קמא קמא בטיל
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב וורצל / כיסוי הדם

חולין פז: קמא קמא בטיל

תנן התם דם שנתערב במים אם יש בו מראית דם כשר וכו' א"ר חייא לא שנו אלא שנפו מים לתוך דם אבל נפל דם לתוך מים ראשון ראשון בטל ול"מ אפי' אם יש בו מראה דם, אר"פ ולענין כיסוי אינו כן אין דיחוי אצל מצות ורק לענין קדשים אמרינן כן.

בתוס' הק' היאך אמרינן הכא דראשון ראשון בטל והא בכ"ד מוכח דכה"ג אמרינן חוזר וניעור כיון דהשתא אית ביה מראה דם?

ותי' דאה"נ אף בקדשים חוזר וניעור אלא דמ"מ כבר נדחה ויש דיחוי אצל קדשים ורק אצל מצוות אין דיחוי.

ובחי' רעק"א תמה מאי ס"ד מעיקרא להקשות כן, הרי מבואר להדיא בסוגיין דלענין כיסוי אינו כן וחייב לכסות משום שאין דיחוי אצל מצות, ואף שכבר היה ביטול צ"ל בע"כ שהוא משום חו"נ אלא דבקדשים כבר נדחה, ולהס"ד דתוס' דל"א חו"נ צ"ב היאך פי' הטעם דבכיסוי חוזר החיוב?

וכה"ג הק' בכו"פ סי' כח לדעת הסוברים בשו"ע קלד-ג דלא אמרינן חו"נ כלל היאך יפרשו הסוגיא דחייב בכיסוי וע"כ מטעם חו"נ הוא?

א. בקו"ש כתב ליישב דהנה מבואר בכורות כג. דבטומאת משא ל"ש ביטול, וע"כ צ"ל לפי"ז הא דבסוגיין יש ביטול גבי כיסוי הוא כש"כ בכס"מ דלח בלח יש ביטול גם במשא (ואכ"מ).

ובאר בקו"ש טעמו של הכס"מ משום דלח בלח יש בו מעלה מיוחדת שעיקר הביטול שלו אימנו מכח הדין דוקא אלא גם כלפי מציאות הדבר דחשיבותו נקבעת לפי הרוב ומה"ט גם במשא י"ל כן [ואמנם דבריו מחודשים טובא לדון ביטול על המציאות, ובסוגיא דטומאת משא נתבאר בכמה אופנים אחרים, ועפי"ז אין מקום לכל דבריו כאן].

וכתב בקו"ש דאף דס"ד דתוס' דלא אמרינן חו"נ ה"מ בביטול של הדין, אבל בכה"ג דדמי למשא וכל הביטול הוא רק בלח משום דהוי כביטול המציאות בזה פשיטא להתוס' דאמרינן חו"נ.

ובזה באר דלענין כיסוי שפיר דמי לטומאת משא דעצם המציאות שיש כאן גם דם של שחיטה מחייב בכיסוי וא"א לבוא אלא מטעם ביטול המציאות ושפיר אמרינן דחוזר להתחייב אף בלא פרשת חו"נ דסו"ס השתא במציאות יש כאן דם וניכר ע"י מראה [כיון שאין דיחוי אצל מצות].

משא"כ לענין זריקת דם קדשים הוא חלות דין בדם ושוב כיון שנתבטל לא אמרינן חו"נ וס"ד דתוס' שהוא גם בלא דין דיחוי וע"ז הביאו מכ"ד דאמרינן חו"נ גם בביטול של הדין ותי' דהכא דוקא ע"י דין דיחוי לא אמרינן כן.

ב. וביד יהודה כח-י כתב ליישב קו' הכו"פ בנו"א שכל הדין דל"א חו"נ להנך י"א ולהס"ד בתוס' הוא רק כלפי דינים שחלים בחפץ כמו באיסורין או בדם קדשים, אבל כיסוי הוא דין אגברא וכל שחזר בו הדין השתא שפיר חוזר להתחייב.

והיינו דאף שיש מושג של ביטול גם כלפי דינים של הגברא [שהם מכח הדם] מ"מ בזה פשוט דנימא חו"נ דנקבע הדין כל שעתא ושעתא מחדש על האדם ואם כעת יש כאן דם שפיר מתחייב בכיסוי, משא"כ בדין שחל בחפצא אם כבר פקע ע"י ביטול תו אינו מתחדש.

ומיהו עצ"ב קצת שאם הוא דין בגברא לחוד עד ששייך בו חו"נ הרי לא היה שייך בו כלל ביטול אף בלא דין חו"נ[[1]](#footnote-1) וא"כ גם בלא מראה דם נמי יתחייב בכיסוי, ויל"ע.

1. וכש"כ אחרונים בכ"ד דל"ש ביטול בדין של הגברא לחוד, כמו גבי נטילת לולב וכה"ג, ועיין ביצה ד. דאף דמהני ביטול לענין שימוש במוקצה ס"ד בגמ' דל"מ לענין טלטול, ועיי"ש מהרמ"ש שתמה בזה ותי' אחרונים עפ"י הנ"ל דדין טלטול מוקצה הוא גזירה אטו הוצאה ולא איסור בחפצא ל"ש בו ביטול. [↑](#footnote-ref-1)