י - בור להבלו ולחבטו
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / ב_ק - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / מ_מ

**סדר הלימוד אי"ה לע"ע, - נ' ב' מתניתין - תנן היו פחותין, - נ"ב ב' אמר רב - נ"ג א' אמר מר, - שם, הניח אבן ע"פ הבור וכו', - כ"ח א', מתניתין - כ"ח ב' ר' יהודה, - מ"ט ב' מתניתין - נ' ב' מתניתין, - כ"א א' לימא - כ"א ב' לימא, - מ"ח א' הכניס שורו - ואמר רבא**

**נ' ב' - בור שחייבה עליו תורה להבלו ולא לחבטו אלמא קסבר חבטה קרקע עולם הוא דמזקא לי', - עי' מלחמות לעיל כ"ח ב' דהוא משום דהבלא שוי איהו התם וחבטא לאו דידי' הוא אלא גרמא הוא שגרם שיהי' שם חבט כשסילק משם עפר ושויי' בור והחבטה לאו קרקעו היא אלא קרקע עולם, ועי' ברכ"ש סימן י"ב סק"א וחי' הגרנ"ט סימן ק"י מש"כ לפרש בזה, - ועי' פסקי רי"ד דהוא משום דבהבלא גופו של בור הזיקו, ומשא"כ בחבטה דקרקע עולם הזיקתו, ואף שבורו גרם לו ליפול וליחבט שם, הו"ל גרמא בנזקין ופטור, - אך עי' שטמ"ק בשם הרא"ה דמן הדין בין בהבל ובין בחבט הו"ל גרמא בעלמא ופטור, אלא דרחמנא הוא דחייבי' בהכשר נזקיו וחייבו אבורו ואהבלא, וכיון דלא חזינן דחייבי' אלא אהבלא, חבטה כדקאי קאי ומן הדין פטור הוא דהא ליכא אלא גרמא בעלמא, ומבו' בדבריו דזהו דילפינן מקרא דעד שיפול דרך נפילה, דבלא"ה ל"ה לנו לחלק בין הבל לחבט, ועי' ברכ"ש סימן י"ב במש"כ בביאור דבריו, דעיקר מש"כ דהוא גרמא בעלמא, הוא לפרש טעם הא דאינו חייב על התקלה, דומיא דשור שדחף את חבירו לבור, (וכאשר כ"ה בהמש"ד הרא"ה), - ועי' שטמ"ק בשם הר"י מלוניל דטעמא דרב הוא משום דבבור שיש לו בעלים דיבר הכתוב, וצ"ב, ועי' להלן מד' החזו"א טעם אחר לחלק בין הבל לחבט.**

**בעיקר הא דפטר רב בחבטו, מבו' דלא מחייבינן בבור על התקלה, כשלא הוזק ע"י בורו, אך עי' ראב"ד לקמן נ"ג א' די"ל דמודה רב דחייב ח"נ, ולא פטר בחבטו אלא מנ"ש, ונת' שם, ועי' מלחמות לקמן נ"ג א' בשם הראב"ד דכל הא דפטר רב הוא רק משום דגם התקלה הויא ע"י קרקע עולם, ונת' שם.**

**עי' בכ' הגר"ח החדש שהק' בהא דפותח חייב אף שלא עשה גם את ההבל, ולד' הרא"ה ניחא, דאף בכורה לא חשיב דעשה את ההבל, וגזה"כ הוא דחייב, ועי' חזו"א סימן ב' סקי"ד דהוא משום דשאני הבל שהוא חונק ומזיק וחשיב כאש וזה העמידה תורה ברשותו בין בכורה ובין בפותח, ומשא"כ קרקע עולם דלאו מזיק הוא אלא הנופל עושה פעולת ההיזק, ואין כאן שם מזיק בעולם, וע"ז לא חייבה תורה, ולכאו' זה שלא כד' המלחמות דטעם החיוב בהבלא הוא משום דהבלא שוי איהו התם, וכעי"ז בקה"י סימן ד', ועיי"ש בחזו"א במש"כ בטעם הא דבבור ברשותו חייב אף על החבט, ונת' להלן נ"ג א', ועיי"ש במה שנסתפק במסיר כרים מע"ג אבן אם הוא חייב, - ועי' חי' הגרנ"ט סימן ק"י דהוא משום דבפתיחה הוא יוצר הבל חדש, והעירו ע"ז דאי"ז מתישב בגונא שהי' כיסוי דמעשה רשת מע"ג הבור והסירו, ועוד דבהסרת שמירה מעל מזיק הוא חייב אפי' שלא יצר את המזיק עצמו, וכעי"ז כתב במאורי אש ס"פ ג', וצ"ב, גם צ"ע דא"כ מ"ט אין פותח חייב על החבט, - ועי' משנת ר"א סימן ט"ז סק"ח מש"כ בזה.**

**עי' חזו"א סימן ב' סקי"ד שהק' דמ"ט הוא חייב על ההבל, הרי בלא"ה תמות בחבטה ודמי לזרק כלי מראש הגג ובא אחר ושברו במקל, וצ"ל דאיירי בגונא דודאי תמות בחבטה, דבלא"ה לא אמרינן מנא תבירא תבר, אך צ"ע דגם בכה"ג הרי כבר בשעת הנפילה יש ב' דברים הממיתין, ומ"ט יהא פטור, ועיי"ש מש"כ בזה.**

**ושמואל אמר להבלו וכ"ש לחבטו, - עי' פסקי רי"ד דהוא משום דס"ל דכל מעשה בור גרמא הוא שהרי לא הזיק בידים ואפ"ה חייבי' רחנא, וע"כ כשנכשל בבור והוזק בקרקע עולם ג"כ חייב, - ומש"א דחבטה הוי כ"ש מהבל, פירש"י דהוא משום דההבל אתי ממילא, ועי' שטמ"ק בשם הר"י מלוניל דהוא משום דההבל מתקבץ שם מאויר העולם ולאו איהו עבדי', וצ"ע במש"א וא"ת להבלו ולא לחבטו התורה העידה וכו', ומאי בעינן לזה, הרי יש ללמדו בק"ו מפותח דחייב, ואף דלא עביד לא את החבט ולא את ההבל, (להצד דעונשין ממון מן הדין), ושמא אה"נ הומ"ל הכי, - ועמש"נ להלן נ"ג א' מד' קמאי אם טעמא דשמואל הוא משום דאף קרקע הבור הוי כבור דילי', או הוא משום דחייב על התקלה.**

**מאי בינייהו, - בפירש"י כתב דרב מחייב אפי' נבקעת כריסו או נשברה מפרקתו וכו' ואפי' נשברה רגלו וכיחש, דגם בהני גווני אמרינן דהמיתה והנזק הוא גם מחמת ההבל, - ועי' פסקי רי"ד שהק' ע"ז, דתינח בכחש הגוף דמצינו למימר דהוא מחמת ההבל, אבל נזק השבר היאך נאמר שההבל עשאו, - ועי' תור"פ דאף דדבר הנראה לעינים הוא שמת מחמת חבט שנשברה מפרקתו, אפ"ה איכא למיתלי בהבלא, דלולי ההבלא הי' השור מעמיד עצמו על רגליו בכח ול"ה ניזוק כלל, וע"י ההבל חלה וכיחש מחמת החולי ול"ה בו כח להעמיד עצמו וע"כ נפל באותו ענין שנשברה מפרקתו, - ועי' אג"מ חו"מ ח"א סימן צ"ט שהק' דהיאך מחייבינן לי' מספק, הרי יש לחוש של"ה מעמיד עצמו גם בלא ההבלא, ועוד דאי"ז אלא גרמא בעלמא, וכתב דכ"ז הוא מחידושי דין בור, דכל דנעשה הנזק גם בצירוף ההבל, נחשב כל המעשה על שם ההבל וחייב כאילו עשה הכל, וצ"ע.**

**איכא בינייהו דעבד גובה ברה"ר, - בפירש"י כתב דעשה תל גבוה ברה"ר ועלה שור ונפל דליכא הבלא אלא חבט, ועי' תוס' דבע"כ איירי בכה"ג שנחבט בקרקע, דאם נחבט בגובה עצמו מודה רב דחייב כיון דחבטא דידי' הוא, דומיא דאסו"מ דאפקרינהו, וכ"כ התוס' לעיל ג' א' דהא דחייב באסו"מ דאפקרינהו, הוא משום דחבטא דידי' הוא, - ועי' רמב"ם פי"ב מנז"מ הט"ו שהביא לדינא דעביד גובה בשנחבט בגובה, ועי' סמ"ע סימן ת"י סק"ל שהק' דבכה"ג ודאי חייב, ועוד הק' במש"כ הרמב"ם שם דאינו חייב על מיתת הבהמה אלא בשהוא גבוה י', וכיון שנחבטה בגובה עצמו מ"ט בעינן גובה י', ועי' אבהא"ז שם מש"כ בזה.**

**עי' שטמ"ק בשם הראב"ד די"מ דאיירי בשהי' גבשושית ברה"ר משופעת מכל צד והשוה אותה מצד א' וכו' וע"כ הוא פטור לרב משום דהו"ל קרקע עולם, אך בגונא שעשה תל ברה"ר ה"ה חייב אף לדעת רב בח"נ, דומיא דמניח אבן ע"פ הבור דחייב, ואף לדעת שמואל אינו חייב אלא בח"נ, וזה מתפרש למש"כ לקמן נ"ג א' בתחילת דבריו דכל הא דפטר רב בחבטו הוא רק מח"נ, ונת' להלן שם, גם יל"פ לדבריו כמש"כ המלחמות לקמן נ"ג א' בשמו דהא דפטר רב בחבטו ואינו מתחייב משום התקלה, הוא רק משום דגם התקלה הויא בגרמא, ונת' שם, ועיקר הך מילתא דלא פטר רב כשעשה את הגובה בידים, כ"ה גם בפי' הר"י מלוניל בסוגיין ובהשלמה לעיל כ"ח ב' בשם אביו, עיי"ש.**

**עי' חי' הראב"ד דמסיק דלעולם איירי אף בשעשה תל והא דלרב פטור, הוא משום דאף בשור שדחף את חבירו לבור ובמניח אבן ע"פ הבור אינו חייב אלא כשמת בהבל, וחשבינן הבלא דבור לעל השור, ומבו' דאף דכבר הי' ההבל מתחילה, חלוק דין הבל מדין חבט, אך בשטמ"ק בשם הרא"ה כתב דבשור שדחף את חבירו לבור חייב אף על החבטה דממונו הוא דאזיק בידים, וכ"ה מבו' בד' ההשלמה לעיל כ"ח ב', וצ"ב טעמא דהראב"ד דפליג ע"ז, ועי' תוס' לעיל כ"ח ב' שדנו ג"כ מ"ט שור שדחף את חבירו לבור חייב, וצ"ע.**

**עי' תוס' שהק' דמ"ט לשמואל חייב, הרי הו"ל כנתקל בבור ונפל לאחורי הבור דפטור, וכתבו ב' דרכים בזה, ותליא בזה ביאור עיקר דינא דשמואל, ונת' להלן נ"ג א'.**

**נ"ב ב' - אמר רב לפניו לפניו ממש לאחריו לאחריו ממש וכו', - עי' חי' הראב"ד שהק' לדעת רב, דמ"ט תני לאחריו מקול הכרי' פטור, הרי אף אם נפל שלא מקול הכרי' פטור, דהא דבחבטא מיית, וכתב דכל הא דפטר רב בחבטה דבור, הוא רק מכל הנזק, אך לעולם הוא חייב מחצה, משום שהחפירה שהכשילה אותו מעשה ידיו הוא, וע"כ רק כשנפל מקול הכרי' ה"ה פטור לגמרי, ועי' מלחמות שדחה לזה, מדקאמר אגובה לא מחייב דמשמע דלא מחייב כלל, ומדקאמר חבטו קרקע עולם הזיקתו, אלמא פטור לגמרי, ועיי"ש שהק' ע"ז דא"כ לדעת רבנן דשור שדחף לבור בעל השור חייב בכל דהדוחף הוא המזיק, יתחייב בבור בחבטה בכל הנזק, ומסיק דלעולם פטר רב בחבטה לגמרי, והא דתני לאחוריו מקול הכרי' אטו רישא הוא, וכמש"כ רש"י לעיל נ"ב א'.**

**כגון דנתקל בבור ונפל לאחורי הבור, - עי' תלמיד ר"ת בשם ר"י דל"ג נתקל בבור, וכ"כ הרשב"א לעיל נ' ב' בשם הריב"א, דכל שנתקל בבור ה"ה חייב לשמואל אף אם נחבט בקרקע, כ"ה דמחייב כשנחבט בקרקע הבור, ועי' בעה"מ דלעולם מחייב שמואל בכה"ג, ומש"א הכא דפטור היינו דפטור מנ"ש וחייב בח"נ, ועי' מלחמות שתמה ע"ז.**

**עיי"ש בתלמיד ר"ת בשם רש"י, וכ"ה בתורי"ד ובפסקיו בשמו, וליתא לפנינו, והובא בס' שנו"ס, דאף דשמואל מחייב בכל תקלה, ולמד לזה ממש"א לעיל נ' ב' דאם עביד גובה מיחייב, שאני הכא דנפל מחמת קול הכרי', וכ"כ התוס' לעיל נ' ב' בתי' בתרא והראב"ד הרא"ש והרשב"א שם והרמב"ן במלחמות לקמן בסוגיין והריא"ז, והתוס' והרא"ש שם כתבו דאף דעשה חצי התקלה אינו חייב, דלא מיחייב אלא כשעשה כל התקלה, אך הרמב"ן במלחמות כתב דלא חשיב כלל דהתקלה היא מחמתו, דהכורה הוא הדוחף הראשון, וכ"נ בד' הרשב"א לעיל שם.**

**עיי"ש בתוס' בתי' קמא, דאף לדעת שמואל אינו חייב על תקלה, וכ"כ הרא"ה שם, וכתב דהוא משום דאי"ז במשמעות קרא דונפל, וכיון דלא משמע הכי ע"כ מדינא פטור דהו"ל גרמא בניזקין בעלמא, ועי' ברכ"ש סימן י"ב סק"א מש"כ לפרש בטעם פטורו, והא דמחייב בעבד גובה, הוא כשעשה גובה ה' טפחים וחפר סביבותיו בעומק ה' טפחים, ועי' חזו"א סימן ה' סקי"ב דהוא כמש"כ התוס' לעיל כ"ח ב' דלא פטר שמואל בשנפל לאחורי הבור, אלא משום דאין ע"ז שם תקלה, דאין קרקע זו משונה מטבעו של עולם אלא השינוי חוץ ממנה, וע"כ כל שיש שם חפירה מועטת ויש עלי' שם תקלה, ה"ה מצטרפת להגובה, והוי הכל חד בור, ועיי"ש במש"כ לדון מהו שיעור החפירה דחשיב כבור, - ועי' פסקי רי"ד, דהא דמחייב שמואל בעבד גובה, הוא משום דבורו מושך מלמעלה ועד למטה ואותו הקרקע שלמטה כבורו הוא חשוב דהא כל דנפיק מעילאי בודאי להתם אזיל ול"ד לקרקע עולם דחוץ לבור, - ועי' ר"י מלוניל דהא דמודה שמואל דפטור בנפל לאחורי הבור, הוא משום דכותלי הבור שנתקל בהן לא נעשו ע"י אדם אלא קרקע עולם וגרמא בעלמא הוא, ומשא"כ בנתקל באבן ונישוף בקרקע דנתקל בגוף מעשה ידיו והוי בור גמור ולא גרמא.**

**עי' תוס' לעיל כ"ח ב' דאם נתקל באבן ונישוף בקרקע מודה שמואל דפטור, דומיא דהא דפטר בנתקל בבור ונפל לאחורי הבור, והא דמחייב בהחליק במים והוזק, הוא כשהוזק בקרקע שהמים נשפכין עלי' דחשיבא כקרקע הבור, ומבו' דהא דמחייב שמואל בחבט קרקע הבור, אי"ז משום דהוא עשה את החבט ע"י שהסיר את העפר, שהרי בקרקע שתחת המים, לא עשה כלום, ואפ"ה כיון דהוי קרקע הבור ה"ה חייב, וכ"כ הרא"ש שם, ובפשוטו ד' התוס' שם אזלי כדבריהם לעיל נ' ב' בתי' קמא, - ועי' בפלפולא חריפתא בפירקין סימן ז' שהק' דד' הרא"ש סותרים זל"ז, דבפירקין כתב דבעביד גובה חייב אף שנחבט בקרקע עולם, ול"ד לנפל לאחורי הבור דפטור משום דנבעת גם מקול הכרי', ובפ"ג למד מהא דפטרינן בנפל לאחורי הבור, דנתקל באבן ונישוף בקרקע פטור, ועיי"ש דקשיא בתרתי, חדא, דמ"ש נתקל באבן ונישוף בקרקע דפטור, מעביד גובה ונפל ממנו דחייב, ועוד, דלמש"כ הרא"ש דשאני ההיא דנפל לאחורי הבור משום דקול הכרי' גרם לו, א"כ היאך למדו מזה לפטור בנתקל באבן ונישוף בקרקע, ועמד גם בסתירת ד' התוס' בזה, וקשיא כן גם בסתירת פסקי הטור בזה בסימן ת"י ובסימן תי"א, - ועי' דרישה ר"ס תי"א דשאני עביד גובה דיש על הקרקע שסביבותיו שם בור, עיי"ש, וצ"ב, ועיי"ש שכתב דלא נתישב בזה מש"כ התוס' והרא"ש בדף נ' ב' דהא דפטרינן בנפל לאחורי הבור הוא רק משום דקול הכרי' גרם לו ליפול, ובלא"ה הי' חייב, אף דאין על הקרקע שם תקלה, - ועי' חי' הגרנ"ט סימן קכ"ט ומשנת ר"א סימן ט"ז סק"ו ז' מש"כ בזה.**

**עי' רא"ש בסימן ז', דהא דחייב בעביד גובה את כל הנזק, הוא רק לדעת ר"נ דכי ליכא וכו', ולכאו' מבו' דהא דחייב על התקלה, אי"ז משום דעי"ז חשיב הקרקע כקרקע הבור, דא"כ ל"ה בעינן לדינא דר"נ, ועי' חי' רמ"ש שם דמד' התוס' מ' דל"ב בזה לדינא דר"נ, ול"ד לשור שדחף את חבירו לבור דבעינן לדינא דר"נ, דשאני התם דהחבטה היא מהבור מצ"ע והשור הוא רק הגורם לנפילה בבור.**

**עי' תוס' שהק' במש"א דשמואל לטעמי' דאמר להבלו וכ"ש לחבטו, דדילמא כי מחייב בחבטו היינו כשנתקל בבור, ומשא"כ הכא שקול הכרי' גרם לו ליפול וגם נחבט בקרקע עולם, ועי' בשטמ"ק בשם הר"א מגרמיישא די"מ דקו' זו היא לתי' בתרא דהתוס' לעיל דמחייב שמואל בתקלה אף בקרקע עולם, דלפ"ז י"ל דכל הא דמחייב שמואל בשנחבט בקרקע הבור, הוא משום התקלה, ועיי"ש די"ל דהקו' היא אף לתי' קמא, - והתוס' כתבו דהוי לטעמי' דאשכחן דמחייב בחבטה כשנחבט ע"י מעשיו, ועי' שטמ"ק בשם הרא"ש דמילתא דשמואל דהכא אתא לאוסופי דאף בכה"ג הוא חייב, - אך עי' בתלמיד ר"ת בשם רבו, דבאמת אף שמואל פטר בכה"ג, דכל הא דס"ל דחייב אף על החבטה, הוא רק כשגרם התקלה, ועיי"ש שפירש לסוגיין בע"א.**

**עי' משנת ר"א סימן ט"ז סק"י דלפ"ד התוס' מבו' דלשמואל איכא ב' גווני דחייב בבור, חדא, מצד התקלה, ועוד מצד גוף ההיזק בקרקע הבור, ועיי"ש שהוכיח כן עוד, ממש"א שמואל להבלו וכ"ש לחבטו, ואם אין חייב על החבט אלא משום התקלה, א"כ אי"ז כ"ש מהבלו, ועיי"ש בסקי"א שהק' דמנ"ל דפליגי רב ושמואל בתרתי, וכתב דמסברא יש לחייב על התקלה, ואך דלרב ממעטינן לה מקרא דונפל, - ועיי"ש בסקי"ד שכתב בע"א, דהא דמחייב שמואל בשנתקל בבור ונפל לאחורי הבור, אין החיוב על התקלה, אלא כיון דמעשיו גרמו החבטה חשיב הקרקע שאחורי הבור כבור דילי', והיינו דלעולם פליגי רב ושמואל בחדא, אם הוא חייב על קרקע הבור כשהכשירה להזיק, ואך דאיכא תרי גווני דהכשיר הקרקע להזיק, דבנפל בתוך הבור הכשיר את הנק עצמו, ובנתקל בבור ונפל לאחורי הבור הכשיר את התקלה הגורמת שיזיק הקרקע.**

**ועי' השלמה לעיל כ"ח ב' דעיקר פלוגתת רב ושמואל הוא אם החיוב בבור הוא על ההיזק או על התקלה, והא דפטר שמואל בנפל לאחורי הבור הוא משום דהקתלה עצמה מקול הכרי', וצ"ל דהא דבנפל בתוך הבור מקול הכרי' חייב, הוא משום דהוי תקלה דידי' ע"י שעשה את העומק.**

**מודה רב בבור ברשותו דחייב משום דא"ל ממ"נ וכו', - עי' תורי"ד דמיירי בהפקיר רשותו ולא הפקיר בורו או בחופר בור סמוך לרה"ר, ועיי"ש שהביא בשם ר"ח דמיירי בהכניס שורו לחצר בעה"ב ברשות, ותמה ע"ז דבכה"ג א"צ לחיובא דשור, - ועי' רא"ש בסימן ז' דהא דמודה רב בזה, הוא משום דכל הא דפטר רב בחבטו הוא משום דקרקע עולם הזיקתו ואינו שלו, ומשא"כ בבור ברשותו דהוי חבטה דידי', ועי' משנת ר"א סימן ט"ז סק"ח דמבו' מזה דהא דפטר רב בחבטו, אי"ז משום דאין על החבט שם מזיק, אלא הוא משום דלא עשאו הוא, וע"כ בבור ברשותו ה"ה חייב, ועי' חזו"א סימן ב' סקי"ד דאף דפטורא דחבטה הוא משום דקרקע עולם ל"ה מזיק אלא בנופל עושה פעולת ההיזק, מ"מ כל שהקרקע ממונו ה"ה חייב, וצ"ב, - ועי' רשב"א דאינך אמוראי שפירשו בע"א לא פליגי על דין זה, ומה"ט הוא דמודה רב באסו"מ דאפקרינהו דחייב, (ומבו' דהא דחייב באסו"מ דאפקרינהו משום שהניחם הוא, הוא חד דינא עם הא דבבור ברשותו חייב), אך עי' במשנת ר"א שם דמד' הרי"ף שהשמיט לדין זה, אף דס"ל דקי"ל כרב, מבו' דס"ל דלא קי"ל הכי, והביא דכ"ה מבו' בשה"ג לעיל כ"ח ב' דלדעת רב פטור אף בבור ברשותו, אלא הא דפטרינן בחבטה הוא משום דאין על הקרקע שם מזיק, וע"כ אף בבור ברשותו ה"ה פטור.**

**עי' רמב"ם פי"ב מנז"מ הי"ח שכתב דאם נפלה הבהמה מקול הכרי' בתוך הבור לאחורי' פטור, והראב"ד השיג דלפ"מ דקי"ל כשמואל ה"ה חייב, ועי' לח"מ בדעת הרמב"ם דילפינן מקרא דונפל דכל שנפל לאחוריו שאינו כדרך נפילה פטור, ועי' אבהא"ז שם ומשנת ר"א סימן ט"ז, - עו"כ הרמב"ם שם דאם נפל חוץ לבור ומת או הוזק אין בי"ד מחייבין אותו ואם תפס אין מוציאין מידו, והראב"ד השיג דבכה"ג לכו"ע פטור וכמש"א בסוגיין, ועיי"ש בלח"מ ואבהא"ז, ועי' משנת ר"א שם שהאריך הרבה בזה.**

**אמר רבא הניח אבן ע"פ הבור ובא שור ונתקל בה וכו', - עי' תוס' לעיל כ"ח ב' דהא דחייב ול"ד לנתקל בבור ונפל לאחורי הבור דפטור, הוא משום דיש שם תקלה על הבור, ועי' פנ"י בסוגיין וחזו"א סימן ה' סקי"ב דהיינו דהו"ל כהוסיף על הבור עצמו ונעשה כשותף בבור, וכ"ה בשטמ"ק לעיל נ' ב' בשם הרא"ה דדמי לחופר בור י' ובא אחר והשלימו לכ', ועיי"ש במש"כ דלא בכל גווני מחייבינן לי', - ועי' תוס' לעיל נ' ב' דלמש"כ שם בתי' בתרא דהא דפטר שמואל בנפל לאחורי הבור הוא רק משום דנפל מקול הכרי', ניחא דע"כ הכא ה"ה חייב.**

**עי' תוס' לעיל שם שהק' לדעת רב מ"ט חייב בעל האבן, לימא בור של פלוני הזיקו כ"ה דבכל בור אמר דקרקע עולם הזיקתו, ועי' חזו"א סימן ה' סקי"ב במש"כ בזה, וזה לפי דרכו בביאור פטורא דחבט, ונת' לעיל, ומד' הראשונים שעמדו בזה, מוכח דלא ס"ל כן, ועי' תורי"ד דאתיא כדעת שמואל, וכ"כ ההשלמה לעיל כ"ח ב', ועיי"ש שכתב דמה שהביא הרי"ף לדין זה אף דס"ל דקי"ל כרב, הוא ללמוד לדינא דבעל הבור.**

**עי' מלחמות בשם הראב"ד דאתיא אף כרב, ומשום דהאבן שהניח היא שדחפתו בקרקע עולם, וע"כ דמי לשור שדחף לבור דחייב, ומשא"כ בבור דלא נתקל בגוף מעשיו, אלא העפר שנסתלק משם הוא הגורם, והוא נדחף מעצמו מפני שלא מצא שם עפר, והא דפטר רב בעביד גובה הוא רק בשהי' גבשושית וחפר מצד א' וכו', - וצ"ע מהא דפטר רב לעיל כ"ח ב' ב' בהוחלק במים והוזק בקרקע, ועמש"נ שם.**

**עי' מלחמות דמסיק, דכל הא דחייב בעל האבן, הוא רק בשלא הפקירו, שהוא חייב על הדחיפה כשור, ומשא"כ בבור שהפקירו אינו חייב על הדחיפה כיון שלא הוזק אלא בקרקע עולם, ולא חייבתו תורה אלא בהבלא, ומבו' בדבריו, דלפ"ז בבור ברשותו דמודה רב, א"צ להא דהקרקע היא שלו, אלא יש לחייב גם משום דהנפילה היא ע"י בור דידי', ועי' ברכ"ש סימן י"ב סק"א דהיינו דהא דלרב אינו חייב על התקלה, הוא משום דעיקר חיובא דבור אינו על מה שהבור עושה אלא על הכשר הנזק שבכרייתו, אך בבור ברשותו ה"ה חייב על מעשה הבור דומיא דשורו, ולפ"ז אתיא אף כמ"ד דאסו"מ דלא אפקרינהו מבורו למדנו, (וכ"ה מוכח למש"כ הרמב"ן במלחמות לעיל כ"ח ב' דבבור ברשותו לכו"ע אין חיובו אלא משום בור), - ועי' שטמ"ק בסוגיין ולעיל נ' ב' בשם הרא"ה דהיכא דלא אפקרי' חייב לדעת רב גופי' בכל ענין משום דס"ל דכל דלא אפקרינהו משורו למדנו והו"ל כשור שדחף לבור, וכ"ה מבו' בד' הראב"ד לעיל כ"ח ב', - ובד' התוס' ודעימייהו דס"ל דלרב אין לחייבו אף דהאבן שלו, ואף דלרב גופי' חייב על האבן מדין שור, צ"ל דל"ד לשור שדחף את חבירו לבור דחייב, דדוקא בשור שדחף בידים חייב, ומשא"כ באבן שנתקל בה ונפל, וכ"ה בהשלמה לעיל כ"ח ב', ועי' חזו"א סימן ה' סקי"ב.**

**עי' שטמ"ק בשם הרא"ה דאף לדעת רב ה"ה חייב כשהפקיר האבן כשמת בהבלא, אך אם מת בחבטה פטור, וזה לטעמי' לעיל נ' ב' דהא דבהבלא חייב ובחבטה פטור הוא מגזה"כ, ואי"ז משום שעשה את ההבל, וע"כ גם לגבי המניח את האבן יש לחלק בין הבל לחבט, וכ"כ הראב"ד לעיל נ' ב' בסו"ד.**

**כ"ח א' - אמר רב לא שנו וכו' אבל הוא עצמו פטור קרקע עולם הזיקתו, - עי' ראב"ד שהק' דמ"ש משור שדחף את חבירו לבור דחייב, והרי מים אלו שלא הפקירן הוו לרב כשורו, וכתב דאפשר דאינו פטור אלא מנ"ש וחייב בח"נ, ואתיא כר"נ לקמן נ"ג א' דשדי חיובא על בעל הבור, עו"כ דשאני דחיפת שור ותקלת אבן דמועילין בחבטה ומשא"כ בהחלקה במים, ועוד דההחלקה עצמה לא תהא אלא עם עירוב העפר והוא קרקע עולם, וכנראה זהו מכוון הבעה"מ לקמן נ"ג א', (עי' חזו"א סימן ה' סקי"ב דתשובתו סתומה), ועי' רשב"א דהוא משום דהמים לא דחפוהו אלא גרמא בעלמא הוא דעבדי שהחליקוהו, ועי' השלמה דהוא משום דשאני שור שדחף בידים אבל נתקל לאו כדחפו בידים דמי, וכ"כ בתלמיד ר"ת שם, ועי' חזו"א סימן ה' סקי"ב.**

**עי' משנת ר"א סימן ט"ז הג"ה ב' שעמד בד' הראשונים, דלכאו' כל הא דבשור שדחף לבור אינו חייב אלא ח"נ, הוא משום דהבור יש עליו שם מזיק, אך בשור שדחף על קרקע עולם ה"ה חייב בנ"ש, וכ"כ בחזו"א סימן ה' סקי"ב ד"ה ויל"ע, וא"כ ה"נ בהחליק במים והוזק בקרקע, יש לחייבו נ"ש.**