לג - סימן שי_א ס_ח דין טלטול בגופו
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

## דעת הרא"ש והטוש"ע בדין טלטול בגופו

א] הטוש"ע בסימן שי"א ס"ח כתבו דטלטול בגופו אפי' לצורך דבר האסור מותר, ומקור דבריהם הוא מד' הרא"ש בשבת פ"ג סימן י"ט שהק' בשם רבינו יונה דכיון דטלטול מן הצד לצורך דבר האסור אסור, מ"ט הותר לנענע קש שעל המטה בגופו ומפרשינן שם קמ"א א' דהוא משום דטלטול מן הצד לא שמיה טלטול, והתם לצורך הקש שהוא מוקצה הוא מטלטל, וכתב הרא"ש דלא קשה דהתם אף טלטול אין כאן כמו פגה וחררה ופוגלא שהוא מטלטלן בידו ואגבן מטלטלין דבר אסור, אבל בקש אינו מטלטל אלא בגופו כלאחר יד הלכך אע"ג דלקש שהוא מוקצה הוא צריך מדמה ליה לטלטול מן הצד שהוא צורך לדבר המותר, והטור בקיצור פסקי הרא"ש שם פירש לדבריו דהיינו דטלטול בגופו שרי אף לצורך דבר האסור, (אך החזו"א בסימן מ"ו סקי"ב פירש לדברי הרא"ש בע"א).

ומצינו כן גם בחי' תלמיד הרמב"ן שם קנ"ד ב' בהא דתניא התם היתה בהמתו טעונה שליף של תבואה מכניס ראשו תחתיה ומסלקו לצד אחר, דהוא משום דטלטול שבגופו לא גזרו בו רבנן כדתנן דהקש שע"ג המטה לא ינענענו בידו אבל מנענע בגופו.

## ביאור הא דתלי דין טלטול בגופו בדין טלטול מן הצד

ב] אמנם הנה להדיא אמרו שם קמ"א א' דטעם הא דשרי לנענע את הקש בגופו הוא משום דטלטול מן הצד לא שמיה טלטול, וזה צ"ב, שהרי טלטול מן הצד לא הותר לצורך דבר האסור, והא דשרינן לנענע בגופו הוא משום דטלטול בגופו לא חשיב כלל כטלטול, וא"כ מה מדמינן לה לטלטול מן הצד, ובד' הרא"ש מבו' דהיינו דטלטול בגופו אף לצורך דבר האסור דמי לטלטול מן הצד לצורך דבר המותר דשרי, וזה צריך פירוש.

ג] אך הדבר פשוט דהרא"ש לטעמיה אזיל, דהנה בעיקר הא דקשיא ליה היאך הותר לנענע את הקש בגופו אף דהו"ל לצורך הקש שהוא מוקצה, כתב המג"א בסקכ"ד ללמוד מדבריו דטלטול מן הצד לצורך שימוש בדבר המוקצה חשיב כטלטול לצורך דבר האסור, ונתבאר בגליון מס' 32 סק"ב שנחלקו בזה רבוותא והריטב"א בשבת קמ"א א' ועוד מקמאי ס"ל דשפיר יש בזה להתירא דטלטול מן הצד לצורך דבר המותר, ונתבאר שם שנחלקו ביסוד הא דלא התירו טלטול מן הצד אלא לצורך דבר המותר, דהריטב"א ודעימיה ס"ל דהיינו דהתירו טלטול מן הצד לצורך שבת, וע"כ ה"נ יש להתיר טלטול הקש מן הצד לצורך שכיבה עליו דהו"ל טלטול מן הצד לצורך עונג שבת, אך דעת הרא"ש דהוא משום דכל שמטלטל לצורך דבר האסור גזרו שמא יבא לטלטל את האיסור בידים, או דהוא משום דבכה"ג דמטלטל לצורך הדבר האסור חשיב כטלטול גמור דהדבר האסור, וע"כ ה"נ יש לאסור כשמטלטל לצורך שימוש בדבר האסור אף דהוא לצורך שבת.

ולפ"ז הרי דהרא"ש לטעמיה דהא דטלטול מן הצד לצורך דבר האסור אסור הוא מגזירה שמא יבא לטלטל את האיסור עצמו, או משום דבכה"ג חשיב דעיקר הטלטול הוא בדבר האסור ול"ה כטלטול מן הצד, וע"כ כ"ז הוא בטלטול מן הצד אך טלטול בגופו שפיר שרי אף לצורך דבר האסור, - והיינו דבטלטול מן הצד דהוא מטלטל את המוקצה כדרכו, הרי דכל הא דלא חשיב כטלטול גמור דהמוקצה הוא משום דעיקר מעשה הטלטול נעשה בההיתר, וע"כ כל שהוא לצורך דבר האסור וחשיב דעיקר הטלטול הוא בהדבר האסור לא חשיב כלל כטלטול מן הצד, (וגם דכיון דהוא מטלטל את המוקצה כדרכו אלא דשרינן לה משום דעיקר הטלטול הוא בההיתר, יש לאסור בזה מגזירה שמא יבא לטלטל את המוקצה בפנ"ע), אך בטלטול בגופו דהא דלא חשיב כטלטול גמור דהמוקצה, הוא משום דהו"ל כלאח"י, הרי דאף אם הוא לצורך הדבר האסור חשיב כטלטול מן הצד, (וגם דכיון דטלטול זה הוא כלאחר יד אין לחוש שיבא לטלטל את המוקצה כדרכו).

ונמצא לפ"ז דלעולם ליכא היתר בפנ"ע בטלטול בגופו, והתירו הוא מדין טלטול מן הצד, (וע"כ תליא בהפלוגתא אם טלטול מן הצד שמיה טלטול), ואך דמ"מ אף דשאר טלטול מן הצד לצורך דבר האסור אסור מ"מ טלטול בגופו שרי אף לצורך דבר האסור, (וכ"ה להדיא בל' המג"א בסימן ש"ח סוסקמ"א והמ"ב שם סקפ"ב דהתירא דטלטול בגופו הוא משום טלטול מן הצד).

## דעת הרמב"ן וש"ר בדין טלטול מגופו

ד] ובד' ש"ר בכ"ד מצינו שנחלקו ע"ד הרא"ש ולא התירו טלטול בגופו לצורך דבר האסור, דהרמב"ן במלחמות והרשב"א והר"ן בשבת מ"ג ב' והריטב"א שם קמ"א א' כתבו דהא דשרינן לנענע קש שע"ג המטה הוא משום דהוי טלטול לצורך דבר המותר, ומבו' דס"ל דאף טלטול בגופו לא הותר כשהוא לצורך דבר האסור, וכ"ה מבו' בד' הרמב"ן והר"ן שם קנ"א א' והרשב"א וש"ר שם קנ"ד ב' שעמדו בהא דשרינן להכניס ראשו תחתיה אף דטלטול במקצת, ומבו' דאף דהוי הטלטול בגופו אסור.

והחזו"א בסימן מ"ו סקי"ב וסקי"ג נקט דטלטול בגופו לא חשיב אף כטלטול מן הצד, וה"ז אסור אף כשהוא לצורך דבר המותר, והא דבקש שע"ג המטה חשיב כטלטול מן הצד הוא משום דעיקר המעשה הוא השכיבה על המטה.[[1]](#footnote-2)

אך הנה הרשב"א שם קנ"ד ב' כתב דהא דשרי להכניס ראשו תחתיה הוא משום הפסד בהמתו, ועוד דטלטול מן הצד הוא שאינו מטלטלו ביד אלא בראשו, ועד"ז כתב הריטב"א שם דהתירו לו טלטול כלאח"י משום הפסד בהמתו, ועד"ז כתב הארחות חיים בהל' שבת סימן שנ"ז דטלטול מן הצד לא שמיה טלטול משום צער בע"ח, וכ"כ בפי' ריבב"ן בשבת שם, - ומבו' בדבריהם דטלטול בגופו כיון דאין דרכו בכך חשיב כטלטול מן הצד אף כשהוא מטלטל להדיא את האיסור וזהו עיקר עשייתו, ואך דכיון דטלטול מן הצד לצורך דבר האסור אסור ה"נ יש לאסור להכניס ראשו תחתיה ולסלקו לצד האחר,[[2]](#footnote-3) ואך שהתירו לזה משום הפסד בהמתו או משום צער בע"ח.[[3]](#footnote-4)

## טעם פלוגתת הראשונים אם הותר טלטול בגופו לצורך דבר המותר

ה] ולמש"נ נמצא דהני קמאי דס"ל דטלטול בגופו אף דחשיב כטלטול מן הצד לא הותר לצורך דבר האסור, לטעמייהו אזלי דס"ל דטלטול קש לצורך שכיבה עליו חשיב כטלטול לצורך דבר המותר, והרי דס"ל דהא דלא הותר טלטול מן הצד אלא לצורך דבר המותר אי"ז משום דכל שמטלטל לצורך דבר האסור גזרינן שמא יבא לטלטל את האיסור בידים או משום דבכה"ג חשיב כטלטול גמור דהדבר האסור, אלא הוא משום דלא התירו טלטול מן הצד אלא לצורך שבת, וע"כ לדעתם אין מקום לחלק בין טלטול מן הצד לטלטול בגופו, ואף טלטול בגופו כיון דהוי כטלטול מן הצד אין להתירו אלא לצורך דבר המותר.

ו] ומכלל הדברים נלמד דלא נחלקו הראשונים ביסוד דינא דטלטול בגופו, דכו"ע ס"ל דטלטול בגופו כיון שאין דרכו בכך חשיב כטלטול מן הצד, ופלוגתייהו אם הותר טלטול בגופו אף לצורך דבר האסור הוא ביסוד הא דנאסר טלטול מן הצד לצורך דבר האסור, דהרא"ש ודעימיה ס"ל דהוא מגזירה שמא יבא לטלטל את האיסור או משום דבכה"ג חשיב כטלטול גמור דהדבר האסור, וע"כ ס"ל דטלטול בגופו מותר אף כשהוא לצורך הדבר האסור, אך ש"ר ס"ל דהוא משום דלא הותר טלטול מן הצד אלא לצורך שבת, וע"כ ה"נ טלטול בגופו לא הותר אלא לצורך דבר המותר.

## טלטול משא מע"ג בהמתו למנוע צער מן הבהמה אם חשיב כטלטול לצורך דבר האסור

ז] ויש להוסיף, דהנה בד' הרשב"א ודעימיה מבו' דטלטול המשא שעל בהמתו לצורך בהמתו שלא תצטער חשיב כטלטול לצורך דבר האסור דאסור, (וכ"נ בד' המג"א בסימן ש"ה סק"ט וכמש"כ המחה"ש), ולכאו' נראה דד"ז תליא בטעם איסורא דטלטול מן הצד לצורך דבר האסור, והרשב"א ודעימיה לטעמייהו אזלי שנתבאר בדעתם דהא דטלטול לצורך דבר האסור אסור הוא משום דלא התירו טלטול מן הצד אלא לצורך שבת, וע"כ כל דהוי הטלטול לצורך בהמתו לי"ב להתירא דטלטול מן הצד, - אך אי נימא דהא דטלטול מן הצד לצורך דבר האסור אסור הוא מגזירה שמא יבא לטלטל את המוקצה עצמו או הוא משום דבכה"ג חשיב דעיקר הטלטול הוא בהדבר האסור, אין לאסור מכח זה אלא כשטלטולו הוא לצורך המוקצה שהוא מטלטל, אך התם דאי"ז לצורך המשא שהוא מטלטל אלא לצורך הבהמה אין לאסור בזה, וצ"ע.

## טלטול בגופו כשדרכו בכך

ח] בפי' הר"י מלוניל בשבת קמ"ד ב' כתב בדין צינור שעלו בו קשקשים דאסור להסירם הנה והנה ברגלו, ואע"פ שאמרו הקש שע"ג המטה לא ינענעו בידיו אבל מנענעו בגופו, דהתם גופו לאו אורח ארעא אבל ברגלו אורח ארעא, וכ"כ המאירי שם, ומבו' בדבריהם דכל הא דטלטול מוקצה בגופו מותר היינו רק כשאין דרכו בכך אך כל שדרכו בכך אסור, וכ"נ למש"כ הרא"ש בשבת פ"ג סימן י"ט ועוד מקמאי דהתירא דטלטול בגופו וברגליו הוא משום דהוי כלאח"י, דלפז הדין נותן דכל שדרכו בכך הוי טלטול גמור ואסור, וכ"כ התו"ש בסימן ש"א סוסקנ"ט ובסימן ש"ח סקי"ח דדבר שדרך לטלטל ע"י גופו הוי טלטול ממש.

אך הגר"ז בסימן רס"ו סי"ט ובסימן ש"א סל"ט ובקו"א שם סק"י נקט דטלטול מוקצה שבכיס הבגד שרי משום טלטול בגופו, (ובקו"א שם כתב בתו"ד דאין לחלק בין כיס שבחגורו דהוא הוצאה כדרכה וכו'), ובסימן ש"א שם כתב דחשיב כטלטול כלאח"י, וכן נקט האשל אברהם מבוטשאטש בסו"ס ש"ט (ד"ה מוקצה) דמותר לטלטל מוקצה ברגלו אף כשדרך טלטולו הוא ברגל, וצ"ע.

## טלטול מוקצה ברגלו

ט] בד' הר"י מלוניל שם משמע דכל טלטול ברגלו לא הותר משום דדרך לטלטל ברגלו, ול"ד לטלטול בגופו שאין דרכו בכך, - אך בד' המאירי שם מבו' דלא נאסר טלטול ברגלו אלא בקשקשים שדרך לטלטלן ברגלו, אך שאר טלטול ברגלו שרי, וכ"ה מבו' בחי' תלמיד הרמב"ן בשבת קנ"ד ב' שכתב ללמוד להתיר טלטול בגופו מהא דתניא שם קכ"ז א' דאין מתחילין באוצר תחילה אבל עושה בו שביל כדי שיכנס ויצא, ומפרשינן דה"ק עושה בו שביל ברגליו בכניסתו וביציאתו, וכ"נ בד' הפסקי רי"ד והריטב"א והשיטה להר"ן שם קכ"ז א' דההיתר בזה הוא משום דהוי טלטול מן הצד וכלאח"י, וכ"כ בחי' הגרע"א שם קכ"ז א' דהא דשרי הוא משום דהוי טלטול בגופו ומ"ש בגופו ומ"ש ברגליו, וכ"כ הלבו"ש והמקו"ח בגל' המג"א בסימן ש"ח סק"ז והגר"ז בקו"א בסימן רנ"ט סק"ג, ומבו' בדבריהם דאף טלטול מוקצה ברגלו הוי כטלטול בגופו, וכן נקטו החיי אדם בכלל ס"ז סי"ד והמ"ב בסימן ש"ח סקי"ג וסק"ל והביאוה"ל בסימן רס"ו סי"ג (ד"ה פן יקדמנו אחר).

## הושטת יד לארון שיש בו חפצי מוקצה

י] החזו"א בסימן מ"ו סוסקי"ג כתב במה שהתירו לעשות שביל דרך הילוכו לא התירו אלא כניסה ויציאה דרך הילוכו אבל לא בהדיא, (והוכיח מזה דטלטול בגופו אסור אף לצורך מקומו), והיינו דכל שהוא עושה שביל בדרך הילוכו הו"ל כטלטול מן הצד, דעיקר עיסוקו הוא בהילוך ואגב זה הוא מטלטל את המוקצה.

ובס' ארחות שבת פי"ט סעיף רנ"ב כתב דמותר להושיט ידו לארון ע"מ ליטול חפץ של היתר אף אם תוך כדי הושטת היד פוגע בחפצי מוקצה והם נדחפים לצדדים דג"ז בגדר טלטול מן הצד, ובהערה שם כתב ללמוד לזה מהא דמותר לעשות שביל ברגליו בהליכתו וכמש"כ החזו"א, - והדברים צע"ג, דלמש"כ רבים מקמאי דהא דשרי הוא משום דטלטול מוקצה בגופו שרי (עכ"פ כשהוא לצורך המותר), אין ללמוד משם להתיר אף כשהוא מטלטל בידו, (ואדרבה ממש"כ תלמיד הרמב"ן ללמוד מהתם דטלטול בגופו שרי מבו' דאם היה הטלטול בידו היה אסור אף שהוא דרך הילוכו, וכ"ה מבו' גם בד' הגרע"א שם דכל הא דשרי בכה"ג הוא משום דהוי הטלטול ברגליו),[[4]](#footnote-5) - וגם לדעת החזו"א יש מקום גדול לדון דכל הא דבכה"ג חשבינן לה כטלטול מן הצד הוא רק ברגלו, אך כל שהוא בידו לעולם חשבינן לה כמעשה טלטול גמור של המוקצה.

## טלטול מוקצה תחת אצילי ידיו

יא]בירושלמי בשבת פ"כ ה"ה אמרו אהא דתנן בקש שעל המטה דמנענעו בגופו, א"ר יעקב בר אידי ראשונים היו שואלין מהו שינענענו דרך אצילי ידיו, ולפי' הקה"ע שם פשיט רב ינאי דאסור ולפי' המה"פ שם לא איפשיטא ולחומרא, - ובתשו' הרשב"א ח"ד סימן ע"ד כתב דאסור לישא הדבר שמתהוה ממנו המשי תחת אצילי ידיו, משום טלטול מוקצה וכ"כ השו"ע בסימן ש"ח סמ"ו, ומבו' דטלטול תחת אצילי ידיו ל"ה כטלטול בגופו.[[5]](#footnote-6)

אך הגר"ז בסימן רע"ו ס"ט כתב דטלטול מוקצה באחורי ידיו או באצילי ידיו, הוי כטלטול מן הצד, וכ"כ המ"ב שם סקל"א, והגר"ז שם ס"י כתב דלדעת הרא"ש דטלטול בגופו מותר אף לצורך דבר האסור, ה"נ טלטול באחורי ידיו שרי אף לצורך דבר האסור, ועמש"כ בזה בס' חזון נחום ח"א סימן ל"ג סק"ג.

## טלטול מוקצה ע"י ב' בנ"א או בב' ידיו

יב] התו"ש בפתיחה לסימן ש"ח כתב להתיר לטלטל מוקצה ע"י ב' בנ"א בזה יכול וזה יכול, כיון דלאו אורחיה בהכי, והו"ל כטלטול מן הצד, (וזה למש"כ בפירש"י בשבת צ"ג ב' דפטורא דשנים שעשו בזה יכול וזה יכול הוא משום דלאו אורחיה ואכמ"ל), ועיי"ש שכתב עוד דה"נ כשיכול לטלטל בידו אחת ומטלטל בב' ידיו חשיב כטלטול מן הצד דג"ז לאו אורחיה (והביאו הגרע"א בחולין ט"ו ב'), - וקשיא טובא דלהדיא אמרו בירושלמי בשבת פ"ק ה"א דהוציא כגרוגרת בב' ידיו חייב ול"ד לב' שעשו מלאכה אחת, עיי"ש, ועוד יש להעיר, דלכאו' לאו כללא הוא דכל שיכול לטלטל בידו אחת אין דרך לטלטל בב' ידיו, ולכאו' במשוי כבד אף כשיכול לשאתו בידו אחת דרך הוא לשאתו בב' ידיו, וצ"ע.

1. וכ"נ קצת בד' הרמב"ן והר"ן שם קנ"א א' דמשמעות דבריהם דהא דהתירו להכניס ראשו תחתיה הוא משום דהתירו טלטול במקצת משום צער בע"ח, ומשמע דאין לצרף בזה להא דהוי טלטול מן הצד, - אך בד' המג"א בסימן ש"ה סק"ט משמע (כמו שפירש המחה"ש שם) דאף לדעת הר"ן דמי לההיא דקש שע"ג המטה דהו"ל כטלטול מן הצד ואף דכיון דהוא לצורך דבר האסור אסור, (וכ"נ למש"כ הר"ן בשבת מ"ג ב' דאף כשהוא מטלטל את המת עצמו שלא כדרכו הו"ל כטלטול מן הצד, ולפ"ז לכאו' ה"נ טלטול בראשו הו"ל כטלטול מן הצד). [↑](#footnote-ref-2)
2. והריא"ז בשבת פכ"ד כתב דהא דמכניס ראשו תחתיה וכו' הוא משום דאי"ז אלא טלטול מן הצד, ואזיל לטעמיה דס"ל בכ"ד דטלטול מן הצד מותר אף כשהוא לצורך דבר האסור, וע"כ ה"נ מותר להכניס ראשו תחתיה וכו' אף שהוא לצורך דבר האסור. [↑](#footnote-ref-3)
3. וזה מתפרש היטב למש"כ הריטב"א דהא דטלטול מן הצד לצורך דבר המותר שרי היינו דהתירו טלטול מן הצד לצורך שבת, וה"נ התירו טלטול מן הצד משום הפסד בהמתו או משום צער בע"ח. [↑](#footnote-ref-4)
4. אך יתכן דמפרשי דלא איירי התם כשהוא עושה שביל דרך הילוכו, אלא כשהוא מפנה את התבואה להדיא ברגליו, ובכה"ג אין להתיר אלא משום טלטול בגופו. [↑](#footnote-ref-5)
5. ואמנם בד' הרשב"א י"ל דאזיל לטעמיה דס"ל דאף טלטול בגופו לא הותר אלא לצורך דבר המותר, אך בד' השו"ע מבו' דאף דס"ל דטלטול בגופו שרי אף לצורך דבר האסור אפ"ה אסור לשאת תחת אציליו זרע התולעים שעושין המשי, - אך יש לדחות, דכיון שדרך טלטול זרע התולעים הוא תחת אציליו הוי כטלטול בגופו כשדרכו בכך דאסור, וכ"כ המנחת פתים בסוף אהע"ז בהשמטות לאו"ח סימן שי"א, (אך אי"ז מתישב לדעת הגר"ז דטלטול בגופו שרי אף כשדרכו בכך). [↑](#footnote-ref-6)