ_ד
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_מ

**כלים פי"ח מ"ד**

א] **מלבן שנתנו על לשונות ר"מ ור"י מטמאין ר"י ור"ש מטהרין,** הר"ש לעיל מ"ג והרא"ש פירשו דהיינו שהמלבן מונח על עץ כעין לשון, ומטהרי ר"י ור"ש משום דבכה"ג לא מטלטל המלבן בהדי מטה כולי האי, והיינו דמלבן דטמא הוא מלבן המונח ע"ג חמור וכמש"כ הר"ש לעיל, וכה"ג הוא מטלטל בהדי מטה, ואילו מלבן המונח ע"ג לשון אינו מטלטל בהדי מטה כולי האי.

אך הר"ש במשנתינו פירש ע"פ התוספתא, דלשונות אלו הם חבלים היוצאין מן המטה כעין לשונות, והיינו שפעמים שהמלבן מחובר לעריסה ע"י טבעות שהם עליו כמלבוש, ופעמים שהוא מחובר ע"י סירוג חבלים, ובכה"ג מטהרי ר"י ור"ש דס"ל דלא חשיב כחיבור למטה, ולפי' קמא דהר"ש בפי' התוספתא נראה דהא דלא חשיב כחיבור למטה, הוא משום דבכה"ג שהוא מסורג בחבלים אין רגלי המטה תחובין במלבן, ולפי' בתרא דהר"ש הוא משום הא גופא דאינו מחובר ע"י טבעות אלא ע"י סירוג חבלים.

ב] והר"ש לעיל שם הביא פי' רה"ג והערוך, דמלבן הוא עץ ארוך ברחבה של מטה וכו', ופעמים מוציאין אותו מן המטה ותוקעין עצים בנקביו ועושין בו לשון של זהורית, ובכה"ג פליגי תנאי אם הוא טמא, ובחזו"א סימן כ"ד סק"ו תמה דמ"ט דר"מ ור"י דמטמאי לי', דמ"ש מכל פשוטי כלי עץ, עיי"ש, ואמנם למש"כ בחזו"א ליקוטים למקואות סימן ז' סק"ח, יש מקום לדון, דחשיב המלבן ככלי קיבול, משום שהוא מקבל את העצים, וצ"ע בזה.

ג] והרמב"ם בפיהמ"ש ובפ"ד מכלים ה"ב פירש, דנתנו ע"ג לשונות היינו שאינו מונח ע"ג המטה עצמה אלא ע"ג לשונות המטה, והוא גבוה מן המטה, ומשמעות דבריו בהל' כלים וכ"ה מבו' בכס"מ שם, דטעם החילוק בין מלבן המונח ע"ג המטה למלבן המונח ע"ג לשונות, הוא דמלבן המונח ע"ג המטה יש לו רגלים שמתחבר בהן עם המטה, והיינו כמו שפירש הרמב"ם לעיל מ"ג שמכניסין בנקביו ברגים כדי לחברו למטה, ואילו מלבן המונח ע"ג לשונות אינו מתחבר עם המטה ע"י רגלים, אלא פעמים שמסרגין אותו למטה בחבלים, וזה ל"מ לחשבו כחלק מן המטה, והא דאינו טמא בפנ"ע, הוא משום דהוי פשוטי כלי עץ שמשמש את הכלים בשעת מלאכה בלבד.

ובחזו"נ תמה בזה, דמ"ט דר"מ ור"י דמטמאין, הרי אי"ז משמש את הכלים אלא בשעת מלאכה, אך לכאו' צ"ל וכעי"ז כתב המשנ"א דאינהו ס"ל דאף מלבן שנתנו ע"ג לשונות חשיב כחלק מן המטה וכאחד מאברי', וע"כ הוא מתטמא עם המטה, וכ"ה מבו' מהא דתניא בתוספתא ב"מ פ"ה ה"ז דמודו ר"מ ור"י דאם לא יחדו למטה אחת ה"ה טהור, עיי"ש, והרי דכל הא דמטמאי, הוא משום דחשיב כחלק מן המטה וכאחד מאברי', וע"כ כל שהוא נותנו ממטה למטה ולא חשבינן לי' כחלק ממטה מסוימת, ה"ה טהור.

ד] **אמר ר' יוסי מ"ש זה ממלבני בני לוי שמלבני בני לוי טהורים,** הר"ש לעיל מ"ג פירש דמדמי ר' יוסי, דכ"ה דמלבני בני לוי טהורין משום דלא מיטלטלי בהדי מטה, ה"נ יש לטהר במלבן שנתנו ע"ג לשונות משום דלא מיטלטל בהדי מטה כולי האי.

אמנם בד' הרמב"ם פ"ד דכלים ה"ב מבו' דמפרש, דמדמי ר' יוסי דכ"ה דמלבני בני לוי טהורין משום שאין משמשין את הכלים אלא בשעת מלאכה, ה"נ מלבן שנתנו ע"ג לשונות טהור משום שאינו משמש את הכלים אלא בשעת מלאכה.

אך צ"ב דמה הוצרך ר' יוסי לדמותו למלבני בני לוי, הרי דין פשוט הוא דפשוטי כלי עץ המשמשין כלים בשעת מלאכה טהורין, ועי' בחזו"נ שעמד בזה, עוד ילה"ע בזה למש"נ לעיל אות ג' דטעמא דר"מ ור"י דמטמאין, הוא משום דס"ל דאף בנתנו ע"ג לשונות חשיב כחלק מן המטה וכאחד מאברי', וא"כ מאי מייתי ר' יוסי ראי' שלא כדבריהם ממלבני בני לוי דטהורין, הרי במלבני בני לוי ל"ש כלל לטמאות מה"ט, שהרי אינם מחוברין כלל למטה, וצ"ע בזה.

ה] **שם בר"ש, תניא בתוספתא מלבן של עריסה שהוא מלובש בפיקות וכו' טמא, מסורג בחבלים וכו' ר"מ ור"י מטמאין ר"י ור"ש מטהרין,** הר"ש פירש דמסורג בחבלים ואין לו הרגלים קאי על המלבן, שהוא מסורג בחבלים ואין לו הרגלים, ומכח זה כתב הר"ש לעיל דמתוך התוספתא נראה דהני לשונות הן חבלים היוצאין מן המטה, וכ"ה מבו' גם בד' הרמב"ם בפ"ד מכלים ה"ב, ואך דמפרש לזה בע"א מד' הר"ש.

אך בביאור הגר"א לתוספתא פירש דקאי על הפיקות, שהן מסורגין בחבלים או שאין להם רגלים, ובכה"ג לא חשיבי הפיקות ככלי, עיי"ש, ולפי דבריו נמצא, דפלוגתייהו בתוספתא אי"ז כפלוגתייהו במתניתין, דבמתניתין פליגי בדין מלבן, והכא פליגי בדין פיקות, ויתכן דמקור דבריו לפרש כן, הוא משום דכבר פליגי בדין המלבן בתוספתא פ"ה ה"ז, ומ"ט הדר תנא לפלוגתייהו, ובע"כ דהכא פלוגתא אחרינא היא, ואמנם נ' דביסוד הדין הוי חדא פלוגתא, אם יש לטהר משום הא דאינו עושה מלאכה בגופו.

ו] והנה בתוספתא דאהלות פי"ג ה"ה תניא, מלבן שהוא מלובש בפיקות תינוק טמא טומאת שבעה, מסורג בחבלים תינוק טמא טומאת ערב, ע"כ, והובא בר"ש שם פי"ב מ"ד, ופירש דמיירי בטומאה בבית ועריסה בעלי' ותינוק מושכב בה, ובפשוטו הי' נראה דהוא חד דינא עם דינא דתוספתא דהכא, דכל שהמלבן מלובש בפיקות, הוי המלבן חיבור לעריסה, וע"כ הו"ל ככלים הנוגעין במת ואדם בכלים דטמא טומאת שבעה, אך כל שהוא מסורג בחבלים ל"ה המלבן חיבור לעריסה, והו"ל ככלים הנוגעין במת וכלים בכלים דהאדם הנוגע בהן טמא טומאת ערב.

והנה אמנם מבו' בד' התוספתא דאף בשהמלבן מסורג בחבלים ה"ה מקב"ט, ולכאו' אתיא כדעת ר"מ ור"י דמטמאי במלבן שהוא מסורג בחבלים, אך מודו ר"מ ור"י דלא חשיב כחיבור למטה, ואך דס"ל שהוא מקב"ט בפנ"ע, וזה ע"ד מש"נ לעיל מ"ג אות י"א בדעת מהר"ם באהלות שם.

אך הנה בפי' הר"ש באהלות מבו' דמפרש דל"ד מלבן של עריסה דהתם למלבן של עריסה דהכא, עיי"ש, וכ"ה מבו' בזר זהב שם, וכנראה ס"ל דא"א לפרשה בגונא דהכא, דממ"נ אם לר"מ ור"י דמטמאי במלבן שהוא מסורג בחבלים, הרי לדידהו הוי המלבן חיבור למטה, וכמבו' בד' הר"ש לעיל מ"ג דפשיטא לי' דמלבן דטמא הוי חיבור למטה, וכמש"נ שם אות ט', וכ"ה מבו' גם בד' הרמב"ם בפיהמ"ש במשנתינו דלדעת ר"מ ור"י נטמא המלבן בהטמאות המטה, ואם לר"י ור"ש, הרי המלבן אינו מקב"ט, ואין העריסה והתינוק טמאים כלל.

ז] **שם, ר"י ור"ש מטהרין לפי שאין עושין מלאכה בגופו,** הראב"ד בהשגות פ"ד מכלים ה"ב פירשה, ז"ל, כלומר סומך את הבגדים שלא יפלו לארץ, עכ"ל, וזהו לפי' הרמב"ם בצורת המלבן, אשר כן פירש גם הראב"ד שהובא בשטמ"ק ב"ב דס"ט., ושמא כונתו, דאינו משמש את האדם אלא את הבגדים, וע"כ הוא טהור, דאם הי' משמש את האדם הי' חשוב כמשמש אדם ומשמשיו דטמא, וכ"נ שפירשו בביאור הגר"א לתוספתא ב"מ פ"ה ה"ז ובמלאכת שלמה פ"ק דעדיות מי"א.

ועפי"ז הי' מקום לפרש, דזהו טעמא דר"מ ור"י דמטמאין, דס"ל דחשיב דהמלבן משמש גם את האדם, וע"כ הוי כמשמש אדם ומשמשיו דטמא, אך לכאו' אי"ז מתישב עם הא דתניא בתוספתא שם דמודו ר"מ ור"י דאם הוא נותנו ממטה למטה ולא יחדו למטה אחת ה"ה טהור, והרי דהא דמטמאי ר"מ ור"י הוא משום דחשיבי לי' כחלק מן המטה, וכמש"נ לעיל אות ג'.

ז] ובחזו"א סימן כ"ו סק"ט כתב לפרש בזה בע"א, לפמש"כ שם דהא דמלבן לא חשיב חיבור אלא בשהוא קבוע, ול"ד למספורת ואיזמל דהוו חיבור, הוא משום דשאני מספורת ואיזמל דהמתחבר הוי מכלל עושי המלאכה, ומשא"כ במלבן שאינו מכלל עושי המלאכה אלא הוא משמש את המטה, ולפ"ז כתב דטעמא דר"מ ור"י דמטמאין, הוא משום דס"ל דהמלבן חשיב מכלל עושי המלאכה, וע"כ הוי חיבור אף שהוא מתפרק אחר המלאכה, ובזה הוא דפליגי ר"י ור"ש דהמלבן לא חשיב מכלל עושי המלאכה משום שאינו עושה מלאכה בגופו, אלא חשיב כמשמש את המטה, וע"כ כל שאינו קבוע למטה, ל"ה חיבור.