מהו לחוש לזרעו
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב וורצל / בהמה המקשה / אבר היוצא

חולין סט. מהו לחוש לזרעו

**א. ביאור ספק הגמ' בגדרי אבר היוצא-**

איבעיא להו מהו לחוש לזרעו פשיטא לן דמבלבל זרעיה והכי קמבע"ל בהמה בעלמא לאו מכח חלב ודם קאתיא ושריא או דלמא תרי איסורי אמרינן תלתא לא אמרינן והיינו דמה"ט ניתר זרעו גם בלא שחיטה כלל [ומה"ט לא דמי למה דמספק"ל להתיר את החלב דהתם הוא משום שחלב אי"צ שחיטה אבל הכא ולד מצ"ע צריך שחיטה ומ"מ מספק"ל להתירו בלא שחיטה כלל].

יל"פ ספק הגמ' בשני אופנים, או שהנידון הוא משום דין אבר היוצא וכש"כ במקו"א שחל בו איסור [או לכה"פ דין שלא יחול בו היתר שחיטה] והנידון אם דין זה עובר להולד.

או יל"פ ספק הגמ' משום חסרון שחיטה אתינן עלה, דאבר היוצא כל שלא חזר לא חל בו שחיטת האם [כדילפינן מבבהמה] וממילא בזרעו נמי אין היתר שחיטה.

וממסקנת הגמ' דכל מכח לא אמרינן ושרי, למדנו שכל הנידון הוא כלפי איסור ודין חדש שחל באבר, אבל אם משום חסרון שחיטה וודאי לא מהני סברת מכח דסו"ס הרי לא נשחט.

אלא שצריך לבאר באמת דאף אם מכח לא אמרינן מ"מ למה לא יהיה בולד חסרון שחיטה.

והנה בפשוטו יל"פ להנך דס"ל דדין אבר היוצא אף בעודו בחוץ הוא איסור חדש [או דלא חייל בו לגמרי השחיטה] כמו שנראה בשיטת הר"מ פ"ד שהוא מתורת טריפה הרי שפיר י"ל דחל בו השחיטה אלא שיש בו איסור מחודש וכיון דמכח לא אמרינן שוב הועילה בו השחיטה.

ואף לפי"מ שצידד בפמ"ג דהוי אבמה"ח ממש מ"מ י"ל כש"כ באמר"מ ד-כט דאינו חסרון שחיטה ממש מצ"ע ובאמת קיימת בו שחיטת האם אלא שחל בו דין שלא תתיר אותו השחיטה עד כדי שנותן בו דין אבמה"ח, אבל כיון דמכח לא אמרינן שוב חוזרת שחיטת האם.

מיהו אם נפרש דין אבר היוצא כפי פשטות ד' רש"י סח. שהוא משום דלא קרינן ביה בבהמה [ולא משום בשר בשדה] ואינו בכלל השחיטה כלל, א"כ משמע שאי"ז דין חיובי רק חסרון שחיטה לחוד, וכש"כ במקו"א, א"כ צ"ע איך שייך לומר מכח לא אמרינן?

ויתכן בשני אופנים:

א. ברגמ"ה העמיד ספק הגמ' דוקא באבר שחזר, וכנראה פשיטא ליה שאם האבר בחוץ אין בו שחיטה כלל ול"ש לומר כל מכח לא אמרינן ורק אם חזר הוא דין חדש דל"מ ביה היתר השחיטה ממילא מספק"ל דמכח לא אמרינן, אבל זה חידוש.

ב. עוד שמעתי מהגרג"כ לבאר בזה דכלפי חסרון שחיטה פשוט לגמ' דאבר אחד אינו נותן שם מחוסר שחיטה לולד וא"א לדון בו אלא משום שדין אבר היוצא עצמו יחזור על הולד [וג"ז לכאו' רק למ"ד דדרשינן אבר היוצא מבשר בשדה לאסור גם בחזר], וכל דינא דר' משרשיא הוא רק כלפי בהמה שלימה שחסר בה שחיטה.

ועד"ז הוסיף דלפי המבואר בר"ן בשם הרא"ה סח: דקלוט במעי פרה שהוציא אבר נאסר אותו אבר מ"מ בנו לא ייאסר שאין דינא דר' משרשיא כלפי אבר אחד שאבר אינו נותן שם למין של הולד.

**ב. זוז"ג בחסרון שחיטה ואבר היוצא-**

מהו לחוש לזרעו, ה"ד אי דאזל אבהמה מעלייתא וכו' ל"צ דאזל אב"פ דכוותיה, וכתבו בתוס' דדוקא דכוותיה שיש בו ג"כ איסור אבר היוצא אבל אם בא על ב"פ אחר שלא יצא ממנו אבר אין בולד איסור, וכתב מהרש"א וכ"ה בחי' הר"ן הטעם משום דזוז"ג שרי.

אבל בדינא דר' משרשיא בב"פ הבא על בהמה מעלייתא בנו אסור ולא אמרינן זוז"ג שרי, וכתב הר"ן הטעם משום שאין בו איסור רק חסרון שחיטה ול"ש בזה ענין זוז"ג להתיר חסרון שחיטה.

מבואר בר"ן דקשיא ליה למה לא נתיר את הולד משום זוז"ג שלא יקבל את החסרון שחיטה של האם, וע"ז תי' דבחסרון שחיטה ל"א כן.

וביאור תי' י"ל שני אופנים:

א. בשער"י ג-כה באר דזה פשוט שא"א לומר שלא יצטרך הולד שחיטה כלל ע"י זוז"ג שאינו מקבל דין חסרון שחיטה של אמו, שהרי כל שור צריך שחיטה לא משום שאביו כן אלא מחמת שהוא בעצמו שור [ומקבל את השם שור מאביו], וכיון שהאם שור גמור היא א"כ הולד מקבל ממנה שם שור וטעון שחיטה מצ"ע ול"ש בזה זוז"ג.

והוא כעין יסוד הגר"ח פ"ג מאכ"א דל"ש ענין זוז"ג אלא בדין איסור שמקבל מאביו אבל בקביעת שם המין לא שייך לומר זוז"ג מותר שהרי איסורו אינו משום גרמת אביו רק מצ"ע שיש בו שם המין, ויתבאר לקמן.

ב. יתכן בנו"א עפי"ד הר"ן בע"ז דיסוד זוז"ג הוא כעין ביטול שההיתר מתנגד להאיסור מלאסור את הולד, וכשם שיסד בעויו"ט דל"ש ביטול על ציצית לתת בו דין חיובי ה"נ א"א להשלים חסרון שחיטה ע"י זוז"ג דסו"ס מה ישלים את החסרון [ועיין לקמן כעי"ז בשם האבנ"מ בתוס' נח.].

אלא דמ"מ יש לדון בקו' נוספת למה אין לו תקנה נימא איפכא שלא יחול דין היתר שחיטה ע"י האב שהרי אינו אלא זוז"ג, וממילא תהיה לו תקנה בשחיטת עצמו?

וע"ז כתב בשער"י דמה שולד ב"פ אי"צ שחיטה אינו משום שחל בו שם שחוט של אביו אלא משום דאביו חשיב כשחוט ואוכל ולא חשיב בהמה ממילא הנולד ממנו אינו בכלל בהמה שחייבה תורה בשחיטה, וממילא גם בזה ל"ש לומר זוז"ג שלא יחול בו דין ב"פ מכח האב.

מיהו דבריו בזה מחודשים וברש"י עה: מבואר לכאו' דיסוד הטעם שולד ב"פ אי"צ שחיטה הוא משום שמקבל שם שחוט ומה"ט דן שם בדינא דר' משרשיא חשיב שסימן אחד של הנכד שחוט מכח האב ואם שוחט הסימן השני הוי כשהיה בשחיטה.

ולפי"ז הדר צ"ע למה לא נימא זוז"ג כלפי חלות שחיטה והיתר שחל מכח האב ושוב יהיה לו תקנה בשחיטת עצמו.

וכנראה צ"ל דפשיטא להר"ן שא"א לבטל את השחיטה שיש מכח האב, ומה שחציו אינו שחוט אינו מתנגד לזה, ודוקא חלק האם שבא לאסור משום חסרון שחיטה ע"ז הוקשה להר"ן שחלק האב מתנגד לו אבל איפכא פשוט שאינו מתנגד.

עכ"פ לפי המבואר בד' הר"ן דבחסרון שחיטה ל"ש ענין זוז"ג, צ"ל דמה שדנו הראשונים כלפי אבר היוצא דנימא זוז"ג הוא משום דדין אבר היוצא אינו חסרון שחיטה רק נידון משום חלות דין של אבר היוצא שיחול בולד [להפקיע את השחיטה], ולכך יש לדון זו משם זוז"ג.

והנה במהר"ם דקדק מרש"י שלא העמיד כהתוס' והר"ן אלא דאיירי אף בדאזל על ב"פ דעלמא שלא יצא ממנו אבר ומה"ט תלה לה בדין חוששין לזרע האב, ובפשוטו היה נראה שאינו חולק בעיקר היסוד אלא דמוקי להסוגיא כמ"ד זוז"ג אסור וכחנניה דחוששין לזרע האב.

ומיהו יתכן שרש"י חולק על עיקר היסוד וס"ל דדין אבר היוצא הוא ג"כ מחסרון שחיטה ול"ש בו ענין זוז"ג כמו בדינא דר' משרשיא, וכפי שיטתו דילפינן ליה מבבהמה אינו דין חדש [לכה"פ למ"ד דמכשיר את האבר בחזרה].

**ג. מ"ט דינא דר' משרשיא לא תלי בזוז"ג-**

נתבאר לנו יסוד דין ולד של ב"פ הוא שמקבל השחיטה שהיתה באביו ומ"מ הרי מבואר בגמ' דתלי בדין חוששין לזרע האב, מבואר מזה דדין חוששין שייך גם לענין חלות דין שחל מכח האב.

וצ"ע שהרי מבואר בחי' הגר"ח פ"ג מאכ"א וכ"נ בתוס' נח. דכלפי חלות דין שמקבל מהאב הרי הוא מקבל אותו בתורת גורם ולא שייך בזה נידון של אין חוששין לזרע האב, והכא מבואר שלא כד' הגר"ח ואף שמקבל דין בתורת גורם מ"מ תלי אי חוששין לזרע האב.

וזה סייעתא לד' הר"ן ותוס' בכורות וסנהדרין פ: בחד תירוצא שיובאו לקמן דלמ"ד אין חוששין לזרע האב אפי' גורם לא חשיב, וצ"ע.

[שו"ר בתשובות והנהגות ד-קפד הביא ששאל כן להגרי"ז דמסוגיין מבואר שלא כיסוד הגר"ח ואמר לו הגרי"ז דה"נ כמין אחר הוא, וצ"ע עם משנ"ת].

**ד. חוששין וזוז"ג-**

בעיקר דין זוז"ג וחוששין לזרע האב, הנה בתוס' לעיל נח. וסנהדרין פ: הק' גבי ולד טריפה דתלי בפלוגתא דזוז"ג ומותר, והק' דהא לענין אוא"ב פסקינן הלכתא כר"י דמספק"ל אי חוששין לזרע האב והיינו דאי אין חוששין היאך מיקרי גורם היתר כלל?

[ביאור קו' התוס' עי' חי' הגר"ח פ"ג מאכ"א שיל"פ דאי אין חוששין לזרע האב ל"ש לומר זוז"ג מותר דאב לא חשיב גורם כלל, וגם יל"פ להיפך דכיון דזוז"ג שרי ל"ש סברת אין חוששין דלעולם חשיב גורם, ועיין אבי"ע פ"א מאכ"א].

א. הגר"ח פ"ג מאכ"א באר שהם שני עניינים שונים, דין זוז"ג שייך לענין דינים שנותן האב לבנו, וכגון דין איסור שמטיל בבן את האיסור מכח שהוא אסור, וע"ז שייך נידון של זוז"ג, ואף אם אין חוששין לזרע האב מ"מ חשיב האב כגורם איסור להטיל בולד את האיסור שלו.

אבל יש נידון אחר לענין אוא"ב וכה"ג שאין הנידון לקבל חיוב אוא"ב מכח האב רק מקבל שם שור ובהמה ע"י האם, ואין כאן דין של גורם לכך ל"ש בו קולא של זוז"ג [ולענין קביעת המין עצמו ל"ש ענין זוז"ג רק הכל תלי אי חוששין לזרע האב].

תמה ע"ז בגליונות חזו"א ע"ד מגמ' בכורות דטהור שנולד מטהורה ועיבורו מן הטמא תלי בדין זוז"ג, ולמ"ד זוז"ג מותר שרי, והרי התם איסורו מכח המין ולא מכח אביו, וכיון דחוששין לזרע האב מה יהני בו דין זוז"ג מותר?

כבר עמדו בקו' זו בחי' הגר"ח עהש"ס וחי' הגרי"ז בכורות שם וקו"ש חולין-כט וכתבו דמבואר שם דלא משכח"ל טהורה שנתעברה מטמאה וכל הנידון איירי בנתעבר הטהור מגמל שנולד מפרה, והרי בכה"ג י"ל דלא חשיב לר"ש מין טמא כיון שהוא נולד מן הטהור רק ילפינן ליה איסור חדש מקרא דגמל [ונתבאר במקו"א להוכיח שכן הוא דעת ר"ש], וכיון שאינו מין טמא רק איסור חדש י"ל דשפיר תלי בדין זוז"ג, ובחזו"א בכורות טז-יא שהאריך ג"כ ע"ד הגר"ח, עיי"ש.

אלא שבחי' הגרי"ז דחה תי' זה מהא דמבואר יב. דלר"א אין פודין בו פטר חמור, מבואר שאין הנידון משום איסור יוצא אלא משום דהוי מין טמא, ומ"מ מבואר דתלי בזוז"ג, ועיי"ש מש"כ בזה.

עוד היה ניתן לומר דסוגיא דהתם אזלא כמ"ד אין חוששין לזרע האב וא"י לקבל את שם המין ממנו, אבל מ"מ כיון שיש באב איסור הרי יש לדון בו גם משום שמטיל את האיסור ישירות על הולד וע"ז שייך ענין זוז"ג, ודוחק קצת.

ב. התוס' נח. וסנהדרין פ: בחד תירוצא כתבו דחוששין לזרע האב הוא דוקא בכגון דאמרינן עט. לענין אוא"ב וכה"ג שכ"א מהם הוא היתר ול"ש בו זוז"ג, אבל אם אחד מהם איסור והנידון לתת לולד את האיסור הרי שייך בו זוז"ג ושרי אף אם אין חוששין לזרע האב דלעולם חשיב האב גורם של היתר, וכוונת התוס' סתומה קצת.

[ומדברי התוס' נראה דיסוד תירוצם הוא בהלכות זוז"ג, דכל ששייך בו פרשת זוז"ג תו לא אכפ"ל אם אין חוששין לזרע האב דמ"מ האב חשיב גורם, אלא דבהיתר בהיתר ל"ש ענין של גורם לכך הדר תלי בדין אין חוששין לזרע האב].

א. בפשוטו היה נראה וכ"כ בקו"ש חולין-כט דכוונתם כיסוד הגר"ח דכל היכא שהוא היתר בהיתר הרי יסוד הנידון הוא קביעת המין ואינו מקבל דין איסור מהאב והאם, ובזה ל"ש זוז"ג והדר דינא דחוששין או אין חוששין לזרע האב.

ב. אבל בגליונות חזו"א על הגר"ח כתב דמשמע בתוס' דלעולם הוא תלוי אם הוא היתר או איסור כפשוטו, וכתב שהכריחם לזה הגמ' בכורות הנ"ל שהק' לעיל על הגר"ח דתלי טהור שנולד מטהור ועיבורו מטמא בדין זוז"ג ולא בדין חוששין, וע"כ כל שיש בו איסור תלי בדין זוז"ג.

וביאור תי' התוס' עיין תשובת אבנ"מ-ז נראה שהבין דבריהם עפי"ד הר"ן בע"ז דדין זוז"ג הוא מתורת ביטול, ולא שייך ביטול אלא איסור בהיתר, אבל היתר בהיתר לא בטיל, וכל שאין היתר של זוז"ג מותר הדר דינא דאין חוששין לזרע האב [ובשער"י ג-כה בסופו תמה ע"ז אטו תרוייהו מבטלין זא"ז ואיך יתכן כה"ג].

אלא שבאבנ"מ תמה על התוס' שהרי הוכיחו הפוסקים שיש ביטול היתר בהיתר כהא דצמר רחלים וגמלים, מיהו לפמש"כ במקו"א בשם אחרונים לק"מ דהתם משום דחשיב איסור מהשתא כלפי מין השני משא"כ הכא הוי היתר גמור.

ולפי"ז יסוד שיטת התוס' דלענין גורם איסור לא שייך נידון של אין חוששין דמ"מ מיקרי גורם ולכך למ"ד זוז"ג אסור יש לאסור אף אם אין חוששין לאב.

אלא דלענין קביעת המין של אוא"ב וכה"ג שייך נידון של זוז"ג לקבוע בין האב לאם לאיזה מין יתייחס, ורק כיון שהוא היתר בהיתר ל"ש כאן להתיר משום זוז"ג ולהפקיע התייחסותו למין האב, והכל תלי אי חוששין לזרע האב.

ג. נתבאר לנו מד' התוס' וכן גם לד' הגר"ח דכלפי דין זוז"ג ל"ש אין חוששין לזרע האב וחשיב האב גורם איסור.

ובמהרש"א סט. מבואר דאף להחשב גורם היתר מהני, עיי"ש באופן שהאם ב"פ והוציאה אבר והאב בהמה מעלייתא גם למ"ד אין חוששין לזרע האב שרי דחשיב האב ג"כ כגורם היתר.

אבל בחי' הר"ן סט. מבואר שלא כדבריהם בזה ולמ"ד אין חוששין לזרע האב לא חשיב אפי' גורם איסור.

עי' בגמ' דמוקי בבא על בן פקועה דכוותיה והיינו שגם הוא יש לו אבר היוצא, וכתבו הר"ן וכ"ה בתוס' שאם לא יצא אבר הרי יש להתיר למ"ד זוז"ג מותר.

ובחי' הר"ן הוסיף דלמ"ד אין חוששין לזרע האב הרי אף למ"ד זוז"ג אסור שרי בכה"ג שהרי אין חוששין לזרע האב, מבואר מדבריו דלמ"ד אין חוששין לא חשיב אפי' גורם של איסור.

וכנראה כ"ה שיטת התוס' בכורות ז. עיי"ש שכתבו כדבריהם בחולין דהיכא ששניהם היתר קרי ליה חוששין לזרע האב והיכא שאחד מהם איסור קרי ליה זוז"ג.

ואח"כ הק' דמ"מ ולד טריפה היאך מותר ע"י זוז"ג הרי כיון דאין חוששין לזרע האב לא ייחשב כלל גורם, וכתב בחי' הגרי"ז שם דמשמע מזה דמש"כ התוס' לחלק אם שניהם היתר או חד מינייהו איסור הוא חילוק לשונות בעלמא דהיכא שחד מינייהו איסור קרי ליה זוז"ג, וצ"ב.

וע"ז הק' התוס' דמ"מ היאך ייחשב זוז"ג כיון דאין חוששין, הרי מבואר דעתם דלמ"ד אין חוששין לאב לא חשיב אפי' גורם.

וזה שלא כפי שיטתם בחולין דאף אם אין חוששין מ"מ גורם שפיר מיקרי.

וכן נקטו התוס' סנהדרין בחד תירוצא דכל שאין חוששין לזרע האב לא חשיב גורם כלל.